Věc T-201/04 R

Microsoft Corp.

v.

Komise Evropských společenství

„Řízení o předběžném opatření – Článek 82 ES“

Usnesení předsedy Soudu ze dne 22. prosince 2004

Shrnutí usnesení

1. Předběžné opatření – Odklad vykonatelnosti – Podmínky přidělení – „Fumus boni juris“ – Naléhavost – Kumulativní charakter – Vyvážení všech dotčených zájmů – Posuzovací pravomoc soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních

(Jednací řád Soudu, čl. 104 odst. 2)

2. Předběžné opatření – Usnesení o předběžném opatření – Povinnost odůvodnění – Meze

(Jednací řád Soudu, čl. 107 odst. 1)

3. Předběžné opatření – Formální požadavky – Předložení návrhů – Uvedení základních skutkových a právních okolností v samotném znění návrhu na předběžné opatření a v připojených dokumentech – Obecný odkaz na připojený dokument, který přebírá podrobnou argumentaci – Nepřípustnost

(Praktické pokyny pro účastníky řízení, bod VII odst. 1 a 2)

4. Předběžné opatření – Předložení dokumentů staršího data, než je datum podání návrhu na předběžné opatření za účelem odpovědět na argumenty jiné strany během řízení – Přípustnost

5. Předběžné opatření – Odklad vykonatelnosti – Podmínky přidělení – Naléhavost – Vážná a nenapravitelná škoda – Důkazní břemeno

6. Předběžné opatření – Odklad vykonatelnosti – Podmínky přidělení – Naléhavost – Vážná a nenapravitelná škoda – Povinnost podniku udělit licence na svá práva duševního vlastnictví – Posuzování případ od případu

7. Předběžné opatření – Odklad vykonatelnosti – Podmínky přidělení – Vážná a nenapravitelná škoda – Povinnost podniku zpřístupnit tajné informace – Neexistence vážné škody – Důkazní břemeno, které nese uvedený podnik

8. Předběžné opatření – Odklad vykonatelnosti – Podmínky přidělení – Naléhavost – Vážná a nenapravitelná škoda – Finanční škoda

9. Předběžné opatření – Odklad vykonatelnosti – Podmínky přidělení – Naléhavost – Vážná a nenapravitelná škoda – Povinnost podniku v dominantním postavení změnit svou obchodní politiku – Nedostatečnost

(Článek 82 ES)

10. Předběžné opatření – Odklad vykonatelnosti – Podmínky přidělení – Naléhavost – Vážná a nenapravitelná škoda – Nezvratitelný vývoj tržních podmínek – Zahrnutí

11. Předběžné opatření – Odklad vykonatelnosti – Zamítnutí návrhu – Možnost podání dalšího návrhu – Podmínka – Nové skutečnosti

(Jednací řád Soudu, článek 109)

12. Předběžné opatření – Odklad vykonatelnosti – Podmínky přidělení – Naléhavost – Vážná a nenapravitelná škoda – Finanční škoda

13. Předběžné opatření – Odklad vykonatelnosti – Podmínky přidělení – Naléhavost – Vážná a nenapravitelná škoda žalobkyně

14. Předběžné opatření – Odklad vykonatelnosti – Podmínky přidělení – Vážná a nenapravitelná škoda – Zásah do práv duševního vlastnictví – Posouzení in concreto

1. V souladu s čl. 104 odst. 2 jednacího řádu Soudu, musí návrh na předběžné opatření označit okolnosti, které dokládají naléhavost a rovněž skutkové i právní důvody, které na první pohled (fumus boni juris) odůvodňují nařízení navrhovaných předběžných opatření. Tyto podmínky jsou kumulativní, takže návrh na odklad vykonatelnosti musí být zamítnut, pokud jedna z nich není splněna. Soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních musí rovněž případně vážit proti sobě stojící příslušné zájmy. V rámci tohoto souhrnného přezkumu musí soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních vykonávat širokou posuzovací pravomoc, která mu přísluší za účelem určení, jakým způsobem tyto různé podmínky musejí být ověřeny s ohledem na zvláštní povahu každé věci.

(viz body 71–72)

2. Soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních není povinen výslovně odpovědět na všechny skutkové nebo právní otázky projednávané během řízení. Postačuje zejména, že důvody, z nichž s přihlédnutím k daným okolnostem vycházel, platně odůvodňují jeho usnesení, a umožňují Soudnímu dvoru vykonat jeho soudní kontrolu.

(viz bod 73)

3. Na základě bodu VII odst. 1 Praktických pokynů pro účastníky řízení přijatých Soudem, musí být návrh na předběžné opatření srozumitelný sám o sobě, aniž by bylo nezbytné odkazovat na žalobu v hlavním řízení. Z toho vyplývá, že opodstatněnost takového návrhu lze posoudit pouze vzhledem ke skutkovým a právním okolnostem, jak vyplývají ze samotného znění návrhu na předběžné opatření a dokumentů, které jsou přílohou tohoto návrhu, a které mají názorně ilustrovat jeho obsah. Jestliže z toho nelze dovodit závěr, že každé tvrzení založené na písemnosti nepřipojené k návrhu na předběžné opatření musí být nutně vyloučeno z projednávání, důkaz takového tvrzení nebude nicméně moci být pokládán za předložený, pokud bude dané tvrzení napadeno jinou stranou sporu nebo vedlejším účastníkem podporujícím tuto jinou stranu. Pokud lze podpořit a doplnit návrh v konkrétních bodech odkazy na označené části písemností, které tvoří jeho přílohu, obecný odkaz na jiné písemnosti, i pokud jsou přílohou návrhu na předběžné opatření, nemůže zhojit neuvedení základních skutečností v daném návrhu. V této souvislosti bod VII odst. 2 Praktických pokynů, jenž vyžaduje, aby skutkové i právní důvody, na nichž je založena žaloba v hlavním řízení a které na první pohled ukazují její opodstatněnost, byly uvedeny velmi stručně a přesně, nelze chápat tak, aniž by bylo stanovené pravidlo obcházeno, že umožňuje obecný odkaz na připojený dokument, který přebírá podrobnou argumentaci.

(viz body 86–88, 97)

4. V rámci řízení o předběžném opatření nelze vytýkat účastníku řízení, že předložil dokumenty teprve během řízení, jelikož hodlal podpořit svá vyjádření jako odpověď na argumenty předložené protistranou nebo vedlejšími účastníky v jejich vyjádřeních, a není v tomto ohledu významné, že připojená písemnost je staršího data než datum podání návrhu na předběžné opatření nebo že je totožná nebo srovnatelná s písemností přiloženou k žalobě v hlavním řízení.

(viz bod 93)

5. Naléhavost návrhu na předběžné opatření se musí posuzovat ve vztahu k nezbytnosti vydání předběžného rozhodnutí pro zajištění toho, aby straně, která podává návrh na předběžné opatření nevznikla vážná a nenapravitelná škoda. Je na této straně, aby prokázala, že nemůže čekat do dne vydání rozhodnutí v hlavním řízení, aniž by utrpěla takovou škodu. Uváděná škoda musí být určitá nebo přinejmenším s dostatečnou pravděpodobností prokázána a žalobce musí dokázat skutečnosti, které jsou pokládány za zakládající očekávání vzniku takové škody.

(viz body 240–241, 427)

6. Domnívat se, že zásah do výlučných oprávnění držitele práva duševního vlastnictví bez ohledu na zvláštní okolnosti každého případu sám o sobě představuje vážnou a nenapravitelnou škodu, by znamenalo, že podmínka odkladu vykonatelnosti týkající se naléhavosti je splněna vždy, když je podnik vázán rozhodnutím Komise udělit licence na taková práva. Soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních musí proto za takových okolností zkoumat, zda s ohledem na okolnosti projednávaného případu může skutečnost, že zásah do práv duševního vlastnictví bude trvat až do doby, než bude rozhodnuto ve věci samé, způsobit mimo pouhého zásahu do výlučných oprávnění držitele dotčených práv i vážnou a nenapravitelnou škodu.

(viz body 248, 250–251)

7. Jestliže je nepochybné, že jednou získaná znalost informace, která byla do té doby tajná – ať již z důvodu existence práva duševního vlastnictví, nebo jako předmět obchodního tajemství – může přetrvávat, že případné zrušení rozhodnutí Komise nařizující takové zpřístupnění by tedy neumožnilo vymazat znalost této informace z paměti, a že náhrada škody by byla velmi složitá vzhledem k obtížnosti určení hodnoty zpřístupnění informace, přísluší tudíž podniku, který požaduje odklad vykonatelnosti takového rozhodnutí, prokázat, jaká nenapravitelná škoda by mu mohla vzniknout pouhou skutečností, že třetím stranám jsou známy údaje zpřístupněné rozhodnutím, na rozdíl od toho, co může vyplývat z využití takové znalosti. Krom toho zpřístupnění informací, které byly předtím tajné, nutně neznamená, že vznikne vážná škoda.

(viz body 253–254)

8. Vážnost finanční škody, kterou podnik odůvodňuje naléhavost odkladu vykonatelnosti, který požaduje na soudci příslušném pro rozhodování o předběžných opatřeních, se musí posoudit vzhledem k finanční síle podniku.

(viz bod 257)

9. V zásadě každé rozhodnutí přijaté na základě článku 82 ES zavazující podnik v dominantním postavení ukončit zneužívající jednání, s sebou nutně nese změnu obchodní politiky takového podniku. Povinnost podniku změnit jeho jednání nelze tedy posuzovat jako povinnost, která sama o sobě zakládá vážnou a nenapravitelnou škodu, aniž by se vycházelo z toho, že požadavek naléhavosti je splněn vždy, kdy rozhodnutí, jehož odklad vykonatelnosti je navrhován, nařizuje ukončit zneužívající jednání. Pokud se navrhovatel pro účely prokázání naléhavosti nařízení požadovaného předběžného opatření dovolává zásahu do své obchodní svobody, musí předložit důkaz o tom, že výkon napadeného aktu ho buď zaváže ke změně některých základních prvků jeho obchodní politiky a že i po rozhodnutí ve věci samé v jeho prospěch mu účinky výkonu takového aktu zabrání pokračovat v jeho původní obchodní politice, nebo že mu tyto účinky způsobí vážnou a nenapravitelnou škodu jiného druhu s tím, že tvrzenou škodu je nutno posuzovat s přihlédnutím k okolnostem každého projednávaného případu. Přísluší tak soudci příslušnému pro rozhodování o předběžných opatřeních posoudit následky zásahu do obchodní svobody podniků určit si svou obchodní politiku s přihlédnutím k účinkům výkonu takového aktu.

(viz body 291–293, 409)

10. Není vyloučeno, že zpřístupnění informací týkajících se interoperability výrobku s výrobky konkurentů, nařízené podniku v dominantním postavení rozhodnutím Komise, mění tržní podmínky takovým způsobem, že by tento podnik nejen ztratil podíly na trhu ale také by pro něj nebylo možné v případě zrušení uvedeného rozhodnutí získat zpět ztracené podíly na trhu, a tudíž by taková povinnost mohla být považována za vážnou a nenapravitelnou škodu umožňující dotyčnému podniku navrhovat odklad vykonatelnosti uvedeného rozhodnutí jako předběžné opatření. Dotyčnému podniku nicméně přísluší předložit veškeré důkazy na podporu své argumentace, zejména tím, že prokáže, že by existovaly překážky bránící mu získat zpět významnou část podílů na trhu, které údajně ztratil v důsledku nápravného opatření.

(viz bod 319)

11. Podle článku 109 jednacího řádu Soudu zamítnutí návrhu na předběžné opatření nebrání účastníku řízení, který jej podal, v podání dalšího návrhu založeného na nových skutečnostech. V projednávané věci nelze vyloučit, že přetrvávající neshodu ohledně některých podrobností způsobu provádění sporného rozhodnutí lze považovat za „novou skutečnost“.

(viz bod 325)

12. Škoda, která by byla v případě žalobkyně z podstatné části vyjádřena dodatečnými náklady na vývoj a která by tudíž, pokud by nebyl prokázán opak, představovala finanční újmu, nepředstavuje, s výjimkou výjimečných okolností, nenapravitelnou škodu.

(viz body 413, 435)

13. Naléhavost návrhu na předběžné opatření musí být posouzena ve vztahu k nutnosti rozhodnout o předběžném opatření za účelem zabránění vážné a nenapravitelné škodě způsobené účastníkovi řízení, který podává návrh na opatření. V důsledku toho, pokud by mohla být způsobena škoda třetím stranám, nelze k ní v rámci důvodu naléhavosti přihlížet, pokud není prokázáno, že uvedená škoda by zpětně vedla ke způsobení škody účastníkovi řízení, který navrhuje předběžné opatření.

(viz bod 416)

14. Samotná skutečnost, že rozhodnutí Komise by mohlo do jisté míry ovlivnit práva duševního vlastnictví nepostačuje, při neexistenci vysvětlení opaku, k učinění závěru, že existuje vážná a nenapravitelná škoda, přinejmenším nezávisle na konkrétních následcích uvedeného zásahu.

(viz bod 473)

USNESENÍ PŘEDSEDY SOUDU

22. prosince 2004 ( )

„Řízení o předběžném opatření – Článek 82 ES“

Ve věci T‑201/04 R,

Microsoft Corp., se sídlem v Redmond, Washington (USA), zastoupený J.‑F. Bellisem, advokátem, a I. S. Forresterem, advokátem,

navrhovatel,

podporovaný

The Computing Technology Industry Association, Inc., se sídlem v Oakbrook Terrace, Illinois (USA), zastoupenou G. van Gerven a T. Franchooem, advokáty, a B. Kilpatrickem, advokátem,

Association for Competitive Technology, Inc., se sídlem ve Washington, DC (USA), zastoupenou L. Ruessmannem a P. Heckerem, advokáty,

TeamSystem SpA, se sídlem v Pesaro (Itálie),

Mamut ASA, se sídlem v Oslu (Norsko),

zastoupenými G. Berrischem, advokátem,

DMDsecure.comBV, se sídlem v Amsterodamu (Nizozemsko),

MPS Broadband AB, se sídlem ve Stockholmu (Švédsko),

Pace Micro Technology plc, se sídlem v Shipley, West Yorkshire (Spojené království),

Quantel Ltd, se sídlem v Newbury, Berkshire (Spojené království),

Tandberg Television Ltd, se sídlem v Southampton, Hampshire (Spojené království),

zastoupenými J. Bourgeoisem, advokátem,

Exor AB, se sídlem v Uppsale (Švédsko), zastoupenou S. Martínez Lagem, H. Brokelmanem a R. Allendesalazar Corchoem, advokáty,

vedlejšími účastníky,

proti

Komisi Evropských společenství, zastoupené R. Wainwrightem, W. Möllsem, F. Castillem de la Torre a P. Hellströmem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

odpůrkyni,

podporované

RealNetworks, Inc., se sídlem v Seattle, Washington (USA), zastoupenou A. Wincklerem, M. Dolmansem a T. Grafem, advokáty,

Software & Information Industry Association, se sídlem ve Washington, DC, zastoupenou C. A. Simpsonem, advokátem,

Free Software Foundation Europe eV, se sídlem v Hamburku (Německo), zastoupenou C. Pianem, advokátem,

vedlejšími účastníky,

jejímž předmětem je návrh na odklad vykonatelnosti článku 4, čl. 5 písm. a) až c) a čl. 6 písm. a) rozhodnutí Komise K(2004) 900 konečné ze dne 24. března 2004 o řízení k uplatnění článku 82 ES (věc COMP/C‑3/37.792 – Microsoft),

PŘEDSEDA SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ

vydává toto

Usnesení

Skutečnosti předcházející sporu

1 Microsoft Corp. (dále jen „Microsoft“) vyvíjí a uvádí na trh různý software, mimo jiné operační systémy pro servery a klientské osobní počítače.

2 Sun Microsystems Inc. (dále jen „Sun Microsystems“), společnost se sídlem v Kalifornii (USA), která poskytuje mimo jiné operační systémy pro servery, předložila dne 10. prosince 1998 stížnost Komisi. Sun Microsystems ve své stížnosti uvedla, že jí Microsoft odmítl sdělit technologii nezbytnou k umožnění interoperability jejího operačního systému pro skupinové pracovní servery s operačním systémem Windows pro klientské osobní počítače. Podle Sun Microsystems je technologie, jejíž poskytnutí požadovala, nezbytná pro její konkurenceschopnost na trhu operačních systémů pro skupinové pracovní servery.

3 Komise zaslala společnosti Microsoft dne 2. srpna 2000 sdělení vytýkaných skutečností. Toto sdělení vytýkaných skutečností se týkalo především otázek interoperability mezi jednak operačními systémy Windows pro klientské osobní počítače a jednak operačními systémy pro servery jiných dodavatelů („interoperabilita klient–server“). Microsoft odpověděl na toto první sdělení vytýkaných skutečností dne 17. listopadu 2000.

4 Komise zaslala společnosti Microsoft dne 29. srpna 2001 druhé sdělení vytýkaných skutečností. Komise v tomto sdělení vytýkaných skutečností zopakovala své předchozí vytýkané skutečnosti ve věci interoperability klient–server. Komise mimo jiné vznesla určité otázky týkající se interoperability mezi skupinovými pracovními servery („interoperabilita server–server“). Konečně Komise uvedla určité otázky týkající se integrace softwaru Windows Media Player do operačního systému Windows. Sdělení této poslední vytýkané skutečnosti vyplynulo ze šetření zahájeného v únoru 2000 z podnětu Komise. Microsoft odpověděl na druhé sdělení vytýkaných skutečností dne 16. listopadu 2001.

5 Komise zaslala společnosti Microsoft dne 6. srpna 2003 sdělení vytýkaných skutečností, které doplňovalo dvě předcházející sdělení vytýkaných skutečností. Microsoft dopisy ze dne 17. a 31. října 2003 odpověděl na toto doplňující sdělení vytýkaných skutečností.

6 Ve dnech 12., 13. a 14. listopadu 2003 se konalo slyšení zorganizované Komisí. Dopisem ze dne 1. prosince 2003 Microsoft předložil písemné vyjádření k otázkám vzneseným během slyšení útvary Komise, žalujícím a zúčastněnými třetími stranami. Po poslední výměně dopisů mezi Komisí a společností Microsoft Komise přijala dne 24. března 2004 rozhodnutí o řízení k uplatnění článku 82 ES ve věci COMP/C‑3/37.792 – Microsoft (dále jen „rozhodnutí“).

Rozhodnutí

7 Podle rozhodnutí porušil Microsoft článek 82 ES a článek 54 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) tím, že se dopustil ve dvou případech zneužití dominantního postavení.

8 Komise zaprvé identifikovala tři odlišné trhy výrobků a dospěla k závěru, že Microsoft zaujímal dominantní postavení na dvou z těchto trhů. Zadruhé Komise identifikovala dvě chování společnosti Microsoft, která představují zneužití dominantního postavení na těchto trzích. Komise v důsledku toho uložila společnosti Microsoft pokutu a určitá opatření pro nápravu.

I – Relevantní trhy identifikované v rozhodnutí a dominantní postavení společnosti Microsoft na těchto trzích

A – Relevantní trhy identifikované v rozhodnutí

9 Prvním trhem výrobků identifikovaným v rozhodnutí je trh operačních systémů pro klientské osobní počítače (body 324 až 342 odůvodnění). Operační systém je softwarový produkt, který kontroluje základní funkce počítače a umožňuje uživateli používat tento počítač a spustit jeho aplikace. Klientské osobní počítače jsou multifunkční počítače, které jsou vyvíjeny pro účely použití pouze jednou osobou v daném okamžiku a mohou být připojeny k síti.

10 Druhý trh výrobků identifikovaný v rozhodnutí je trh operačních systémů pro skupinové pracovní servery (body 343 až 401 odůvodnění). Rozhodnutí definuje „skupinové pracovní služby“ jako služby základní síťové infrastruktury, které jsou užívány pracovníky v kancelářích v rámci jejich každodenní činnosti, pro tři různé typy služeb, tj. zaprvé sdílení souborů uložených na serverech, zadruhé sdílení tiskáren a zatřetí „správa“ způsobů přístupu uživatelů a skupin k síťovým službám („správa uživatelů a uživatelských skupin“) (bod 53 odůvodnění). Tento poslední typ služeb zahrnuje zejména zajištění přístupu k síťovým zdrojům a jejich zabezpečené užívání, mimo jiné zaprvé ověřením totožnosti uživatelů a zadruhé ověřením jejich oprávnění uskutečnit daný úkon (bod 54 odůvodnění).

11 Podle rozhodnutí jsou všechny tři typy služeb uvedené v předchozím bodě v rámci operačního systému pro servery úzce propojeny (bod 56 odůvodnění). Rozhodnutí v tomto ohledu dodává, že „operační systémy pro skupinové pracovní servery“ jsou operační systémy vyvíjené a uváděné na trh s cílem nabídnout společně tyto tři typy služeb relativně omezenému počtu klientských osobních počítačů připojených k malé nebo středně velké síti (body 53 a 345 až 368 odůvodnění). Rozhodnutí také uvádí, že neexistence jiných produktů, kterými by tyto produkty byly nahraditelné z pohledu poptávky je potvrzena jednak tarifní strategií společnosti Microsoft (body 369 až 382 odůvodnění) a jednak důležitostí interoperability operačních systémů pro skupinové pracovní servery s klientskými osobními počítači (body 383 až 386 odůvodnění). Poté, co Komise mimoto usoudila, že existence zaměnitelných výrobků z pohledu nabídky je omezena na operační systémy pro skupinové pracovní servery (body 388 až 400 odůvodnění), dospěla k závěru, že operační systémy pro skupinové pracovní servery představují samostatný trh výrobků.

12 Třetí trh identifikovaný v rozhodnutí je trh multimediálních přehrávačů umožňujících souvislý příjem (body 402 až 425 odůvodnění). Multimediální přehrávač je softwarový produkt schopný číst v digitálním formátu zvukové a obrazové obsahy, tj. odkódovat příslušné údaje a převést je na instrukce pro technické vybavení počítače (reproduktory, obrazovka). Multimediální přehrávače umožňující souvislý příjem jsou schopné číst obsahy „souvisle šířené“ prostřednictvím internetu.

13 Komise se v rozhodnutí domnívá zaprvé, že multimediální přehrávače umožňující souvislé čtení jsou odlišné od operačních systémů (body 404 až 406 odůvodnění), zadruhé, že nejsou podrobeny konkurenčnímu tlaku ze strany přehrávačů neumožňujících souvislé čtení (body 407 až 410 odůvodnění), zatřetí, že pouze multimediální přehrávače, které mají obdobné funkce, představují konkurenční tlak pro Windows Media Player (body 411 až 415 odůvodnění), a začtvrté, že existence zaměnitelných výrobků z pohledu nabídky je omezená (body 416 až 424 odůvodnění). Komise z těchto skutečností vyvozuje, že multimediální přehrávače umožňující souvislý příjem představují zvláštní trh výrobků.

14 Co se týče geografického rozsahu tří výše uvedených trhů výrobků, Komise má za to, že jsou rozsahu celosvětového (bod 427 odůvodnění).

B – Dominantní postavení společnosti Microsoft na trhu operačních systémů pro klientské osobní počítače a na trhu operačních systémů pro skupinové pracovní servery

15 Zaprvé Komise ohledně trhu operačních systémů pro klientské osobní počítače shledává, že Microsoft si udržuje nejméně od roku 1996 dominantní postavení, které vyplývá zejména z více než 90% podílu na trhu (body 430 až 435 odůvodnění) a z existence významných překážek vstupu na trh způsobených nepřímými síťovými účinky(viz zejména body 448 až 452 odůvodnění). Komise v rozhodnutí upřesňuje, že tyto nepřímé síťové účinky jsou přičítány přítomnosti dvou faktorů, tedy jednak skutečnosti, že koncoví spotřebitelé oceňují platformy, na kterých mohou používat velký počet aplikací, a jednak skutečnosti, že návrháři softwaru vyvíjejí aplikace pro spotřebitelsky nejpopulárnější operační systémy osobních počítačů.

16 Zadruhé Komise ohledně trhu operačních systémů pro skupinové pracovní servery konstatuje, že podle opatrného odhadu se podíl společnosti Microsoft na tomto trhu rovná nejméně 60 % procentům (body 473 až 499 odůvodnění).

17 Komise rovněž provedla hodnocení pozice tří hlavních konkurentů společnosti Microsoft na stejném trhu. Zaprvé Novell se svým softwarem NetWare má 10% až 15% podíl na trhu. Zadruhé produkty Linux představují 5% až 15% podíl na trhu. Linux je „volný“ operační systém šířený na základě licence „GNU GPL (General Public Licence)“. Z bodu 87 odůvodnění rozhodnutí vyplývá, že Linux vykonává omezený počet služeb operačního systému, ale že ho lze spojit s jiným softwarem pro vytvoření „operačního systému Linux“. Linux se vyskytuje na trhu operačních systémů pro skupinové pracovní servery ve spojení se softwarem Samba, který je rovněž šířen na základě licence „GNU GPL“ (body 294, 506 a 598 odůvodnění). Zatřetí produkty UNIX, které seskupují četné operační systémy sdílející některé společné rysy (bod 42 odůvodnění), představují 5% až 15% podíl na trhu.

18 Komise poté uvedla, že trh operačních systémů pro skupinové pracovní servery je charakterizován četnými překážkami vstupu na trh (body 515 až 525 odůvodnění) a zvláštním propojením s trhem operačních systémů pro klientské osobní počítače (body 526 až 540 odůvodnění). Komise na základě toho dospěla k závěru, že Microsoft má dominantní postavení na trhu operačních systémů pro skupinové pracovní servery.

II – Jednání identifikovaná v rozhodnutí, která mají charakter zneužití

A – Odmítnutí identifikované v rozhodnutí

19 První jednání společnosti Microsoft, které má charakter zneužití, popsané v bodech 546 až 791 odůvodnění rozhodnutí, je založeno odmítnutím společnosti Microsoft poskytnout svým konkurentům „informace týkající se interoperability“ a povolit jejich použití pro vývoj a distribuci výrobků konkurujících výrobkům společnosti Microsoft na trhu operačních systémů pro skupinové pracovní servery v období od října 1998 do dne přijetí rozhodnutí (článek 2, písm. a) rozhodnutí). „Informace týkající se interoperability“ ve smyslu rozhodnutí jsou „vyčerpávající a přesné specifikace všech protokolů [uplatněných] v operačních systémech Windows pro skupinové pracovní servery, které jsou používané skupinovými pracovními servery Windows pro účely poskytnutí služeb sdílení souborů a tiskáren a služeb podpory uživatele, včetně služeb kontroly domény Windows, služeb Active Directory a služeb Group Policy pro skupinové pracovní sítě Windows“ (čl. 1 odst. 1 rozhodnutí). (neoficiální překlad) „Protokoly“ jsou definované jako „soubor pravidel interkonexe a interakce mezi různými případy použití operačního systému Windows pro skupinové pracovní servery pro klientské osobní počítače instalované na různých počítačích v rámci pracovní skupiny v síti Windows“ (čl. 1 odst. 2 rozhodnutí). (neoficiální překlad)

20 Za účelem identifikace takového jednání rozhodnutí zdůrazňuje zejména skutečnost, že odmítnutí, o které se zde jedná, se nevztahuje k prvkům zdrojového kódu společnosti Microsoft, ale pouze ke specifikacím daných protokolů, tj. popisu toho, co se očekává od daného softwaru, na rozdíl od „implementace“ (pro účely tohoto usnesení rovněž označována jako „provádění“ nebo „zavádění“), kterou je provedení kódu v počítači (body 24 a 569 odůvodnění). Komise navíc má za to, že jednání společnosti Microsoft bylo součástí obecného přístupu (body 573 až 577 odůvodnění), že znamená narušení předchozích úrovní dodávek (body 578 až 584 odůvodnění), že způsobuje riziko vyloučení konkurence (body 585 až 692 odůvodnění) a že má negativní dopad na technický vývoj, což poškozuje spotřebitele (body 693 až 708 odůvodnění). Komise rovněž odmítá argumenty společnosti Microsoft, podle kterých je její odmítnutí objektivně odůvodněné (body 709 až 778 odůvodnění).

B – Vázaný prodej identifikovaný v rozhodnutí

21 Komise identifikovala druhé jednání společnosti Microsoft, které má charakter zneužití, popsané v bodech 792 až 989 odůvodnění rozhodnutí. Podle Komise je toto jednání založeno na skutečnosti, že Microsoft v období od května 1999 do dne přijetí rozhodnutí podmiňoval poskytnutí operačního sytému Windows pro klientské osobní počítače současným nabytím softwaru Windows Media Player [čl. 2 písm. b) rozhodnutí].

22 Komise v tomto ohledu shledala, že jednání společnosti Microsoft splnilo podmínky požadované ke konstatování vázaného prodeje ve smyslu článku 82 ES (body 794 až 954 odůvodnění). Zaprvé podle rozhodnutí má Microsoft dominantní postavení na trhu operačních systémů pro klientské osobní počítače (bod 799 odůvodnění). Zadruhé multimediální přehrávače umožňující souvislý příjem a operační systémy pro klientské osobní počítače jsou považovány za dva různé výrobky (body 800 až 825 odůvodnění). Zatřetí Microsoft neponechává spotřebitelům možnost zakoupit Windows bez Windows Media Player (body 826 až 834 odůvodnění). Začtvrté vázaný prodej, který Komise identifikovala, ovlivňuje konkurenci na trhu multimediálních přehrávačů (body 835 až 954 odůvodnění).

23 Komise v rámci analýzy existence této čtvrté podmínky konstatuje, že v klasickém případě vázaného prodeje Komise a soudy Společenství „měly za to, že vázaný prodej jiného výrobku s dominantním výrobkem ukazuje na vylučující účinky této praxe na konkurenty“ (bod 841 odůvodnění). Komise v rozhodnutí nicméně uvedla, že jelikož si uživatelé v určité míře obstarávají multimediální přehrávače konkurující Windows Media Player na internetu, a to někdy i zdarma, neexistují v projednávané věci důvody domnívat se, aniž by byla provedena další analýza, že vázaný prodej Windows Media Player založil jednání, které může svou povahou omezit konkurenci (stejný bod odůvodnění).

24 Komise v rámci uvedené další analýzy usuzuje zaprvé, že předmětný vázaný prodej poskytuje přehrávači Windows Media Player všudypřítomnost na celosvětových trzích, co se týče klientských osobních počítačů, kterou nelze ovlivnit alternativními distribučními kanály (body 843 až 877 odůvodnění), zadruhé, že tato všudypřítomnost na celosvětových trzích podněcuje jednak dodavatele obsahů k šíření obsahů ve formátech Windows Media a jednak návrháře aplikací k vývoji takových svých produktů, které se budou opírat o určité funkce Windows Media Player (body 879 až 896 odůvodnění), zatřetí, že uvedená všudypřítomnost má účinky na určité související trhy (body odůvodnění 897 až 899), a konečně za čtvrté, že průzkumy trhu, které jsou k dispozici, jednotně odhalují tendenci ve prospěch používání Windows Media Player a formátů Windows Media na úkor jejich hlavních konkurentů (body 900 až 944 odůvodnění). Komise vyvodila z těchto různých úvah, že existuje rozumná pravděpodobnost, že předmětný vázaný prodej by vedl k oslabení konkurence tak, že zachování účinné konkurenční struktury by již nebylo v blízké budoucnosti zajištěno (bod 984 odůvodnění).

25 Komise nakonec zamítla argumenty společnosti Microsoft, podle kterých jednak předmětný vázaný prodej přináší zisky v účinnosti vyvažující protisoutěžní účinky zjištěné Komisí (body 955 až 970 odůvodnění) a jednak nevede k omezení konkurence (body 971 až 977 odůvodnění).

III – Opatření k nápravě a pokuta uložená společnosti Microsoft

26 Obě zneužití zjištěná Komisí byla sankcionována uložením pokuty ve výši 497 196 304 eur (článek 3 rozhodnutí).

27 Navíc je podle článku 4 rozhodnutí Microsoft povinen ukončit zneužití shledaná v článku 2 v souladu s podmínkami uvedenými v článcích 5 a 6 rozhodnutí. Microsoft se má rovněž zdržet jednání uvedeného v článku 2, jakož i veškerého jednání majícího stejný nebo rovnocenný předmět nebo účinek.

28 Článek 5 rozhodnutí ukládá společnosti Microsoft jako opatření k nápravě prvního z uvedených porušení následující:

„a) Microsoft […] zpřístupní ve lhůtě 120 dní od doručení [rozhodnutí] každému podniku, který má zájem vyvíjet a distribuovat výrobky konkurující výrobkům společnosti Microsoft na trhu operačních systémů pro skupinové pracovní servery, ,informace týkající se interoperability‘ a za rozumných a nediskriminujících podmínek poskytne těmto podnikům oprávnění k jejich užívání pro vývoj a distribuci výrobků konkurujících výrobkům společnosti Microsoft na trhu operačních systémů pro skupinové pracovního servery;

b) Microsoft […] zajistí, aby zpřístupněné informace týkající se interoperability byly nepřetržitě a v co nejkratších lhůtách aktualizovány;

c) Microsoft […] zavede ve lhůtě 120 dnů ode dne doručení [rozhodnutí] hodnotící mechanismus, který umožní dotyčným podnikům se účinně informovat o rozsahu a podmínkách použití ,informací týkajících se interoperability‘. Microsoft […] může stanovit rozumné a nediskriminační podmínky k zajištění toho, aby přístup poskytnutý v tomto rámci byl povolen pouze za účelem hodnocení;

[…]“ (neoficiální překlad)

29 Lhůta 120 dní stanovená v článku 5 rozhodnutí uplynula dne 27. července 2004.

30 Článek 6 rozhodnutí ukládá jako opatření k nápravě druhého z uvedených porušení následující:

„a) Microsoft […] nabídne ve lhůtě 90 dní ode dne doručení rozhodnutí verzi svého operačního systému Windows pro klientské osobní počítače, která nebude zahrnovat software Windows Media Player. Microsoft […] si zachovává právo nabízet svůj operační systém Windows pro klientské osobní počítače ve spojení se softwarem Windows Media Player;

[…]“ (neoficiální překlad)

31 Lhůta 90 dnů stanovená v článku 6 rozhodnutí uplynula dne 28. června 2004.

Řízení pro porušení amerických protikartelových právních předpisů

32 Paralelně se šetřením Komise se Microsoft stal předmětem vyšetřování pro porušení amerických protikartelových zákonů.

33 Spojené státy americké a 20 federálních států podaly v roce 1998 na základě Shermanova protikartelového zákona („Sherman Act“) žalobu proti společnosti Microsoft. Jejich stížnosti se týkaly opatření přijatých společností Microsoft proti internetovému navigátoru společnosti Netscape „Netscape Navigator“ a technologiím „Java“ společnosti Sun Microsystems. Těchto 20 dotčených federálních států podalo rovněž žaloby proti společnosti Microsoft pro porušení svých vlastních protikartelových zákonů.

34 Poté, co „United States Court of Appeals for the District of Columbia Circuit“ (dále jen „odvolací soud“), kterému byl společností Microsoft předložen opravný prostředek proti rozsudku ze dne 3. dubna 2000 vydanému „United States District Court for the District of Columbia“ (dále jen „District Court“), vyhlásil dne 28. června 2001 svůj rozsudek, Microsoft uzavřel v listopadu 2001 dohodu o smíru s ministerstvem spravedlnosti Spojených států amerických a „Attorneys General“ devíti států (dále jen „americká dohoda“), v rámci níž se Microsoft zavázal ke dvěma typům závazků.

35 Zaprvé Microsoft souhlasil, že zavede specifikace komunikačních protokolů používaných operačním systémem Windows pro servery pro účely „interoperability“, tedy že učiní tyto systémy slučitelné s operačními systémy Windows pro klientské osobní počítače a udělí třetím stranám licence pro tyto specifikace za určených podmínek.

36 Zadruhé podle americké dohody musí Microsoft povolit výrobcům a koncovým spotřebitelům aktivovat nebo zrušit přístup k jejich zprostředkujícím softwarům („middleware“). Podle americké dohody je software Windows Media Player jedním z výrobků této kategorie. Tato ustanovení mají zajistit, že dodavatelé middleware budou moci vyvíjet a distribuovat výrobky správně fungující s Windows.

37 District Court dne 1. listopadu 2002 prohlásil tyto podmínky za platné. Tentýž soud mimo jiné zamítl návrhy opatření k nápravě navrhovaných devíti státy, jež nepřistoupily k americké dohodě.

38 Odvolací soud potvrdil dne 30. června 2004 rozhodnutí District Court v rámci rozhodování o odvolání podaném státem Massachusetts.

39 Microsoft Communications Protocol Program (dále jen „MCPP“) byl v rámci plnění americké dohody zahájen v srpnu 2002. Z dokumentace předložené Soudu vyplývá, že v období od srpna 2002 do července 2004 využilo MCPP ve svůj prospěch 17 držitelů licence.

Řízení

40 Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 7. června 2004 podal Microsoft na základě článku 230 čtvrtého pododstavce ES žalobu, kterou se domáhal zrušení rozhodnutí nebo podpůrně zrušení uložené pokuty nebo jejího podstatného snížení.

41 Samostatným podáním zapsaným v kanceláři Soudu dne 25. června 2004 Microsoft také podal na základě čl. 242 ES návrh na odklad vykonatelnosti článku 4, čl. 5 písm. a) až c) a čl. 6 písm. a) rozhodnutí. Stejným podáním Microsoft také navrhoval na základě čl. 105 odst. 2 jednacího řádu Soudu odklad vykonatelnosti těchto ustanovení až do doby, než bude rozhodnuto o návrhu na předběžné opatření.

42 Předseda Soudu, jednající jako soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních, vyzval téhož dne Komisi k upřesnění toho, zda zamýšlí provádět nucený výkon rozhodnutí do té doby, než bude rozhodnuto o návrhu na předběžné opatření.

43 Dopisem, který kancelář Soudu obdržela téhož dne, Komise informovala soudce příslušného k rozhodování o předběžných opatřeních, že se rozhodla nepřistoupit k nucenému výkonu čl. 5 písm. a) až c) a čl. 6 písm. a) rozhodnutí, dokud nebude rozhodnuto o návrhu na předběžné opatření.

44 Podáním došlým kanceláři Soudu dne 25. června 2004 navrhla společnost Novell Inc. (dále jen „Novell“) se sídlem ve Waltham, Massachussets (USA), zastoupená C. Thomasem, M. Levittem, V. Harrisem, advokáty, a A. Müller-Rappardem, advokátem, aby bylo povoleno její vedlejší účastenství v řízení o předběžném opatření na podporu návrhů Komise.

45 Podáním došlým kanceláři Soudu dne 30. června 2004 navrhla společnost RealNetworks Inc. (dále jen „RealNetworks“), aby bylo povoleno její vedlejší účastenství v řízení o předběžném opatření na podporu návrhů Komise.

46 Podáním došlým kanceláři Soudu dne 30. června 2004 navrhla společnost Computer & Communications Industry Association (dále jen „CCIA“) se sídlem ve Washington, DC (USA), zastoupená J. Flynnem, QC, a D. Paemenem a N. Dodoo, advokáty, aby bylo povoleno její vedlejší účastenství v řízení o předběžném opatření na podporu návrhů Komise.

47 Podáním došlým kanceláři Soudu dne 1. července 2004 navrhla společnost Software & Information Industry Association (dále jen „SIIA“), aby bylo povoleno její vedlejší účastenství v řízení o předběžném opatření na podporu návrhů Komise.

48 Podáním došlým kanceláři Soudu dne 1. července 2004 navrhla společnost The Computing Technology Industry Association Inc. (dále jen „CompTIA“), aby bylo povoleno její vedlejší účastenství v řízení o předběžném opatření na podporu návrhů společnosti Microsoft.

49 Podáním došlým kanceláři Soudu dne 2. července 2004 navrhla společnost The Association for Competitive Technology (dále jen „ACT“), aby bylo povoleno její vedlejší účastenství v řízením o předběžném opatření na podporu návrhů společnosti Microsoft.

50 Podáním došlým kanceláři Soudu dne 5. července 2004 navrhly společnosti Digimpro Ltd se sídlem v Londýně (Spojené království), TeamSystem SpA, Mamut ASA a CODA Group Holdings Ltd, se sídlem v Chippenham, Wiltshire (Spojené království), aby bylo povoleno jejich vedlejší účastenství v řízení o předběžném opatření na podporu návrhů společnosti Microsoft.

51 Podáním došlým kanceláři Soudu dne 5. července 2004 navrhly společnosti DMDsecure.com BV, MPS Broadband AB, Pace Micro Technology plc, Quantel Ltd a Tandberg Television Ltd (dále společně jen „DMDsecure.com a další“), aby bylo povoleno jejich vedlejší účastenství v řízení o předběžném opatření na podporu návrhů společnosti Microsoft.

52 Podáním došlým kanceláři Soudu dne 8. července 2004 navrhli IDE Nätverkskonsulterna AB, se sídlem ve Stockholmu, Exor AB, T. Rogerson, s bydlištěm Harpenden, Hertfordshire (Spojené království), P. Šetka, s bydlištěm v Soběslavi (Česká republika), D. Tomicic, s bydlištěm v Norimberku (Německo), M. Valášek, s bydlištěm v Karlových Varech (Česká republika), R. Rialdi, s bydlištěm v Janově (Itálie), a B. Nati, s bydlištěm v Paříži (Francie), aby bylo povoleno jejich vedlejší účastenství v řízení o předběžném opatření na podporu návrhů společnosti Microsoft.

53 Podáním došlým dne 13. července 2004 navrhla společnost Free Software Foundation Europe (dále jen „FSF-Europe“), aby bylo povoleno její vedlejší účastenství na podporu návrhů Komise.

54 Tyto návrhy na vstoupení do řízení byly doručeny žalobci i žalované v souladu s čl. 116 odst. 1 jednacího řádu, kteří v každém jednotlivém případě buď předložili svá vyjádření ve stanovených lhůtách, nebo vyjádření nepředložili. Dopisy ze dne 6. a 8. července 2004 Microsoft požádal ve vztahu ke všem stranám, kterým bude povoleno vstoupit do řízení, o důvěrné zacházení s údaji obsaženými v rozhodnutí, ohledně kterých Komise souhlasila, že nebudou uveřejněny ve verzi dostupné na její internetové stránce.

55 Komise předložila dne 21. července 2004 své písemné vyjádření k návrhu na předběžné opatření. Vyjádření bylo doručeno společnosti Microsoft téhož dne.

56 Předseda Soudu usnesením ze dne 26. července 2004 jednak povolil vstoupit společnostem CompTIA, ACT, TeamSystem SpA, Mamut ASA, DMDsecure.com a další, Exor AB, Novell, RealNetworks, CCIA a SIIA do řízení a jednak zamítl návrhy na vstoupení do řízení podané Digimpro Ltd, CODA Group Holdings Ltd, IDE Nätverkskonsulerna AB, T. Rogersonem, P. Šetkou, D. Tomicicem, M. Valáškem, R. Rialdim a B. Natim. Předseda Soudu rovněž požadoval, aby nedůvěrná verze procesních písemností byla předána vedlejším účastníkům a vyhradil rozhodnutí o opodstatněnosti návrhu na důvěrné zacházení k budoucímu rozhodnutí.

57 Předseda Soudu, jednající jako soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních, zorganizoval dne 27. července 2004 neformální schůzku, na kterou byli přizváni kromě společnosti Microsoft a Komise vedlejší účastníci, kterým bylo povoleno vstoupit do řízení usnesením předsedy Soudu ze dne 26. července 2004, jakož i FSF-Europe. Soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních během této schůzky jednak prozatímně povolil FSF-Europe vstoupit do řízení na podporu Komise v řízení o předběžném opatření a jednak vysvětlil účastníkům řízení časový rozvrh různých fází řízení v tomto řízení o předběžném opatření.

58 Usnesením ze dne 6. září 2004 bylo povoleno společnosti FSF-Europe vstoupit do řízení na podporu návrhů Komise.

59 Každý z vedlejších účastníků řízení, kterým bylo povoleno vstoupit do řízení, předložil svá vyjádření ve stanovených lhůtách.

60 Microsoft v souladu s tím, co bylo rozhodnuto během neformální schůzky dne 27. července 2004, odpověděl dne 19. srpna 2004 na vyjádření Komise ze dne 21. července 2004.

61 Podáním došlým dne 31. srpna 2004 navrhla společnost Audiobanner.com, jednající pod obchodním jménem VideoBanner (dále jen „VideoBanner“), se sídlem v Los Angeles, Kalifornie (USA), zastoupená L. Alvizar Ceballos, advokátkou, aby bylo povoleno její vedlejší účastenství v řízení o předběžném opatření na podporu návrhů Komise. Jelikož žádný ze obou hlavních účastníků nebyl proti tomuto návrhu na vstoupení do řízení, VideoBanner bylo prozatímně povoleno vstoupit do řízení a byla vyzvána k předložení svých vyjádření přímo během slyšení.

62 Komise předložila dne 13. září 2004 nové vyjádření jako odpověď na vyjádření společnosti Microsoft ze dne 19. srpna 2004.

63 Navrhovatel i odpůrkyně rovněž předložili dne 13. září 2004 svá písemná vyjádření k vyjádřením vedlejších účastníků.

64 Předseda Soudu, jednající jako soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních, položil společnosti Microsoft, Komisi, jakož i některým vedlejším účastníkům, v rámci organizačních procesních opatření písemné otázky. Odpovědi předložené na tyto otázky byly oznámeny všem účastníkům ve stanovené lhůtě.

65 Vyjádření všech stran, včetně VideoBanner, byla vyslechnuta během slyšení, které se konalo dne 30. září a 1. října 2004.

66 Dopisem ze dne 8. října 2004 doručila RealNetworks kanceláři Soudu určité doplňující údaje, k jejichž předložení ji soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních vyzval během slyšení. Ostatním stranám byl tento dopis sdělen a byly vyzvány k předložení svých vyjádření v této věci.

67 Dopisem ze dne 27. října 2004 Microsoft předložil vyjádření k dopisu společnosti RealNetworks ze dne 8. října 2004. Ostatní strany vyjádření nepředložily.

68 Dopisy ze dne 10. a 19. listopadu 2004 CCIA a Novell informovaly Soud o zpětvzetí svého návrhu na vstoupení do řízení v projednávané věci. Komise, Microsoft a vedlejší účastníci předložili svá vyjádření k těmto zpětvzetím ve stanovené lhůtě.

69 Po zpětvzetí návrhů společností CCIA a Novell byla zorganizována neformální schůzka za přítomnosti všech účastníků řízení za účelem vymezení procesních důsledků těchto zpětvzetí. Zápis ze schůzky byl sdělen všem účastníkům dne 26. listopadu 2004.

Právní otázky

70 Pokud se Soud domnívá, že to vyžadují okolnosti, může na základě ustanovení článku 242 ES ve spojení s článkem 225 ES nařídit odklad vykonatelnosti napadeného aktu.

71 Článek 104 odst. 2 jednacího řádu stanoví, že návrh na předběžné opatření musí uvádět okolnosti prokazující naléhavost a rovněž skutkové a právní důvody, které na první pohled (fumus boni juris) odůvodňují nařízení navrhovaných předběžných opatření. Tyto podmínky jsou kumulativní, takže návrh na odklad vykonatelnosti musí být zamítnut, pokud jedna z nich není splněna (usnesení předsedy Soudu ze dne 14. října 1996, SCK a FNK v. Komise, C‑268/96 P(R), Recueil, s. I‑4971, bod 30). Soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních musí rovněž, bude-li to třeba, vážit proti sobě stojící příslušné zájmy (usnesení předsedy Soudu ze dne 23. února 2001, Rakousko v. Rada, C‑445/00 R, Recueil, s. I‑1461, bod 73).

72 V rámci takového celkového posouzení musí soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních vykonávat širokou posuzovací pravomoc, která mu přísluší za účelem určení, jakým způsobem tyto různé podmínky musejí být ověřeny s ohledem na zvláštní povahu každé věci (usnesení předsedy Soudu ze dne 29. ledna 1997, Antonissen v. Rada a Komise, C‑393/96 P(R), Recueil s. I‑441, bod 28).

73 Podle čl. 107 odst. 1 jednacího řádu se „o návrhu […] rozhoduje odůvodněným usnesením“. Nicméně bylo zpřesněno, že soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních není povinen výslovně odpovědět na všechny skutkové nebo právní otázky projednávané během řízení o předběžném opatření. Postačuje zejména, že důvody, z nichž vycházel soudce příslušný pro rozhodování o předběžném opatření v rámci rozhodování v prvním stupni s přihlédnutím k daným okolnostem, platně odůvodňují jeho usnesení a umožňují Soudnímu dvoru vykonávat jeho soudní kontrolu (usnesení SCK a FNK v. Komise, bod 71 výše, bod 52, a usnesení předsedy Soudu ze dne 25. června 1998, Nizozemské Antily v. Rada, C‑159/98 P(R), Recueil, s. I‑4147, bod 70).

74 Vzhledem k odlišné povaze zneužití dominantního postavení vytýkaných společnosti Microsoft, která vyplývá ostatně jak ze struktury rozhodnutí, tak z konstrukce tvrzení žalobkyně, pokládá soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních za vhodné přezkoumat zvlášť argumentaci uplatněnou na podporu návrhů směřujících k odkladu vykonatelnosti jednak čl. 5 písm. a) až c) ve spojení s článkem 4 rozhodnutí (část věnovaná otázce informací týkajících se interoperability) a jednak čl. 6 písm. a) ve spojení s týmž článkem 4 (část věnovaná otázce vázaného prodeje operačního systému Windows a softwaru Windows Media Player). Tomuto přezkumu předchází analýza návrhu na důvěrné zacházení, návrhu na vstoupení do řízení společnosti VideoBanner, účinků zpětvzetí návrhů na vstoupení do řízení společností CCIA a Novell a dodržování určitých formálních náležitostí týkajících se písemností.

I – K návrhu na důvěrné zacházení

75 Ve stadiu řízení o předběžném opatření je třeba vůči účastníkům, kterým bylo povoleno vstoupit do řízení, přiznat důvěrné zacházení s údaji obsaženými v rozhodnutí, ohledně kterých Komise souhlasila, že nebudou zveřejněny ve verzi dostupné na její internetové stránce, pokud lze tyto informace na první pohled pokládat za tajné nebo důvěrné ve smyslu čl. 116 odst. 2 jednacího řádu.

II – K návrhu VideoBanner na vstoupení do řízení

76 Jak již bylo poznamenáno v bodě 61 výše, VideoBanner navrhla, aby bylo povoleno její vedlejší účastenství v řízení o předběžném opatření na podporu návrhů Komise.

77 Tento návrh byl podán v souladu s čl. 115 odst. 2 jednacího řádu, a jelikož hlavní účastníci nevznesli námitky, je třeba mu vyhovět v souladu s čl. 40 druhým pododstavcem statutu Soudního dvora, který se vztahuje na Soud na základě článku 53 prvního pododstavce téhož statutu.

III – K účinkům zpětvzetí návrhů na vstoupení do řízení některých vedlejších účastníků

78 Jelikož CCIA a Novell informovaly Soud o zpětvzetí svých návrhů na vstoupení do řízení na podporu návrhů Komise v rámci řízení o předběžném opatření, předseda Soudu, jednající jako soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních, zorganizoval neformální schůzku za účasti všech účastníků za účelem projednání určitých procesních následků těchto zpětvzetí.

79 Jak vyplývá ze zápisu z této schůzky, účastníci vyjádřili souhlas s následujícím: zaprvé, že písemnosti předložené společnostmi CCIA a Novell v rámci řízení o předběžném opatření, včetně všech příloh písemností, a jejich argumenty přednesené během slyšení, zůstanou i nadále součástí spisového materiálu tohoto řízení o předběžném opatření; zadruhé, že všichni účastníci se mohou opřít o tyto skutečnosti pro potřebu své argumentace a soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních pro účely svého posouzení, a zatřetí, že všechny skutečnosti vložené do spisu projednávané věci byly předmětem kontradiktorní diskuse účastníků.

80 RealNetworks krom toho ve svém vyjádření ke zpětvzetí návrhu na vstoupení do řízení společností CCIA uplatňovala, že CCIA není oprávněna vzít zpět návrh na vstoupení do řízení v projednávané věci.

81 Soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních se v tomto ohledu domnívá, že mu nepřísluší posuzovat výhradu uvedenou společností RealNetworks, jelikož jednak nemá pravomoc vyjádřit se k otázce, zda rozhodnutí řídících orgánů společnosti CCIA byla přijata v souladu s ustanoveními jejích stanov, a jednak návrh na zpětvzetí byl podán společností CCIA v souladu s požadavky jednacího řádu Soudu.

IV – K dodržování formálních náležitostí týkajících se písemností

82 Komise a někteří vedlejší účastníci vystupující na podporu jejích návrhů se dovolávali zaprvé nepřípustnosti některých odkazů na dokumenty, které jsou přílohou žaloby společnosti Microsoft v hlavním řízení, zadruhé nepřípustnosti některých dokumentů předložených společností Microsoft během řízení, zatřetí neexistence důkazů na podporu určitých tvrzení a za čtvrté nesplnění dalších formálních náležitostí.

A – K odkazům na žalobu v hlavním řízení

83 Komise ve svém vyjádření ze dne 21. července 2004 vyjmenovává body návrhu v řízení o předběžném opatření, jenž odkazují jednak na žalobu v hlavním řízení a jednak na dokumenty, které jsou přílohou této žaloby, ale které nebyly připojeny k návrhu na předběžné opatření (přílohy A.9, A.9.1., A.9.2., A.11, A.12, A.17, A.18, A.19, A.20, A.21, A.22 a A.24). Komise z toho vyvozuje, že Microsoft se nemůže účinně opírat o tyto písemnosti.

84 Komise ve svém vyjádření ze dne 13. září 2004 dodává, že nové odkazy na žalobu v hlavním řízení, které Microsoft uvádí ve vyjádření ze dne 19. srpna 2004, zejména co se týče Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví Světové obchodní organizace (dále jen „Dohoda TRIPS“), musí být stejně jako ty předcházející odstraněny. Připojení příslušných ustanovení žaloby v hlavním řízení k vyjádření jako příloh neumožňuje dospět k závěru, že návrh na předběžné opatření je sám o sobě postačující.

85 V tomto ohledu je nutno připomenout, že během neformální schůzky konané dne 27. července 2004 (viz bod 57 výše) soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních upozornil Microsoft na příliš četné odkazy na žalobu v hlavním řízení obsažené v návrhu na předběžné opatření a dotázal se ho na tuto skutečnost. Microsoft jako odpověď uvedl, jak je zaznamenáno v zápisu z této schůzky, následující: „navrhovatel potvrzuje, že návrh na předběžné opatření by měl být považován za postačující sám o sobě a že četné odkazy na přílohy žaloby v hlavním řízení obsažené v návrhu na předběžné opatření nemusejí být pro potřeby řízení o předběžném opatření brány v úvahu.“

86 Zaujetí tohoto stanoviska je v souladu s bodem VII odst. 1 Praktických pokynů účastníkům řízení (Úř. věst. 2002, L 87, s. 48), který stanoví, že návrh na předběžné opatření „musí být srozumitelný sám o sobě, aniž by bylo nutno odkazovat na žalobu v hlavním řízení“. (neoficiální překlad)

87 Z toho vyplývá, že opodstatněnost návrhu na předběžné opatření společnosti Microsoft lze posoudit pouze vzhledem ke skutkovým a právním okolnostem, které vyplývají ze samotného znění návrhu na předběžné opatření a dokumentů, které jsou přílohou tohoto návrhu, majících názorně ilustrovat jeho obsah (v tomto smyslu viz usnesení předsedy Soudu ze dne 7. května 2002, Aden a další v. Rada a Komise, T‑306/01 R, Recueil, s. II‑2387, bod 52). Přestože z toho nelze činit závěr, že každé tvrzení založené na písemnosti nepřipojené k návrhu na předběžné opatření musí být nezbytně vyloučeno z jednání, je nutno uvést, že takové tvrzení nebude moci být pokládáno za prokázané, pokud bude dané tvrzení napadeno druhou stranou sporu nebo vedlejším účastníkem podporujícím tuto druhou stranu.

88 Ohledně odkazu na přílohu T.9 je třeba připomenout, že pokud lze podpořit a doplnit návrh v konkrétních bodech odkazy na výňatky z písemností, které tvoří jeho přílohu, obecný odkaz na jiná písemná vyjádření, i pokud jsou přílohou návrhu v řízení o předběžném opatření, nemůže zhojit neuvedení základních skutečností v daném návrhu (usnesení Aden a další v. Rada a Komise, bod 87 výše, bod 52). Je nutno v této souvislosti upřesnit, že bod VII odst. 2 Praktických pokynů, jenž vyžaduje, aby „skutkové i právní důvody, na nichž je založena žaloba v hlavním řízení a které ukazují její opodstatněnost na první pohled“, byly uvedeny „velmi krátce a stručně“, nelze, aniž by bylo stanovené pravidlo obcházeno, chápat tak, že umožňuje obecný odkaz na připojený dokument, který přebírá podrobnosti argumentace.

89 Aniž by tím byly dotčeny dokumenty později vložené do spisu a ústní vyjádření během slyšení před soudcem příslušným pro účely rozhodování o předběžném opatření, rozhodnutí v projednávané věci bude přijato bez přihlédnutí k přílohám žaloby v hlavním řízení a k příloze T.9.

B – K předložení dokumentů během řízení

90 Komise ve svém vyjádření ze dne 13. září 2004 nejdříve má za to, že argumenty uvedené ve vyjádření společnosti Microsoft ze dne 19. srpna 2004 překračují rozsah argumentů obsažených v žalobě v hlavním řízení, zejména argumentaci týkající se práv k duševnímu vlastnictví specifikovanou ve dvou různých přílohách (příloha T.3. nazvaná „Stanovisko p. Prescotta“ a T.6 nazvaná „Stanovisko p. Gallouxe“). Navíc nebylo poskytnuto žádné vysvětlení ohledně skutečnosti, že příloha T.3, dokument ze dne 3. června 2004, nebyla předložena již ve stadiu podání návrhu na předběžné opatření.

91 Komise následně konstatuje, že Microsoft připojil ke svému vyjádření ze dne 19. srpna 2004 dokument, který je přílohou žaloby v hlavním řízení (příloha A.21, která se stala přílohou T.5, Knauer, „K aspektům patentového práva [rozhodnutí]“), jakož i dokument, jehož obsah se zdá být totožný s obsahem dokumentu, který je přílohou žaloby v hlavním řízení (příloha T.8, Evans, Nichols a Padilla, „Hospodářské prokázání účinků uzavření trhu, na které poukázala Komise, týkající se odmítnutí poskytnout informace a vázaného prodeje“ se podobá příloze A.19).

92 Novell a CCIA uvádějí v rámci svých odpovědí na písemné otázky Soudu a před zpětvzetím svých návrhů, že některé dokumenty jsou nepřijatelné z důvodu, že měly být předloženy spolu s návrhem na předběžné opatření, ale byly předloženy až později (přílohy T.3, T.5, T.8 a U.2, Campbell-Kelly, „Komentář k nové povaze Active Directory“).

93 Soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních konstatuje, že písemnosti T.3, T.5, T.6 a T.8 byly připojeny k vyjádření společnosti Microsoft ze dne 19. srpna 2004 s cílem podpořit jeho obsah. Společnosti Microsoft nelze za těchto okolností vytýkat, že podrobně odpověděla na argumenty předložené Komisí v jejím vyjádření ze dne 21. června 2004, s tím, že je v tomto ohledu málo významné, že připojená písemnost je staršího data než podání návrhu na předběžné opatření nebo že je totožná nebo srovnatelná s písemností přiloženou k žalobě v hlavním řízení. Stejně tak vyjádření společnosti Microsoft k vyjádření vedlejšího účastníka mohlo být ze stejných důvodů platně založeno na příloze U.2.

C – K neexistenci důkazů

94 Komise zdůrazňuje, že přílohy T.5 a T.8 jsou založeny na informacích, ke kterým nemá přístup [odstavec 4 přílohy T.5 odkazuje na informaci obdrženou od společnosti Microsoft bez dalšího upřesnění; k příloze T.8 nejsou připojeny zprávy uváděné v odstavci 6 (zprávy připravené Merrill Lynch a Forrester týkající se údajů o trhu serverů), v poznámce pod čarou na straně 35 (studie provedená společností Microsoft), v poznámkách pod čarou na stranách 42 a 43 („Šetření Digital Media Tracker“), v poznámce pod čarou na straně 48 („Analýza multimediálních přehrávačů instalovaných na osobních počítačích“), v poznámce pod čarou na straně 50 („Sdělení NERA“)].

95 V tomto ohledu stačí pouze uvést, že soudci příslušnému k rozhodování o předběžných opatřeních přísluší případně posoudit zda tvrzení založená na těchto výše uvedených zprávách a informacích jsou zbavena své průkazné hodnoty.

D – K nedodržování některých dalších formálních náležitostí

96 Komise a CCIA před svým zpětvzetím návrhu na vstoupení do řízení konstatují, že Microsoft odkazuje ve svém návrhu na předběžné opatření na přílohu R.6 (Carboni, „Stanovisko k právu ochranných známek“), aniž by vysvětlil význam tohoto dokumentu, a tato příloha tudíž nemá být zohledněna.

97 Jak již bylo uvedeno v bodě 88 výše, obecný odkaz na jiné písemnosti, byť by byly přílohou návrhu na předběžné opatření, nemůže zhojit neexistenci základních prvků v daném návrhu. V projednávané věci příloha R.6, na kterou odkazuje návrh na předběžné opatření, slouží na podporu argumentu týkajícího se rizika zásahu do práv k ochranným známkám společnosti Microsoft, který zní následovně: „okamžitá vykonatelnost čl. 6 písm. a) rozhodnutí by také zcela jistě vedla k zásahu do práv k ochranným známkám společnosti Microsoft a Windows, neboť Micorosft by byl povinen prodávat produkt nižší třídy neslučitelný s jeho základní návrhářskou koncepcí“. Jelikož z této věty dostatečně jasně vyplývá, že příloha R.6 má ozřejmit uvedené riziko, má soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních za to, že tuto přílohu není třeba vyloučit z jednání.

V – K věci samé

A – K informacím týkajícím se interoperability

1. Argumenty účastníků řízení

a) Argumenty společnosti Microsoft a účastníků, kterým bylo povoleno vstoupit do řízení na podporu jejích návrhů

K fumus boni juris

98 Microsoft uvádí, že je ve vážném rozporu s Komisí ohledně otázky povinného poskytnutí licence na své komunikační protokoly, takže podmínka spočívající v prokázání protiprávnosti na první pohled čl. 5 písm. a) až c) rozhodnutí je splněna.

99 Microsoft tvrdí, že všechna čtyři kritéria umožňující přinutit podnik udělit licenci, jak to uvádí Soud v rozsudcích ze dne 5. října 1988, Volvo (238/87, Recueil, s. 6211); ze dne 6. dubna 1995, RTE a ITP v. Komise (C‑241/91 P a C‑242/91 P, Recueil, s. I‑743, dále jen „rozsudek Magill“); ze dne 26. listopadu 1998, Bronner (C‑7/97, Recueil, s. I‑7791) a ze dne 29. dubna 2004, IMS Health (C‑418/01, Recueil, s. I‑5039, bod 49), nejsou v daném případě splněna.

100 Zaprvé duševní vlastnictví společnosti Microsoft, jehož zpřístupnění konkurentům bylo uloženo rozhodnutím, není nepostradatelné pro poskytování operačních systémů pro skupinové pracovní servery.

101 Microsoft se nejdříve dovolává existence pěti metod umožňujících zajištění interoperability mezi operačními systémy poskytovanými různými distributory, a sice zaprvé použitím standardních komunikačních protokolů jako jsou TCP/IP (Transmission Control Protocol/Internet Protocol) a http (HyperText Transfer Protocol); zadruhé spojením kódu softwaru s operačním systémem Windows pro klientské osobní počítače nebo pro servery pro účely umožnění komunikace s operačním systémem pro servery, konkurujícím společnosti Microsoft, tím, že jsou používány komunikační protokoly specifické pro operační systém pro servery; zatřetí spojením kódu softwaru s operačním systémem pro servery, konkurujícím společnosti Microsoft pro účely umožnění komunikace s operačním systémem Windows pro klientské osobní počítače nebo pro servery, tím, že jsou používány komunikační protokoly vhodné pro operační systémy Windows; začtvrté spojením bloku kódů softwarů se všemi operačními systémy pro klientské osobní počítače a pro síťové servery, umožňující zajistit interoperabilitu prostřednictvím komunikace mezi těmito bloky kódů softwarů, a zapáté použitím operačního systému Windows pro servery jako „brány“ mezi operačním systémem Windows pro klientské osobní počítače a operačním systémem pro konkurenční servery.

102 Microsoft se dále dovolává neexistence stížností klientů ohledně stávajícího stupně interoperability.

103 Microsoft se nakonec dovolává trvalé přítomnosti konkurentů, kteří vykonávají tuto činnost.

104 Zadruhé odmítnutí společnosti Microsoft zpřístupnit části duševního vlastnictví svým konkurentům nebránilo uvedení na trh nových výrobků, pro něž zůstala spotřebitelská poptávka neuspokojena. Nebyl podán žádný důkaz o tom, že poptávka spotřebitelů zůstala neuspokojena. Také nebylo prokázáno, že duševní vlastnictví společnosti Microsoft bude použito jejími konkurenty k vyvinutí nových výrobků, a nikoliv pouze ke kopírování funkcí stávajících výrobků společnosti Microsoft.

105 Zatřetí skutečnost, že si Microsoft uchoval svou technologii pro své vlastní použití nevedlo k vyloučení konkurence na sekundárním trhu, jelikož, jak to ukazuje plynulý růst Linux, mezi distributory operačních systémů pro skupinové pracovní servery existuje živá konkurence. Šest let po uváděném odmítnutí společnosti Microsoft poskytnout jeho technologie je trh konkurenční.

106 Začtvrté odmítnutí poskytnout licenci pro technologie distributorům operačních systémů pro konkurenční servery je objektivně odůvodněné. Na rozdíl od informací chráněných vnitrostáními právními předpisy, jejichž zpřístupnění bylo odmítnuto společnostmi uvedenými ve věcech Magill a IMS Health, bod 99 výše, se informace chráněné v tomto případě totiž vztahují k utajené technologii značné hodnoty. Komise v projednávaném případě pro přijetí závěru, že odmítnutí poskytnout informace chráněné právem k duševnímu vlastnictví nebylo objektivně odůvodněno a založilo následkem toto porušení článku 82 ES, použila nepřesné hodnotící kritérium, které představuje značný odklon od kritérií uznávaných předchozí judikaturou. Komise tak má za to, že takové odmítnutí zakládá porušení článku 82 ES, pokud na základě příslušného posouzení je případný negativní dopad uložené povinnosti poskytnout informace na podnícení podniku provádět inovace vyvážen pozitivním dopadem na úroveň inovace celého odvětví (bod 783 odůvodnění). Navíc kromě nejasného charakteru takového nového kritéria není prokázáno na základě důkazů nebo analýz, že inovace v odvětví by byla povzbuzena zpřístupněním technologie ve vlastnictví společnosti Microsoft jejím konkurentům. Microsoft naopak tvrdí, že povinnost udělit licenci by měla za následek snížení konkurence mezi distributory operačních systémů pro osobní počítače.

107 Microsoft dále uplatňuje, že Sun Microsystems nepožádala o poskytnutí technologie, jejíž zpřístupnění mu Komise nařídila. Navíc, jelikož Sun Microsystems nepožadovala od společnosti Microsoft poskytnutí licence pro účely vyvinutí softwaru v rámci EHP, Microsoft uvádí, že neměl povinnosti považovat požadavek společnosti Sun Microsystems za požadavek, jenž by mohl vést k jednání spadajícímu pod článek 82 ES.

108 Konečně Komise při uložení povinnosti společnosti Microsoft udělit licenci na chráněné informace nezohlednila řádně povinnosti stanovené Společenství Dohodou TRIPS (viz bod 84 výše).

109 Microsoft ve svém vyjádření ze dne 19. srpna 2004 uvádí, že Komise nemůže platně tvrdit, že rozhodnutím mu není uloženo nové chování, ale má ho pouze zavázat k obnovení obchodní politiky, kterou vyvíjel zpočátku. Microsoft totiž nejdříve uvádí, že Komise nenaznačuje, že informace uvedené v článku 5 rozhodnutí měly být v minulosti sdělovány. Microsoft následně podotýká, že pokud Komise odkazuje na informace o síťové technologii poskytnuté na základě licence poskytnuté společnosti AT&T v roce 1994 pro účely vyvinutí výrobku nazvaného „Advanced Server for UNIX“ („AS/U“), pak je vhodné zdůraznit, že poskytování informací nebylo přerušeno. Produkt nazvaný „PC Net Link“ vyvinutý společností Sun Micorsystems, které společnost AT&T poskytla licenci pro AS/U, je totiž ještě stále v současné době dostupný na trhu. Společnost Sun Microsystems stále inzeruje PC Net Link jako produkt poskytující „původní síťové služby Windows NT“ – zahrnující služby týkající se sdílení souborů a tiskáren a služby uživatelské a skupinové podpory – v operačních systémech pro servery Solaris. Sun Microsystems rovněž potvrdila, že PC Net Link správně funguje s nejnovějšími verzemi operačního systému Windows pro klientské osobní počítače společnosti Microsoft včetně Windows 2000 Professional a Windows XP.

110 Také nelze od společnosti Microsoft požadovat, aby v budoucnosti poskytovala licence na všechny své komunikační protokoly jen proto, že se v roce 1994 rozhodla poskytnout licenci na síťovou technologii společnosti AT&T. Navíc bylo součástí smluvních podmínek mezi společností Micorosft a AT&T, že jejich obchodní vztah nebude rozšířen na nové technologie.

111 Microsoft nakonec uvádí, že konkurenční prodejci operačních systémů pro servery nejsou závislí na informacích o interoperabilitě, jejichž sdělování měl Microsoft údajně přerušit. Společnost Novell nikdy nepoužívala AS/U a nikdy nevyjádřila sebemenší zájem ohledně takového použití. NetWare společnosti Novell poskytuje služby souborů a tiskové služby a služby uživatelské a skupinové podpory v rámci operačního systému Windows za použití vlastního souboru komunikačních protokolů. Prodejci výrobku Linux také nevyužívají AS/U. Jejich operační systémy pro servery poskytují služby sdílení souborů a tiskáren, jakož i služby uživatelské a skupinové podpory v operačních systémech Windows za použití softwaru s volným zdrojovým kódem Samba, který byl vyvinut díky studii zpětného generování konceptuálního modelu z existující aplikace (reverse engineering) komunikačních protokolů společnosti Microsoft.

K naléhavosti

112 Microsoft tvrdí, že okamžitá vykonatelnost článku 5 písm. a) až c) rozhodnutí by dala vzniknout třem typům vážné a nenapravitelné škody.

– Zásah do práv k duševnímu vlastnictví

113 Následkem rozhodnutí je stanovení povinnosti společnosti Microsoft poskytovat licenci pro informace značné hodnoty chráněné právy k duševnímu vlastnictví. Porušení práv k duševnímu vlastnictví, které z toho vyplývá, představuje vážnou a nenapravitelnou škodu.

i) Informace značné hodnoty

114 Microsoft uvádí, že komunikační protokoly jsou technologií vlastněnou společností Microsoft, používanou operačními systémy Windows pro klientské osobní počítače a pro servery pro účely výměny informací s jinými rozmnoženinami těchto operačních systémů, které mají značnou obchodní hodnotu [zpráva S. Madnicka a B. Meyera „Škoda způsobená povinností uloženou společnosti Microsoft zpřístupnit veškeré komunikační protokoly používané k poskytování služeb pracovních skupin“ uvedená v příloze R.2 (dále jen „zpráva Madnick a Meyer“)]. Tyto komunikační protokoly jsou výsledkem mnohaletého výzkumu a velice nákladného vývojářství. Microsoft vynaložil značnou snahu k vyvinutí komunikačních protokolů, které poskytují užitečné funkce a zlepšují rychlost, spolehlivost, bezpečnost a efektivnost interakcí mezi operačními systémy Windows.

115 Specifikace komunikačních protokolů, které představují detailní popisy návrhů a způsobu fungování komunikačních protokolů, by umožnily konkurentovi, který by je měl k dispozici, používat komunikační protokoly společnosti Microsoft v rámci jeho vlastního operačního systému pro servery.

116 Microsoft ve svém vyjádření ze dne 19. srpna 2004 tvrdí, že povinné poskytnutí licencí pro specifikace komunikačních protokolů, které umožňují vícero operačním systémům Windows pro servery fungovat při poskytování služeb pracovních skupin společně, by mělo za následek zpřístupnění značného množství informací týkajících se vnitřní koncepce operačních systémů Windows. Jak vyplývá ze zprávy Madnick a Meyer, poskytnutí licence pro komunikační protokoly, které umožňují interakci mezi různými operačními systémy Windows pro servery, by odhalilo četné informace o fungování registru nazvaného Active Directory v těchto operačních systémech.

ii) Informace chráněné právy k duševnímu vlastnictví

117 Komunikační protokoly společnosti Microsoft a specifikace, které je popisují, jsou chráněny právy k duševnímu vlastnictví. Microsoft uvádí ve své odpovědi na argument předložený Komisí v jejím vyjádření ze dne 21. července 2004, že jednak je nutno rozlišovat mezi navrhováním protokolů, specifikacemi protokolů a uplatňováním protokolů, a jednak že ochrana poskytovaná právy k duševnímu vlastnictví není omezena pouze na jednu z těchto kategorií.

Ochrana poskytovaná autorským právem

118 Komunikační protokoly jsou chráněny autorským právem na základě Bernské úmluvy o ochraně literárních a uměleckých děl ze dne 9. září 1886, naposledy pozměněné dne 28. září 1979, a směrnice Rady 91/250/EHS ze dne 14. května 1991 o právní ochraně počítačových programů (Úř. věst. L 122, s. 42; Zvl. vyd. 17/01, s. 114) prostřednictvím její preambule a čl. 1 odst. 1. Specifikace těchto protokolů představují přípravné koncepční materiály, rovněž chráněné autorským právem (Stanovisko p. Prescotta, příloha T.3, uvedeno v odstavci 90 výše).

119 Následkem toho má Microsoft, jako každý majitel autorského práva, výlučné právo poskytovat oprávnění k vydávání svých chráněných děl nebo k jakékoliv jiné formě veřejného šíření. Právní předpisy na ochranu autorského práva různých členských států výslovně opravňují vlastníky chráněných děl určit, zda tato díla budou vydávána nebo jakýmkoliv způsobem veřejně šířena. Rozhodnutí přitom odjímá společnosti Microsoft právo rozhodnout se, jakým způsobem, komu, kdy a za jakých podmínek, pokud vůbec, si přeje poskytnout specifikace svých komunikačních protokolů. Není tedy možné, aby Komise uváděla, že specifikace komunikačních protokolů společnosti Microsoft jsou hned po svém sepsání chráněné autorským právem a zároveň, že rozhodnutím stanovená povinnost pro Microsoft poskytnout licence na jeho specifikace neporušuje samotnou podstatu tohoto práva.

120 Majitel autorského práva má také výlučné právo poskytovat oprávnění k vytváření odvozených děl, jak je to stanoveno v článku 12 Bernské úmluvy a článku 4 směrnice 91/250. Toto výlučné právo opravňovat k vytváření odvozených děl by přitom bylo porušeno, jelikož uplatňování specifikací komunikačních protokolů společnosti Microsoft jejími konkurenty by bylo takřka jistě zpracováním nebo překladem těchto specifikací chráněných autorským právem a nebylo by možno považovat ho za dílo nezávisle vytvořené. Dále, i za předpokladu, že by nabyvatelé licence byli schopni uplatňovat určité specifikace, aniž by došlo k porušení autorského práva společnosti Microsoft, rozhodnutí takové jednání po nabyvatelích licence nevyžaduje, jelikož ukládá společnosti Microsoft povinnost „umožnit užívání“ specifikací komunikačních protokolů, aniž by určilo způsob, jakým budou nabyvatelé licence vytvářet svá díla. Není proto důvod domnívat se, že se nabyvatelé licence omezí pouze na vývoj aplikací, které nebudou v rozporu s právními předpisy, je-li něco takového vůbec možné.

121 Konečně Microsoft uplatňuje, že v rámci americké dohody všechny strany souhlasily s tím, že specifikace jeho komunikačních protokolů klient–server jsou chráněny autorským právem.

Patentová ochrana

122 Microsoft ve svém návrhu na předběžné opatření uvádí, že určité komunikační protokoly, jejichž sdělení konkurentům mu Komise uložila, jsou chráněné patentovými právy a že zamýšlí před červnem 2005 podat velký počet návrhů na registraci patentů týkajících se různých aspektů operačního sytému Windows pro klientské osobní počítače a pro servery a pokrývajících komunikační protokoly uvedené v rozhodnutí. Skutečnost, že účinky rozhodnutí nejsou časově omezeny znamená, že budoucí patenty by byly zahrnuty v rozhodnutím stanovené povinnosti poskytovat licence.

123 Microsoft ve svém vyjádření ze dne 19. srpna 2004 uvádí tři stávající evropské patenty a dva návrhy na registraci patentů, o nichž ještě nebylo rozhodnuto, zahrnující komunikační protokoly, pro které musí být poskytnuta licence. Podle stanoviska p. Knauera, příloha T.5, uvedená v bodě 91 výše, jsou četné komunikační protokoly používané operačními systémy Windows pro servery pro účely poskytnutí služeb souborů a tiskáren a služeb uživatelské a skupinové podpory chráněny těmito patenty, zejména zaprvé protokol DFS (Distributed File System), chráněný patentem EP 0 661 652 B1, zadruhé protokol SMB chráněný patentem EP 0 438 571 B1 a zatřetí protokol Distributed Component Object Model Remote chráněný patentem EP 0 669 020 B1. Návrhy na registraci patentů se týkají Constraint Delegation a Active Directory Sites.

124 V této souvislosti Microsoft uvádí, že Komise nevyčlenila technologii chráněnou patentem z opatření pro nápravu a ukládá povinnost poskytnout licenci na všechna práva k duševnímu vlastnictví, která se týkají komunikačních protokolů, včetně všech patentů. Konkurenti společnosti Microsoft by tak neměli důvod usilovat o vývoj aplikací, které by nevyužívaly patentované metody.

Ochrana prostřednictvím obchodního tajemství

125 Microsoft uvádí, že komunikační protokoly jsou obchodním tajemstvím, které nebylo zpřístupněno třetím stranám, pokud se nezavázaly ke smluvní povinnosti mlčenlivosti.

126 V odpovědi na vyjádření Komise ze dne 21. července 2004, podle nějž jednak na základě soutěžního práva oprávněnost odmítnutí zpřístupnit „tajemství“, jehož existence závisí čistě na jednostranném obchodním rozhodnutí, by musela záviset na zájmech, které jsou v sázce, a jednak škoda způsobená společnosti Microsoft požadavkem zpřístupnit její obchodní tajemství je menší než škoda způsobená požadavkem adresovaným společnosti Microsoft poskytnout oprávnění k reprodukci jejích děl chráněných autorským právem nebo porušení jejích patentů, Microsoft tvrdí, že v současnosti může převést své komunikační protokoly na třetí strany za finanční odměnu a zahájit řízení proti těm, kdo protiprávně použijí tyto protokoly (Stanovisko p. Prescotta a p. Gallouxe, přílohy T.3 a T.6, uvedeno v odstavci 90 výše), a že v důsledku toho povinnost poskytnout licenci znehodnotí tato aktiva. Nelze také odvodit z rozsudku ze dne 6. října 1994, Tetra Pak v. Komise (T‑83/91, Recueil, s. II‑755, body 84 a 139), že Soud připustil, že důvěrné informace ve formě specifikací nejsou chráněné stejným způsobem jako jiná duševní vlastnictví, jelikož tomuto soudu nebyla předložena otázka, zda specifikace týkající se krabic jsou chráněny jako obchodní tajemství.

K potřebnosti informací

127 Komise ve svém vyjádření ze dne 21. července 2004 tvrdí, že specifikace komunikačních protokolů společnosti Microsoft jsou „informace umožňující dosažení interoperability“ ve smyslu směrnice 91/250 a že následně povinnost uložená v rozhodnutí nepřináší konkurentům společnosti Microsoft nic jiného, než co by mohli získat rozkladem operačních systémů Windows pro servery v souladu s výjimkou stanovenou v článku 6 směrnice.

128 Microsoft nicméně tvrdí, že toto tvrzení je z mnoha důvodů nesprávné.

129 Zaprvé čl. 6 odst. 2 směrnice 91/250 uvádí pouze jednu výjimku omezení výlučných práv vlastníka chráněného počítačového programu, jak to uvádí článek 4 této směrnice. Za určitých přesně definovaných okolností je „oprávněný uživatel“ oprávněn „zjistit“ rozhraní v chráněném počítačovém programu prostřednictvím „rozkladu“ strojově čitelného kódu, který tvoří tato rozhraní. Takový rozklad je povolen, pouze pokud jsou rozhraní nenahraditelná pro zajištění funkce nezávisle vytvořeného počítačového programu a nebyly dány vlastníkem programu k dispozici. V projednávaném případě kromě toho, že Microsoft uvádí, že již zpřístupnil rozhraní umožňující fungování počítačových programů třetích stran s operačními systémy Windows pro servery, nejsou podle něj specifikace jeho komunikačních protokolů nutné k podpoře fungování v rámci nezávisle vytvořeného operačního systému pro skupinové pracovní servery. Naopak rozhodnutí ukládá společnosti Microsoft oprávnit konkurenty k vytvoření výrobků, které nabízejí stejné služby sdílení souborů a tiskáren a stejné služby podpory uživatelů a skupin, jako jsou ty nabízené operačními systémy Windows pro servery, prostřednictvím vývoje jejich vlastního uplatňování komunikačních protokolů společnosti Microsoft. Tudíž je požadováno, aby Microsoft poskytl svým konkurentům hodnotnou obchodní informaci za okolností, kdy by tito konkurenti neměli vůbec právo provést rozklad podle čl. 6 odst. 2 směrnice 91/250.

130 Zadruhé článek 6 směrnice 91/250 povoluje získání informací prostřednictvím rozkladu, ale ukládá v odstavci 2 tři přísná omezení pro použití těchto informací, včetně zákazu použití těchto informací k vytvoření programu kopírujícího program, který byl předmětem rozkladu. Rozhodnutí v tomto smyslu nestanoví žádná omezení; naopak umožňuje nabyvatelům licencí vyvíjet aplikace, které porušují autorské právo společnosti Microsoft na specifikace jejích komunikačních protokolů.

131 Zatřetí specifikace mají větší hodnotu než informace, které by konkurenti společnosti Microsoft získali legitimním rozkladem.

K vážné a nenapravitelné škodě

132 Microsoft zadruhé uvádí, že zpřístupnění informací chráněných právy k duševnímu vlastnictví by mělo za následek vznik vážné a nenapravitelné škody.

133 Článek 5 písm. a) rozhodnutí, umožňující konkurentům společnosti Microsoft používat komunikační protokoly s cílem nabízet operační systémy pro servery, jež by mohly nahradit operační systémy dodávané společností Microsoft, zbavuje Microsoft konkurenčních výhod, které získal v rámci výzkumných a vývojových snah. Práva k duševnímu vlastnictví zahrnují právo zvolit, zda a jak má být vlastnictví užíváno. Jak již bylo judikaturou rozhodnuto, uložení povinnosti poskytnout licenci zasahuje do „základního důvodu existence“ duševního vlastnictví, kterým je „udělit tvůrci vynalézavého nebo originálního díla výlučné právo takové dílo užívat“ (usnesení předsedy Soudu ze dne 26. října 2001, IMS Health v. Komise, T‑184/01 R, Recueil, s. II‑3193, bod 125). Z tohoto důvodu Soud uznal, že požadovat na podniku, aby poskytl licenci na svá práva k duševnímu vlastnictví, byť „čistě dočasně“, s sebou nese riziko, že mu bude způsobena „vážná a nenapravitelná škoda“, a to i pokud je již příslušná informace veřejně přístupná (téže usnesení, bod 127).

134 Nezvratná povaha sdělení prvků duševního vlastnictví je zřejmá zejména v případě obchodního tajemství. V projednávaném případě se duševní vlastnictví zakládá na koncepcích společnosti Microsoft, týkajících se způsobu dosažení určitých úkolů, které musí operační systémy pro servery vykonávat samy o sobě nebo ve spolupráci s operačními systémy pro klientské osobní počítače a pro servery. Zpřístupnění těchto koncepcí nebude již nikdy možné vymazat z paměti nabyvatele takových informací.

135 Povinnost poskytnout licenci pro informace chráněné autorským právem má rovněž nezvratné účinky pro konkurenci. To, že budou konkurenti společnosti Microsoft studovat specifikace komunikačních protokolů chráněné autorským právem jim totiž umožní získat důkladnou znalost vnitřního fungování operačních systémů a využít jich pro své vlastní výrobky. Nebude možné následně ověřit, že tato znalost konkurenty společnosti Microsoft využívána není.

136 Povinné udělení licence pro patenty způsobuje také nenapravitelnou škodu. Lze připustit, že zrušení rozhodnutí by umožnilo společnosti Microsoft podat žalobu proti třetím stranám, aby jim bylo zabráněno v používání technologie chráněné patentem, ale bylo by obzvláště komplikované a neefektivní zkoušet ověřit, zda technologie společnosti Microsoft je ještě stále používána, či nikoli a mezitím by již vyrobené výrobky zahrnující vynálezy společnosti Microsoft pravděpodobně zůstaly v distribuci a v rukou zákazníků.

137 Přestože rozhodnutí umožňuje společnosti Microsoft poskytovat licence pro své duševní vlastnictví za „rozumných a nediskriminujících podmínek“, což pravděpodobně zahrnuje i zaplacení poplatku, škoda způsobená na duševním vlastnictví by nebyla nahrazena přijetím takového poplatku (viz v tomto smyslu usnesení IMS Health v. Komise, bod 133 výše, bod 125).

– Zásah do obchodní svobody společnosti Microsoft

138 Microsoft odkazuje na usnesení předsedy Soudu ze dne 3. června 1996, Bayer v. Komise (T‑41/96 R, Recueil, s. II‑381, bod 54) a IMS Health v. Komise, bod 133 výše (bod 130), a tvrdí, že stejně jako v případech, v rámci nichž byla tato usnesení učiněna, jeho svoboda volně určit klíčové elementy obchodní strategie by byla výkonem rozhodnutí ohrožena.

i) Ke svobodě sdělovat informace

139 V projednávaném případě není součástí obchodní politiky společnosti Microsoft udělovat obecnou licenci na komunikační protokoly. Microsoft uvádí, že poskytování licence na jeho komunikační protokoly klient–server byl dohodnuto v rámci americké dohody, ale toto ujednání nezahrnuje udělování licence na komunikační protokoly server–server. Stanovením povinnosti pro Microsoft poskytnout specifikace komunikačních protokolů server–server, z nichž většina nebyla ani zaznamenána, činí rozhodnutí Microsoft dodavatelem technologie ve prospěch jeho konkurentů v oblasti operačních systémů pro servery.

140 Microsoft poté vysvětluje rozdíl mezi jednak americkou dohodou a dohodou uzavřenou se společností Sun Microsystems a jednak rozhodnutím.

141 Americká dohoda stanoví, že jediným cílem poskytnutí licence na komunikační protokoly klient–server je zajistit interoperabilitu s operačními systémy Windows pro klientské osobní počítače, na rozdíl od rozhodnutí, které ukládá poskytnutí licence pro tytéž protokoly k jejich použití v operačním systému pro skupinové pracovní servery poskytující služby sdílení souborů a tiskáren a služby uživatelské a skupinové podpory pro všechny operační systémy Windows pro klientské osobní počítače nebo pro servery.

142 Dohoda uzavřená v dubnu 2004 se společností Sun Microsystems – společností, která si jako jediná stěžovala u Komise – se skládá ze souboru recipročních dohod, v nichž se strany dohodly spolupracovat ve vyvíjení výrobků a uzavřít vzájemné licence, včetně licencí zahrnujících typy komunikačních protokolů dotčených rozhodutím. Microsoft zdůrazňuje, že vzájemné licence mu přitom zajišťují protihodnotu ve formě přístupu k duševnímu vlastnictví společnosti Sun Microsystems a podněcují Sun Microsystems k respektování duševního vlastnictví licencované technologie společnosti Microsoft. Reciproční povaha těchto dohod poskytuje společnosti Microsoft protihodnotu, což přesně chybí v rozhodnutí, jež stanoví povinnost poskytovat licence.

ii) Ke svobodě vyvíjet výrobky

143 Microsoft uvádí, že výkon rozhodnutí by ho zbavil schopnosti vyvíjet své výrobky. Povinné poskytování licence na komunikační protokoly by definitivně ohrozilo jeho svobodu rozhodování o vývoji jeho výrobků. Budoucí zlepšování těchto protokolů a konečně schopnost společnosti Microsoft déle inovovat by tím byly dotčeny, jak ukazuje i zpráva Madnick a Meyer. Microsoft k tomu uvádí, že jakmile výrobky třetích stran začnou být závislé spíše na designových znacích operačního systému Windows než na použití vlastních funkcí prostřednictvím zveřejněných rozhraní, schopnost společnosti Microsoft změnit tyto designové znaky s cílem zdokonalení výrobku bude snížena. Opačná tvrzení v tomto smyslu uvedená Komisí v jejím vyjádření ze dne 21. července 2004 nezohledňují obchodní realitu. Z hlediska společnosti Microsoft představuje již technickou výzvu samotné zajištění, v souvislosti s postupným uváděním na trh nových operačních systémů Windows, zpětné slučitelnosti s tisíci vydanými rozhraními, jež jsou používána počítačovými programy třetích stran. Přidávání nových funkcí a zlepšování funkcí, bezpečnosti a spolehlivosti existujících funkcí by bylo ještě více ztíženo, pokud by počítačové programy třetích stran používaly funkce Windows a využívaly původně důvěrné protokoly (zprávy Madnick a Meyer, přílohy R.2 a T.7).

iii) K nutnosti „posilování“ protokolů

144 Soukromé protokoly nejsou vyvinuty ke svému použití v neznámých softwarových výrobcích třetích stran. V důsledku toho by zpřístupnění velkého počtu soukromých komunikačních protokolů mohlo vést k narušení funkcí, poruchám a bezpečnostním rizikům. Microsoft by tedy musel věnovat část svých zdrojů na „posilování“ protokolů proti jejich neuváženému a svévolnému používání, což často vyžaduje přidání ochranných kódů nebo podstatné dodatečné testování před tím, než mohou být výrobky používající komunikační protokoly zpřístupněny. V tomto ohledu rozhodnutí nevratně ovlivňuje svobodu společnosti Microsoft vyvíjet své výrobky jakýmkoliv způsobem, který uzná za vhodný.

145 Microsoft ve svém vyjádření ze dne 19. srpna 2004 dále uvádí, že to, že by poskytl svým konkurentům specifikace komunikačních protokolů, které nebyly nikdy zamýšleny pro jiný účel než zajištění komunikace mezi operačními systémy Windows pro servery, by vystavilo zákazníky technické zranitelnosti. Odkazuje v tomto smyslu na zprávy Madnick a Meyer, přílohy R.2 a T.7. Takové protokoly musí disponovat četnými předpoklady pro vnitřní fungování operačních systémů pro servery, jež společně poskytují služby pro pracovní skupiny. V důsledku toho nemají ochranné mechanismy, které by byly měly, kdyby byly vyvinuty pro komunikaci se softwarovými výrobky třetích stran. Zatímco pro Microsoft by bylo možné v budoucnosti „posílit“ uplatňováním jeho komunikačních protokolů, existují milióny operačních systémů Windows pro servery v rámci zákaznické sítě, již používají protokoly v jejich současném stavu. Není proveditelné zpětně měnit tyto výrobky s cílem jejich ochrany proti nesprávnému používání komunikačních protokolů, jelikož přidání nezbytných ochranných mechanismů by vyžadovalo rozsáhlé změny výrobků, které jsou již používány. Přestože Komise ironizuje to, co označuje za „dosažení bezpečnosti prostřednictvím zapomenutí“ (příloha S.2), zákazníci by neuvítali, kdyby se dozvěděli, že zpřístupnění nařízené Komisí učinilo stávající operační systémy Windows pro servery náchylné k nesprávnému fungování (zpráva Madnick a Meyer, příloha T.7). Protokoly jsou složité a možnost výskytu chyby při jejich zavádění do jiného operačního systému pro skupinové pracovní servery je vysoká. Taková chyba by mohla vést k významné ztrátě a poškození údajů a současně způsobit škodu společnosti Microsoft a jejím zákazníkům. Není třeba uvádět, že zákazníci berou ztrátu dat a jejich poškození vážně a společnosti Microsoft by vznikla škoda, zejména pokud by byla poškozena její dobrá pověst z důvodu ohrožení stávajících základů operačních systémů Windows pro servery nesprávným použitím jejích komunikačních protokolů. Komise tvrdí, že „jakákoliv škoda by byla napravitelná […], jakmile by bylo rozhodnutí zrušeno“. Nicméně zrušení rozhodnutí by neobnovilo ztracené nebo poškozené údaje ani by nemohlo vrátit dobrou pověst společnosti Microsoft.

– Nezvratná změna podmínek na trhu

146 Microsoft tvrdí, že povinnost poskytovat licenci by nezvratně změnila stávající podmínky na trhu v jeho neprospěch. Je zjevné, že se Komise snažila o takovou změnu, jak to vyplývá z bodu 695 odůvodnění rozhodnutí, podle kterého, „pokud by měli konkurenti společnosti Microsoft přístup k informacích týkajícím se interoperability, které Microsoft odmítl poskytnout, mohli by použít tyto informace k vyvinutí nových funkcí svých vlastních výrobků dostupných v rámci sítě vztahů interoperabilty, která podepírá prostředí Windows“.

147 K prokázání nezvratné změny na trhu Microsoft uvádí, že zkoumání detailních specifikací komunikačních protokolů, jejichž je vlastníkem, které bude umožněno v rámci povinnosti poskytnout licence, odhalí konkurentům důležité aspekty koncepce operačních systémů Windows pro servery. Jak je vysvětleno ve zprávě Madnick a Meyer, specifikace dříve tajných komunikačních protokolů by zejména pravděpodobně odhalily informace o vnitřní koncepci operačních systémů, neboť tyto protokoly jsou často závislé na jejich zavedení ve zdrojovém kódu. Použití těchto komunikačních protokolů třetími stranami tedy vyžaduje uvedení různých podrobností, zatímco tyto podrobnosti zůstávají implicitními, když jsou protokoly soukromě používány jednotlivými rozmnoženinami stejného operačního systému fungujících na různých serverech.

148 Zpřístupnění takových informací v širokém rozsahu by umožnilo konkurentům společnosti Microsoft kopírovat v jejich operačních systémech pro servery soubor funkcí, který Microsoft vyvinul díky svým vlastním výzkumným a vývojovým snahám. Poškození společnosti Microsoft by tak přesáhlo rozsah povinného zpřístupnění, trh operačních systémů pro skupinové pracovní servery a dokonce geografický rozsah povinně poskytované licence.

K vážení zájmů

149 Microsoft zaprvé uvádí, že zájem Společenství na zjednání účinné nápravy nevyžaduje okamžitý výkon čl. 5 písm. a) až c) rozhodnutí.

150 Jelikož účelem článku 82 ES je „zajistit ochranu zájmů spotřebitelů spíše než ochranu postavení jednotlivých konkurentů“ (usnesení IMS Health v. Komise, bod 133 výše, bod 145), zvláštní pozornost by měla být nejdříve věnována neexistenci škody vzniklé spotřebiteli. V projednávaném případě zákazníci mají prospěch z jednotlivých řešení interoperability. Tak jako v tomto případě během pětiletého řízení před Komisí neuvedl ani jeden podnik, že si chtěl zvolit jiný operační systém pro servery než Windows, ale že z důvodů obav ohledně interoperabilty byl nucen zvolit si operační systém Windows.

151 Dále, provedení opatření pro nápravu stanovených v článku 5 rozhodnutí není nutné, jelikož konkurenti společnosti Microsoft nepotřebují naléhavě mít přístup k jejím komunikačním protokolům. Navíc, uvádí Microsoft, samotná Komise netvrdí, že konkurence mezi prodejci operačních systémů pro skupinové pracovní servery by zanikla v krátkodobém horizontu, pokud by vykonatelnost článku 5 rozhodnutí byla odložena.

152 Microsoft k tomu uvádí, že výrobky jeho konkurentů jsou konkurenceschopné již nyní a uvádí k tomu podpůrně různé studie a projekce ohledně Linux, UNIX a Novell.

153 Microsoft navíc uvádí, že Komise neprokázala spojitost mezi opatřeními pro nápravu uvedenými v článku 5 rozhodnutí a požadavky vyjadřovanými poskytovateli operačních systémů pro skupinové pracovní servery. Microsoft upřesňuje, že Sun Microsystems, Novell a Free Software Foundation/Samba ji nepožádaly o licenci pro komunikační protokoly.

154 Výhoda, kterou mohou tito konkurenti získat na základě možnosti zjistit, jak Microsoft vyřešil různé problémy koncepcí operačních systémů, nemůže převážit nad oprávněným zájmem společnosti Microsoft chránit vlastní technologii. Při vyvážení zájmů musí mít veřejný zájem na udržení efektivní konkurence jasně přednost před zájmem konkurentů společnosti Microsoft.

155 Neexistuje riziko, že by konkurenční poskytovatelé operačních systémů pro servery opustili trh, pokud by byla vykonatelnost článku 5 rozhodnutí odložena. Konkurenti společnosti Microsoft poskytovali licence pro své operační systémy pro servery po mnoho let, aniž by měli přístup ke specifikacím komunikačních protokolů, které má podle rozhodnutí Microsoft poskytnout jim. Na podporu své analýzy Microsoft poskytuje jednotlivé údaje týkající se některých z jeho konkurentů na daném trhu.

156 Konečně podle společnosti Microsoft nelze tvrdit, že výkon rozhodnutí je naléhavé povahy, neboť správní řízení, během kterého se posouzení Komise neustále měnilo, trvalo pět let.

157 Zadruhé je třeba v rámci vážení zájmů zohlednit jednak povinnosti Společenství vyplývající z mezinárodních smluv, včetně Dohody TRIPS, a jednak opodstatněnost žaloby v hlavním řízení. K tomuto poslednímu aspektu Micorosft uvádí, opíraje se o usnesení předsedy Soudu ze dne 11. dubna 2002 ve věci C‑481/01 P(R) NDC Health v. IMS Health a Komise [C‑481/01 P (R), Recueil s. I‑3401], že opodstatněnost jeho žaloby v hlavním řízení musí být zohledněna při vážení zájmů. V projednávané věci je zejména zřejmé, že Komise neprokázala, že byla splněna kritéria uvedená v judikatuře (rozsudek IMS Health, bod 99 výše) umožňující donutit podnik v dominantním postavení poskytnout licenci svým konkurentům.

158 Zatřetí Microsoft uvádí, že Sun Microsystems uzavřela od přijetí rozhodnutí dohodu o smíru se společností Microsoft, která řeší všechny problematické okruhy, které vedly k podání žaloby ke Komisi. Žádná okamžitá potřeba tedy nevyžaduje, aby došlo k provedení rozhodnutí v době, kdy je stále projednávána věc v hlavním řízení.

159 ACT uvádí, že pokud nebude vykonatelnost opatření pro nápravu odložena, bude to mít vážné a nenapravitelné následky v důsledku zásahu do síly a hodnoty práv k duševnímu vlastnictví jeho členů v EHP.

160 ACT konkrétněji tvrdí, že zaprvé okamžitá použitelnost opatření pro nápravu by znamenala zlomový precedent v povinném poskytování licencí k právům k duševnímu vlastnictví, což by rychle a podstatným způsobem snížilo hodnotu práv k duševnímu vlastnictví jeho členů. V této souvislosti ACT uvádí, že Komise vyložila a uplatnila článek 82 ES způsobem, který je neslučitelný s povinnostmi Společenství podle článků 13, 31 a 39 Dohody TRIPS.

161 Zadruhé ACT tvrdí, že zpřístupnění komunikačních protokolů dříve ve výlučném vlastnictví společnosti Microsoft by vedlo k nestabilitě operačního systému Windows pro klientské osobní počítače a pro servery, což by okamžitě vedlo ke vzniku vážné škody jejím členům.

162 CompTIA se domnívá, že opatření pro nápravu uvedená v článku 5 rozhodnutí v rozsahu, ve kterém je ukládáno společnosti Microsoft sdělit své duševní vlastnictví všem podnikům na trhu serverů, sníží úroveň ochrany celé oblasti informačních technologií a komunikací, způsobí právní nejistotu a jejím přímým následkem bude snížení investic v odvětví informačních technologií, a tím celkové snížení úrovně hospodářské činnosti.

163 CompTIA konstatuje, že vážná a nenapravitelná škoda, kterou tato opatření způsobí v celém odvětví, jakož i členům CompTIA, přesahuje případný nepříznivý vliv, který by měl nedostatek okamžitého zpřístupnění na veřejný zájem nebo zájmy třetích stran. V této souvislosti CompTIA uvádí, že nebyla informována o žádné skutečnosti poukazující na existenci problému interoperability na trhu serverů, přestože má při ověřování schopností pracovníků v oblasti technologie v odvětví serverů větší úlohu než jakákoliv jiná obchodní sdružení.

b) Argumenty Komise a účastníků řízení, kterým bylo povoleno vedlejší účastenství na podporu návrhů Komise

164 Komise na úvod uvádí, že návrh na odklad vykonatelnosti čl. 5 písm. a) až c) rozhodnutí spočívá do značné míry na posouzení dopadu, který se předpokládá, že rozhodnutí bude mít na výkon práv k duševnímu vlastnictví společnosti Microsoft, a uvádí v této souvislosti několik úvodních poznámek. Komise ve svém vyjádření ze dne 13. září 2004 upřesňuje, že i za předpokladu, že by Microsoft výslovně prokázal, že rozhodnutí by ho nutilo k poskytování licencí pro svá práva k duševnímu vlastnictví, by argumentace Komise zůstala stále platnou. FSF-Europe podporuje argumentaci Komise.

Úvodní vyjádření

165 Komise nejprve uvádí, že čl. 5 písm. a) až c) rozhodnutí zavazuje společnost Microsoft poskytnout technickou dokumentaci nazvanou „specifikace“ detailně popisující „protokoly“ uvedené v čl. 1 odst. 1 rozhodnutí. Komise zdůrazňuje, že je přitom nutno rozlišit tuto technickou dokumentaci od zdrojového kódu výrobků společnosti Microsoft. Konkurent, který by si přál vytvořit operační systém pro servery, který bude rozumět protokolům společnosti Microsoft, by totiž musel svému výrobku dát zdrojový kód, který umožní provést specifikace. Dva programátoři, kteří budou provádět stejné specifikace protokolu přitom nenapíší stejný zdrojový kód a výkony jejich programů se budou lišit (body 24, 25, 698 a 719 až 722 odůvodnění). Z tohoto hlediska mohou být protokoly přirovnány k jazyku, jehož syntax a slovní zásobu představují specifikace, jelikož pouhá skutečnost, že pokud se dvě osoby naučí syntax a slovní zásobu jednoho jazyka ještě neznamená, že ho budou používat stejným způsobem.

166 Dále Komise s ohledem na tyto skutečnosti zkoumá jednotlivá práva k duševnímu vlastnictví, kterých se Microsoft dovolává.

– K autorskému právu

167 Ohledně autorského práva Komise nejdříve uvádí, že tvrzení společnosti Microsoft jsou nepřesná, ne-li dokonce klamavá. Microsoft totiž jednak vyvolává mylný dojem, že použití informací týkajících se interoperability pro účely jejího zefektivnění je za normálních okolností porušením autorského práva. Microsoft se dále mýlí, když uvádí, že ochrana autorského práva zahrnuje komunikační protokoly a dovolává se autorského práva ohledně specifikací na podporu tvrzení, že použití znalostí obsažených v těchto specifikacích je porušením autorského práva.

168 Přestože Komise nevyloučila možnost, že specifikace by mohly jako takové být předmětem autorského práva, domnívá se, že to neznamená, že použití informací obsažených v tomto dokumentu, prostřednictvím zavádění operačního systému, představuje porušení autorského práva, neboť, jak to uvádí rozhodnutí, zavedení specifikace není rozmnožováním, ale vede k zcela jasně odlišnému dílu (body 25, 570 a následující odůvodnění a bod 719 a následující odůvodnění).

169 Komise ve svém vyjádření ze dne 13. září 2004 v podstatě uvádí, že zavedení komunikačních protokolů nepředstavuje způsob užívání zakázaný autorským právem.

170 Mezi četnými poznámkami Komise ohledně vyjádření společnosti Microsoft ze dne 19. srpna 2004 je třeba zmínit odpovědi zaměřené specificky na pět kategorií argumentů.

171 Komise zaprvé uvádí, že Microsoft se poprvé ve svém vyjádření ze dne 13. srpna 2004 odvolával na právo „zpřístupnění“ (bod 119 výše). Komise konstatuje, že čl. 6a Bernské úmluvy, který stanoví „morální práva“ majitele autorského práva, toto právo nezmiňuje, a že proto překážka výkonu takového údajného práva nemůže být v rozporu s „normálním užíváním počítačového programu“, jak je definuje čl. 6 odst. 3 směrnice 91/250, jelikož toto ustanovení stanoví, že užívání musí být vykládáno „v souladu s ustanoveními Bernské úmluvy“. Navíc je právo zpřístupnění „morálním právem“, na které nelze poskytnout licenci. Navíc, dovolávání se práva na zpřístupnění lze jen těžko uvést do souladu se skutečností, že výrobky společnosti Microsoft jsou na trhu, je možno je studovat a zkoušet a za určitých okolností je možno provést jejich rozklad. Konečně důvody, kterých se Microsoft dovolává v souvislosti s odmítnutím zpřístupnit příslušné informace jsou čistě hospodářské povahy, a tudíž nemají nic společného s důvodem existence daného práva.

172 Zadruhé Komise popírá, že technickou dokumentaci, která má být zpřístupněna, lze pokládat za „počítačový program“ chráněný na základě směrnice 91/250 z toho důvodu, že se jedná o „přípravný koncepční materiál“ počítačového programu (bod 118 výše). Příslušné informace nejsou sestavované ex ante jako vnitřní pomoc pro vytváření programů společnosti Microsoft, ale ex post, s jediným cílem, kterým je zpřístupnit konkurentům společnosti Microsoft pouze omezené informace.

173 Komise v odpovědi na tvrzení společnosti Microsoft, založené na článku 4 směrnice 91/250, podle kterého zavedení daných protokolů by bylo téměř jistě zpracováním nebo překladem specifikací chráněných autorským právem společnosti Microsoft (bod 120 výše) uvádí, že navrhovatel v tomto ohledu dostatečně neodůvodnil svá tvrzení. Znění směrnice 91/250, jakož i přípravné práce na této směrnici vedou k závěru, že sepsání softwaru rozhraní na základě specifikací rozhraní není běžně chráněno článkem 4 této směrnice. Článek 6 téže směrnice je totiž založen na předpokladu, že použití informací týkajících se interoperability, získaných rozkladem – který je „osvobozený“ – pro „získání nezbytných informací umožňujících interoperabilitu nezávisle vytvořeného počítačového programu s jinými programy“ není jednáním porušujícím autorské právo, pokud informace nejsou „použity pro vývoj, výrobu nebo uvedení na trh počítačového programu, jehož vyjádření se zásadně podobá“ programu, jehož rozklad byl proveden. Pokud by měl Microsoft pravdu, nebylo by nikdy možné dovolávat se článku 6 směrnice 91/250 pro účely vytvoření slučitelných výrobků, jelikož vytvoření těchto výrobků by bylo „jednáním porušujícím autorské právo“ a jako takové by bylo na základě čl. 6 odst. 2 písm. c) zakázáno.

174 Zatřetí Komise vyvrací omezující výklad učiněný p. Prescottem (příloha T.3) čl. 1 odst. 2 směrnice 91/250, který uvádí, že „myšlenky a zásady, na kterých je založena jakákoliv část počítačového programu, včetně těch, na kterých jsou založena jeho rozhraní, nejsou chráněny autorským právem“. Tvrzení pana Prescotta, že dané „myšlenky“ jako celek nebo jejich struktura jsou chráněny autorským právem, pokud představují „podstatnou část chráněného díla“ je totiž nesprávné, jelikož zaprvé není v souladu s čl. 1 odst. 2 a článkem 6 směrnice 91/250 a zadruhé rozsudky brits