3. Právo Evropské unie, zejména čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která jednak podřizuje osvobození od platby poplatku za soukromé rozmnožování týkající se výrobců a dovozců zařízení a nosičů určených pro účely zjevně nesouvisející se soukromým rozmnožováním uzavírání smluv mezi subjektem, jenž má ze zákona výlučné postavení při zastupování zájmů autorů děl, a osobami povinnými platit odměnu či jejich profesními sdruženími, a jednak stanoví, že vrácení tohoto poplatku, jestliže byl zaplacen nedůvodně, může požadovat pouze koncový uživatel uvedených zařízení a nosičů.

Systém financování spravedlivé odměny je totiž s požadavky „přiměřené rovnováhy“ mezi právy a zájmy autorů, kteří mají nárok na spravedlivou odměnu, a právy a zájmy uživatelů předmětů ochrany, uvedené v bodě 31 odůvodnění směrnice 2001/29, slučitelný pouze tehdy, když dotčené přístroje a nosiče pro rozmnožování mohou být používány pro účely soukromého rozmnožování, a mohou tudíž způsobit újmu autorovi chráněného díla. Kromě toho výjimky upravené v článku 5 směrnice 2001/29 musí být uplatňovány při dodržení zásady rovného zacházení, která je obecnou zásadou unijního práva zakotvenou v článku 20 Listiny základních práv Evropské unie a vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněné. Členské státy tudíž nemohou stanovit podrobnou úpravu spravedlivé odměny, která by zaváděla neodůvodněné nerovné zacházení s jednotlivými kategoriemi hospodářských subjektů uvádějících na trh srovnatelné zboží, na něž se vztahuje výjimka pro soukromé rozmnožování, nebo s jednotlivými kategoriemi uživatelů předmětů ochrany. Stejně to platí, pokud jde o vnitrostátní právní úpravu, která nestanoví obecně použitelné ustanovení, které od platby poplatku za soukromé rozmnožování osvobozuje výrobce a dovozce, kteří prokážou, že zařízení a nosiče byly nabyty jinými než fyzickými osobami pro účely zjevně nesouvisející s pořizováním rozmnoženin pro soukromé užití, a která se omezuje na to, že soukromé organizaci ukládá pouze povinnost vynaložit veškeré úsilí, ale nikoli dosáhnout konkrétního výsledku, jelikož tato organizace má pouze povinnost prosazovat uzavírání smluvních protokolů s osobami povinnými hradit poplatek za soukromé rozmnožování. Z toho plyne, že s výrobci a dovozci nacházejícími se ve srovnatelných situacích může být zacházeno rozdílně podle toho, jestli uzavřeli, či neuzavřeli smluvní protokol s touto organizací. Jelikož je uzavírání takových protokolů ponecháno na smluvní volnosti mezi uvedenou organizací na straně jedné a osobami povinnými platit spravedlivou odměnu nebo jejich profesními sdruženími na straně druhé, je ostatně třeba mít za to, že i kdyby tyto protokoly byly uzavřeny se všemi osobami, které by mohly mít nárok na osvobození od platby poplatku za soukromé rozmnožování, neexistuje záruka, že s výrobci a dovozci nacházejícími se ve srovnatelných situacích bude zacházeno stejně, jelikož podmínky těchto smluv jsou výsledkem soukromoprávního vyjednávání.

Jak kromě toho plyne i z bodu 31 odůvodnění směrnice 2001/29, mezi nositeli práv a uživateli předmětů ochrany je třeba zajišťovat přiměřenou rovnováhu. Systém spravedlivé odměny musí zahrnovat mechanismy, zejména mechanismus vracení poplatků, určené k napravení veškerých případů, kdy by došlo k nadměrné náhradě v neprospěch té které kategorie uživatelů, jež by nebyla slučitelná s požadavkem zmíněným v uvedeném bodě odůvodnění. V tomto ohledu přitom takový nárok na vrácení nelze považovat za účinný, jelikož je nesporné, že nesvědčí fyzickým osobám, i když nabývají zařízení a nosiče pro účely zjevně nesouvisející s pořizováním rozmnoženin pro soukromé užití.

(viz body 29, 42, 44, 45, 47, 49, 54–56 a výrok)