35

Za těchto podmínek se Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca (soud prvního stupně č. 17 v Palmě de Mallorca, Španělsko) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Lze vzhledem k čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 po určení neplatnosti ujednání, podle kterého veškeré výdaje za zřízení, novaci nebo zrušení hypotečního úvěru nese úvěrovaný, z důvodu jeho zneužívající povahy moderovat restituční účinky tohoto určení neplatnosti? 2) Lze vzhledem k čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 považovat vnitrostátní judikaturu, podle níž se po určení neplatnosti ujednání, podle kterého veškeré výdaje za zřízení, novaci nebo zrušení hypotečního úvěru nese úvěrovaný, rozdělí výdaje za notářské úkony a za poradenské služby rovným dílem mezi úvěrujícího a úvěrovaného, za soudní moderaci určené neplatnosti zneužívajícího ujednání, a je proto taková judikatura v rozporu se zásadou upravenou v tomto článku, podle níž zneužívající ujednání nejsou pro spotřebitele závazná? 3) Je vzhledem k čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 vnitrostátní judikatura, podle níž po určení neplatnosti ujednání, podle kterého veškeré výdaje za zřízení, novaci nebo zrušení hypotečního úvěru nese úvěrovaný, musí být úvěrovanému uloženo i zaplacení výdajů za odhad ceny nemovitosti a daně, jíž podléhá zřízení zástavního práva k nemovitosti, vyplývajících ze smlouvy o úvěru, porušením zásady nezávaznosti zneužívajícího ujednání prohlášeného za neplatné pro spotřebitele a je uložení povinnosti úvěrovanému prokázat, že mu nebylo umožněno předložit svůj vlastní odhad ceny nemovitosti, v rozporu s čl. 3 odst. 2 směrnice 93/13? 4) Je vzhledem k čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 v rozporu [s touto směrnicí] vnitrostátní judikatura, podle níž po určení neplatnosti ujednání, podle kterého veškeré výdaje za zřízení, novaci nebo zrušení hypotečního úvěru nese úvěrovaný, může [toto ujednání] nadále vyvolávat účinky vůči úvěrovanému, když provádí pozměňující novace nebo ruší zástavní právo k nemovitosti, v tom smyslu, že musí nadále hradit výdaje vzniklé v důsledku takové změny nebo takového zrušení zástavního práva k nemovitosti, a představuje uložení těchto výdajů úvěrovanému porušení zásady, podle které je zneužívající ujednání prohlášené za neplatné pro spotřebitele nezávazné? 5) Je vzhledem k čl. 6 odst. 1 [směrnice 93/13,] ve spojení s čl. 7 odst. 1 [této směrnice] vnitrostátní judikatura, jež částečně vylučuje restituční účinky určení neplatnosti – z důvodu zneužívající povahy – ujednání, podle kterého veškeré výdaje za zřízení, novaci nebo zrušení hypotečního úvěru nese úvěrovaný, v rozporu s odrazujícím účinkem vůči prodávajícím nebo poskytovatelům stanoveným v čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13? 6) Může zásada zákazu moderace ujednání prohlášených za neplatná, formulovaná v judikatuře Soudního dvora, a zásada upravená v článku 6 směrnice 93/13, podle které zneužívající ujednání nejsou závazná pro spotřebitele, bránit vnitrostátní judikatuře, která s odůvodněním, že je to v zájmu úvěrovaného, moderuje restituční účinky určené neplatnosti ujednání, podle kterého veškeré výdaje za zřízení, novaci nebo zrušení hypotečního úvěru nese úvěrovaný? 7) Může vnitrostátní judikatura, podle které ujednání nazvané ‚poplatek za poskytnutí úvěru‘ u přezkumu transparentnosti automaticky obstává, představovat vzhledem k čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice 93/13 porušení zásady obrácení důkazního břemene stanovené v čl. 3 odst. 2 směrnice 93/13, protože prodávající nebo poskytovatel nemusí prokazovat, že předem poskytl informace týkající se tohoto ujednání, ani to, že bylo individuálně sjednáno? 8) Je v rozporu s článkem 3 směrnice 93/13 a s judikaturou Soudního dvora Evropské unie vnitrostátní judikatura, podle níž spotřebitel musí sám vědět, že účtování poplatku za poskytnutí úvěru je obvyklou praxí finančních institucí? Není tedy nezbytné, aby úvěrující jakkoli prokazoval, že ujednání bylo individuálně sjednáno, nebo musí úvěrující naopak v každém případě prokázat, že individuálně sjednáno bylo? 9) Je vzhledem k článkům 3 a 4 směrnice 93/13 a k judikatuře Soudního dvora Evropské unie s touto směrnicí v rozporu vnitrostátní judikatura, podle které ujednání nazvané ‚poplatek za poskytnutí úvěru‘ nelze z důvodu zákazu stanoveného v čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 posuzovat z hlediska jeho zneužívající povahy, neboť se týká vymezení hlavního předmětu smlouvy, nebo je naopak třeba mít za to, že tento poplatek za poskytnutí úvěru není součástí smluvní ceny, nýbrž doplňkovou odměnou, takže vnitrostátní soud musí mít možnost provést přezkum transparentnosti nebo obsahu ujednání, aby určil jeho zneužívající povahu podle vnitrostátního práva? 10) Brání článek 8 směrnice 93/13 v situaci, kdy je ujednání nazvané ‚poplatek za poskytnutí úvěru‘ považováno za součást hlavního předmětu smlouvy o úvěru, a vzhledem k čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 (který LCGC neprovedl do španělského právního řádu), tomu, aby španělská judikatura odkazovala na uvedený čl. 4 odst. 2 a použila jej, když toto ustanovení nebylo provedeno do španělského právního řádu z vůle zákonodárce, jenž usiloval o úplnou ochranu v souvislosti se všemi ujednáními, která prodávající nebo poskytovatel může vložit do spotřebitelské smlouvy (včetně ujednání týkajících se hlavního předmětu smlouvy), a to i tehdy, pokud byla sepsána jasným a srozumitelným jazykem? 11) Způsobuje vzhledem k čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 ujednání nazvané ‚poplatek za poskytnutí úvěru‘ v případě, kdy nebylo individuálně sjednáno a finanční instituce neprokáže, že odpovídá skutečně poskytnutým službám a výdajům, které vynaložila, významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran smlouvy, takže jej vnitrostátní soud musí prohlásit za neplatný? 12) Musí vzhledem k čl. 6 odst. 1 [směrnice 93/13], ve spojení s [jejím] čl. 7 odst. 1 být náhrada nákladů řízení, ve kterém spotřebitel navrhuje určení neplatnosti zneužívajících ujednání obsažených ve smlouvě uzavřené s prodávajícím nebo poskytovatelem a ve kterém soudy určí jejich neplatnost z důvodu jejich zneužívající povahy, uložena prodávajícímu nebo poskytovateli v důsledku zásady nezávaznosti a zásady odrazujícího účinku na prodávajícího nebo poskytovatele, když vnitrostátní soud těmto návrhům na určení neplatnosti vyhoví, a to bez ohledu na skutečné vrácení peněžitých částek, které bylo rozsudkem uloženo, navíc s přihlédnutím k tomu, že primárním návrhovým žádáním je určení neplatnosti ujednání a že vrácení peněžitých částek je jen akcesorickým návrhovým žádáním vyplývajícím z primárního? 13) Mohou být vzhledem k zásadě, podle níž zneužívající ujednání nezavazují spotřebitele, a k zásadě odrazujícího účinku zakotvených ve směrnici 93/13 (čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1) restituční účinky vyplývající z určení neplatnosti – z důvodu zneužívající povahy – ujednání obsaženého ve smlouvě uzavřené mezi spotřebitelem a prodávajícím nebo poskytovatelem časově omezeny tím, že bude vyhověno námitce promlčení žaloby na vrácení peněžité částky, i když právo podat žalobu na absolutní neplatnost, která by vedla k určení zneužívající povahy ujednání, je podle vnitrostátních právních předpisů nepromlčitelné?“