CS
Sbí rkasoudníchroz hodnutí
ECLI:EU:F:2011 :11 1ROZSUDEK SOUDU PR O V EŘEJNOU SLUŽBU
(třetí senát)
15. února 2011
Věc F-68/09
Florence Barbin
v.
E v ropský parlament
„Veřejná služba — Úředníci — Povyšovací řízení 2006 — Splnění povinností vyplývajících z rozsudku 
Soudu — Srovnávací přezkum zásluh — Zásada r ovného zacházení — Rodičovská d ovolená na 
polovinu pracovní doby“
Předmět:Žaloba podaná na základě článků 236 E S a 152 A E, kterou se F. Barbin domáhá zrušení 
rozhodnutí Parlamentu o nepovýšení do platové třídy AD 12 b ěhem p ovyšovacího řízení 
2006
Roz hodnutí:Žaloba se zamítá. Žalobkyně ponese veškeré náklady řízení.
Sh rnutí
1. Úředníci — Povýšení — Povinnost odůvodnit každé rozhodnutí o nepovýšení úředníků, kteří dosáhli 
referenční hranice — Neexistence
(Služební řád úředníků, článek 45)
2. Úředníci — Povýšení — Srovnávací přezkum zásluh — Přidělování bodů za zásluhy a stanovení 
referenční hranice
(Služební řád úředníků, článek 45)
3. Úředníci — Povýšení — Srovnávací přezkum zásluh — Pravidla jeho provádění
(Služební řád úředníků, článek 45)
4. Úředníci — Rovné zacházení — Pojem — Omezení
5. Úředníci — Povýšení — Srovnávací přezkum zásluh — Rozhodnutí o povýšení
(Služební řád úředníků, článek 45)
6. Úředníci — Žaloba — Žalobní důvody — Žalobní důvod vycházející z existence diskriminace — 
Povinnost zohlednit všechny relevantní skutkové oko lnosti
1. Podle bodu I.3.4 rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu ze dne 13. února 2006 o politice 
povyšování a plánování služebních postupů, v podstatě převzatého v bodě II.2 písm. b) dr uhém 
pododstavci rozhodnutí generálního tajemníka P arlamentu ze dne 10. května 2006 , kterým se přijímají
2 ECLI:EU:F:2011 :11SHRNU TÍ–VĚCF-68/09
BARBINv.PARLAMENT
 prováděcí opatření týkající se udělování bodů za zásluhy a povýšení, musí administrativa odůvodnit 
každé rozhodnutí o povýšení úředníků, kteří nedosáhli referenční hranice. Uvedená ustanovení sice 
neupřesňují, ve v ztahu ke ko mu m usí orgán oprávněný ke j menování odůvodnit svá rozhodnutí, ale 
kdyby ka ždému n epovýšenému ú ředníkovi, který dosáhl hranice, svědčila tato povinnost uvést 
odůvodnění, znamenalo by to nejen zbytečné ad ministrativní zatížení administrativy, ale bylo by to 
rovněž v rozporu s judikaturou, podle kt eré se odůvodnění rozhodnutí o povýšení musí vztahovat 
k individuální situaci nepovýšeného úředníka. Tento úředník tudíž nesprávně tvrdí, že m u svědčí 
povinnost administrativy odůvodnit povýšení těch z jeho ko legů, kteří nedosáhli referenční hranice.
Povinnost, která vyplývá z těchto ustanovení, lze považovat za splněnou, jakmile ad ministrativa zaslala 
Výboru pro povýšení, paritnímu orgánu, ve kt erém js ou zastoupeni úředníci, odůvodnění povýšení 
úředníků, kteří nedosáhli referenční hranice.
(viz body 59 a 61)
Odkazy:
Tribunál: 4. července 2007 , Lopparelli v. Komise, T-502/04, bod 75
2. Podle rozhodnutí předsednictva Evropského p arlamentu ze dne 13. února 2006 o politice 
povyšování a plánování služebních p ostupů n ejsou b ody za zásluhy p řidělovány n a základě 
srovnávacího přezkumu me zi všemi úředníky z působilými k povýšení, kteří mohou splnit požadavky 
článku 45 služebního řádu. Každý úředník ředitelství nebo služby připadající v úvahu pro povýšení totiž 
o omezený počet bodů za zásluhy soutěží toliko s e všemi ostatními úředníky ředitelství nebo služby. 
Avšak vzhledem k tomu, že referenční hranice není stanovena jako r elativní hodnota, tedy jako 
průměr bodů za zásluhy dotyčných úředníků, ale jako a bsolutní hodnota odpovídající dvojnásobku 
průměrné doby v platové třídě, tedy pro platovou třídu AD 11 č tyři roky, překročení této hranice 
nelze postavit na roveň přímém u nebo nepřímém u srovnání zásluh úředníků připadajících v úvahu pro 
povýšení. Administrativa tudíž nemůže povýšit úředníka p ouze z důvodu, že dosáhl referenční hranice, 
neboť tím b y v žádné fázi povyšovacího řízení nebyly zásluhy posledně uvedeného srovnány se 
zásluhami každého z úředníků připadajícího v úvahu pro povýšení.
(viz bod 83)
Odkazy:
Soud pro veřejnou službu: 8. října 2008 , Barbin v. Parlament, F-44/07, bod 44
3. Podle článku 45 s lužebního řádu se orgán oprávněný ke j menování nemůže omezit na přezkum 
individuální situace ka ždého ú ředníka, ale m usí srovnat zásluhy všech ú ředníků, aby rozhodl 
o povýšení. Počet odsloužených let může být v tomto ohledu použit jako kri térium pro povýšení pouze 
podpůrně. Rozhodnutí, kterým b y byl úředník povýšen pouze z toho důvodu, že se zásluhy posledně 
uvedeného nesnížily nebo že již odsloužil určitý počet let v platové třídě, aniž byla zohledněna situace 
ostatních úředníků, by bylo tudíž v rozporu se zásadou srovnávacího přezkumu zásluh všech úředníků 
způsobilých k povýšení podle uvedeného článku. I když tedy rozhodnutí předsednictva Evropského 
parlamentu ze dne 13. února 2006 o politice povyšování a plánování služebních postupů stanoví 
referenční hranici v závislosti na průměrné době vyjádřené v létech odpracovaných v jedné platové 
třídě, nelze z toho vyvodit zásadu, podle které úředník musí být povýšen, nesnížily-li se jeho zásluhy, 
ani zásadu pravidelného služebního postupu, která b y správnímu orgánu ukládala povinnost povýšit 
úředníka automaticky p ouze z toho důvodu, že odsloužil určitý počet let v platové třídě.
ECLI:EU:F:2011 :11 3SHRNU TÍ–VĚCF-68/09
BARBINv.PARLAMENT
(viz body 90 a 91)
Odkazy:
Tribunál: výše uvedený rozsudek Lopparelli v. Komise, bod 75
Soud pro veřejnou službu: 10. září 2009 , Behmer v. Parlament, F-124/07, bod 106
4. Aby byla dodržena zásada z ákazu di skriminace a zásada r ovného zacházení, musí administrativa 
dbát na to, aby v totožných situacích nepostupoval odlišně a aby s rozdílnými situacemi nezacházel 
stejně, není-li takové o dlišování objektivně odůvodněné. Pokud tedy úředník využije práva, které mu 
bylo přiznáno s lužebním řádem, administrativa nemůže, aniž by zpochybnila účinnost tohoto práva, 
mít za to, že jeho situace je odlišná od situace úředníka, který toto právo nevyužil, a z tohoto důvodu 
s ním zacházet odlišně, není-li toto odlišné zacházení jednak objektivně odůvodněné, zejména tím, že 
vyvodí důsledky p ro da né období pouze z toho, že dotčený zaměstnanec neodvedl svou práci, a jednak 
striktně přiměřené poskytnutému odůvodnění.
(viz bod 100)
Odkazy:
Soudní dvůr: 16. října 1980 , Hochstrass v. Soudní dvůr, 147 /79, bod 7
Tribunál: 25. října 2005 , De Bustamante Tello v. Rada, T-368/03, bod 69
5. Ačkoli rozhodnutí v oblasti povyšování bylo formálně přijato s ohledem n a počet bodů za zásluhy 
přidělených dotyčnému úředníkovi, tato okolnost neumožňuje vyloučit tezi, že rozhodnutí bylo přijato 
z méně přípustných důvodů, jako je zohlednění rodičovské d ovolené uvedeného úředníka, avšak pod 
podmínkou, že existují indicie umožňující zpochybnit věrohodnost výše uvedeného důvodu.
(viz body 102 a 103)
6. K posouzení žalobního důvodu vycházejícího z existence diskriminace je třeba zohlednit všechny 
relevantní skutkové o kolnosti, kt eré z ahrnují p osouzení o bsažená v dřívějších kon ečných 
rozhodnutích. Z toho plyne, že aniž by byl proveden přezkum jeho legality, může být kon ečné 
rozhodnutí indicií, kterou je me zi jinými třeba zohlednit za účelem p rokázání jednání administrativy, 
zejména bylo-li diskriminační. To platí tím spíše, že je možné, že diskriminace vyjde najevo až po 
uplynutí lhůt pro podání žaloby proti rozhodnutí, ve kt erém s e tato diskriminace projeví.
(viz bod 109)