Do právního postavení nepříznivě zasahují pouze akty nebo opatření, které mají závazné právní účinky, jimiž mohou být přímo a bezprostředně dotčeny zájmy žalobce tím, že podstatným způsobem změní jeho právní postavení. Pokud jde o akty nebo rozhodnutí, která jsou vypracována v několika fázích, zejména na závěr vnitřního řízení, jsou v zásadě za napadnutelné akty považována jen ta opatření, která vyjadřují konečné stanovisko orgánu na konci řízení, nikoliv mezitímní opatření, jejichž cílem je příprava konečného rozhodnutí. Přípravné akty pro rozhodnutí nezasahují do právního postavení, takže žalobce může namítat vady aktů, které konečnému rozhodnutí předcházely a jsou s ním úzce spjaty, pouze v rámci žaloby, kterou je napadáno rozhodnutí, které je výsledkem řízení. Ačkoli některá čistě přípravná opatření mohou nepříznivě zasáhnout do právního postavení žalobce tím, že mohou ovlivnit obsah pozdějšího napadnutelného aktu, nemohou být předmětem samostatné žaloby a musí být napadena v rámci žaloby směřující proti tomuto aktu.

Pojištěnci zdravotní pojišťovny Evropské investiční banky nemají automatický nárok na náhradu všech svých léčebných nákladů. Za účelem zajištění finanční rovnováhy své zdravotní pojišťovny Banka totiž ve svých vnitřních ustanoveních v oblasti zdravotního pojištění zejména stanovila případy odmítnutí náhrady určitých kategorií léčebných nákladů nebo zvláštní podmínky pro vznik nároku na náhradu určitých výkonů.

Ačkoli tak pojištěnec zdravotní pojišťovny Banky může mít oprávněně za to, že jeho léčebné náklady budou v zásadě nahrazeny v mezích jednotlivých horních hranic stanovených ve vnitřních ustanoveních v oblasti zdravotního pojištění, náhrada některých nákladů může být Bankou legálně zamítnuta, pokud má Banka na základě vyjádření posudkového lékaře a případně vyjádření třetího lékaře za to, že jsou tyto náklady nadměrné nebo se týkají léčby nebo výkonů, které podle všeho nejsou nezbytné, nebo pokud pojištěnec nepožádal o předběžné povolení posudkového lékaře pro výkony neuvedené v ceníku náhrad. Mimoto je plně odůvodněné, aby náklady na léčbu či výkony, jejichž terapeutická užitečnost je z vědeckého hlediska sporná, nebyly neseny zdravotní pojišťovnou, na jejímž financování se podílejí všichni pojištěnci a samotná Banka.

V tomto kontextu se na neexistenci terapeutické užitečnosti léčby vztahují vnitřní ustanovení v oblasti zdravotního pojištění, jelikož tato ustanovení umožňují Bance legálně odmítnout náhradu léčebných nákladů, které nepovažuje za nezbytné, což a fortiori zahrnuje náklady na léčbu kvalifikovanou jako neužitečnou v tom smyslu, že tato léčba nemá léčebný přínos.

Kromě toho vnitřní ustanovení v oblasti zdravotního pojištění nikterak nestanoví, že by Banka byla v případě, kdy má za to, že některé léčebné náklady nejsou nezbytné, povinna nahradit je alespoň zčásti. Takový výklad, který by vedl k tomu, že by Banka byla nucena vyhovět v různé míře všem žádostem o náhradu nákladů, které nejsou výslovně vyloučené podle bodu II přílohy II vnitřních ustanovení v oblasti zdravotního pojištění, by byl v rozporu s řádnou správou systému zdravotního pojištění a narušoval by rovnováhu, která musí být nastolena, a kterou je nadto obtížné udržet, mezi náklady na lékařskou péči, která musí být uhrazena, a příspěvky pojištěnců.

(viz body 123 až 125, 127 a 128)

Odkazy:

Soud pro veřejnou službu: rozsudek ze dne 18. září 2007, Botos v. Komise, F‑10/07, EU:F:2007:161, bod 63