(viz body 107–108, 113, 120–122)

Tento závěr není zpochybněn skutečností, že vnitrostátní regulační orgán pro telekomunikace provádí ex ante přezkum slučitelnosti tarifů s článkem 82 ES. I když je totiž tento orgán, jako každý státní orgán, povinen dodržovat ustanovení Smlouvy, je odpovědný za použití odvětvové právní úpravy v oblasti telekomunikací a není orgánem pro hospodářskou soutěž dotyčného členského státu. Přitom národní regulační orgány jednají v souladu s vnitrostátním právem, které může mít cíle, jež se v rámci telekomunikační politiky liší od cílů politiky hospodářské soutěže Společenství.V každém případě i za předpokladu, že uvedený orgán je povinen zkoumat slučitelnost tarifů navržených dominantním podnikem s článkem 82 ES, tato okolnost nebrání tomu, aby Komise, která totiž nemůže být vázána rozhodnutím vydaným vnitrostátním orgánem na základě článku 82 ES, mohla konstatovat protiprávní jednání přičitatelné tomuto podniku.

Skutečnost, že tarify telekomunikačního podniku v dominantním postavení musely být schváleny vnitrostátním regulačním orgánem pro telekomunikace, nezbavuje tento podnik odpovědnosti podle článku 82 ES, neboť omezení hospodářské soutěže způsobená těmito tarify nemají svůj původ pouze v použitelném vnitrostátním právním rámci, jelikož dominantní podnik, který může ovlivňovat výši tarifů prostřednictvím žádostí o povolení, které podává k uvedenému orgánu, disponoval dostatečným rozhodovacím prostorem ke stanovení svých tarifů na takové úrovni, která mu umožnila odstranit nebo snížit tyto omezující účinky. V rámci zvláštní odpovědnosti, která náleží podniku v dominantním postavení, má tento totiž povinnost podávat žádosti o změnu svých tarifů, jestliže tyto tarify vedou k zásahu do účinné a nenarušené hospodářské soutěže na společném trhu.

Zneužívající povaha cenových praktik dominantního podniku, která má formu tarifního nůžkového efektu, se váže k nespravedlivé povaze rozdílu mezi jeho maloobchodní cenou za odvozený produkt na navazujícím trhu a jeho cenou za surovinu, kterou poskytuje svým soutěžitelům na předcházejícím trhu, jestliže je rozdíl mezi těmito cenami buď negativní, nebo nepostačuje k pokrytí zvláštních nákladů jeho vlastního odvozeného produktu. Z toho vyplývá, že pro konstatování takového zneužití není Komise povinna prokázat, že maloobchodní ceny jsou jako takové zneužívající.

Komise je oprávněna analyzovat zneužívající povahu cen dominantního podniku pouze na základě jeho zvláštní situace, a tedy na základě jeho vlastních tarifů a nákladů, a nikoliv na základě situace jeho současných nebo případných soutěžitelů. Jakýkoliv jiný přístup by totiž mohl porušit obecnou zásadu právní jistoty, protože pokud by legalita cenových praktik dominantního podniku závisela na zvláštní situaci soutěžících podniků, zejména v rámci struktury jejich nákladů, což jsou údaje, které dominantní podnik obecně nezná, nemohl by tento dominantní podnik ani sám posoudit legalitu vlastního chování.

Pro posouzení existence tarifního nůžkového efektu je třeba zkoumat, zda by sám dominantní podnik, nebo stejně výkonný podnik jako on mohl nabízet odvozený produkt jinak než se ztrátou, pokud by byl předtím povinen uhradit cenu připadající na surovinu.

(viz body 166–167, 188, 191–194)