C 222/8

Kasační opravný prostředek podaný dne 19. dubna 2016 společností GFKL Financial Services GmbH, dříve GFKL Financial Services AG proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 4. února 2016 ve věci T-620/11, GFKL Financial Services AG v. Evropská komise

(Věc C-219/16 P)

(2016/C 222/10)

Jednací jazyk: němčina

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: GFKL Financial Services GmbH, dříve GFKL Financial Services AG (zástupci: Dr. M Schweda, J. Eggers, Dr. M. Knebelsberger, Dr. F. Loose, advokáti)

Další účastnice řízení: Evropská komise, Spolková republika Německo

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

1. zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie (devátého senátu) ze dne 4. února 2016 ve věci T-620/11 v rozsahu, v němž se žaloba zamítá jako neopodstatněná, a zrušil rozhodnutí Evropské komise 26. ledna 2011 o státní podpoře Německa C 7/10 (ex CP 250/09 a NN 5/10) „Zákon o dani z příjmu právnických osob (KStG), systém převodu daňových ztrát (,Sanierungsklausel“), C(2011) 275;

2. podpůrně zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie (devátého senátu) ze dne 4. února 2016 ve věci T-620/11 v rozsahu, v němž se žaloba zamítá jako neopodstatněná, a vrátil věc Tribunálu;

3. uložil odpůrkyni náhradu nákladů řízení.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Navrhovatelka ve svém kasačním opravném prostředku zpochybňuje kvalifikaci klauzule o restrukturalizaci, která je uvedena v čl. 8c odst. 1 písm. a) zákona o dani z příjmu právnických osob (KStG), jakožto selektivní podpory.

Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje dva důvody:

První důvod: porušení čl. 107 odst. 1 SFEU

Klauzule o restrukturalizaci není selektivním opatřením, a tudíž ani podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

— Tribunál měl neprávem za to, že ustanovení o výjimce uvedené v čl. 8c odst. 1 zákona o dani z příjmu právnických osob, podle kterého v určitých případech nabytí podílů dochází k zániku nevyužitých ztrát, je součástí referenčního rámce. Toto ustanovení ve skutečnosti však představuje výjimku z referenčního rámce. Referenční rámec obecně umožňuje vykazování ztrát v následných zdaňovacích obdobích.

— Klauzule o restrukturalizaci má mimoto obecnou povahu, neboť neuděluje žádnou selektivní výhodu. Mezi podniky v potížích, na které se vztahuje klauzule o restrukturalizaci, a dalšími podniky, zejména podniky zdravými, existuje významný rozdíl, a proto se tyto dvě skupiny podniků nenacházejí ve srovnatelné situaci. Tribunál mimoto v rámci posouzení rovného zacházení vycházel z čistě hypotetické situace, přičemž v právní praxi se nelze setkat se skupinou, na kterou Tribunál odkazuje coby na referenční.

— Navíc klauzule o restrukturalizace neupřednostňuje „určité podniky nebo odvětví“. Klauzule o restrukturalizaci se může vztahovat na všechny podniky a automaticky nevylučuje žádnou skupinu podniků. Tato klauzule se neváže k „určité povaze“ podniku, ale k hospodářské operaci, tj. k nabytí za účelem restrukturalizace.

— Klauzuli o restrukturalizaci lze kromě toho zdůvodnit charakterem a obecnými cíli německého daňového systému. Přispívá k realizaci základních zásad německého práva, které se týkají daně z příjmu právnických osob, jako je zásada převodu ztrát a zásada zdanění podle schopnosti nést daňovou zátěž, jakož i obecného fiskálního cíle, kterým je zajišťování udržitelných veřejných příjmů.

Druhý důvod: porušení zásady ochrany legitimního očekávání

Rozsudek Tribunálu je v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání, která je zakotvena v unijním právu. Údajný charakter státní podpory, který má klauzule o restrukturalizaci, nebyl totiž zjevný ani pro odborníka s vynaložením nejvyšší péče. Komise nikdy nezpochybňovala podobná pravidla v Německu ani v jiných členských státech EU z důvodu porušení právních předpisů o státní podpoře.