35

Co se týče otázky, zda Komise nedodržením pravidel o pravomoci k přijetí sporného rozhodnutí dostatečně závažným způsobem porušila právní pravidla, jejichž předmětem je přiznání práv jednotlivcům, Tribunál v bodech 71 až 78 napadeného rozsudku uvedl: „71 Za účelem určení toho, zda nepříslušnost Komise k přijetí [sporného rozhodnutí], která byla určena výše uvedeným rozsudkem Artegodan a další v. Komise, může založit odpovědnost Společenství, považuje Tribunál za účelné nejprve ověřit, zda je předmětem porušených právních norem přiznání práv jednotlivcům, jak to vyžaduje judikatura […]. 72 Na rozdíl od tvrzení žalobkyně totiž výše uvedená judikatura zakotvila požadavek ochranné povahy porušené právní normy nezávisle na povaze a působnosti aktu, jehož protiprávnost je dovolávána, zejména pak nezávisle na otázce, zda se tento akt dotýká uzavřeného okruhu nebo určitého počtu osob. 73 V projednávaném případě je třeba konstatovat, že předmětem relevantních ustanovení směrnice 75/519, která vymezují oblasti příslušnosti Komise a členských států, není přiznání práv jednotlivcům. 74 Konkrétním cílem těchto ustanovení je totiž upravit rozdělení pravomocí mezi vnitrostátní orgány a Komisi, co se týče postupu vzájemného uznávání vnitrostátních registrací doplněného o rozhodčí řízení Společenství, který byl zaveden směrnicí 75/319 v rámci postupné harmonizace vnitrostátních právních úprav týkajících se registrací léčivých přípravků. 75 V tomto kontextu skutečnost, že zásada svěřených pravomocí zakotvená v článku 5 ES, jakož i zásada subsidiarity mají zvláštní význam, jak uplatňuje žalobkyně, neznamená, že pravidla rozdělení pravomocí mezi Společenství a členské státy mohou být považována za pravidla, jejímž předmětem je přiznání práv jednotlivcům ve smyslu judikatury. Konkrétně, na rozdíl od toho, co tvrdila žalobkyně na jednání, okolnost, že [sporné rozhodnutí] nemá žádný právní základ z důvodu nepříslušnosti Společenství a že se žalobkyně zejména z tohoto důvodu domohla jeho zrušení, nepostačuje k tomu, aby mohl být učiněn závěr, že předmětem porušených kompetenčních pravidel je přiznání práv jednotlivcům, takže by porušení těchto pravidel mohlo založit odpovědnost Společenství. 76 Mimoto [rozsudek Soudního dvora ze dne 14. července 1967 Kampffmeyer a další v. Komise (5/66, 7/66 a 13/66 až 24/66, Recueil, s. 317)], dovolávaný žalobkyní není v projednávaném případě relevantní pro posouzení ochranné povahy porušených kompetenčních pravidel. Právní norma, jejíž porušení bylo v tomto rozsudku zkoumáno, se totiž týkala zejména umožnění rozvoje volného pohybu zboží. Soudní dvůr tehdy konstatoval, že okolnost, že zájmy související s ochranou volného pohybu zboží mají obecnou povahu, nevylučuje, že tyto zájmy zahrnují zájmy jednotlivých podniků, jako byly žalobkyně, které se ve svém postavení dovozců obilnin účastnily obchodu mezi členskými státy. Naproti tomu v projednávaném případě nelze pravidla týkající se vymezení pravomocí mezi Společenstvím a členskými státy v rámci postupu vzájemného uznávání vnitrostátních registrací, doplněného o rozhodčí řízení, který byl zaveden směrnicí 75/319, chápat jako pravidla, jejichž cílem je zajištění ochrany individuálních zájmů. V tomto ohledu žalobkyně ostatně neuplatňuje žádný konkrétní argument, aby prokázala, že předmětem nedodržených kompetenčních pravidel bylo rovněž přiznání práv jednotlivcům. 77 Kromě toho argument žalobkyně, založený na údajném zásahu do jejího práva na založení a provozování podniku, je irelevantní pro určení toho, zda je předmětem zkoumaných kompetenčních pravidel rovněž přiznání práv jednotlivcům. Jak tvrdí Komise, otázka týkající se údajného zásahu do základních práv se totiž zcela liší od otázky, zda je předmětem kompetenčních pravidel, jejichž porušení je prokázáno, přiznání práv jednotlivcům. 78 Za těchto podmínek je třeba žalobní důvod vycházející z toho, že okolnost, že Komise překročila svou pravomoc, může založit odpovědnost Společenství, zamítnout jako neopodstatněný, a to z důvodu, že předmětem porušených kompetenčních pravidel není přiznání práv jednotlivcům, aniž je tedy nezbytné zkoumat, zda nedodržení těchto pravidel představuje dostatečně závažné porušení práva Společenství.“