(viz bod 56, výrok 1)

Ustanovení Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, která je přílohou 1 C k Dohodě o zřízení Světové obchodní organizace (Dohoda TRIPS), a Smlouvy Světové organizace duševního vlastnictví o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech jsou použitelná v unijním právním řádu.

(viz body 50, 56, výrok 1)

(viz bod 56, výrok 1)

Tento pojem musí být vykládán takovým způsobem, aby byl s výše uvedenou Dohodou, Smlouvou a Úmluvou i nadále v souladu, a to rovněž s přihlédnutím ke kontextu, v němž jsou takové pojmy použity, a k účelu sledovanému příslušnými ustanoveními mezinárodních smluv v oblasti duševního vlastnictví.

Pojem „sdělování veřejnosti“, který je uveden ve směrnici 92/100 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem a směrnici 2001/29 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, musí být vykládán ve světle odpovídajících pojmů obsažených v Dohodě o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, která je přílohou 1 C k Dohodě o zřízení Světové obchodní organizace (Dohoda TRIPS), Smlouvě Světové organizace duševního vlastnictví o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech a v Mezinárodní úmluvě o ochraně výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů a rozhlasových a televizních organizací uzavřené v Římě.

Pojem „sdělování veřejnosti“ ve smyslu čl. 8 odst. 2 směrnice 92/100 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem musí být vykládán v tom smyslu, že se nevztahuje na bezplatné šíření zvukových záznamů v kabinetu zubního lékaře pro pacienty nezávisle na jejich vůli v rámci výkonu svobodného povolání. Takové šíření tudíž nezakládá právo výrobců zvukových záznamů na odměnu.

Pacienti totiž obvykle tvoří skupinu osob, jejíž složení je převážně stabilní, a představují tedy určenou skupinu potenciálních posluchačů, jelikož jiné osoby v zásadě nemají k jeho péči přístup. V důsledku toho se nejedná o „obecné zpřístupnění“. Navíc, pokud jde o počet osob, kterým je tentýž šířený zvukový záznam zpřístupněn k poslechu zubním lékařem, jedná se o malý či dokonce nepatrný počet osob, jelikož okruh osob současně přítomných v jeho kabinetu je zpravidla velmi omezený. Mimoto, i když se pacienti střídají, nic to nemění na tom, že tito střídající se pacienti nejsou zpravidla posluchači týchž zvukových záznamů, zejména zvukových záznamů vysílaných rozhlasem nebo televizí. Konečně, zubní lékař, který šíří jakožto hudební kulisu zvukové záznamy za přítomnosti svých pacientů, nemůže ani důvodně očekávat, že pouze díky tomuto šíření dojde k nárůstu počtu pacientů jeho kabinetu, ani zvýšit ceny péče, kterou poskytuje. Toto šíření tudíž nemůže mít samo o sobě dopad na příjmy tohoto zubního lékaře. Pacienti zubního lékaře totiž navštěvují kabinet zubního lékaře pouze s tím cílem, aby se jim dostalo péče, přičemž šíření zvukových záznamů k poskytování zubní péče inherentně nepatří. Jejich přístup k některým zvukovým záznamům je pouze nahodilý a nezávislý na jejich přání, závisí na okamžiku jejich příchodu do kabinetu a délce jejich čekání, jakož i na povaze ošetření, které jim je poskytnuto. Za těchto podmínek nelze předpokládat, že by obvyklí pacienti zubního lékaře byli k dotčenému šíření vnímaví. V důsledku toho takové šíření nesplňuje kritérium výdělečné povahy.

(viz body 95–99, 102, výrok 2)