ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
48

Zaprvé, jak bylo připomenuto v bodě 43 tohoto rozsudku, je pojem „vozidlo“ ve smyslu čl. 1 bodu 1 směrnice 2009/103 pojmem objektivním. Technický stav vozidla, a tedy jeho způsobilost k provozu, se přitom může v průběhu času měnit a jeho případné opětovné uvedení do provozu závisí přinejmenším do značné míry na subjektivních faktorech, jako jsou zejména vůle jeho vlastníka nebo držitele provést nebo nechat provést nezbytné opravy a dostupnost rozpočtu nezbytného k tomuto účelu. Pokud by tedy pouhá skutečnost, že vozidlo není v daném okamžiku způsobilé k provozu, stačila k tomu, aby bylo vozidlo zbaveno postavení vozidla ve smyslu čl. 1 bodu 1 směrnice 2009/103, a stačila by tak k tomu, aby se na něj nevztahovala pojistná povinnost stanovená v čl. 3 prvním pododstavci této směrnice, byla by zpochybněna objektivní povaha tohoto pojmu „vozidlo“.
31

Za těchto podmínek se Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (regionální správní soud v Laziu, Itálie) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Musí být čl. 3 písm. e) směrnice [2003/87] vykládán v tom smyslu, že pojem ‚zařízení‘ se vztahuje také na situaci, jako je situace v projednávané věci, ve které bylo kogenerační zařízení, které žalobkyně postavila v rámci svého průmyslového areálu za účelem zajištění energie pro své výrobní zařízení, prostřednictvím převodu části podniku následně převedeno na jiný podnik specializovaný na odvětví energetiky, a to smlouvou, která na jedné straně stanoví převod kombinovaného zařízení na výrobu elektřiny a tepla, certifikátů, dokumentů, prohlášení o shodě, licencí, koncesí, povolení a oprávnění požadovaných pro provoz tohoto zařízení a pro výkon činnosti na nabyvatele, zřízení v jeho prospěch práva stavby na území zařízení, jež je vhodné a funkční pro provoz a údržbu zařízení, a služebností ve prospěch kogeneračního zařízení, spolu s okolní výhradní oblastí, a na druhé straně ukládá nabyvateli dodávat po dobu 12 let převodci energii vyrobenou tímto zařízením za ceny uvedené ve smlouvě? 2) Vztahuje se pojem ‚technická souvislost‘ ve smyslu téhož čl. 3 písm. e) [směrnice 2003/87] konkrétně na souvislost mezi kogeneračním zařízením a výrobním zařízením, která umožňuje výrobnímu zařízení, které patří jinému subjektu, ačkoli má privilegovaný vztah s kogeneračním zařízením za účelem dodávky energie (propojení prostřednictvím distribuční soustavy, zvláštní smlouva o dodávce s energetickou společností, na kterou bylo zařízení převedeno, závazek této společnosti dodávat do výrobního zařízení minimální množství energie, ledaže by uhradila částku rovnající se rozdílu mezi tržními náklady na dodávku energií a cenami stanovenými ve smlouvě, sleva z prodejních cen energií po deseti letech a šesti měsících trvání smlouvy, udělení opčního práva [převodci] na zpětný odkup kogeneračního zařízení v jakémkoli okamžiku, nezbytnost povolení od převodce k výkonu prací na kogeneračním zařízení), pokračovat ve své činnosti i v případě přerušení dodávky energie nebo v případě poruchy nebo ukončení činnosti kogeneračního zařízení? 3) Konečně, v případě skutečného převodu [kogeneračního] zařízení ze strany zhotovitele, vlastníka výrobního zařízení umístěného na stejném místě, na jinou společnost specializující se na odvětví energetiky, a to z důvodů efektivity, je možnost vyčlenění souvisejících emisí z povolení [na emise] vlastníka průmyslového zařízení v důsledku převodu a možný účinek ‚vyloučení‘ emisí ze systému [ETS] způsobený tím, že samotné zařízení vyrábějící energii nepřekračuje prahovou hodnotu pro kvalifikaci jako ‚malý producent emisí‘, porušením pravidla agregace zdrojů stanoveným v příloze I směrnice [2003/87], anebo naopak se jedná o prostý a přípustný důsledek organizačních rozhodnutí subjektů, který není [ETS] zakázán?“
28

Komise mimoto poznamenává, že bez uzavření uvedené smlouvy by budova Gate 2 nebyla postavena. Komise uvádí, že poté, co pronajímatelka koupila pozemek v městě Vídeň, totiž novinové články vydané v roce 2002 a tisková zpráva města Vídně zveřejněná v roce 2005 oznámily výstavbu této budovy na tomto pozemku. V průběhu roku 2008 přitom sdělovací prostředky podle Komise informovaly, že projekt „byl řadu let u ledu“, neboť nabídka velkých kancelářských ploch byla vyšší než poptávka. Rakouská republika kromě toho podle Komise připustila, že výstavba budovy Gate 2 by byla problematická, kdyby Wiener Wohnen neuzavřela dotčenou nájemní smlouvu.
23

Podle systému zavedeného polským právem se tak snížená sazba, která se použije na zdanitelné plnění, určuje výlučně na základě oddílu PKWiU, do kterého patří, takže skutečnost, že toto plnění je kvalifikováno jako „dodání zboží“ nebo „poskytování služeb“, je irelevantní. V souladu s tímto systémem zdanitelná plnění patřící do kategorie „připravené pokrmy a jídla“ ve smyslu podtřídy 10.85.1 PKWiU podléhají snížené sazbě DPH ve výši 5 %, zatímco plnění, která patří do „služeb souvisejících se stravováním“ ve smyslu oddílu ex 56 PKWiU, podléhají snížené sazbě DPH ve výši 8 %.
29

V tomto kontextu se předkládající soud táže, zda účinky směrnic tak, jak jsou uznány v judikatuře Soudního dvora, brání tomu, aby soud členského státu dospěl ve vztahu k vnitrostátnímu ustanovení, které bylo prohlášeno za neslučitelné s unijním právem, k výkladu, který je slučitelný s tímto právem, aniž své rozhodnutí odůvodnil nebo jej opřel o obvyklé metody výkladu. Kromě toho si předkládající soud klade otázku, zda by v případě, že by měl za to, že výklad v souladu s unijním právem směřuje k výkladu contra legem, mohl přiznat přímý účinek čl. 10 odst. 2 písm. h) a i) směrnice 2008/48 a nepoužít dotčené vnitrostátní ustanovení na smluvní vztah spojující účastníky sporu v původním řízení, obdobně s tím, co Soudní dvůr připustil zejména v oblasti diskriminace.
Považovat let odkloněný na letiště, které sice je odlišné od letiště uvedeného v původní rezervaci, ale obsluhuje stejné město, aglomeraci nebo region, za zrušený let by přitom zásadě rovného zacházení odporovalo. Takový přístup by totiž – jak uvedl generální advokát v bodech 59 a 60 svého stanoviska – vedl k tomu, že cestujícímu na tomto letu by byl přiznán nárok na náhradu škody podle čl. 5 odst. 1 písm. c) a článku 7 nařízení č. 261/2004 i tehdy, kdyby dorazil na letiště uvedené v původní rezervaci nebo na jiné dohodnuté místo určení po ukončení přepravy se zpožděním kratším než tři hodiny; cestujícímu na letu, který se zpožděním kratším než tři hodiny na letišti uvedeném v původní rezervaci přistál, by však byl tento nárok na náhradu škody odepřen, ačkoliv by mu vzniklo obdobné nepohodlí jako prvně uvedenému cestujícímu.
80

Na rozdíl od toho, co Tribunál rozhodl v bodě 99 napadeného rozsudku, přitom odůvodnění k aktům z let 2015 až 2017 umožňovala PKK seznámit se se specifickými a konkrétními důvody, které vedly Radu k tomu, aby na základě zjištění uvedených v rozhodnutí ministra vnitra o přezkumu z roku 2014 dospěla k závěru, že nebezpečí jejího zapojení do teroristických činností trvá navzdory zahájenému mírovému procesu. Řádně odůvodněné skutečnosti uvedené v odůvodněních tedy byly dostatečné pro to, aby PKK mohla pochopit, co je jí vytýkáno (obdobně viz rozsudky ze dne 15. listopadu 2012, Al-Aqsa v. Rada a Nizozemsko v. Al-Aqsa, C‑539/10 P a C‑550/10 P, EU:C:2012:711, body 4 a 142, jakož i ze dne 20. června 2019, K. P., C‑458/15, EU:C:2019:522, body 53 a 54).
5

Článek 96A Ústavy stanoví: „1) Zřizuje se výbor pro jmenování soudců, v tomto článku označován dále jen jako ‚výbor‘, který je podvýborem Kummissjoni għall-Amministrazzjoni tal-ġustizzja (Komise pro správu soudnictví) zřízené na základě článku 101A Ústavy a který se skládá z: a) nejvyššího soudce, b) Avukat Ġenerali (generálního prokurátora), c) Awditur Ġenerali (generálního auditora), d) Kummissarju għall-Investigazzjonijiet Amministrattivi (komisaře pro správní vyšetřování) (ombudsmana) a e) předsedy Kamra tal-Avukati (advokátní komory): […] 2) Výboru předsedá nejvyšší soudce, nebo, je-li nepřítomen, jiný soudce, který jej zastupuje jako jeho náhradník v souladu s odst. 3 písm. d). 3) a) Členem výboru nemůže být jmenován nebo jeho funkci nemůže vykonávat ministr, parlamentní tajemník, člen Sněmovny reprezentantů, člen místní samosprávy nebo funkcionář či kandidát politické strany: […] 4) Při výkonu své funkce jednají členové výboru na základě vlastního uvážení a nesmí se řídit pokyny určité osoby či orgánu ani podléhat jejich kontrole. […] 6) Úkolem výboru je: a) přijímat a posuzovat vyjádření osob, které mají zájem o jmenování do funkce soudce vyšších soudů (kromě funkce nejvyššího soudce) nebo soudce soudů nižšího stupně, s výjimkou osob, na které se vztahuje písmeno e); b) vést stálý rejstřík vyjádření uvedených v písmeni a) a s nimi souvisejících dokumentů, přičemž rejstřík je tajný a přístupný pouze členům výboru, předsedovi vlády a ministru spravedlnosti; c) provádět pohovory a způsobem, který považuje za vhodný, hodnotit uchazeče o výše uvedené funkce a za tímto účelem požadovat informace od jakéhokoliv orgánu veřejné moci, považuje-li to za odůvodněné; d) poskytovat předsedovi vlády prostřednictvím ministra spravedlnosti doporučení ohledně jeho hodnocení způsobilosti uchazečů o jmenování do výše uvedených funkcí a jejich předností; e) na žádost předsedy vlády poskytovat doporučení ohledně způsobilosti a předností osob, které již zastávají funkce generálního prokurátora, generálního auditora, komisaře pro správní vyšetřování (ombudsmana) nebo soudce soudů nižšího stupně a mají být jmenováni do funkce v soudním sboru; f) poskytovat doporučení ohledně jmenování do jakékoliv jiné justiční funkce nebo funkce na soudech, o což může ministr spravedlnosti kdykoli požádat. Hodnocení uvedené v písmeni d) je provedeno do šedesáti dnů ode dne, kdy je výboru doručeno vyjádření zájmu, a doporučení uvedené v písmenech e) a f) je poskytnuto do třiceti dnů ode dne, kdy o něj bylo požádáno, nebo v jiné lhůtě, kterou může ministr spravedlnosti stanovit se souhlasem výboru v úředním věstníku Gazzetta tal-Gvern ta’ Malta. 7) Jednání výboru jsou tajná a neveřejná a žádný člen ani tajemník výboru nemůže být vyzván, aby svědčil před soudem nebo jiným orgánem v souvislosti s dokumenty, které výbor obdržel, nebo se záležitostmi, o kterých se ve výboru diskutovalo nebo které mu byly sděleny či které sdělil on sám. 8) Výbor upraví vlastní postup a ve spolupráci s ministrem spravedlnosti musí zveřejnit kritéria, na jejichž základě je hodnocení prováděno.“
4

Body 4, 5 a 19 odůvodnění nařízení Dublin III zní takto: „(4) Podle závěrů [Evropské rady na zvláštním zasedání v] Tampere [(Finsko) ve dnech 15. a 16. října 1999] by měl […] společný evropský azylový systém v krátké době rovněž zahrnovat jasnou a proveditelnou metodu určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl. (5) Tato metoda by měla být založena na objektivních a spravedlivých kritériích jak pro členské státy, tak pro dotčené osoby. Mělo by být zejména možné urychleně určit příslušný členský stát tak, aby byl zaručen účinný přístup k řízení o poskytnutí mezinárodní ochrany a aby nebyl ohrožen cíl urychleného vyřízení žádostí o mezinárodní ochranu. […] (19) Měly by být stanoveny právní záruky a právo na účinný opravný prostředek, pokud jde o rozhodnutí o přemístění dotyčné osoby do příslušného členského státu, aby byla zaručena účinná ochrana jejích práv v souladu zejména s článkem 47 [Listiny]. Pro zajištění souladu s mezinárodním právem by měl účinný opravný prostředek proti takovému rozhodnutí zahrnovat jak přezkum toho, jak je uplatňováno toto nařízení, tak přezkum po právní i skutkové stránce v členském státě, do kterého je žadatel přemisťován.“
4

Článek 12 odst. 1 a 2 této směrnice stanoví: „1. Členské státy mohou za osobu povinnou k dani považovat každého, kdo příležitostně uskuteční plnění spočívající v některé z činností uvedených v čl. 9 odst. 1 druhém pododstavci, zejména pak některé z těchto plnění: a) dodání budovy nebo její části před jejím prvním obydlením a pozemku k ní přiléhajícího; […] 2. Pro účely odst. 1 písm. a) se ‚budovou‘ rozumí jakákoliv stavba pevně spojená se zemí. […] Členské státy mohou uplatnit jiná kritéria než první obydlení, jako například dobu uplynulou ode dne dokončení budovy do dne prvního dodání nebo dobu uplynulou ode dne prvního obydlení do dne následujícího dodání, pokud tyto doby nepřekračují v prvním případě dobu pěti let a v druhém dobu dvou let.“
–

za The North of England P & I Association Ltd, jednající jako právní nástupkyně Marine Shipping Mutual Insurance Company, C. Möserem a U. Grünwaldem, Rechtsanwälte,
33

Pokud jde zaprvé o cíl zajistit stabilitu výkonu povolání notáře po značnou dobu před odchodem do důchodu, aby byla zachována životaschopnost systému sociálního zabezpečení, je třeba uvést, že čl. 6 odst. 1 písm. c) umožňuje stanovení maximálního věku pro přijetí, který je založen na nutnosti přiměřené doby zaměstnání před odchodem do důchodu. Pokud přitom jde o zachování systému sociálního zabezpečení notářů, ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že podle článku 10 nařízení, které upravuje činnost sociálního zabezpečení a solidarity Cassa Nazionale del Notariato (Národní důchodový fond notářů, Itálie), který spravuje tento systém, je nárok na vyplácení důchodu pro notáře, kteří ukončují svoji činnost v maximálním věku povoleném pro výkon tohoto povolání, tedy ve věku 75 let, podle článku 7 zákona č. 1365/1926 podmíněn skutečností, že toto povolání vykonávali po dobu 20 let. Jak uvedla Evropská komise ve svém písemném vyjádření, nárok na důchod, který mají notáři na základě tohoto nařízení, zřejmě nesouvisí s věkovou hranicí 50 let stanovenou v článku 1 uvedeného zákona pro připuštění k účasti na výběrových řízeních, patrně ale souvisí s minimální dobou výkonu povolání. Podmínky stanovené uvedeným důchodovým fondem pro zachování životaschopnosti systému sociálního zabezpečení notářů se tak jeví být nezávislé na této věkové hranici, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
15

Bod 14 odůvodnění prováděcího nařízení Rady (EU) č. 282/2011 ze dne 15. března 2011, kterým se stanoví prováděcí opatření ke směrnici 2006/112 (Úř. věst. 2011, L 77, s. 1) stanoví: „Aby bylo zajištěno jednotné uplatňování pravidel o místě zdanitelných plnění, měly by být vyjasněny pojmy jako sídlo ekonomické činnosti, stálá provozovna, bydliště a místo, kde se osoba obvykle zdržuje. Praktické uplatňování těchto pojmů by mělo být usnadněno používáním co nejjasnějších a nejobjektivnějších kritérií s přihlédnutím k judikatuře Soudního dvora [Evropské unie].“
39

V tomto ohledu již Soudní dvůr konstatoval, že zvláštní právo upravené v článku 7 směrnice 96/9 směřuje k ochraně osoby, která vytvořila databázi, proti činnosti uživatele, která překračuje jeho legitimní práva, a působí tak újmu vkladům této osoby (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. listopadu 2004, The British Horseracing Board a další, C‑203/02, EU:C:2004:695, body 45 a 46). V tomto rámci je cílem čl. 7 odst. 1 směrnice 96/9 ve spojení s bodem 42 jejího odůvodnění zabránit tomu, aby uživatel svou činností způsobil z kvalitativního nebo kvantitativního hlediska závažnou újmu na vkladu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. listopadu 2004, The British Horseracing Board a další, C‑203/02, EU:C:2004:695, bod 69).
36

Kromě toho je třeba připomenout, že jestliže zjištěné rozdíly, pokud jde o podmínky odměňování zaměstnanců vykonávajících stejnou nebo rovnocennou práci, nelze přičítat jedinému zdroji, chybí entita, která je za nerovnost odpovědná a která by mohla obnovit rovné zacházení, takže taková situace pod toto ustanovení nespadá (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 17. září 2002, Lawrence a další, C‑320/00, EU:C:2002:498, body 17 a 18, jakož i ze dne 13. ledna 2004, Allonby, C‑256/01, EU:C:2004:18, bod 46). Z toho vyplývá, že situace, ve které lze podmínky odměňování zaměstnanců rozdílného pohlaví vykonávajících stejnou nebo rovnocennou práci přičítat jedinému zdroji, spadá do působnosti článku 157 SFEU a že práce, jakož i odměna těchto zaměstnanců mohou být srovnávány na základě tohoto článku, i když tito zaměstnanci vykonávají práci v různých provozovnách.
13

Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet (zákon o pobytu, výdělečné činnosti a integraci cizinců na spolkovém území) (BGBl. 2008 I, s. 162) ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení (dále jen „AufenthG“) obsahuje § 11, nadepsaný „Zákaz vstupu a pobytu“, podle něhož platí následující: „1. Cizinec, jehož pobyt byl rozhodnutím zakázán, jenž byl vrácen nebo byl vyhoštěn, pozbývá právo znovu vstoupit na spolkové území nebo na něm pobývat a nebude mu vydáno povolení k pobytu, a to ani v případě, že by na ně měl podle tohoto zákona nárok (zákaz vstupu a pobytu). 2. Délka zákazu vstupu a pobytu se určuje z moci úřední. Tato doba začíná běžet dnem opuštění území. V případě vyhoštění se délka zákazu určuje v okamžiku vydání rozhodnutí o vyhoštění. V ostatních případech se určuje v okamžiku vydání příkazu k opuštění území pod hrozbou vyhoštění, nejpozději však v okamžiku výkonu vyhoštění nebo navrácení. Aby se předešlo riziku ohrožení veřejné bezpečnosti a pořádku, může být tato lhůta navázána na podmínky, zejména pokud jde o prokázanou absenci trestních sankcí nebo konzumace drog a obchodování s nimi. Není-li tato podmínka splněna při uplynutí lhůty, použije se delší lhůta, která je stanovena z moci úřední současně s lhůtou stanovenou podle věty páté. 3. Rozhodnutí o délce zákazu vstupu a pobytu spadá do diskreční pravomoci. Tato délka může přesáhnout pět let, pouze pokud byl cizinec vyhoštěn po odsouzení za trestný čin nebo pokud představuje vážnou hrozbu pro veřejnou bezpečnost nebo veřejný pořádek. Délka zákazu vstupu nesmí přesáhnout deset let. […]“
11

Článek 67 tohoto zákona, nadepsaný „Pracovní volno z osobních důvodů“, stanoví: „1. Dotyčná osoba je převedena na pracovní volno z osobních důvodů z úřední povinnosti nebo na vlastní žádost podle následujících pravidel: a) pracovní volno z osobních důvodů může být zaměstnanci poskytnuto, pokud o to požádá z důvodu soukromého zájmu. Nezbytnou podmínkou převedení do tohoto postavení je výkon služebních povinností ve veřejné správě po dobu pěti let bezprostředně předcházejících podání žádosti. Poskytnutí pracovního volna z osobních důvodů odůvodněné soukromým zájmem se musí podřídit potřebám služby; jeho případné odepření musí být odůvodněno. Pracovní volno z osobních důvodů nelze poskytnout úředníkovi, proti němuž je vedeno disciplinární řízení. […] 2. V případech uvedených v písmenech a) a c) předchozího odstavce činí minimální délka pracovního volna z osobních důvodů dva roky. 3. Zaměstnanci zdravotních služeb ve služebním poměru, kteří čerpají pracovní volno z osobních důvodů, nejsou odměňováni a doba tohoto volna se nezohlední pro účely kariérního postupu nebo příplatků za odpracovaná tříletá období […]“
5

Body 23 až 26 oznámení o spolupráci z roku 2006, uvedené v jeho oddílu III, nadepsaném „Snížení pokuty“, stanoví: „(23) Podniky odhalující svoji účast na údajném kartelu majícím dopad na [Unii], které nesplňují podmínky oddílu II, mohou mít nárok na snížení jakékoli pokuty, kterou by jim jinak bylo možné udělit. (24) Pro získání nároku musí podnik poskytnout Komisi důkaz o údajném protiprávním jednání, který představuje významnou přidanou hodnotu k důkazům, které má Komise již k dispozici a musí splnit kumulativní podmínky uvedené výše v bodě 12 písm. a) až bodě 12 písm. c). (25) Pojem ‚[přidaná hodnota]‘ se vztahuje na rozsah, v němž poskytnutý důkaz posiluje svou povahou a/nebo obsaženými podrobnostmi schopnost Komise dokázat údajný kartel. Při vyhodnocování Komise obvykle přikládá větší hodnotu písemným důkazům, které pocházejí z doby, k níž se [tyto důkazy] vztahují, než později vypracovaným důkazům. Usvědčující důkazy, které mají přímý vztah k dotyčným otázkám, mají větší hodnotu než důkazy, které s nimi souvisejí pouze nepřímo. Obdobně bude mít na hodnotu uvedených důkazů dopad míra jejich potvrzení z jiných zdrojů nezbytná k tomu, aby se dalo na předložené důkazy spoléhat ve vztahu k podnikům účastným na případu. Přesvědčivým důkazům tak bude přisouzena větší hodnota než důkazům jako jsou prohlášení, která, jsou-li rozporována, vyžadují potvrzení. (26) Komise v každém konečném rozhodnutí přijatém na konci správního řízení určí úroveň snížení, na kterou má podnik nárok ve vztahu k pokutě, která by mu byla jinak uložena, a to tímto způsobem. Pro – první podnik, který poskytl významnou přidanou hodnotu: snížení o 30–50 %, – druhý podnik, který poskytl významnou přidanou hodnotu: snížení o 20–30 %, – další podniky, které poskytly významnou přidanou hodnotu: snížení do 20 %. Při určování úrovně snížení v každém z těchto pásem Komise přihlédne k době, kdy byly předloženy důkazy splňující požadavky bodu 24, a k míře, v jaké tyto důkazy představovaly přidanou hodnotu. Pokud žadatel o snížení pokuty předloží jako první přesvědčivé důkazy ve smyslu odstavce [bodu] 25, které Komise použije ke zjištění dodatečných skutečností zvyšujících závažnost nebo délku trvání protiprávního jednání, Komise tyto dodatečné skutečnosti nebude zohledňovat při stanovování pokuty, která má být uložena podniku, jenž tyto důkazy poskytl.“
24

Za těchto podmínek se Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Vrchní soud v Madridu) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Lze mít za to, že zavedení institutu takové dočasné smlouvy, jako je smlouva o dočasném obsazení volného pracovního místa, která umožňuje zaměstnavateli libovolně rozhodovat o době jejího trvání v závislosti na rozhodnutí, zda obsadí volné pracovní místo, kdy tak učiní a jak dlouho bude trvat řízení, je v souladu s užitečným účinkem ustanovení 1 a 5 směrnice 1999/70? 2) Musí být povinnost, stanovená ustanovením 5 směrnice [1999/70], zavést některé nebo některá z opatření tam stanovených za účelem předcházení zneužívání uzavírání dočasných pracovních smluv v případě smluv o dočasném obsazení volného pracovního místa, považována za provedenou do španělského práva, když v souladu s judikaturou není stanovena maximální doba trvání těchto dočasných pracovních poměrů, nejsou upřesněny objektivní důvody pro jejich obnovení ani není stanoven počet obnovení takových pracovních poměrů? 3) Představuje skutečnost, že ve španělském právu v souladu s judikaturou neexistuje ve vztahu k pracovníkům se smlouvami o dočasném obsazení volného pracovního místa žádné účinné opatření k předcházení zneužitím a jejich postihování, neboť maximální celková doba trvání pracovních poměrů není omezena, tyto poměry se nikdy, ani po mnoha letech, nezmění na pracovní poměry na dobu neurčitou nebo pracovní poměry na dobu neurčitou bez definitivy a pracovníkům nepřísluší při ukončení pracovního poměru odstupné, přičemž orgán veřejné správy nemá v případě, kdy volné pracovní místo nenabízí v nabídce [zaměstnání ve veřejném sektoru] k přidělení po několik let, nebo když protahuje výběrové řízení, povinnost odůvodnit obnovování dočasného pracovního poměru, maření účelu a užitečného účinku rámcové dohody? 4) Je třeba mít za to, že bezčasý pracovní poměr, který v souladu s rozsudkem ze dne 5. června 2018, Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393), trvá neobvykle dlouho a zcela závisí na libovůli zaměstnavatele, aniž je jakkoli omezen nebo odůvodněn, přičemž pracovník nemůže předvídat, kdy bude tento pracovní poměr, jenž může trvat až do jeho odchodu do důchodu, ukončen, je v souladu s cílem směrnice Rady [1999/70], nebo je třeba jej považovat za zneužívající? 5) Lze podle rozsudku ze dne 25. října 2018, Sciotto (C‑331/17, EU:C:2018:859), mít za to, že hospodářská krize z roku 2008 je obecně důvodem pro neexistenci jakéhokoli preventivního opatření proti zneužívání po sobě jdoucích pracovních poměrů na dobu určitou ve smyslu ustanovení 5 odst. 1 rámcové dohody, které by mohlo předejít tomu nebo odrazovat od toho, aby pracovní poměr žalobkyně u Madridského společenství byl prodlužován od roku 2003 do roku 2008, kdy byla pracovní smlouva obnovena, a poté až do roku 2016, takže dočasný pracovní poměr trval po dobu třinácti let?“