ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 278/37

Žaloba podaná dne 11. května 2021 – Evropská komise v. Italská republika

(Věc C-303/21)

(2021/C 278/51)

Jednací jazyk: italština

Účastnice řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: W. Roels, A. Spina, zmocněnci)

Žalovaná: Italská republika

Návrhová žádání žalobkyně

Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

— prohlásil, že Italská republika tím, že vyloučila občany Evropské unie, kteří nejsou italskými státními příslušníky a nemají v úmyslu se usadit v Itálii, z režimu snížené sazby vztahující se na nákup prvního neluxusního obydlí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 18 a 63 Smlouvy o fungování Evropské unie;

— uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Snížená sazba registračního poplatku při koupi nemovitosti k bydlení v Itálii (tzv. „hlavní bydliště“) se přiznává za určitých specifických podmínek, mezi které patří podmínka, že nemovitost se nachází na území obce, v níž má daňový poplatník bydliště nebo v níž si hodlá zřídit své bydliště do 18 měsíců od koupě nemovitosti. Pro účely použití daňové úlevy se tato podmínka uplatňuje bez rozdílu jak na italské státní příslušníky, tak na státní příslušníky jiných členských států. Na základě ustanovení, která jsou předmětem projednávané žaloby, však tento požadavek není nezbytný pouze pro občany, kteří mají italskou státní příslušnost a kteří z pracovních důvodů žijí v zahraničí.

Podle Komise zakládá dotčená italská právní úprava tím, že pro účely daňové úlevy stanoví, že italská státní příslušnost daňových poplatníků je rozhodujícím faktorem, v němž tkví rozlišování mezi italskými státními příslušníky a státními příslušníky jiných členských států, přímou diskriminaci na základě státní příslušnosti, která je zakázána článkem 18 SFEU.

Komise má mimoto za to, že jelikož je koupě nemovitosti na území jednoho členského státu nerezidentem investicí do nemovitého majetku, která spadá do kategorie pohybu kapitálu mezi členskými státy, preferenční zacházení se státními příslušníky jednoho členského státu stanovené dotčenými vnitrostátními právními předpisy představuje omezení volného pohybu kapitálu, které je zakázáno článkem 63 odst. 1 SFEU a které nemůže být objektivně odůvodněno na základě čl. 65 odst. 1 a 3 SFEU.
C 310/11

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte d'appello di Venezia (Itálie) dne 21. května 2021 – Agecontrol SpA v. ZR, Lidl Italia Srl

(Věc C-319/21)

(2021/C 310/15)

Jednací jazyk: italština

Předkládající soud

Corte d'appello di Venezia

Účastníci původního řízení

Odvolatelka: Agecontrol SpA

Odpůrci: ZR, Lidl Italia Srl

Předběžná otázka

Musí být čl. 5 odst. 4 nařízení Komise (EU) č. 543/2011 (1) ve spojení s čl. 5 odst. 1 a článkem 8 tohoto nařízení a s články 113 a 113a nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 (2) ze dne 22. října 2007 vykládán v tom smyslu, že vyžaduje vyhotovení průvodního dokladu s uvedením názvu a země původu výrobků z čerstvého ovoce a zeleniny, které jsou odesílány v hotovém balení nebo v originálním balení poskytnutým výrobcem, a to během jejich přepravy z distribuční platformy prodejní společnosti na prodejní místo stejné společnosti, bez ohledu na to, že údaje pro označování vyžadované v kapitole I nařízení EU č. 543/2011 (včetně těch, které se týkají názvu a země původu výrobků) jsou uvedeny na jedné straně obalu, a to tak, že jsou nesmazatelně vytištěny přímo na obalu nebo na štítku, který tvoří nedílnou součást obalu nebo je k obalu připevněn, a že tyto informace jsou rovněž uvedeny na fakturách vystavených dodavatelem, od kterého jej společnost, která výrobek uvádí na trh, zakoupila, a jsou uloženy v účetních kancelářích posledně uvedené společnosti a na vývěsce viditelně umístěné uvnitř dopravního prostředku, v němž je výrobek převážen?

(1) Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 543/2011 ze dne 7. června 2011, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 pro odvětví ovoce a zeleniny a odvětví výrobků z ovoce a zeleniny (Úř. věst. L 157, 15.6.2011, s. 1)

(2) Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (Úř. věst. L 299, 16.11.2007, s. 1).
3)

Musí být čl. 3 odst. 2 vykládán v tom smyslu, že mezi, systematické nedostatky azylového řízení‘ patří i případné důsledky rozhodnutí o zamítnutí žádosti o mezinárodní ochranu, které jsou již konečnými rozhodnutími a přijal je soud členského státu, který přistoupí k přijetí zpět, pokud soud, u něhož bylo řízení podle článku 27 nařízení (EU) č. 604/2013 zahájeno, dospěje k závěru, že riziko, že žadatel bude vystaven nelidskému a ponižujícímu zacházení v případě návratu do země původu, je skutečné, a to i s ohledem na údajnou existenci ozbrojeného konfliktu podle čl. 15 písm. c) směrnice č. 95 ze dne 13. prosince 2011 (2)?
3.

K zániku práva na odstoupení od smlouvy podle čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 2008/48/ES: a) Podléhá právo na odstoupení od smlouvy podle čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 2008/48/ES zániku? Pokud ano: b) Jedná se u zániku práva o časové omezení práva na odstoupení od smlouvy, které musí být upraveno v zákoně přijatém parlamentem? Pokud ne: c) Předpokládá uznání zániku práva ze subjektivního hlediska, že spotřebitel věděl o existenci svého práva na odstoupení od smlouvy nebo je přinejmenším za svou nevědomost odpovědný ve smyslu hrubé nedbalosti? Platí to také v případě ukončených smluv? Pokud ne: d) Brání možnost věřitele poskytnout dlužníkovi dodatečně informace podle čl. 14 odst. 1 druhé věty písm. b) směrnice 2008/48/ES, a tím vyvolat běh lhůty pro odstoupení od smlouvy, použití pravidel o zániku práva na základě dobré víry? Platí to také v případě ukončených smluv? Pokud ne: e) Je to slučitelné s ustálenými zásadami mezinárodního práva, jimiž je německý soud vázán podle Grundgesetz (základní zákon, dále jen „GG“)? Pokud ano: f) Jak má německý orgán aplikující právo vyřešit konflikt mezi závaznými normami mezinárodního práva a požadavky Soudního dvora Evropské unie?
4)

Je zásada nezávislosti soudců zakotvená v čl. 19 odst. 1 druhém pododstavci Smlouvy o Evropské unii (SEU) a v článku 47 Listiny základních práv, jakož i v judikatuře Soudního dvora Evropské unie s ohledem na článek 2 SEU porušena, pokud rumunský stát nedodržuje předvídatelnost a právní jistotu práva Evropské unie, když přijal mechanismus pro spolupráci a ověřování (MSO) a jeho zprávy a po více než 10 let je dodržoval, a posléze bez upozornění změnil postup pro povýšení soudců do vedoucích funkcí, a to v rozporu s doporučeními MSO?
4)

V každém případě a nad rámec schvalovacího režimu stanoveného v článku 5 legislativního nařízení č. 177/2005 a nového znění článku 23 zavedeného v roce 2018, a tedy v případě, že toto nové ustanovení nebude představovat uznání toho, co již existuje, ale byl by mu přiznán inovativní charakter, což je předmětem otázky c), jsou integrované vztahy mezi televizí a rozhlasem – podle obecných úvah práva hospodářské soutěže a s ohledem na obecný a průřezový charakter pojmů hospodářský subjekt a skupina – klíčem k výkladu omezení reklamního prostoru, jež jsou v každém případě implicitně upraveny s ohledem na skupinu podniků (nebo přesněji kontrolní vztahy mezi podniky skupiny) a funkční jednotku těchto podniků, takže podpora pořadů mezi televizí a rozhlasem stejné skupiny, pokud uvedené integrační vztahy postrádají relevanci v rámci omezení reklamního prostoru, a proto je třeba mít za to, že „vlastní“ pořady uvedené v článku 23 (v původním znění) patří jedinému subjektu vysílání, který je propaguje, a nikoli skupině společnosti jako celku v tom, že tato právní úprava je samostatným ustanovením, které nepřipouští žádný systematický výklad rozšiřující jej na skupiny chápané jako jediný hospodářský subjekt?
2)

Musí být ustanovení čl. 2 odst. 1 a 2, jakož i ustanovení čl. 3 odst. 1 písm. c) in fine směrnice [2000/78] vykládána v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v čl. 1 odst. 2 Legea-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice (rámcový zákon č. 330 ze dne 5. listopadu 2009 o jednotném odměňování zaměstnanců placených z veřejných prostředků), jak je vykládán rozsudkem č. 7/2019 (zveřejněným v Monitorul Oficial al României – Úřední věstník Rumunska – č. 343/06.05.2019) vydaným Înalta Curte de Casație și Justiție (Nejvyšší kasační soud) v řízení o opravném prostředku v zájmu zákona za okolností, kdy žalobci neměli zákonné právo požadovat zvýšení náhrady za zařazení do platové třídy v době nástupu do soudní funkce po vstupu zákona č. 330/2009 v platnost, což je normativní akt, který výslovně stanovil, že platovými nároky jsou a zůstávají výlučně nároky stanovené v [uvedeném] zákoně, což má za následek platovou diskriminaci ve vztahu k jejich kolegům, a to také na základě kritéria věku, což ve skutečnosti znamená, že pouze nejstarším soudcům, kteří nastoupili do funkce před lednem 2010 (kteří měli prospěch z rozsudků v období v letech 2006 až 2009, jejichž výrok byl v roce 2019 předmětem výkladu na základě rozsudku [Înalta Curte de Casație și Justiție (Nejvyšší kasační soud)] č. 7/2019), byly zpětně vyplaceny platové nároky (obdobné nárokům, které byly uplatněny v rámci žaloby, která je předmětem tohoto řízení), a to během měsíců prosinec 2019/leden 2020, za období 2010 až 2015, přestože v tomto období také žalobci vykonávali funkce soudců, vykonávali stejnou práci, za stejných podmínek a ve stejné instituci?
5.

Může být v takovém případě shromažďování údajů získaných v souvislosti s jinými službami patřícími koncernu a z internetových stránek a aplikací třetích stran prostřednictvím rozhraní, která jsou do nich vložena, jako jsou například „Facebook Business Tools“, nebo prostřednictvím cookies uložených do počítače nebo mobilního koncového zařízení uživatele internetu nebo podobných technologií ukládání dat, [jejich] propojování s účtem uživatele na stránkách facebook.com a využívání nebo využívání údajů, které již byly zákonně shromážděny a propojeny jiným způsobem, v konkrétních případech ospravedlněno rovněž na základě čl. 6 odst. 1 písm. c), d) a e) GDPR, například za účelem odpovědi na právoplatnou žádost o poskytnutí určitých údajů [písmeno c)], potírání škodlivého chování a zvyšování bezpečnosti [písmeno d)], výzkumu prováděného pro blaho společnosti a za účelem podpory bezpečnosti, integrity a zabezpečení [písmeno e)]?
2.

Jaké podmínky a jaká kritéria musí být splněny, aby bylo možno mít za to, že ustanovení týkající se pracovních podmínek a podmínek zaměstnávání zaměstnanců agentur práce, která se odchylují od zásady rovného zacházení stanovené v čl. 5 odst. 1 směrnice 2008/104/ES, byla do kolektivní smlouvy zahrnuta při respektování celkové ochrany zaměstnanců agentur práce? a) Týká se přezkum respektování celkové ochrany – abstraktně – pracovních podmínek stanovených v kolektivní smlouvě, která platí pro zaměstnance agentur práce spadající do oblasti působnosti takovéto kolektivní smlouvy, nebo je třeba provést srovnávací posouzení pracovních podmínek stanovených v kolektivní smlouvě a pracovních podmínek, které existují v podniku, do kterého jsou zaměstnanci agentury práce přiděleni (uživatel)? b) Vyžaduje respektování celkové ochrany stanovené v čl. 5 odst. 3 směrnice 2008/104/ES v případě odchýlení se od zásady rovného zacházení, pokud jde o odměnu za práci, aby mezi poskytovatelem a zaměstnancem agentury práce existoval pracovní poměr na dobu neurčitou?
3)

Brání zásada právního státu vyjádřená v zásadě účinné soudní ochrany a zásadě rovnocennosti opravných prostředků takové vnitrostátní právní úpravě, která: a) brání jakémukoli soudnímu přezkumu ohledně přesného uplatňování ESA 2010 ze strany [Istituto Nazionale di Statistica (ISTAT)] (Národní statistický úřad) pro účely vymezení sektoru S.13, a tedy ohledně správnosti, transparentnosti a spolehlivosti rozpočtových zůstatků, jejichž prostřednictvím je třeba ověřit konvergenci Itálie k SRC (porušení zásady účinnosti ochrany)? b) vystavuje žalobkyni, pokud by byl výklad pravidla navržený žalovanými správními orgány shledán správným, a to i prostřednictvím autentického výkladového zákona, dvojímu břemenu soudní žaloby a následným rizikům rozporu rozhodnutí o existenci statusu [unijního] práva, což v praxi znemožňuje účinnou ochranu jejího práva v době potřebné pro splnění z toho vyplývajících povinností (tedy v rozpočtovém roce) a maří právní jistotu ohledně existence statusu vládní instituce? c) pokud bude výklad ustanovení navržený žalovanými správními orgány shledán správným, a to i za použití autentického výkladového zákona, stanoví, že o správnosti rozpočtového vymezení rozhoduje jiný soud než ten, kterému italská Ústava vyhrazuje pravomoc rozhodovat o rozpočtovém právu?
2.

Musí být čl. 5 odst. 3 nařízení č. 261/2004 vykládán v tom smyslu, že jedním z přiměřených opatření, která musí letecký dopravce přijmout, je nabídnout cestujícím změnu rezervace na jiný let, jímž by dosáhli svého cílového místa určení s menším zpožděním, ačkoliv letecký dopravce uskutečnil let namísto letadla, které již nebylo provozuschopné, náhradním letadlem, jímž cestující dosáhli svého cíle s větším zpožděním?
C 338/13

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 4. června 2021 – trestní řízení

(Věc C-350/21)

(2021/C 338/16)

Jednací jazyk: bulharština

Předkládající soud

Specializiran nakazatelen sad

Účastnice původního trestního řízení

Specializirana prokuratura

Předběžné otázky

Je vnitrostátní zákon [§ 251 odst. 1 Zakon za elektronnite saobshtenia (zákon o elektronických komunikacích)], který stanoví za účelem boje proti závažné trestné činnosti plošné a nerozlišující uchovávání provozních údajů (provozní a lokalizační údaje uživatelů elektronických komunikačních prostředků) po dobu šesti měsíců, v souladu s čl. 15 odst. 1 ve spojení s čl. 5 odst. 1 a bodem 11 odůvodnění směrnice 2002/58, obsahuje-li vnitrostátní zákon určité záruky?

Je vnitrostátní zákon [§ 159a Nakazatelno-procesualen kodeks (trestní řád)], který neomezuje přístup k provozním údajům na to, co je nezbytně nutné a který nepřiznává právo osobám, k jejichž provozním údajům mají přístup donucovací orgány, právo na informace o takovém přístupu, pokud to nebrání trestnímu řízení nebo nestanoví opravný prostředek proti neoprávněnému přístupu, v souladu s čl. 15 odst. 1 ve spojení s čl. 5 odst. 1 a bodem 11 odůvodnění směrnice 2002/58? (1)

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) (Úř. věst. L 201, 31.7.2002, s. 37).
6.

Pokud z povahy smlouvy o poskytování služeb za úplatu vyplývá, že není možné obnovit stav, v němž by se spotřebitel nacházel, pokud by nebylo sjednáno ujednání, které bylo prohlášeno za zneužívající (služby již byly poskytnuty), bylo by stanovení odměny za služby poskytnuté advokátem v rozporu s cílem čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13? V případě záporné odpovědi na tuto otázku, bylo by skutečné rovnováhy, jejímž nastolením by byla obnovena rovnost smluvních stran, dosaženo: i) tím, že by byla advokátovi zaplacena cena za poskytnuté služby ve výši dle hodinové sazby stanovené ve smlouvě; ii) tím, že by byla advokátovi zaplacena minimální cena za právní služby (například cena stanovená ve vnitrostátním právním aktu, a sice doporučeních týkajících se maximální výše odměny za služby poskytované advokátem); iii) tím, že by byla advokátovi zaplacena přiměřená částka za služby určená soudem, a to s přihlédnutím ke složitosti věci, kvalifikaci a zkušenostem advokáta, finanční situaci klienta a jiným relevantním okolnostem?
—

zrušil rozhodnutí, které předem stanoví některé složky jeho důchodových nároků, nebo nepřijetí takového rozhodnutí požadovaného služebním řádem, které vyplývá ze zprávy, kterou zaslal manažer úseku „Důchody“ dne 4. ledna 2016 navrhovateli, a ve které v odpověď na žádost navrhovatele z téhož dne uvedl, že výpočet jeho důchodových nároků byl změněn po jeho opětovném přijetí do FS II s účinností od 1. června 2014 tak, že věk pro jeho odchod do důchodu je nyní 66 let a roční míra nabývání nároků na důchod činí od 1. června 20141,8 %;
3)

3.1 Musí být čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice vykládán ve světle článku 47 Listiny základních práv v tom smyslu, že právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí vnitrostátního regulačního orgánu přiznává pouze podniku: a) jehož postavení na trhu je bezprostředně a skutečně dotčeno daným rozhodnutím, nebo b) u něhož je vzhledem k jeho postavení na trhu prokazatelně vysoce pravděpodobné, že by mohl být daným rozhodnutím dotčen; nebo c) jehož postavení na trhu by mohlo být daným rozhodnutím bezprostředně nebo nepřímo dotčeno? 3.2 Je dotčení, které je uvedeno v otázce 3.1, samo o sobě prokázáno skutečností, že podnik podal nabídku v dražbě, to znamená, že měl v úmyslu se dražby zúčastnit, avšak nebylo mu to umožněno vzhledem k nesplnění požadavků, nebo od něj může soud oprávněně požadovat, aby toto dotčení prokázal rovněž předložením důkazů?
C 382/19

Kasační opravný prostředek podaný dne 15. července 2021 společnostmi ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S, Danske Fragtmænd A/S proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vyhlášenému dne 5. května 2021 ve věci T-561/18, ITD a Danske Fragtmænd v. Komise

(Věc C-442/21 P)

(2021/C 382/25)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S, Danske Fragtmænd A/S (zástupkyně: L. Sandberg-Mørch, advokátka)

Další účastníci řízení: Evropská komise, Jørgen Jensen Distribution A/S, Dansk Distribution A/S, Dánské království

Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhují, aby Soudní dvůr:

— zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 5. května 2021, T-561/18, v rozsahu, v němž zamítl žalobní důvody navrhovatelek spočívající v tom, že se Komise setkala ze závažnými obtížemi, když dospěla k závěru, že náhrada za povinnost univerzální poštovní služby (PUS) představuje slučitelnou podporu; že se Komise setkala ze závažnými obtížemi, když dospěla k závěru, že státní záruka byla existující podporou; a že se Komise setkala ze závažnými obtížemi také při jejím posouzení nesprávného přiřazení nákladů;

— uložil protistraně povinnost nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení navrhovatelek.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

1. Zaprvé se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení a zkreslil skutkový stav, když rozhodl, že se Komise nesetkala se závažnými obtížemi, pokud jde o vyloučení z ČUN nehmotných přínosů (spočívajících v dobré pověsti podniku a celostátním pokrytí), kterých Post Danmark požívala díky PUS.

2. Zadruhé se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že se Komise nesetkala se závažnými obtížemi, když shledala podporu slučitelnou na základě rámce pro SOHZ, pro účely plnění PUS, ale poté schválila podporu určenou pro náklady na propuštění zaměstnanců v kontextu přeměny/restrukturalizace společnosti Post Danmark.
3)

Musí být články 101 a/nebo 102 SFEU vykládány v tom smyslu, že tato ustanovení zakazují jednání ze strany FIFA, UEFA, jejich členských federací a/nebo národních lig, spočívající v hrozbách přijetí sankcí proti klubům, které by se účastnily Superligy, a/nebo jejich hráčům, z důvodu odstrašujícího účinku, který mohou vyvolat? V případě přijetí sankcí v podobě vyloučení ze soutěží nebo v podobě zákazu účasti na reprezentačních zápasech, představovaly by tyto sankce, aniž by byly založeny na objektivních, transparentních a nediskriminačních kritériích, porušení článků 101 a/nebo 102 SFEU?
2)

Musí být ustanovení článků 34, 35 a 36 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládána v tom smyslu, že brání vlastníkovi ochranné známky Společenství (nyní ochranné známky EU) dovolávat se ochrany podle článků 9 a 102 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (nyní články 9 a 130 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie), když — vlastník zapsané ochranné známky Společenství (ochranné známky EU) distribuuje v Evropském hospodářském prostoru a mimo něj výrobky označené touto ochrannou známkou, a to prostřednictvím autorizovaných distributorů, kteří mohou provádět další prodej výrobků označených ochrannou známkou jen subjektům, které spadají výlučně do oficiální distribuční sítě, a koncovým odběratelům výrobků, přičemž autorizovaní distributoři jsou povinni odebírat výrobky pouze od jiných autorizovaných distributorů nebo od vlastníka ochranné známky; — výrobky označené ochrannou známkou nemají žádné znaky ani jiné rozlišující prvky, které by umožnily určit místo jejich uvedení na trh vlastníkem ochranné známky nebo s jeho souhlasem; — žalovaný nabyl výrobky označené ochrannou známkou na území Evropského hospodářského prostoru; — žalovaný převzal od prodejců výrobků označených ochrannou známkou prohlášení o tom, že tyto výrobky mohou být v souladu s právními předpisy uvedeny na trh v Evropském hospodářském prostoru; — vlastník zápisu ochranné známky EU neposkytuje žádné IT pomůcky (ani jiné pomůcky) ani nepoužívá žádný systém označování, které by potenciálnímu odběrateli výrobku označeného ochrannou známkou umožňovaly, aby si před koupí výrobku sám ověřil, že výrobek byl uveden na trh v Evropském hospodářském prostoru v souladu s právem, a žádosti odběratele o takové ověření odmítne vyhovět?
—

nevyhlásilo co nejdříve a nejpozději do šesti let jako zvláštní oblasti ochrany 217 lokalit ze 423 lokalit významných pro Společenství v atlantské biogeografické oblasti, které byly uvedeny v rozhodnutí Komise 2004/813/ES (2) ze dne 7. prosince 2004, aktualizovaném rozhodnutím Komise 2008/23/ES ze dne 12. listopadu 2007 (3) a rozhodnutím Komise 2009/96/ES ze dne 12. prosince 2008 (4);
C 422/8

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Irsko) dne 10. srpna 2021 – GV v. Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Irsko, Attorney General

(Věc C-488/21)

(2021/C 422/12)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: GV

Žalovaní: Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Irsko, Attorney General

Předběžné otázky

1. Je odvozené právo pobytu osoby, jež je předkem v přímé linii pracovníka, který je občanem Unie, podle čl. 7 odst. 2 směrnice 2004/38/ES (1), podmíněno zachováním statusu tohoto předka jako osoby vyživované dotčeným pracovníkem?

2. Brání směrnice 2004/38/ES tomu, aby hostitelský členský stát omezil přístup k dávkám sociální pomoci osobě, která je rodinným příslušníkem pracovníka, jenž je občanem Unie, a které náleží odvozené právo pobytu z důvodu jejího statusu osoby vyživované tímto pracovníkem, pokud by přístup k takovým dávkám znamenal, že by tato osoba již nebyla osobou vyživovanou tímto pracovníkem?

3. Brání směrnice 2004/38/ES tomu, aby hostitelský členský stát omezil přístup k dávkám sociální pomoci osobě, která je rodinným příslušníkem pracovníka, jenž je občanem Unie, a které náleží odvozené právo pobytu z důvodu jejího statusu osoby vyživované tímto pracovníkem, s odůvodněním, že vyplácení takových dávek bude mít za následek, že se dotčený rodinný příslušník stane nepřiměřenou zátěží pro systém sociální pomoci státu?“

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, 30.4.2004, s. 77).