ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Životní prostředí – Odpady – Směrnice 75/44 ve znění směrnice 91/156 – Pojem – Látka, které je se zbavováno – Podrobení odstranění nebo využití ve smyslu příloh II A a II B – Nedostatečnost

(Směrnice Rady 75/442, ve znění směrnice 91/156, čl. 1 první pododstavec písm. a) a přílohy II A a II B)

2. Životní prostředí – Odpady – Směrnice 75/442 ve znění směrnice 91/156 – Pojem – Možnost zahrnutí opakovaně použitých zbytků z výroby nebo spotřeby

(Směrnice Rady 75/442, ve znění směrnice 91/156, čl. 1 první pododstavec písm.a))

Summary

1. Definice odpadu daná v čl. 1 prvním pododstavci písm. a) směrnice 75/442 o odpadech, ve znění směrnice 91/156 a rozhodnutí 96/350, nemůže být vykládána tak, že zahrnuje výlučně látky nebo předměty zaslané nebo podrobené odstranění nebo využití uvedeným v přílohách II A a II B této směrnice nebo v rovnocenných seznamech, nebo jejichž držitel má úmysl nebo povinnost je určit k odstranění nebo využití.

(viz bod 40, výrok 1)

2. Pojem odpadu ve smyslu čl. 1 prvního pododstavce písm. a) směrnice 75/442 o odpadech, ve znění směrnice 91/156 a rozhodnutí 96/350, nelze vykládat tak, že jsou z něho vyloučeny všechny zbytky z výroby nebo spotřeby, které mohou být nebo jsou opakovaně použity ve výrobním nebo spotřebním cyklu, bez předchozího zpracování a aniž by poškozovaly životní prostředí, nebo poté, co byly podrobeny předchozímu zpracování, aniž by však vyžadovaly využití ve smyslu přílohy II B této směrnice.

(viz bod 53, výrok 2)
Keywords

Summary



Keywords

Zemědělství – Harmonizace právních předpisů – Kritéria schvalování nebo uznávání organizací a spolků, které vedou nebo zakládají plemenné knihy evidovaných koňovitých – Rozhodnutí 92/353 – Pravomoc vnitrostátních orgánů zamítnout schválení nebo uznání – Subjektivní právo stávajícího spolku nebo organizace na zamítnutí zmíněnými orgány uznání nebo schválení nového spolku nebo organizace – Nedostatek

(Rozhodnutí Komise 92/353, čl.. 2 odst. 2 písm. a))

Summary

Článek 2 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 92/353, kterým se stanoví kritéria pro schvalování nebo uznávání organizací a spolků, které vedou nebo zakládají plemenné knihy evidovaných koňovitých, stanoví, že příslušné orgány členského státu mohou zamítnout uznání nové organizace nebo nového spolku, pokud ohrozí zachování tohoto plemene nebo činnost nebo šlechtitelský či selekční program stávající organizace nebo spolku. Tento článek nemůže být vykládán v tom smyslu, že dává tomuto posledně uvedenému spolku nebo organizaci právo požadovat na dotčených příslušných orgánech, aby, pokud se potvrdí jedna nebo více z okolností uvedených v tomto ustanovení, zamítly uznání, o nějž nový spolek nebo nová organizace žádá. Pokud by totiž byl takový výklad přijat, znamenalo by to odstranění volné úvahy, kterou zmíněné ustanovení mělo v úmyslu vyhradit příslušným orgánům členských států.

Za těchto podmínek právo Společenství nebrání tomu, aby právní předpisy členského státu zbavily stávající organizace nebo spolky, které se vyslovily proti uznání nového spolku nebo nové organizace, možnosti podat k soudu žalobu proti rozhodnutí o uznání přijatému příslušnými vnitrostátními orgány.

(viz body 35–37, 40, výrok 1–2)
Keywords

Summary



Keywords

Sbližování právních předpisů – Právní ochrana databází – Směrnice 96/9 – Pojem „vklad spojený s pořízením, ověřením nebo předvedením obsahu databáze“ – Prostředky vynaložené k sestavení rozpisu fotbalových utkání – Vynětí

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9, čl. 7 odst. 1)

Summary

Pojem „vklad spojený s pořízením obsahu databáze“ ve smyslu čl. 7 odst. 1 směrnice 96/9 o právní ochraně databází musí být chápán tak, že se jedná o vklad určený ke zřízení dané databáze. Označuje tedy prostředky vynaložené na získání existujících prvků a jejich shromáždění v uvedené databázi, avšak nezahrnuje prostředky použité k samotnému vytvoření prvků tvořících obsah databáze.

V kontextu sestavování rozpisu utkání pro účely organizace ligových soutěží ve fotbale nepředstavují prostředky vynaložené na určení dat, časů konání a soupeřících družstev u jednotlivých utkání těchto ligových soutěží takový vklad. Mimoto pořízení údajů tvořících tento rozpis nevyžaduje žádné zvláštní úsilí od profesionálních lig, které jsou přímo zapojeny do vytváření těchto údajů. O prostředcích použitých k ověření nebo předvedení údajů tvořících rozpis nelze mít rovněž za to, že představují podstatný vklad, jenž by byl samostatný ve vztahu ke vkladu spojenému s vytvářením uvedených údajů.

(viz body 23–24, 31, 33–35, 37 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Daně z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty – Osvobození od daně stanovená šestou směrnicí – Osvobození hazardních her– Vnitrostátní právní úprava vylučující osvobození provozování uvedených her jinými subjekty než provozovateli schválených veřejných kasin – Nepřípustnost – Možnost jednotlivců dovolávat se relevantního ustanovení před vnitrostátním soudem

(Směrnice Rady 77/388, čl. 13 část B písm. f))

2. Předběžné otázky – Výklad – Časové účinky výkladových rozsudků – Zpětný účinek– Omezení Soudním dvorem – Význam finančních důsledků rozsudku pro dotyčný členský stát – Nerozhodující kritérium

(Článek 234 ES)

Summary

1. Článek 13 část B písm. f) šesté směrnice 77/388, ze kterého vyplývá, že provozování hazardních her a hracích přístrojů pro hazardní hry musí být v zásadě osvobozeno od daně z přidané hodnoty, přičemž členské státy jsou nicméně příslušné ke stanovení podmínek a omezení tohoto osvobození, musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že provozování všech hazardních her a přístrojů pro hazardní hry je osvobozeno od DPH, je-li vykonáváno ve schválených veřejných kasinech, zatímco výkon téže činnosti provozovateli odlišnými od provozovatelů takových kasin od DPH osvobozen není.

Při výkonu pravomocí, které jsou členským státům přiznány dotčeným ustanovením, totiž členské státy musí dodržovat zásadu daňové neutrality a nemohou právoplatně učinit závislým prospěch z tohoto osvobození na totožnosti provozovatele uvedených her a přístrojů.

Krom toho má uvedené ustanovení přímý účinek v tom smyslu, že se ho provozovatel hazardních her nebo hracích přístrojů pro hazardní hry může dovolávat před vnitrostátními soudy za účelem vyloučení použití pravidel vnitrostátního práva neslučitelných s tímto ustanovením. Pokud podmínky nebo omezení, kterým členské státy podřizují osvobození hazardních a peněžních her od DPH, jsou v rozporu se zásadou daňové neutrality, uvedený členský stát se nemůže o takové podmínky nebo omezení opírat, aby provozovateli těchto her odmítl osvobození, kterého se legitimně může domáhat na základě šesté směrnice.

(viz body 23–24, 29–30, 37–38, výrok 1–2)

2. Pouze výjimečně může být Soudní dvůr za použití obecné zásady právní jistoty inherentní právnímu řádu Společenství veden k omezení možnosti všech dotčených osob dovolávat se ustanovení, které vyložil, za účelem zpochybnění právních vztahů vzniklých v dobré víře. V tomto ohledu finanční důsledky, které pro členský stát mohou plynout z rozsudku o žádosti o předběžné otázce, samy o sobě nemohou odůvodnit omezení časových účinků tohoto rozsudku.

(viz body 42, 44)
Keywords

Summary



Keywords

Společná obchodní politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Zásada rovného zacházení s ohledem na dovozy z různých zemí – Dosah, pokud jde o výrobky pocházející z různých zemí, které jsou předmětem dumpingu, přičemž některé z nich jsou předmětem řízení o přezkumu konečného cla a jiné jsou předmětem počátečního šetření

(Nařízení Rady č. 384/96, čl. 5, 9, odst. 5, a 11, odst. 2)

Summary

Existuje objektivní rozdíl mezi řízením v rámci počátečního šetření, jehož účelem je zjištění existence dumpingové praxe, a řízením v rámci přezkumu antidumpingového opatření před pozbytím jeho platnosti. Zatímco totiž dovozy podléhající přezkumnému řízení jsou dovozy, vůči nimž již byla zavedena konečná antidumpingová opatření a ve vztahu k nimž již bylo předloženo dostatečné množství důkazních prostředků na to, aby bylo prokázáno, že zrušení těchto opatření by pravděpodobně podpořilo přetrvávání nebo obnovení antidumpingu a újmy v případě, že dovozy podléhají počátečnímu šetření, je předmětem tohoto šetření právě to, aby byla určena existence, stupeň a účinek údajného antidumpingu, třebaže zahájení takovéhoto šetření předpokládá existenci dostatečných důkazů k zahájení takového řízení.

Z toho vyplývá, že výběr konečného antidumpingového cla až do skončení přezkumného řízení, jehož jsou tato cla předmětem, zatímco žádné clo tohoto typu není ve stejné době vybíráno v případě obdobných výrobků pocházejících z jiné země, u nichž je vedeno počáteční šetření, není porušením zásady rovného zacházení.

Mimoto Rada nemá povinnost zdržet se použití čl. 11 odst. 2 základního antidumpingového nařízení č. 384/96, který stanoví vybírání konečného antidumpingového cla až do dosažení výsledku přezkumu, na základě zásady nediskriminace upravené v čl. 9 odst. 5 téhož nařízení. Zásada upravená posledně uvedeným ustanovením totiž nevyžaduje, aby Rada obnovila absolutně rovné zacházení při výběru dovozního cla v těchto rozdílných případech, když rozhodne o skončení přezkumného řízení z toho důvodu, že na dovozy nacházející se ve srovnatelné situaci jako dovozy podléhající přezkumu nebylo uloženo žádné konečné antidumpingové clo.

(viz body 50–52)
Keywords

Summary



Keywords

1. Životní prostředí – Odpady – Obaly a obalové odpady – Směrnice 94/62 – Možnost členských států podporovat systémy opakovaného použití obalů – Přípustnost vnitrostátních opatření – Podmínky

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62, čl. 1 odst. 2 a 5)

2. Životní prostředí – Odpady – Obaly a obalové odpady – Směrnice 94/62 – Právo výrobců a distributorů pokračovat v účasti v zavedeném systému nakládání s obalovými odpady – Neexistence – Nahrazení existujícího systému nakládání s obalovými odpady – Přípustnost – Podmínky

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62, článek. 7)

3. Volný pohyb zboží – Množstevní omezení – Opatření s rovnocenným účinkem – Vnitrostátní právní úprava, která nahrazuje hromadný systém sběru obalových odpadů systémem zálohování a individuálního zpětného odběru – Odůvodnění – Ochrana životního prostředí – Podmínka – Dodržení zásady proporcionality

(Článek 28 a 30 ES)

Summary

1. Článek 1 odst. 2 směrnice 94/62 o obalech a obalových odpadech nebrání tomu, aby členské státy zavedly opatření směřující k podpoře systémů opakovaného použití obalů.

V souladu s článkem 5 uvedené směrnice musí taková opatření respektovat nejen požadavky, které vyplývají z ostatních ustanovení této směrnice, zejména článku 7, ale rovněž povinnosti vyplývající z ustanovení Smlouvy, zejména článku 28 ES.

(viz body 36–37, výrok 1)

2. Článek 7 směrnice 94/62, o obalech a obalových odpadech, i když nepřiznává dotyčným výrobcům a distributorům právo pokračovat v účasti v zavedeném systému nakládání s obalovými odpady, brání nahrazení hromadného systému sběru takových odpadů systémem zálohování a individuálního zpětného odběru, pokud nový systém není způsobilý dosáhnout cílů uvedené směrnice nebo pokud se přechod na tento nový systém neuskuteční bez přerušení a je ohrožena možnost hospodářských subjektů dotyčných odvětví skutečně se účastnit nového systému od jeho vstupu v platnost.

(viz body 43, 46, 48, 50, výrok 2)

3. Článek 28 ES brání takové vnitrostátní právní úpravě, která zavádí nahrazení hromadného systému sběru obalů systémem zálohování a individuálního zpětného odběru, aniž by dotyčným výrobcům a distributorům byla poskytnuta přiměřená přechodná lhůta k přizpůsobení a aniž by bylo zajištěno, že se v okamžiku změny systému nakládání s obalovými odpady budou moci skutečně účastnit fungujícího systému. Taková právní úprava totiž může být odůvodněna důvody spočívajícími v ochraně životního prostředí pouze v případě, že prostředky, kterými je prováděna nepřekračují to, co je nezbytné k dosažení sledovaných cílů.

(viz body 79, 83, výrok 3)
Keywords

Summary



Keywords

1. Sbližování právních předpisů – Ochranné známky – Směrnice 89/104 – Ochranné známky pro služby – Pojem „služby“ – Pojem Společenství – Jednotný výklad

(Směrnice Rady 89/104)

2. Sbližování právních předpisů – Ochranné známky – Směrnice 89/104 – Ochranné známky pro služby – Pojem „služby“ – Maloobchod s výrobky – Zahrnutí – Podmínky zápisu

(Směrnice 89/104, článek 2)

Summary

1. Soudnímu dvoru přísluší, aby v právním řádu Společenství podal jednotný výklad pojmu „služby“ ve smyslu směrnice 89/104, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách.

Určení povahy a obsahu služby, která může být chráněna zapsanou ochrannou známkou, totiž nepodléhá ustanovením týkajícím se řízení o zápisu, ohledně kterých si členské státy ponechávají naprostou volnost, ale materiálním podmínkám nabytí práva z ochranné známky. Krom toho, jestliže by pojem „služby“ spadal do pravomoci členských států, mohly by se lišit podmínky zápisu ochranných známek pro služby v závislosti na dotčeném vnitrostátním právu. Cíle nabytí práva z ochranné známky „za stejných podmínek“ ve všech členských státech by tedy nebylo dosaženo.

(viz body 30–33)

2. Pojem „služby“ ve smyslu směrnice 89/104, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, zahrnuje služby poskytované v rámci maloobchodu s výrobky. Žádný imperativní důvod vycházející ze směrnice nebo z obecných zásad práva Společenství totiž nebrání tomu, aby tyto výkony spadaly pod pojem „služby“ ve smyslu směrnice, a aby tedy obchodník měl právo zápisem své ochranné známky získat ochranu ochranné známky jakožto označení původu služeb, které poskytuje.

Pro účely zápisu ochranné známky pro takové služby není nutné označovat konkrétně dotčenou službu nebo služby. Upřesnění jsou naopak nutná, pokud jde o výrobky nebo druhy výrobků, kterých se takové služby týkají.

(viz body 35, 39, 52, výrok 1–2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Životní prostředí – Znečištění vody – Směrnice 76/464 – Nestanovení lhůty pro provedení – Důsledek – Povinnost členských států dodržet při provedení přiměřenou lhůtu

(Směrnice Rady 76/464)

2. Životní prostředí – Znečištění vody – Směrnice 76/464 – Povinnost vyhotovit specifické programy za účelem snížení znečišťování některými nebezpečnými látkami – Dosah – Pojem programu

(Směrnice Rady 76/464, článek 7, a příloha, seznam II)

3. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Přezkum opodstatněnosti Soudním dvorem – Stav, který je třeba vzít v úvahu – Stav po uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku

(Článek 226 ES)

4. Členské státy – Povinnosti – Provedení směrnic – Nesplnění povinnosti – Odůvodnění vycházející ze stanovení si vyšších cílů, než sleduje směrnice – Nepřípustnost

(Článek 226 ES)

Summary

1. Pokud směrnice 76/464 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství nestanoví v rozporu s obvyklou praxí lhůtu pro své provedení, neznamená to, že členské státy mohou přijmout opatření k jejímu uplatnění ve lhůtách, které ony samy považují za přiměřené. Směrnice, jejíž provedení by mohlo být odloženo na neurčito, by totiž byla zbavena svého obsahu a veškerého užitečného účinku. Rovněž cíl směrnice 76/464, tedy odstranění nebo snížení znečišťování vod, vyžaduje její provedení v přiměřené lhůtě.

(viz body 31, 33)

2. Programy, které jsou členské státy povinny vyhotovit na základě článku 7 směrnice 76/464 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství, musí být specifické, což znamená, že musí představovat ucelený a soudržný přístup vyznačující se konkrétním a koordinovaným plánováním pokrývajícím celé území státu a týkajícím se snížení znečištění způsobeného všemi látkami uvedenými na seznamu II přílohy uvedené směrnice, které jsou relevantní ve vnitrostátním kontextu každého členského státu, s ohledem na jakostní cíle u vod, do nichž se látky vypouštějí, stanovené týmiž programy. Pojem „program“ tedy zahrnuje řadu koordinovaných, propojených a ucelených opatření.

Za program ve smyslu článku 7 směrnice tedy nelze považovat vnitrostátní opatření, které u dané látky nezahrnuje veškeré povrchové vody země, protože průplavy nejsou dotčeny jakostními cíli stanovenými tímto opatřením.

(viz body 38, 41)

3. V rámci žaloby na základě článku 226 ES musí být existence nesplnění povinnosti posuzována vzhledem ke stavu členského státu v době, kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku, a změny, ke kterým došlo následovně, nemohou být Soudním dvorem brány v úvahu.

(viz bod 40)

4. To, že členský stát tvrdí, že si stanovil vyšší cíle, než sleduje směrnice, nemůže zbavit tento stát povinnosti splnit přinejmenším požadavky stanovené uvedenou směrnicí.

(viz bod 53)
Věc C‑168/02

Rudolf Kronhofer

v.

Marianne Maier a dalším

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko))

„Bruselská úmluva – Článek 5 bod 3 – Příslušnost ve věcech týkajících se protiprávního jednání či jednání, které je postaveno na roveň protiprávnímu jednání (deliktní a kvazideliktní odpovědnosti) – Místo, kde došlo ke škodné události – Majetková újma utrpěná v souvislosti s umísťováním kapitálu v jiném státě, který je smluvní stranou”

Shrnutí rozsudku

Úmluva o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí – Zvláštní příslušnost – Příslušnost ve věcech „deliktní a kvazideliktní odpovědnosti“ – Místo, kde došlo ke škodné události – Pojem – Místo bydliště žalobce, který utrpěl majetkovou újmu v souvislosti s umísťováním kapitálu v jiném státě, který je smluvní stranou – Vynětí

(Úmluva ze dne 2. září 1968, čl. 5, bod 3)

Článek 5 bod 3 úmluvy ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, ve znění úmluvy ze dne 9. října 1978 o přistoupení Dánského království, Irska a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, úmluvy ze dne 25. října 1982 o přistoupení Řecké republiky, úmluvy ze dne 26. května 1989 o přistoupení Španělského království a Portugalské republiky a úmluvy ze dne 29. listopadu 1996 o přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království, musí být vykládán tak, že pojem „místo, kde došlo ke škodné události“ nezahrnuje místo bydliště žalobce, kde se nachází „centrum jeho majetkových zájmů“ jen ze samotného důvodu, že zde utrpěl peněžní újmu vyplývající ze ztráty částí jeho majetku, ke které došlo a kterou utrpěl v jiném státě, který je smluvní stranou.

Pojem „místo, kde došlo ke škodné události“ totiž nelze vykládat rozšiřujícím způsobem tak, že by zahrnoval každé místo, kde mohou být pociťovány škodlivé následky skutečnosti, která způsobila škodu, ke které ve skutečnosti došlo v jiném místě. Jednak by tento výklad činil určení příslušného soudu závislým na nejistých okolnostech, a byl by tudíž v rozporu s posílením právní ochrany osob usazených ve Společenství, což je jedním z cílů úmluvy, neboť žalobci má být umožněno snadno určit soud, ke kterému může podat návrh, a žalovanému rozumně předvídat, u kterého soudu může být žalován. Jednak by tento výklad nejčastěji vedl k uznání příslušnosti soudů bydliště žalobce, které úmluva, vyjma případů, které výslovně stanoví, není nakloněna.

(viz body 19–21 a výrok)
Věc C-424/02

Komise Evropských Společenství

v.

Spojené království Velké Británie a Severního Irska

„Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 75/439/EHS – Nakládání s odpadními oleji – Upřednostnění zpracování odpadních olejů regenerací”

Shrnutí rozsudku

Sbližování právních předpisů – Nakládání s odpadními oleji – Směrnice 75/439 – Povinnost členských států upřednostnit zpracovávání odpadních olejů regenerací – Omezení – Technická, hospodářská nebo organizační omezení – Pojem

(Směrnice Rady 75/439, čl. 3 odst. 1)

Z čl. 3 odst. 1 směrnice 75/439 o nakládání s odpadními oleji, ve znění směrnice 87/101, vyplývá, že odkaz na „technická, hospodářská a organizační omezení“ uvedená v tomto článku je součástí ustanovení, které vyjadřuje povinnost souhrnně uloženou členským státům, přičemž zákonodárce Společenství tímto neměl v úmyslu stanovit omezené výjimky z obecně použitelného pravidla, ale vymezit působnost a obsah pozitivní povinnosti zajistit upřednostnění zpracovávání odpadních olejů regenerací.

Z toho vyplývá, že definice těchto omezení nemůže být ponechána na výlučném posouzení členských států. Kromě toho, že výlučná interpretace členskými státy by byla v rozporu se zásadou jednotného výkladu a použití práva Společenství, učinila by totiž ze slučitelnosti zpracování regenerací s technickými, hospodářskými a organizačními omezeními podmínku, jejíž naplnění by zcela záviselo na účelovém posouzení dotyčného členského státu.

Článek 3 odst. 1 směrnice 75/439 týkající se „technických, hospodářských a organizačních omezení“ musí být chápán jako vyjádření zásady proporcionality, což znamená, že členské státy jsou povinny přijmout opatření vhodná a přiměřená k cíli přednostního zpracování odpadních olejů regenerací, v tom smyslu, že omezením této pozitivní povinnosti je existence uvedených omezení. Pokud by se totiž vycházelo z toho, že technická, hospodářská a organizační situace v členském státě nutně zakládá omezení, která jsou překážkou pro přijetí opatření stanovených v uvedeném ustanovení, pak by toto ustanovení bylo zbaveno veškerého užitečného účinku, protože povinnost uložená členským státům by byla omezena zachováním status quo s tím výsledkem, že by nebyla uložena skutečná povinnost přijmout nezbytná opatření ve prospěch zpracování odpadních olejů regenerací.

(viz body 20–23)
Věc C-36/02

Omega Spielhallen- und Automatenaufstellungs-GmbH

v.

Oberbürgermeisterin der Bundesstadt Bonn

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht)

„Volný pohyb služeb – Volný pohyb zboží – Omezení – Veřejný pořádek – Lidská důstojnost – Ochrana základních hodnot zakotvených vnitrostátní ústavou – ,Hry na zabíjení‘“

Shrnutí rozsudku

1. Volný pohyb služeb – Omezení – Odůvodnění důvody veřejného pořádku – Nezbytnost a proporcionalita opatření – Existence rozdílných systémů ochrany v jiných členských státech – Neovlivnění

(Články 46 ES a 49 ES)

2. Volný pohyb služeb – Omezení – Vnitrostátní právní úprava zakazující obchodní provozování her simulujících akty zabíjení – Odůvodnění – Ochrana veřejného pořádku – Respektování lidské důstojnosti jako obecné právní zásady

(Články 46 ES a 49 ES)

1. Jestliže opatření omezující volný pohyb služeb mohou být odůvodněna důvody veřejného pořádku, jen pokud jsou tato opatření nezbytná pro ochranu zájmů, které mají zaručit, a jen potud, pokud tyto cíle nemohou být dosaženy méně omezujícími opatřeními, není v tomto ohledu nezbytné, aby omezující opatření nařízené orgány jednoho členského státu odpovídalo pojetí sdílenému všemi členskými státy, pokud jde o způsob ochrany dotčeného základního práva nebo legitimního zájmu. To znamená, že nezbytnost a proporcionalita přijatých ustanovení nejsou vyloučeny jen z toho důvodu, že jeden členský stát zvolil systém ochrany odlišný od toho, který byl přijat jiným členským státem.

(viz. body 36–38)

2. Právo Společenství nebrání tomu, aby hospodářská činnost spočívající v obchodním provozování her simulujících akty zabíjení byla předmětem vnitrostátního zakazujícího opatření přijatého z důvodů ochrany veřejného pořádku vzhledem ke skutečnosti, že tato činnost zasahuje do lidské důstojnosti.

Uvedené opatření totiž nemůže být považováno za opatření, které neodůvodněně zasahuje do volného pohybu služeb, když jednak ochrana základních práv, jsa upřesněno, že právní pořádek Společenství nepopiratelně směřuje k zajištění respektování lidské důstojnosti jako jedné z obecných právních zásad, zakládá legitimní zájem, který v zásadě odůvodňuje omezení povinností uložených právem Společenství, byť by se jednalo o povinnosti uložené na základě základní svobody zaručené smlouvou, jako je volný pohyb služeb, a jednak dotčené opatření odpovídá úrovni ochrany lidské důstojnosti, kterou měla vnitrostátní ústava zajistit na území dotyčného členského státu a nepřesahuje to, co je nezbytné pro dosažení sledovaného cíle.

(viz body 34–35, 39–41 a výrok)