V rámci správního řízení na základě nařízení č. 17 může dotyčný podnik plně uplatnit své právo na obhajobu až po zaslání oznámení námitek, protože teprve počínaje tímto zasláním je informován o všech podstatných skutečnostech, o které se Komise opírá v tomto stadiu řízení, a má právo nahlížet do spisu, aby byl zaručen účinný výkon jeho práva na obhajobu. Pokud by se totiž tato práva vztahovala také na fázi řízení předcházející zaslání oznámení námitek, byla by narušena účinnost šetření Komise, protože dotyčný podnik by mohl již ve fázi přípravného vyšetřování identifikovat informace, které jsou Komisi známy, a tedy i informace, které před ní lze nadále tajit.

Rozhodnutí Komise konstatující spoluodpovědnost poradenského podniku za porušení čl. 81 odst. 1 ES, pokud tento podnik aktivně a vědomě přispívá ke kartelové dohodě mezi výrobci činnými na trhu odlišném od trhu, na kterém sám působí, nepřekračuje meze zákazu stanoveného uvedeným ustanovením, a tudíž Komise nepřekročila pravomoci, které jí byly svěřeny čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, když uložila uvedenému podniku pokutu.

Doslovný kontextuální a teleologický výklad pojmu čl. 81 odst. 1 ES „dohody mezi podniky“ totiž neukládá restriktivní výklad pojmu „pachatel protiprávního jednání“, podle kterého je takový podnik pouze nepostižitelným účastníkem v rámci kartelové dohody. Naopak, podnik může porušit zákaz stanovený v daném článku, pokud jeho chování, jak je koordinováno s chováním jiných podniků, má za cíl omezit hospodářskou soutěž na konkrétním relevantním trhu v rámci společného trhu, aniž by to nutně předpokládalo, že bude sám na uvedeném relevantním trhu působit. Každý jiný výklad by totiž mohl zmenšit rozsah zákazu stanoveného v čl. 81 odst. 1 ES do té míry, že by to bylo v rozporu s jeho užitečným účinkem a jeho hlavním cílem, jak je vykládán s ohledem na čl. 3 odst. 1 písm. g) ES, kterým je zajistit zachování nenarušené hospodářské soutěže na vnitřním trhu, vzhledem k tomu, že by neumožňoval stíhat aktivní přispívání podniku k omezování hospodářské soutěže pouze proto, že tento příspěvek nevychází z hospodářské činnosti na relevantním trhu, na kterém se toto omezení projevuje nebo má za cíl se projevit.

Přičtení celého protiprávního jednání takovému podniku je v souladu s požadavky zásady osobní odpovědnosti, jsou-li splněny dvě podmínky, objektivní podmínka a subjektivní podmínka. Pokud jde o první podmínku, dotčený podnik musel přispět k provádění kartelové dohody, i když podřízeným, podružným nebo pasivním způsobem, přičemž případně omezený význam tohoto přispění může být zohledněn v rámci stanovení výše sankcí. Pokud jde o druhou podmínku, dotčený podnik musel prokázat vlastní vůli, která ukazuje, že souhlasí, i kdyby jen mlčky, s cíli kartelové dohody, což představuje odůvodnění umožňující považovat jej za spoluodpovědný, jelikož svým jednáním zamýšlel přispět ke společným cílům sledovaným všemi účastníky a věděl o protiprávním jednání jiných účastníků nebo ho mohl důvodně předvídat a byl připraven podstoupit z toho plynoucí riziko.

I když ve stadiu spáchání předmětných skutků soud Společenství o této otázce výslovně nerozhodl, takový výklad čl. 81 odst. 1 ES není v rozporu se zásadou legality trestných činů a trestů (nullum crimen, nulla poena sine lege), která nemusí mít nezbytně stejný rozsah jako v případě použití na situaci, na kterou se vztahuje trestní právo ve striktním smyslu, protože řízení před Komisí na základě nařízení č. 17 má pouze správní povahu. Každý podnik, který se dopustil koluzivního jednání, včetně poradenských podniků, které nejsou činné na relevantním trhu dotčeném omezením hospodářské soutěže, mohl rozumně předvídat, že zákaz stanovený v čl. 81 odst. 1 ES je na něj v zásadě použitelný. Takový podnik totiž nemohl nevědět nebo byl schopen porozumět tomu, že rozhodovací praxe Komise a dřívější judikatura Společenství obsahuje již dostatečně jasně a přesně základ výslovného uznání odpovědnosti poradenského podniku za porušení čl. 81 odst. 1 ES, pokud tento podnik aktivně a vědomě přispívá ke kartelové dohodě mezi výrobci činnými na trhu odlišném od trhu, na kterém sám působí.

Konečně, i když se rozhodovací praxe Komise, která předcházela napadenému rozhodnutí, mohla jevit v rozporu s tímto výkladem čl. 81 odst. 1 ES, zásada ochrany legitimních očekávání nemůže znemožnit změnu této rozhodovací praxe založenou na správném výkladu rozsahu zákazu stanoveného v uvedeném ustanovení, a tím předvídatelnější, jelikož existoval precedent.

(viz body 112, 113, 117, 122–123, 127, 133–135, 149–150, 157, 163–164)