ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
286

Každopádně jak již bylo připomenuto výše, předchozí rozhodovací praxe Komise neslouží jako právní rámec pro ukládání pokut v oblasti hospodářské soutěže (obdobně viz rozsudek Michelin v. Komise, bod 259 výše, bod 292). Kromě toho skutečnost, že Komise v minulosti uplatnila pokuty určité úrovně na určité typy protiprávních jednání, ji nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích stanovených nařízením č. 4064/89, je-li to nezbytné k zajištění uplatňování unijní politiky hospodářské soutěže. Účinné použití unijních pravidel hospodářské soutěže totiž vyžaduje, aby Komise mohla kdykoli přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky (obdobně viz rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 230 výše, bod 169, a citovaná judikatura).
126

Závěrem je třeba zdůraznit, jak tvrdí Komise, že bez přijetí rozhodnutí na základě čl. 23 odst. 1 písm. c) a d) nařízení č. 1/2003 by Komise nemohla sankcionovat žalobkyně za to, že jí neumožnily kopírovat dotčené dokumenty a neposkytly úplnou odpověď na otázky inspektorů položené panu C. Toto rozhodnutí, které je odlišné od rozhodnutí o kontrole, jakož i od konečného rozhodnutí přijatého podle čl. 81 odst. 1 ES, by mohlo být předmětem žaloby, v rámci níž by Tribunál zkoumal, zda pořízení kopií dotčených dokumentů, jakož i získání vysvětlení, které Komise na základě sporných aktů požadovala, zasáhly do základních práv na soukromí a na obhajobu žalobkyň, jak samy tvrdí.
1537

Zaprvé je v rozsahu, v němž žalobkyně tvrdí, že protiprávní jednání pokrývala jen omezenou část trhu, nicméně třeba poznamenat, že určitou praktiku je možné považovat za strategickou i tehdy, pokud se týká jen omezené části trhu. V projednávaném případě totiž strategická povaha chování žalobkyně vyplývá ze skutečnosti, že se snažila zabránit přístupu společnosti AMD k nejvýznamnějším distribučním kanálům, a sice společnosti Dell v období od prosince 2002 do prosince 2005 a společnosti HP v období od listopadu 2002 do května 2005 (viz bod 182 výše). Ostatně, pokud jde o roky 2006 a 2007, je třeba konstatovat, že soudržnost mezi jednotlivými protiprávními jednáními představujícími celkovou strategii není přerušená skutečností, že protiprávní jednání týkající se společností Lenovo a MSH měla menší význam než protiprávní jednání týkající se společností Dell a HP. Tento závěr platí o to víc, že MSH měla zvláštní strategický význam, pokud jde o distribuci počítačů vybavených CPU x86 určených spotřebitelům v Evropě (viz body 183 a 1507 až 1511 výše). V každém případě je třeba připomenout, že uzavřená část trhu byla v průměru značná (viz body 187 až 194 výše).
213

V projednávané věci se žalobkyně nedovolávala žádného důvodu, jenž by jí bránil v předložení dotčeného dokumentu společně s žalobou. Co se týče jejího argumentu, podle něhož tento dokument prokazuje, že její tvrzení ohledně části dohody týkající se granulí karbidu vápenatého není nejednoznačné, postačí uvést, že z napadeného rozhodnutí nevyplývá, že by Komise posuzovala prohlášení žalobkyně tímto způsobem. Naopak, jak již bylo řečeno, kladně hodnotila skutečnost, že žalobkyně byla prvním podnikem, který ji informoval o této části dohody, přičemž poznamenala, že jí žalobkyně ohledně této části dohody neposkytla dostatečné důkazy. Za předpokladu, že by argumentace předložená Komisí k téže otázce před Tribunálem musela být chápána v tom smyslu, že se Komise dovolává nejednoznačné povahy prohlášení žalobkyně, tato skutečnost, jež není nikterak zmiňována v napadeném rozhodnutí, by byla irelevantní pro řešení sporu a nemohla by být zohledněna Tribunálem, takže pokud by návrh žalobkyně předložit výtah z jejího prohlášení měl, jak tato tvrdila, za cíl pouze odporovat tomuto argumentu, neměl by být připuštěn.
2

Bod 2 oznámení o zahájení definoval dotčený výrobek takto: „Výrobkem označeným za dumpingový jsou určité bezešvé trubky a duté profily ze železa nebo oceli s vnějším průměrem kruhového průřezu nejvýše 406,4 mm s hodnotou uhlíkového ekvivalentu (CEV) nejvýše 0,86 podle vzorce a chemického rozboru Světového svářečského institutu (IIW), pocházející z [Číny], obvykle kódů [kombinované nomenklatury] ex 7304 11 00, ex 304 19 10, ex 7304 19 30, ex 7304 22 00, ex 7304 23 00, ex 7304 24 00, ex 7304 29 10, ex 7304 29 30, ex 7304 31 80, ex 7304 39 58, ex 7304 39 92, ex 7304 39 93, ex 7304 51 89, ex 7304 59 92 a ex 7304 59 93. Tyto kódy KN jsou uvedeny pouze pro informaci.“
47

V tomto ohledu je třeba připomenout, že bod 15 části I Protokolu o přistoupení Čínské lidové republiky k WTO výslovně stanoví možnost ostatních smluvních států WTO neuplatnit článek 2 antidumpingové dohody v případech, kdy dotčený výrobce (dotčení výrobci) neprokáže (neprokáží), že působí v podmínkách tržního hospodářství, pokud jde o zpracování, výrobu a prodej podobných výrobků. Totéž platí pro bod 3 části I Protokolu o přistoupení Vietnamské socialistické republiky k WTO, který stanoví tutéž výjimku s odkazem na body 527 a 255 zprávy pracovní skupiny týkající se přistoupení této země k WTO. Je třeba zdůraznit, že na rozdíl od toho, co tvrdí Rada a Komise, o dotčené výjimky nežádaly tyto dvě kandidátské země žádající o přistoupení výměnou za stanovení lhůty, po jejímž uplynutí by tyto výjimky byly zrušeny. Jak vyplývá z bodu 150 zprávy pracovní skupiny týkající se přistoupení Čínské lidové republiky k WTO a z bodu 254 zprávy pracovní skupiny týkající se přistoupení Vietnamské socialistické republiky k WTO, smluvní státy WTO vznesly otázku cenové srovnatelnosti v kandidátských zemích a obdržely od nich výše uvedené závazky spolu se lhůtou, po jejímž uplynutí by tyto závazky zanikly. Pokud by však měly být články 2.1 a 2.2 antidumpingové dohody a druhé dodatkové ustanovení k odstavci 1 článku VI GATT vykládány způsobem navrhovaným orgány, vytvořené výjimky ve formě „závazků“ přistupujících zemí podle protokolů o přistoupení Čínské lidové republiky a Vietnamské socialistické republiky by pozbyly významu, neboť existující právní rámec by již umožňoval to, co stanovují uvedené výjimky.
504

Komise ve svých hlavních vyjádřeních týkajících se bodu 195 původního rozsudku rovněž tvrdí, že i kdyby bylo společnosti Intel umožněno opětovně zpochybnit napadené rozhodnutí týkající se posouzení významu doby trvání jejích dohod, není třeba se odchýlit od původního rozsudku. Zaprvé je Komise toho názoru, že pokud, jak je konstatováno v napadeném rozhodnutí, by společnost Intel v testu AEC neuspěla, její trvání na tom, aby OEM mohli odstoupit od dohod týkajících se věrnostních slev, by bylo nelogické. Stejně výkonný soutěžitel by jednoduše nemohl konkurovat. Zadruhé, i kdyby společnost Intel vyhověla testu AEC, bylo by za takových okolností příznačné pro nabídku stejně výkonného soutěžitele v souvislosti s činnostmi OEM, že by musel akceptovat mnohem nižší úroveň ziskovosti z těchto prodejů než společnost Intel. Zatřetí Komise opakuje tvrzení, že celková doba trvání systému věrnostních slev společnosti Intel byla faktorem ovlivňujícím dobu, během které by stejně výkonný soutěžitel musel akceptovat pokles ziskovosti tím, že by v rámci těchto prodejů „odebral společnosti Intel zákaznickou základnu jednoho OEM“. Podle společnosti HP by tak každý konkurent, který chtěl nahradit společnost Intel, musel být ochoten nabízet podmínky, které by kompenzovaly ztrátu slev společnosti Intel přinejmenším po celou dobu platnosti dohody HPA 1. Nadto Komise tvrdí, že ke každé sérii dohod s OEM docházelo během dostatečně dlouhého období k tomu, aby postupy společnosti Intel mohly narušit hospodářskou soutěž, jelikož se tyto dohody týkaly nejvýnosnějších období prodeje procesorů CPU x86 na začátku životního cyklu nového modelu. Komise rovněž tvrdí, že doba trvání praktik společnosti Intel nemůže být oddělena od jejich časového rámce, neboť jejich cílem bylo překonat nezpůsobilost uvedené společnosti v přiměřeném čase technicky reagovat na 64 bitové CPU x86 uváděné na trh společností AMD.
186

V rámci pátého žalobního důvodu žalobkyně odkazuje na článek, který vyšel v Sunday Times ve Spojeném království dne 12. října 2008, zdůrazňující existenci na jedné straně sociálních kontaktů mezi svým vlastníkem, panem D., a bývalým členem Komise odpovědným za generální ředitelství (GŘ) Komise pro obchod a na druhé straně antidumpingového šetření vedeného proti žalobkyni. V podstatě se domnívá, že tvrzení o upřednostňování vyplývají z tohoto článku, jakož i z jiných následných článků uvedených v parlamentní otázce. Rovněž poznamenává, že generální ředitel (GŘ) Komise pro obchod v dopise ze dne 16. října 2008, zveřejněném dne 19. října 2008, uvedl, že kdyby byl v případě žalobkyně zjištěn dumping, bylo by pravděpodobné, že by cla byla vybrána a že by žalobkyně, „daleka získání příznivého zacházení“, musela nakonec uhradit cla ze svých vývozů.
7

V rozsudku ze dne 17. května 2013, Parker ITR a Parker-Hannifin v. Komise (T‑146/09, dále jen „rozsudek Tribunálu“, EU:T:2013:258), měl Tribunál za to, že zásada hospodářské návaznosti se nevztahuje na situace, jako je situace v projednávané věci, a že je třeba uplatnit zásadu osobní odpovědnosti. Tribunál tedy měl za to, že v projednávaném případě podnik účastnící se na kartelové dohodě, a sice společnost Saiag SpA a její dceřiná společnost ITR, převedl část svých činností na třetí nezávislou osobu, tedy společnost Parker-Hannifin, přičemž založení společnosti ITR Rubber a převod aktiv společnosti ITR na společnost ITR Rubber v podstatě sestával z převodu úseku kaučukových hadic na dceřinou společnost s cílem postoupit dceřinou společnost společnosti Parker-Hannifin (bod 115 rozsudku Tribunálu). Neexistuje přitom žádná vazba mezi převodcem, společností Saiag nebo společností ITR, a nabyvatelem, společností Parker-Hannifin (bod 116 rozsudku Tribunálu). Naproti tomu na základě zásady osobní odpovědnosti přísluší Komisi konstatovat, že společnost ITR a společnost Saiag byly odpovědné za protiprávní jednání do 1. ledna 2002, a tudíž nemůže uplatňovat odpovědnost společnosti ITR Rubber (nyní Parker ITR) za období před uvedeným datem (body 118 a 119 rozsudku Tribunálu). Tribunál zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž konstatovalo účast společnosti Parker ITR na protiprávním jednání v období před dnem 1. ledna 2002 a pokuta uložená společnosti Parker ITR byla stanovena ve výši 6400000 eur, za kterou byla společnost Parker‑Hannifin společně a nerozdílně odpovědná do výše 6300000 eur.
32

Výrok napadeného rozhodnutí zní takto: „Článek 1 Podpora na restrukturalizaci, kterou Rakousko poskytlo skupině Austrian Airlines, je s výhradou podmínek a povinností stanovených v článku 2 slučitelná se společným trhem podle čl. 87 odst. 3 písm. c) […] ES, bude-li v plném rozsahu proveden plán restrukturalizace oznámený Komisi. Článek 2 1. Rakousko přijme potřebná opatření, aby skupina Austrian Airlines do konce roku 2010 snížila svou celkovou kapacitu s ohledem na nabízený počet sedadlokilometrů (ASK) o 15 % úrovně z ledna 2008. V návaznosti na to bude zvyšování kapacity skupiny Austrian Airlines omezeno na průměrné tempo růstu, které bylo stanoveno pro letecké společnosti, jež jsou členy Association of European Airlines. Tato horní hranice je v platnosti až do konce roku 2015 nebo do okamžiku, kdy skupina Austrian Airlines dosáhne vyrovnaného EBIT (finanční rovnováhy), pokud k tomu dojde dříve. 2. Rakousko přijme potřebná opatření, aby skupina Austrian Airlines snížila svou účast ve společnosti Schedule Coordination Austria GmbH do dne 30. září 2009 na 25 % a aby společnost Flughafen Wien AG, ani jiná strana, kterou ovládá společnost Austrian Airlines nebo Flughafen Wien AG, neměla ve společnosti Schedule Coordination Austria po tomto procesu restrukturalizace většinu. 3. Rakousko přijme potřebná opatření s cílem dodržet podmínky vyplývající z rozhodnutí o spojení v případě COMP/M.5440 – Lufthansa/Austrian Airlines. 4. Rakousko vypoví dvoustranné dohody o letecké dopravě, které neobsahují doložku o určení Společenství, nebo tyto dohody vyjedná znovu podle ustanovení nařízení (ES) č. 847/2004. Rakousko informuje Komisi o opatřeních přijatých k dosažení souladu těchto dohod s právem Společenství, aby bylo zajištěno uznání určení Společenství. 5. Rakousko předloží Komisi do dne 31. prosince 2009 zprávu o pokroku a správě plánu restrukturalizace a o přijatých opatřeních ke snížení účasti skupiny Austrian Airlines ve společnosti Schedule Coordination Austria GmbH. Rakousko oznámí do dne 31. dubna 2010 opatření, která byla přijata za účelem provedení čl. 2 odst. 4. Rakousko předkládá Komisi každý rok výroční zprávu o provádění plánu restrukturalizace a o zvyšování kapacity, a to až do roku 2015. Článek 3 Toto rozhodnutí je určeno Rakouské republice.“
2

Na základě vyhlášení zadávacího řízení v rámci sedmého rámcového programu pro výzkum a technologický vývoj vyzvala Komise žalobkyni dopisem ze dne 18. dubna 2008, aby zahájila jednání za účelem stanovení konečných podmínek grantové dohody, pokud jde o její návrh na převzetí úlohy koordinátora konsorcia v souvislosti s projektem „Advancing knowledge – intensive entrepreneurship and innovation for growth and social well-being in Europe“. Komise v dopise zdůraznila, že případný grant ze strany Evropského společenství nemůže překročit částku 3300000 eur a že je třeba jednání ukončit do 30. června 2008.
69

Vzhledem k tomu, že Komise v projednávané věci přistoupila v souladu se zásadami uvedenými v bodech 66 a 67 výše k přezkumu spočívajícím v ověření souladu oznámeného opatření podpory s režimem N 642/2002, bylo správné, že přihlédla k datu poskytnutí tohoto opatření. S přihlédnutím ke skutečnosti, že podle judikatury uvedené v bodě 65 výše toto opatření nepodléhalo oznamovací povinnosti a že jej Komise v zásadě neměla zkoumat (ledaže by k tomu došlo na základě stížnosti žalobkyně a následnému oznámení tohoto opatření ze strany Spolkové republiky Německo), tím, že by bez dalšího provedla přezkum tohoto opatření na základě právního režimu použitelného ke dni přijetí napadeného rozhodnutí, porušila by zásady ochrany legitimního očekávání a právní jistoty, neboť by hrozilo, že by toto opatření, které by bylo v souladu s rozhodnutím o schválení režimu N 642/2002, mohlo být kdykoli zpochybněno Komisí v závislosti na právním režimu použitelném ke dni jejího rozhodnutí.
78

V rozsahu, v němž obsahují určitá relevantní posouzení LIFG a jejích členů, je třeba rovněž zohlednit některá rozhodnutí příslušných anglických soudů předložená v dané věci A. Abdulrahimem, a sice: rozsudek ze dne 27. dubna 2007, DD a AS v. Secretary of State for the Home Department SC/50/2005 and SC/42/2005, Special Immigration Appeal Commission (SIAC), rozsudek ze dne 14. listopadu 2008, AU and Others v. Secretary of State of the Home Department [2008] EWHC 2789 (Admin), High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division, Administrative Court, a rozsudek ze dne 30. dubna 2009, AV v. Secretary of State for the Home Department [2009] EWHC 902 (Admin), High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division, Administrative Court (přílohy 3, 4 a 5 odpovědi na repliku Komise).
37

Jak vyplývá z rozsudku o kasačním opravném prostředku (bod 18 výše, EU:C:2012:314, bod 45), toto konstatování by totiž zasahovalo do národních ochranných známek totožných s označením, o kterém se má za to, že postrádá rozlišovací způsobilost, neboť by zápis takové ochranné známky Společenství vytvořil situaci, která by mohla odstranit národní ochranu těchto ochranných známek. Uvedené konstatování by tak nerespektovalo systém zavedený nařízením č. 40/94, který je založen na koexistenci ochranných známek Společenství s národními ochrannými známkami, jak uvádí bod 5 odůvodnění tohoto nařízení, neboť platnost mezinárodní nebo národní ochranné známky může být zpochybněna z důvodu nedostatku rozlišovací způsobilosti výlučně v rámci řízení o prohlášení neplatnosti zahájeného v dotčeném členském státě na základě čl. 3 odst. 1 písm. b) první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, 1989, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 299, s. 25).
333

Nicméně, jak bylo uvedeno v bodech 47 a 48 výše a jak vyplývá z přezkumu prvního žalobního důvodu ve věci T‑472/09 (viz body 63 až 108 výše), pozměňovací rozhodnutí se omezuje na to, že k prvnímu rozhodnutí připojuje několik tabulek, které nebyly uvedeny v příloze, a opravuje číselné odkazy na tyto tabulky v několika poznámkách pod čarou tohoto rozhodnutí, aniž tato změna odůvodnění prvního rozhodnutí zásadně mění to, co bylo rozhodnuto v jeho výroku. Z toho vyplývá, že žalobkyně nemůže mít žádný prospěch z pouhého zrušení pozměňovacího rozhodnutí. Navíc, pokud se žalobkyně snaží v rámci žaloby ve věci T‑55/10 dosáhnout rozhodnutí Tribunálu, které ve skutečnosti ovlivní první rozhodnutí, je třeba konstatovat, že takový návrh v zásadě splývá s návrhy formulovanými v žalobě ve věci T‑472/09.
72

Jak již měl Tribunál příležitost konstatovat, skutečnost, že se Komise v rámci kontroly poprvé dozví o dokumentech naznačujících existenci protiprávního jednání, které nespadá do předmětu rozhodnutí o provedení šetření, neznamená, že tyto dokumenty budou zcela chráněny do takové míry, že by nebylo možné o ně právoplatně požádat a použít je jako důkaz. V opačném případě by podniky byly během kontroly v první věci motivovány k tomu, aby poskytly všechny dokumenty, které umožňují prokázat jiné protiprávní jednání a ochránit se tak před jakýmkoliv stíháním v tomto ohledu. Takové řešení by šlo nad rámec toho, co je k ochraně profesního tajemství a práva na obhajobu nezbytné, a představovalo by tedy neodůvodněnou překážku plnění úkolu Komise dohlížet nad dodržováním pravidel hospodářské soutěže na společném trhu (rozsudek Deutsche Bahn a další v. Komise, bod 69 výše, EU:T:2013:404, body 125 až 127).
124

Žalobkyně nemůže zejména tvrdit, jak to činí v rámci třetí části tohoto žalobního důvodu, že obchodníci z daného odvětví z grafických ztvárnění sporné ochranné známky přímo vyvodí, že černé čáry jsou důsledkem schopnosti rotace prvků dotčené kostky. V projednávaném případě totiž relevantní veřejnost není tvořena obchodníky, nýbrž průměrnými spotřebiteli (viz bod 95 výše). Dále, jak bylo již uvedeno v bodě 54 výše, neexistuje nutná souvislost mezi takovou případnou schopností rotace, nebo dokonce jakoukoli jinou možností pohybovat s jednotlivými prvky dotčené kostky, a výskytem tlustých černých čar na stranách uvedené kostky. Mimoto je třeba připomenout, že sporná ochranná známka byla zapsána pro „trojrozměrná puzzle“ obecně, a sice bez omezení na puzzle mající schopnost rotace (viz bod 55 výše).
30

Pokud jde o výpočet výše pokut, Komise nejdříve určila hodnotu prodejů automobilového skla dosažených jednotlivými podniky v rámci EHP v přímé či nepřímé souvislosti s protiprávním jednáním. V tomto směru rozlišovala mezi několika obdobími. Ve vztahu k období od března 1998 do 30. června 2000, označenému jako období „nárůstu síly“, měla Komise za to, že má důkazy o protiprávním jednání jen u části evropských výrobců automobilů. Komise tedy pro uvedené období zohlednila pouze prodej automobilového skla výrobcům, o jejichž účasti na kartelové dohodě měla přímé důkazy. K období od 1. července 2000 do 3. září 2002 Komise poznamenala, že výrobci, kteří byli předmětem kartelové dohody, představovali přinejmenším 90 % prodejů v rámci EHP. Dospěla tedy k závěru, že ve vztahu k tomuto období by měl být zohledněn celkový objem prodejů automobilového skla v rámci EHP osobami, jimž je určeno napadené rozhodnutí. Konečně na konci období protiprávního jednání, tedy od 3. září 2002 do března 2003, činnost klubu po odchodu společnosti Pilkington zpomalila. Komise v důsledku toho pro toto období zohlednila pouze prodeje výrobcům automobilů, o jejichž účasti v kartelové dohodě měla přímé důkazy. Vážený roční průměr výše obratu z těchto prodejů byl následně vypočítán ve vztahu ke každému dotčenému dodavateli automobilového skla tak, že hodnota výše uvedených prodejů byla vydělena počtem měsíců účasti jednotlivých dodavatelů na protiprávním jednání, a takto dosažený výsledek byl vynásoben dvanácti.
II - 314*INFORMACE O NEZVEŘEJNĚNÝCH ROZHODNUTÍCH
2. Hospodářská a  sociální soudržnost  – Strukturální pomoc  – Financování 
Společenství – Rozhodnutí o snížení finanční podpory z důvodu nesrovnalostí – 
F
inanční důsledky, jež nelze kvalifikovat  – Paušální oprava  – Porušení zásady 
proporcionality  – Nedostatek (Nařízení Rady č.  1260/1999, čl.  39 odst.  3) (viz 
body 36–38)
Pře
dmět
N
ávrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2009)9827 ze dne 10. prosince 2009 o upla t-
nění finančních oprav na podporu z „orientační“ sekce EZOZF, která byla poskytnuta 
na operační program CCI 2000.ES.16.1.PO.007 (Španělsko – Castilla y León) v sou -
vislosti s opatřením na zlepšení zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh
V
ýrok
1) Žaloba se zamítá.
2) Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
Rozsudek Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 22. září 2011 –  
ara v. OHIM – Allrounder (písmeno „A“ se dvěma trojúhelníkovými ornamenty)
(Věc T-174/10)
„Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Mezinárodní zápis, 
ve kterém je vyznačeno Evropské společenství – Obrazová ochranná známka 
znázorňující písmeno ‚A‘ se dvěma trojúhelníkovými ornamenty – Starší národní 
slovní ochranná známka ‚A‘ – Relativní důvod pro zamítnutí – Neexistence 
nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“
II - 315*INFORMACE O NEZVEŘEJNĚNÝCH ROZHODNUTÍCH
Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – 
Relativní důvody zamítnutí – Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny 
se starší ochrannou známkou [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz 
body 22–24, 38)
Předmět
Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. ledna 
2010 (věc R 481/2009-1), které se týká námitkového řízení mezi společnostmi ara AG 
a Allrounder SARL
Výrok
1) Žaloba se zamítá.
2) Společnosti ara AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
Rozsudek Tribunálu (pátý senát) ze dne 23. září 2011 –  
Vion v. OHIM (PASSION FOR BETTER FOOD)
(Věc T-251/08)
„Ochranná známka Společenství – Přihláška slovní ochranné známky Společenství 
PASSION FOR BETTER FOOD – Absolutní důvod pro zamítnutí – Nedostatek 
rozlišovací způsobilosti – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [po změně 
článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]“
Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – 
Absolutní důvody pro zamítnutí  – Ochranné známky postrádající rozlišovací způsobilost [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 1 písm. b)] (viz body 18–19, 27–28)
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Ochranná známka Společenství

–

Definice a nabytí ochranné známky Společenství

–

Relativní důvody zamítnutí

–

Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby

–

Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou [nařízení Rady (ES) č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b) (viz body 24

–

27, 41)]

Subject of the case

Předmět

Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 18. února 2010 (věc R 230/2009-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Teco Electric & Machinery Co. Ltd a Graf-Syteco GmbH & Co. KG

Údaje týkající se věci

>lt>15

Výrok

Rozhodnutí

1) Žaloba se zamítá.

2) Společnosti Graf-Syteco GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.