Keywords

Summary



Keywords

1. Soudní spolupráce v občanských věcech – Řízení o evropském platebním rozkazu – Nařízení č. 1896/2006 – Řízení kontradiktorní povahy – Neexistence

[Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1896/2006, čl. 1 odst. 1 písm. a) a čl. 12 odst. 3]

2. Soudní spolupráce v občanských věcech – Řízení o evropském platebním rozkazu – Nařízení č. 1896/2006 – Odpor proti evropskému platebnímu rozkazu neobsahující namítnutí nepříslušnosti soudu členského státu původu – Důsledky – Účast žalovaného v řízení ve smyslu článku 24 nařízení č. 44/2001 – Neexistence – Odpor obsahující důvody týkající se věci samé – Neexistence vlivu

(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1896/2006, články 6 a 17; nařízení Rady č. 44/2001, článek 24)

Summary

1. Účelem nařízení č. 1896/2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu, je zejména zjednodušit a urychlit soudní řízení týkající se nesporných peněžních nároků v přeshraničních případech a snížit náklady na ně. Zjednodušené a jednotné řízení zavedené tímto nařízením není kontradiktorní. Žalovaný se totiž o vydání evropského platebního rozkazu dozví až v okamžiku, kdy je mu tento rozkaz doručen. V tomto okamžiku má možnost zaplatit žalobci částku uvedenou v rozkazu nebo napadnout rozkaz podáním odporu u soudu původu.

(viz body 28, 29)

2. Článek 6 nařízení č. 1896/2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu, vykládaný ve spojení s článkem 17 tohoto nařízení, musí být vykládán v tom smyslu, že odpor proti evropskému platebnímu rozkazu neobsahující namítnutí nepříslušnosti soudu členského státu původu nelze považovat za účast v řízení ve smyslu článku 24 nařízení č. 44/2001 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech a že v tomto ohledu postrádá relevanci okolnost, že žalovaný v rámci odporu, který podal, uvedl důvody týkající se věci samé.

Jestliže žalovaný ve svém odporu proti evropskému platebnímu rozkazu nenamítne nepříslušnost soudu členského státu původu, tento odpor totiž nemůže vůči tomuto žalovanému vyvolat jiné důsledky, než jsou důsledky vyplývající z čl. 17 odst. 1 nařízení č. 1896/2006. Tyto důsledky spočívají v tom, že se řízení o evropském platebním rozkazu ukončí a věc se automaticky převede do běžného občanského soudního řízení, pokud žalobce výslovně nepožádá, aby v takovém případě řízení skončilo.

Dále takový odpor, v němž jsou tyto důvody uvedeny, nelze pro účely určení příslušného soudu na základě článku 24 nařízení č. 44/2001 považovat za první obranu předloženou v rámci běžného občanského soudního řízení, které následuje po řízení o evropském platebním rozkazu. Pokud by se totiž mělo za to, že je takový odpor první obranou, znamenalo by to uznání toho, že řízení o evropském platebním rozkazu a běžné občanské soudní řízení, které po něm následuje, v zásadě představují jedno a totéž řízení. Takový výklad by však byl obtížně slučitelný s okolností, že první z těchto řízení probíhá podle pravidel stanovených v nařízení č. 1896/2006, zatímco druhé z těchto řízení probíhá – jak vyplývá z čl. 17 odst. 1 uvedeného nařízení – podle pravidel běžného občanského soudního řízení. Tomuto výkladu brání rovněž skutečnost, že toto občanské soudní řízení neprobíhá nezbytně u téhož soudu, jako je soud, u něhož probíhalo řízení o evropském platebním rozkazu. Konečně by takovýto výklad byl v rozporu s cílem, který sleduje odpor proti evropskému platebnímu rozkazu. V tomto ohledu žádné ustanovení nařízení č. 1896/2006, a zejména nikoli jeho čl. 16 odst. 3, od žalovaného nevyžaduje, aby upřesnil důvody svého odporu, takže je tento odpor určen nikoli k tomu, aby sloužil jako rámec pro obranu ve věci samé, ale je určen k tomu, aby umožnil žalovanému nárok popřít.

(viz body 31, 38–40, 43 a výrok)