ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

Článek 6 tohoto energetického účtu uváděl: „Obecné podmínky přístupu k pobídkovým sazbám: 1. Pobídkové sazby jsou zařízením poskytovány způsoby uvedenými v tomto nařízení a za podmínek v něm stanovených. 2. Velkým zařízením uvedeným do provozu nejpozději 31. srpna 2011 jsou přímo poskytovány pobídkové sazby, aniž je tím dotčena povinnost oznámit Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA uvedení do provozu do 15 kalendářních dnů od tohoto uvedení do provozu. 3. Co se týče let 2011 a 2012, velkým zařízením, která nepatří mezi zařízení uvedená v odstavci 2, jsou pobídkové sazby poskytovány při splnění následujících dvou podmínek: a) zařízení bylo zapsáno do rejstříku uvedeného v článku 8 na takové pozici, aby nebyly překročeny konkrétní limity nákladů stanovené pro každé referenční období podle čl. 4 odst. 2. V tomto kontextu strop nákladů pro rok 2011 zahrnuje náklady na pobídky ve prospěch velkých zařízení, která byla uvedena do provozu nejpozději 31. srpna 2011. Pokud veškeré náklady spojené s pobídkami ve prospěch velkých zařízení uvedených do provozu nejpozději 31. srpna 2011 a ve prospěch zařízení zapsaných do rejstříku uvedeného v článku 8 přesahují pro rok 2011 limit nákladů stanovený pro totéž období, přesahující částka vede k rovnocennému snížení limitu nákladů pro druhé pololetí roku 2012; […]“
44

Takové použití by mimoto bylo v rozporu se systémem nařízení č. 1346/2000, a ohrozilo by tedy užitečný účinek jeho ustanovení, a to zejména v tom, že podle článků 3 a 27 tohoto nařízení, vykládaných ve světle bodů 12, 18 a 19 jeho odůvodnění, mohou být vedlejší úpadková řízení zahájena souběžně s hlavním úpadkovým řízením, což čl. 29 odst. 1 nařízení č. 1215/2012 neumožňuje.
15

UTE Luz Madrid Centro uplatňuje směnný pracovní režim, ve kterém jsou jednotlivé směny rozvrženy následovně: ranní směna od 7:15 hod. do 15:15 hod., odpolední směna od 15:15 hod. do 23:15 hod. a noční směna od 23:15 hod. do 7:15 hod. José M. Ortiz Mesonero se střídá v těchto třech směnách a volno má dva dny v týdnu, které se mění podle rozpisů stanovených zaměstnavatelem.
25

Tribunál poté, co v bodech 30 a 31 napadeného rozsudku připomněl výklad čl. 51 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 podaný Soudním dvorem v rozsudku ze dne 11. června 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (C‑529/07, EU:C:2009:361), v bodě 32 napadeného rozsudku uvedl, že relevantní faktory zmíněné Soudním dvorem v uvedeném rozsudku jsou pouze příklady skutečností, které mohou být zohledněny za účelem rozhodnutí o případném nedostatku dobré víry přihlašovatele ochranné známky Evropské unie. V tomto ohledu měl Tribunál za to, že „lze rovněž zohlednit obchodní logiku, do níž spadá podání přihlášky označení jako ochranné známky Evropské unie, jakož i časový sled událostí, který charakterizuje uvedené podání“.
7

Ustanovení § 28 odst. 1 Ausländerbeschäftigungsgesetz (zákon o zaměstnávání cizinců, BGBl. 218/1975), ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „AuslBG“), zní takto: „Pokud jednání nenaplňuje skutkovou podstatu činu, jehož potrestání spadá do pravomoci soudů (§ 28c), dopouští se správního deliktu 1. každý, kdo a) v rozporu s § 3 zaměstnává cizince, jemuž nebylo vydáno pracovní povolení […] […] za který mu okresní správní úřad uloží v případě neoprávněného zaměstnávání nejvýše tří cizinců peněžitou pokutu za každého neoprávněně zaměstnaného cizince ve výši od 1000 eur do 10000 eur, v případě prvního a dalšího opakování pak pokutu ve výši od 2000 eur do 20000 eur, v případě neoprávněného zaměstnávání více než tří cizinců za každého neoprávněně zaměstnaného cizince peněžitou pokutu ve výši od 2000 eur do 20000 eur a v případě prvního nebo dalšího opakování pokutu ve výši od 4000 eur do 50000 eur; […]“
15

Uvedený soud má za to, že uvedený přístup by mohl být slučitelný s bodem 55 usnesení ze dne 26. dubna 2012Deichmann v. OHIM (C‑307/11 P, nezveřejněné, EU:C:2012:254), podle něhož čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1) nemohl být vykládán v tom smyslu, že by zavazoval Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) k provedení konkrétního přezkumu rozlišovací způsobilosti týkajícího se takových užívání přihlášené ochranné známky, která se liší od užívání identifikovaného jako nejpravděpodobnější.
18

Příloha V uvedeného nařízení je nadepsána „Činnosti a minimální sazby poplatků souvisejících s úředními kontrolami zboží a živých zvířat vstupujících do Společenství“ a stanoví: „Činnosti spadající do působnosti směrnic[e Rady] 97/78/ES [ze dne 18. prosince 1997, kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství (Úř. věst. 1997, L 24, s. 9; Zvl. vyd. 03/22, s. 247)] a [směrnice Rady] 91/496/EHS [ze dne 15. července 1991, kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol zvířat dovážených do Společenství ze třetích zemí a kterou se mění směrnice 89/662/EHS, 90/425/EHS a 90/675/EHS (Úř. věst. 1991, L 268, s. 56; Zvl. vyd. 03/12, s. 58)], za které členské státy v současnosti vybírají poplatky podle směrnice 85/73/EHS.“
25

Srovnávací analýza různých jazykových znění čl. 16 odst. 1 směrnice 2008/48 neumožňuje určit přesný rozsah snížení celkových nákladů úvěru, který stanoví. Na jedné straně totiž nizozemské, polské a rumunské jazykové znění tohoto ustanovení naznačuje, že snížení nákladů je spojené ze zbývající dobou platnosti smlouvy („een verlaging van de totale kredietkosten, bestaande uit de interesten en de kosten gedurende de resterende duur van de overeenkomst „, „obniżki całkowitego kosztu kredytu, na którą składają się odsetki i koszty przypadające na pozostały okres obowiązywania umowy“a „o reducere a costului total al creditului, care constă în dobânda și în costurile aferente duratei restante a contractului“). Na druhé straně se německé a anglické jazykové znění uvedeného ustanovení vyznačuje nespornou nejednoznačností a nasvědčuje tomu, že náklady spojené s tímto obdobím slouží jako údaj pro výpočet snížení („das Recht auf Ermäßigung der Gesamtkosten des Kredits, die sich nach den Zinsen und den Kosten für die verbleibende Laufzeit des Vertrags richtet“ a „reduction consisting of the interest and the costs for the remaining duration of the contract“). Italské jazykové znění téhož ustanovení, uvádí stejně jako francouzské znění, úroky a náklady dlužné („dus“, „dovuti“) za zbývající dobu platnosti smlouvy. Konečně španělské jazykové znění čl. 16 odst. 1 směrnice 2008/48 vyžaduje snížení, které zahrnuje náklady, které odpovídají zbývající době platnosti smlouvy („una reducción del coste total del crédito, que comprende los intereses y costes correspondientes a la duración del contrato que quede por transcurrir“).
42

V takové situaci by tedy producentovi, který by patřil do jedné prioritní kategorie podle kritérií stanovených v čl. 9 odst. 1 uvedeného nařízení, avšak nesplnil by povinnost platit měsíční platbu, bylo možné přiznat snížení dlužné dávky až poté, co by byly přeplatky vráceny producentům, kteří tuto povinnost splnili, a to za předpokladu, že po vrácení by ještě byly k dispozici finanční prostředky.
3

Body 1, 3, 12 až 14, 23 a 24 odůvodnění směrnice 2002/65 uvádějí: „(1) V souvislosti s dosahováním cílů jednotného trhu je důležité přijmout opatření určená k postupné konsolidaci tohoto trhu a tato opatření musí dále přispívat k dosahování vysoké úrovně ochrany spotřebitele v souladu s články 95 a 153 [ES]. […] (3) […] Aby byla chráněna svoboda volby, která je základním právem spotřebitele, je nutná vysoká míra ochrany spotřebitele, aby se zvýšila důvěra spotřebitele v prodej na dálku. […] (12) Přijetí divergentních nebo rozdílných pravidel ochrany spotřebitele ze strany členských států ve věci uvádění finančních služeb pro spotřebitele na trh na dálku by mohlo mít negativní dopad na fungování vnitřního trhu a hospodářskou soutěž mezi podniky na trhu. Je tudíž nezbytné zavést v této oblasti společná pravidla na úrovni Společenství, čímž nesmí být dotčena obecná ochrana spotřebitele v členských státech. (13) Touto směrnicí by měla být zaručena vysoká úroveň ochrany spotřebitele za účelem zajištění volného pohybu finančních služeb. Členské státy by v oblastech harmonizovaných touto směrnicí neměly smět přijímat jiná ustanovení, než která stanoví tato směrnice, ledaže je v této směrnici výslovně uvedeno jinak. (14) Tato směrnice se vztahuje na veškeré finanční služby, jež mohou být poskytovány na dálku. Některé finanční služby se však řídí zvláštními právními předpisy Společenství, které se na tyto finanční služby nadále vztahují. Měly by nicméně být stanoveny zásady pro uvádění takových služeb na trh na dálku. […] (23) Pro zajištění optimální ochrany spotřebitele je důležité, aby byl spotřebitel dostatečně informován o ustanoveních této směrnice a případných kodexů chování existujících v této oblasti a o tom, že má právo na odstoupení. (24) Pokud se právo na odstoupení od smlouvy neuplatní kvůli tomu, že spotřebitel výslovně požadoval splnění určité smlouvy, měl by poskytovatel o této skutečnosti spotřebitele informovat.“
19

Tato postižení bylo kvalifikováno jako „nemoc z povolání“ a DW byla v období od září 2011 do dubna 2014 několikrát v dočasné pracovní neschopnosti, přičemž v pracovní neschopnosti byla i od 4. září 2015 do 31. března 2016 a od 6. do 20. května 2016 z důvodu úzkostné poruchy, jež jí byla diagnostikována.
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Nalini Chenchooliah, státní příslušnicí třetí země, a Minister for Justice and Equality (ministr spravedlnosti a rovnosti, Irsko) (dále jen „ministr“) ve věci rozhodnutí o deportaci, jež vůči ní bylo přijato poté, co se její manžel, který je občanem Unie, vrátil do členského státu, jehož je státním příslušníkem, kde vykonává trest odnětí svobody.
11

Bod 15 odůvodnění uvedeného nařízení stanoví: „Aby bylo možno chránit zájmy oprávněných z výživného a umožnit řádný výkon spravedlnosti v rámci Evropské unie, měla by být upravena pravidla o příslušnosti, která vyplývají z nařízení [Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42)]. Okolnost, že odpůrce má místo obvyklého pobytu ve třetím státě, by již neměla vylučovat uplatňování pravidel Společenství o soudní příslušnosti a napříště by již neměla být dána možnost odkázat na pravidla o soudní příslušnosti v rámci vnitrostátního práva. Toto nařízení by tudíž mělo stanovit, ve kterých případech může soud členského státu uplatnit svou podpůrnou příslušnost.“
3

Body 9, 19, 30 a 31 odůvodnění směrnice 2008/48 uvádí: „(9) Úplná harmonizace je nezbytná pro zajištění vysoké a rovnocenné úrovně ochrany zájmů všech spotřebitelů ve Společenství a pro vytvoření skutečného vnitřního trhu. Členským státům by proto nemělo být povoleno zachovávat ani zavádět jiná vnitrostátní ustanovení, než která jsou stanovena v této směrnici. Toto omezení by se však mělo vztahovat pouze na ustanovení harmonizovaná touto směrnicí. Kde tato harmonizovaná ustanovení nejsou, měly by mít členské státy i nadále možnost zachovávat nebo zavádět vnitrostátní právní předpisy. […] […] (19) Aby se mohli spotřebitelé rozhodovat na základě úplné znalosti věci, měli by před uzavřením úvěrové smlouvy získat přiměřené informace o podmínkách a nákladech úvěru a o svých povinnostech, přičemž by měli mít možnost vzít si tyto informace s sebou a posoudit je. […] […] (30) Tato směrnice neupravuje otázky smluvního práva související s platností úvěrových smluv. Členské státy proto v této oblasti smějí zachovávat nebo zavádět vnitrostátní předpisy, které jsou v souladu s právem Společenství. Členské státy mohou právně upravit nabídku na uzavření úvěrové smlouvy, zejména kdy má být předložena a jak dlouho je pro věřitele závazná. Je-li nabídka předložena ve stejný okamžik jako předsmluvní informace uvedené v této směrnici, měla by být obsažena ve zvláštním dokumentu, který může být připojen ke standardním evropským informacím o spotřebitelském úvěru, stejně jako veškeré dodatečné informace, jež si věřitel přeje spotřebiteli poskytnout. (31) Aby se spotřebitel mohl seznámit se svými právy a povinnostmi podle úvěrové smlouvy, měla by tato smlouva jasně a výstižně uvádět veškeré nezbytné informace.“
(16)

Presumpce neviny by byla porušena, pokud by veřejná prohlášení učiněná orgány veřejné moci nebo soudní rozhodnutí jiná než o vině označovala podezřelou nebo obviněnou osobu za vinnou, dokud její vina nebyla prokázána zákonným způsobem. Taková prohlášení nebo soudní rozhodnutí by neměla vzbuzovat dojem, že je taková osoba vinna. Tím by neměly být dotčeny úkony trestního stíhání, jejichž cílem je prokázat vinu podezřelé nebo obviněné osoby, jako je obvinění, ani soudní rozhodnutí, v jejichž důsledku se stává podmíněný trest vykonatelným, za podmínky, že je dodrženo právo na obhajobu. Rovněž by tím neměla být dotčena předběžná rozhodnutí procesní povahy, která přijímají justiční nebo jiné příslušné orgány a jež jsou založena na podezření či usvědčujících důkazech, jako jsou rozhodnutí o vyšetřovací vazbě, pokud taková rozhodnutí neoznačují podezřelou nebo obviněnou osobu za vinnou. Před přijetím předběžného rozhodnutí procesní povahy by měl příslušný orgán nejprve ověřit, zda jsou důkazy usvědčující podezřelou nebo obviněnou osobu dostatečně průkazné pro dotčené rozhodnutí, a rozhodnutí by tyto usvědčující důkazy mělo uvádět.
14

Plénum Consiglio di Stato (Státní rada) uvádí, že podle vnitrostátní judikatury platí, že v případě, že se zadávacího řízení účastnili jen dva uchazeči a oba podali žalobu znějící na vyloučení druhého uchazeče, musí být posouzena jak hlavní, tak incidenční žaloba. Consiglio di Stato (Státní rada) má kromě toho za to, že je jasné, že se v případě účasti více než dvou uchazečů musí rovněž uplatnit toto řešení, pokud je hlavní žaloba založena na žalobních důvodech, které by – pokud by jim bylo vyhověno – mohly vést k opakování celého řízení, ať již tyto žalobní důvody zpochybňují, že situace úspěšného uchazeče a ostatních uchazečů řízení je v souladu s právem, nebo zpochybňují samotnou platnost zadávacího řízení.
26

Intellectual Property and Enterprise Court (soud pro duševní vlastnictví a podnikání) má naproti tomu za to, že uvedený spor v rozsahu, v němž se týká porušení práv plynoucích z ochranné známky EU, spadá v souladu s čl. 97 odst. 1 nařízení č. 207/2009 do příslušnosti soudů členského státu, na jehož území má žalovaný své bydliště, kterým je v této věci Španělské království. Uvedený soud upřesňuje, že příslušnost španělských soudů vyplývá též z odstavce 5 tohoto článku 97, podle kterého řízení na základě žalob pro porušení mohou být rovněž vedena před soudy členského státu, na jehož území k porušení došlo.
5

Bod 39 odůvodnění směrnice 2009/136 uvádí: „Koncoví uživatelé by měli mít možnost uskutečňovat tísňová volání a mít přístup k službám tísňového volání v rámci každé telefonní služby, která umožňuje uskutečňovat hlasové volání prostřednictvím jednoho nebo více čísel národního číslovacího plánu. […] Pro zvýšení ochrany občanů by měla být posílena povinnost poskytovat informace o tom, kde se volající nachází. Především by podniky měly službám tísňového volání poskytovat informace o tom, kde se volající nachází, a to okamžitě po přepojení tohoto volání příslušné službě a bez ohledu na použitou technologii. […]“
23

Skutečnost, že dotyčný poskytovatel služeb přímo sám zatíží nebo kredituje účet, nebo zasáhne prostřednictvím záznamů do účtů majitele, sice v zásadě dovoluje považovat tuto podmínku za splněnou a mít za to, že dotyčná služba je osvobozena od daně, avšak pouhá skutečnost, že tato služba přímo nezahrnuje takovýto úkon, neumožňuje bez dalšího vyloučit možnost, aby se na ni vztahovala předmětné osvobození od daně, neboť výklad připomenutý v bodě 21 tohoto rozsudku nepředjímá podrobnosti provedení plateb (per analogiam viz rozsudek Bookit, bod 42 a citovaná judikatura).
20

Předkládající soud v tomto ohledu poukazuje na to, že neexistuje žádný důkaz, který by potvrzoval, že byla nakoupená semena řepky olejky určena výhradně pro výrobu pohonných hmot, jak to tvrdí společnost Altic, či přinejmenším že nebyla v žádném případě spojena s potravinovým řetězcem. Proto je podle něj třeba mít za to, že v souvislosti s uvedenými plněními měla společnost Altic postupovat v souladu s ustanoveními nařízení č. 178/2002.
18

Skupina MPC založila řadu komanditních společností, mimo jiné i společnost Dreiundvierzigste Sachwert Rendite-Fonds Holland GmbH & Co KG (dále jen „43. fond“), společnost Einundfünfzigste Sachwert Rendite-Fonds Holland GmbH & Co KG a společnost Zweiundsiebziegste Sachwert Rendite-Fonds Holland GmbH & Co KG.
18

Vyvodil z toho, že uložená sankce byla promlčena vzhledem k tomu, že mezi datem vyplacení dotčených podpor a datem, kdy byl žadatel informován, o tom, že podpory byly poskytnuty neoprávněně, uplynuly více než čtyři roky. Použití pravidel o promlčení stanovených v článku 49 nařízení č. 2419/2001 tedy umožnilo dojít k mírnějšímu výsledku, než by vyplynul z pravidla, které je obvykle použitelné, a sice z čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce první věty nařízení č. 2988/95. Předkládající soud má totiž za to, že podle tohoto posledně uvedeného ustanovení by promlčecí lhůta začala běžet až ode dne, kdy nesrovnalost skončila v roce 2004, takže sankce by nebyla promlčena v době, kdy se žadatel dozvěděl o tom, že jeho žádosti byly protiprávní.
15

Dne 8. června 2015 bylo ze strany First-tier Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) [soud prvního stupně (senát pro přistěhovalectví a azyl), Spojené království] zamítnuto odvolání, které E. Bajratari podala proti rozhodnutí Home Office (ministerstvo vnitra). Dne 6. října 2016 Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) [Vrchní soud (senát pro přistěhovalectví a azyl), Spojené království] zamítl druhé odvolání E. Bajratari. Posledně uvedená tedy podala ke Court of Appeal in Northern Ireland (odvolací soud pro Severní Irsko, Spojené království) žádost o povolení podat kasační opravný prostředek proti rozsudku Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) [Vrchní soud (senát pro přistěhovalectví a azyl)].
23

Co se týče první námitky, správní revizní komise zaprvé připomněla, že ECB v rozhodnutí ze dne 1. září 2014 učinila závěr, že skupina Crédit mutuel představuje významnou skupinu podléhající obezřetnostnímu dohledu, že CMA je členským subjektem této skupiny a CNCM představuje nejvyšší úroveň konsolidace. Zadruhé uvedla, že pojem „ústřední subjekt“, který je uveden v čl. 2 bodě 21 písm. c) nařízení č. 468/2014 a v článku 10 nařízení č. 575/2013, není definován v unijním právu a že není stanoveno, že uvedený ústřední subjekt musí být úvěrovou institucí. Zatřetí správní revizní komise uvedla, že k tomu, aby ECB mohla provádět obezřetnostní dohled na konsolidovaném základě, není nutné, aby disponovala úplným arzenálem dohledových nebo sankčních pravomocí ve vztahu k mateřské společnosti skupiny. Začtvrté komise připomněla, že před přenesením této pravomoci na ECB prováděl obezřetnostní dohled na konsolidovaném základě nad skupinou Crédit mutuel příslušný francouzský orgán, konkrétně Autorité de contrôle prudentiel et de résolution (orgán pro obezřetnostní dohled a řešení krizových situací), a to prostřednictvím CNCM.
31

Kromě toho se předkládající soud zabývá otázkou, zda řízení, které je vůči EP vedeno, spadá do působnosti směrnic 2012/13, 2013/48 a 2016/343. V případě kladné odpovědi má předkládající soud za to, že pokud by Soudní dvůr dospěl k závěru, že zvláštní trestní řízení upravené v článku 427 a následujících trestního řádu nezajišťuje právo na účinný procesní prostředek, mohl by v takovém případě obdobně použít pravidla běžného trestního řízení.
53

Z toho vyplývá, že ujednání, které nemůže právní postavení spotřebitele zhoršit ve srovnání s postavením, jaké by měl podle platné vnitrostátní právní úpravy, nespadá pod bod 1 písm. q) přílohy směrnice 93/13 ve spojení s čl. 3 odst. 1 této směrnice. Bod 1 písm. q) této přílohy se tedy týká ujednání s objektivně zjistitelnými právními následky. Na tomto závěru nic nemění to, že vložení takového ujednání do smlouvy může ve spotřebiteli vyvolat dojem, že jsou právní prostředky nápravy omezeny, a že proto musí splnit všechny povinnosti obsažené ve smlouvě, jelikož dotčené ujednání nezasahuje do jeho právního postavení z hlediska použitelné vnitrostátní právní úpravy.
29

V tomto ohledu je ustálenou judikaturou, že obecná zásada, která každému jednotlivci zaručuje právo dovolávat se v rámci řízení o žalobě namířené proti vnitrostátnímu opatření nepříznivě zasahujícímu do jeho právního postavení neplatnosti unijního aktu, jenž je základem tohoto opatření, nebrání tomu, aby takové právo podléhalo podmínce, že dotyčný neměl právo domáhat se jeho zrušení přímo u unijního soudu podle článku 263 SFEU. Namítnutí neplatnosti dotčeného aktu danou osobou před příslušným vnitrostátním soudem by ovšem bránila jen situace, kdy lze dospět k závěru, že žaloba takové osoby na neplatnost tohoto aktu by byla bez jakékoli pochybnosti přípustná (rozsudek ze dne 4. února 2016, C & J Clark International a Puma, C‑659/13 a C‑34/14, EU:C:2016:74, bod 56 a citovaná judikatura).
33

Občanka Unie by přitom byla odrazována od výkonu svého práva volného pohybu, pokud by jí v případě, že bude v hostitelském státě těhotná a ukončí z tohoto důvodu výkon samostatné výdělečné činnosti, byť jen na krátké období, hrozilo, že v tomto státě ztratí postavení osoby samostatně výdělečně činné (obdobně viz rozsudek ze dne 19. června 2014, Saint Prix,C‑507/12, EU:C:2014:2007, bod 44).
79

Na rozdíl od toho, co Komise tvrdila na jednání, se nejeví, že by méně omezující opatření, jako je omezení množství léčivých přípravků, které mohou být objednávány prostřednictvím takových objednávek, nebo regulace možnosti lékáren akceptovat takové objednávky v závislosti na jejich zásobách dotyčného léčivého přípravku, byla s to zaručit uskutečnění cíle sledovaného dotčenou vnitrostátní právní úpravou. V tomto ohledu je třeba konstatovat, že taková omezení by nutně nevylučovala účinky na zásoby léčivých přípravků podléhajících omezení výdeje na lékařský předpis dostupné v lékárnách, které vyplývají z kumulativního používání takových objednávek, ani by neumožňovala překonat skutečnost uvedenou v bodě 75 tohoto rozsudku, že lékárny členských států jsou v zásadě zásobovány pro potřeby obyvatelstva, které se nachází na území dotyčného členského státu.
3

Podle bodu 10 odůvodnění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. 2004, L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72) platí, že „[z]ásada zacházení s některými skutečnostmi a událostmi, které nastaly na území jiného členského státu, jako by nastaly na území členského státu, jehož právní předpisy jsou použitelné, by […] neměla být v rozporu se zásadou sčítání získaných dob pojištění, zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo bydliště podle právních předpisů jiného členského státu s těmi dobami, které byly získány podle právních předpisů příslušného členského státu. Doby získané podle právních předpisů jiného členského státu by proto měly být brány v úvahu výhradně při uplatňování zásady sčítání dob“.
43

Odklad skutečnosti vedoucí ke vzniku daňové povinnosti ve vztahu ke kapitálovému zisku z vyměněných cenných papírů přitom nutně znamená, že zdanění tohoto kapitálového zisku se řídí daňovými pravidly a sazbou platnou k datu této skutečnosti vedoucí ke vzniku daňové povinnosti, a to v projednávané věci k datu následného převodu cenných papírů obdržených při výměně. Z toho vyplývá, že pokud dotyčné daňové právní předpisy stanoví k tomuto datu režim snížení základu daně z důvodu doby držení cenných papírů, musí se takový režim snížení základu daně rovněž vztahovat na kapitálový zisk nacházející se v režimu odloženého zdanění, a to za stejných podmínek, jako jsou ty, které by se použily na kapitálový zisk, který by byl dosažen při převodu cenných papírů existujících před výměnou, kdyby k této výměně nedošlo.