ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Článek 38 statutu stanoví: „1. Doba placené dovolené za kalendářní rok, kterou nelze nahradit finanční náhradou, je smluvena v kolektivní smlouvě nebo individuální smlouvě. V žádném případě není kratší než třicet kalendářních dnů. 2. Doba či doby čerpání dovolené se stanoví společnou dohodou mezi podnikatelem a pracovníkem v souladu s případnými ustanoveními kolektivní smlouvy o plánování dovolené za kalendářní rok. V případě neshody mezi stranami stanoví datum pro čerpání dovolené příslušný soud, proti jehož rozhodnutí nelze podat opravný prostředek. Řízení je zrychlené a přednostní. 3. V každém podniku bude vypracován rozvrh čerpání dovolených. Pracovník musí být seznámen s daty, která se jej týkají, s předstihem nejméně dvou měsíců před začátkem dovolené. Pokud doba dovolené stanovená v podnikovém rozvrhu čerpání dovolených, na který odkazuje předchozí pododstavec, spadá do doby dočasné pracovní neschopnosti v důsledku těhotenství, porodu či kojení, nebo do doby, po kterou je pracovní poměr podle čl. 48 odst. 4 tohoto zákona přerušen, má pracovník právo na čerpání dovolené v jiném období, než je období jeho dočasné pracovní neschopnosti či dovolené, která mu byla přiznána na základě uplatnění uvedeného ustanovení, po ukončení uvedené doby přerušení, přestože příslušný kalendářní rok, do kterého dovolená spadá, již uplynul.“
15

Ustanovení § 50 zákona o energetické dani, nazvaného „Osvobození biopaliv a biologických pohonných hmot od daně“, ve svých odstavcích 1 a 2 uvádějí: „1) Osoba povinná k dani může požádat o osvobození od daně pro energetické produkty, které jsou prokazatelně zdaňovány a obsahují biopaliva a biologické pohonné hmoty. […] Osvobození se přiznává, aniž jsou dotčena ustanovení odst. 2 třetí věty, do 31. prosince 2009. 2) Osvobození se přiznává do výše daně připadající na biopaliva nebo biologické pohonné hmoty. Odchylně od první věty se energetickým produktům […], které obsahují methylestery masných kyselin nebo rostlinný oleje jakožto biopalivo, přiznává pouze částečné osvobození od daně, a to do výše podílu methylesterů masných kyselin nebo rostlinného oleje. Osvobození od daně činí […] 2. za 1000 l rostlinného oleje do 1. prosince 2007 470,40 eur od 1. ledna 2008 do 370,40 eur od 1. ledna 2009 do 290,40 eur od 1. ledna 2010 do 210,40 eur od 1. ledna 2011 do 140,40 eur od 1. ledna 2012 20,40 eur […]“
47

Naproti tomu se zdá, že pokud by byl vznik povinnosti projednání stanovené v článku 2 směrnice 98/59 vázán na přijetí strategického nebo obchodního rozhodnutí, ze kterého vyplývá nezbytnost hromadného propouštění, mohlo by to tuto povinnost částečně zbavit jejího užitečného účinku. Jak totiž vyplývá z uvedeného čl. 2 odst. 2 prvního pododstavce směrnice 98/59, musí se projednání týkat zejména možnosti vyhnout se zamýšleným hromadným propouštěním nebo je omezit. Projednávání, které by bylo zahájeno v okamžiku, kdy již bylo přijato rozhodnutí, ze kterého vyplývá nezbytnost takového hromadného propouštění, by se přitom již nemohlo smysluplně týkat posouzení možných alternativ, jak se hromadnému propouštění snažit vyhnout.
51

Navíc by podle výkladu navrhovaného společností UNIQA a Komisí čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice 87/344 neměl žádnou oblast působnosti. V případě výběru řešení stanoveného v čl. 3 odst. 2 písm. c) této směrnice by totiž právo na svobodný výběr právního zástupce existovalo již před zahájením správního či soudního řízení. Pokud by se čl. 4 odst. 1 písm. a) uvedené směrnice použil pouze v případě volby tohoto prvního návrhu, byl by čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice 87/344 zbaven jakéhokoli normativního obsahu.
21

Pokud jde o první námitku nepřípustnosti vznesenou Maltskou republikou, která vychází z toho, že Komise se nemůže domáhat toho, aby Soudní dvůr určil, že došlo ke všeobecnému a soustavnému neplnění povinnosti vyplývající z článku 9 směrnice, a to z důvodu, že by tím byl ohrožen užitečný účinek tohoto článku, je třeba konstatovat, že z odůvodněného stanoviska, jakož i z odůvodnění žaloby a repliky Komise vyplývá, že se Komise nedomáhá toho, aby Soudní dvůr obecně zakázal Maltské republice povolit provádění jarního lovu křepelek polních a hrdliček divokých, a tedy, aby definitivně zakázal možnost použít odchylku stanovenou v článku 9 směrnice, ale domáhá se toho, aby určil, že tento členský stát tím, že povolil její každoroční použití za stejných podmínek v průběhu let 2004 až 2007, nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice.
26

Co se zaprvé týče vstupního poplatku a ročních příspěvků, RCI Europe má za to, že služby poskytnuté jako protiplnění za jejich zaplacení nemají dostatečnou vazbu na určitou nemovitost, a nespadají proto do rozsahu působnosti čl. 9 odst. 2 šesté směrnice. Má naopak za to, že je nutno použít obecné pravidlo stanovené v čl. 9 odst. 1 této směrnice, což má podle ní za následek, že místem poskytnutí služby je, pokud jde o registraci a vstup nových členů, jakož i o příslušné roční příspěvky, místo, kde má poskytovatel sídlo své hospodářské činnosti.
30

Takové uplatňování zásady překážky věci pravomocně rozsouzené by tedy mělo za následek, že v případě, kdy by se soudní rozhodnutí, které se stalo konečným, opíralo o výklad norem Společenství o zneužívajících praktikách v oblasti DPH, který skutečně odporuje právu Společenství, by se nesprávné použití těchto norem v každém novém zdaňovacím období opakovalo, aniž by bylo možné tento nesprávný výklad korigovat.
23

Jak vyplývá ze všech skutečností uvedených v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, podstatou otázky předkládajícího soudu je jednak to, jaké jsou důkazní prostředky přípustné ve světle čl. 8 odst. 5 nařízení č. 338/97 v rámci trestního řízení, které se týká činností dotýkajících se takových jedinců, jako jsou jedinci ve věci v původním řízení, náležících do živočišných druhů, které jsou zapsané do přílohy B tohoto nařízení, a jednak to, jaké je spravedlivé rozdělení důkazního břemene, pokud jde o určení legální povahy nabytí takových jedinců.
42

Pokud jde o toxicitu n-propylbromidu pro reprodukci, má Komise za to, že jelikož jsou jasně splněna kritéria klasifikace určité látky, která poškozuje plodnost člověka, do kategorie 2 přílohy VI směrnice 67/548, a to jak pokud jde o důkazy získané na základě zkoušek na zvířatech, tak pokud jde o potvrzující skutečnosti, dospěla pracovní skupina správně k závěru, že n-propylbromid musí být zařazen právě takto. Krom toho je nezbytná určitá pružnost při výkladu výsledků zkoušek provedených na zvířatech, pokud jde o možné účinky na člověka.
58

Zavedení povinnosti většinových akcionářů, jakož i určení podmínek vztahujících se k této povinnosti by totiž vyžadovalo rozhodnutí o tom, zda ve zvláštní situaci, ve které akcionář ovládne společnost nebo v ní zvýší svůj vliv, vyžadují menšinoví akcionáři zvláštní ochranu, které by mělo být dosaženo uložením povinnosti většinovému akcionáři. Takové rozhodnutí by předpokládalo zvážení zájmů menšinových akcionářů a většinového akcionáře, jakož i značných důsledků v oblasti akvizic podniků, a v souladu se zásadou právní jistoty by vyžadovalo specifické vyjádření tak, aby se procesní subjekty mohly jednoznačně seznámit se svými právy a povinnostmi a postupovat podle toho (viz, co se týče požadavků zásady právní jistoty, rozsudek ze dne 10. března 2009, Heinrich, C-345/06, Sb. rozh. s. I-1659, bod 44).
45

Dále je třeba upřesnit, že podle čl. 41 odst. 4 zákona 60/2003 počíná lhůta běžet okamžikem oznámení rozhodčího nálezu. Ve věci v původním řízení se tak spotřebitel nemohl dostat do situace, kdy by začala běžet promlčecí lhůta, či dokonce kdy by tato lhůta uplynula, aniž by mu byly známy účinky nepřiměřené rozhodčí doložky ve vztahu k jeho osobě.
40

Komise zdůrazňuje, že štěpení smlouvy upravené v čl. 4 odst. 1 úmluvy není povinné, ale jedná se o možnost, kterou má soud, jemuž byl spor předložen, a kterou lze využít pouze v případě, že se smlouva skládá z různých samostatných a oddělitelných částí. Vzhledem k tomu, že předmětem věci v původním řízení je složitá smlouva, ve které je sporný i samotný vztah mezi pronájmem a přepravou zboží, jeví se Komisi štěpení smlouvy jako umělé řešení. Pokud by se totiž jednalo o smlouvu spadající do působnosti čl. 4 odst. 4 úmluvy, nebylo by na místě ji štěpit, protože by nebylo třeba podřizovat případné vedlejší závazkové aspekty spojené s přepravou jinému právu, než je právo, které se použije na hlavní předmět smlouvy. Zejména nárok na protiplnění za smluvní plnění, jakož i promlčení jsou tak úzce svázány se základní smlouvou, že je nelze oddělit, aniž by byla porušena zásada právní jistoty.
16

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46; a opravy Úř. věst. 2004, L 229, s. 35, Úř. věst. 2005, L 197, s. 34, a Úř. věst. 2007, L 204, s. 28) ve svém sedmnáctém bodu odůvodnění uvádí: „Trvalý pobyt občanů Unie, kteří se rozhodli usadit v hostitelském členském státě dlouhodobě, by posílil pocit občanství Unie a představuje klíčový faktor podporující sociální soudržnost, která je jedním ze základních cílů Unie. Právo trvalého pobytu by tedy mělo být stanoveno pro všechny občany Unie a jejich rodinné příslušníky, kteří v hostitelském členském státě pobývají v souladu s podmínkami stanovenými touto směrnicí nepřetržitě po dobu pěti let, aniž by byli vyhoštěni.“
3

Článek 4 šesté směrnice o DPH zní takto: „1. Osobou povinnou k dani se rozumí jakákoliv osoba, která na nějakém místě provádí samostatně některou z hospodářských činností vymezených v odstavci 2, a to bez ohledu na účel nebo výsledky této činnosti. 2. Mezi hospodářské činnosti uvedené v odstavci 1 náleží veškerá činnost producentů, obchodníků a poskytovatelů služeb včetně těžební a zemědělské činnosti a činnosti při výkonu svobodných a jiných obdobných povolání. Za hospodářskou činnost se rovněž považuje využívání hmotného nebo nehmotného majetku za účelem získávání pravidelného příjmu z něj. […] 5. Státy, kraje, [okresy], obce a jiné veřejnoprávní subjekty se nepovažují za osoby povinné k dani v souvislosti s činnostmi nebo plněními, při nichž vystupují jako orgány veřejné správy, a to [an]i tehdy, vybírají-li v souvislosti s těmito činnostmi nebo plněními dávky, poplatky, příspěvky či platby. Vykonávají-li takové činnosti nebo plnění, považují se nicméně za osoby povinné k dani v souvislosti s těmito činnostmi či plněními, vedlo-li by jejich nepodléhání dani k výraznému narušení hospodářské soutěže. […]“
26

Co se týče, zadruhé, předcházení praní peněz a boje proti daňovým únikům, Španělské království tvrdí, že by dosažení těchto cílů bylo vážně ohroženo, pokud by se sporné osvobození muselo uplatnit na výhry pocházející z her pořádaných určitými veřejnoprávními organizacemi nebo organizacemi poskytujícími pomoc nepodléhajícími španělským právním předpisům, jelikož daňová správa by neměla možnost kontrolovat tyto příjmy tak, jak to činí nyní.
109

Tak by tomu bylo, kdyby i za předpokladu, že by Komise byla dopisem ze dne 2. dubna 2007 přesvědčena, že navrhovatelka splňuje věcné kritérium uvedené v čl. 2 odst. 7 písm. c) prvním pododstavci druhé odrážce základního nařízení, jí bylo zakázáno měnit své původní stanovisko odmítnout přiznání statusu podniku působícího v tržním hospodářství.
41

Je nicméně nesporné, že by cíle článku 39 ES nebylo dosaženo, pokud by migrující pracovníci následkem toho, že vykonají své právo na volný pohyb, měli ztratit výhody sociálního zabezpečení, které jim zajišťují právní předpisy členského státu. Takový důsledek by totiž mohl pracovníka Společenství odrazovat od výkonu jeho práva na volný pohyb, a představoval by tudíž překážku této svobody (viz rozsudek ze dne 4. října 1991, Paraschi, C-349/87, Recueil, s. I-4501, bod 22, a výše uvedený rozsudek van Munster, bod 27).
20

O takový případ se jedná zejména tehdy, jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (viz zejména rozsudky ze dne 13. března 2001, PreussenElektra, C-379/98, Recueil, s. I-2099, bod 39; ze dne , Cipolla a další, C-94/04 a C-202/04, Sb. rozh. s. I-11421, bod 25, jakož i ze dne , Amurta, C-379/05, Sb. rozh. s. I-9569, bod 64). Potřeba dospět k takovému výkladu práva Společenství, jenž by byl pro vnitrostátní soud užitečný, totiž vyžaduje, aby tento soud vymezil skutkový a právní rámec, do něhož jsou začleněny otázky, jež pokládá, nebo aby alespoň vysvětlil skutkové předpoklady, na nichž se tyto otázky zakládají (viz zejména rozsudek ze dne , Enirisorse, C-237/04, Sb. rozh. s. I-2843, bod 17 a citovaná judikatura).
11

Komise má za to, že omezení volného poskytování služeb pramení zejména z toho, že belgické orgány žádají po dotčených pracovnících, aby předložili dokumenty prokazující jednak to, že se přemísťují do Belgie v rámci vyslání, a že jsou tím pádem zproštěni povinnosti získat pracovní povolení, a dále to, že mají dostatečné prostředky na obživu, ubytování v Belgii a cestovní pojištění k tomu, aby mohli získat vízum.
34

Konkrétně, co se týče vazby příjemce dávky na společnost dotčeného členského státu, Soudní dvůr již rozhodl, že pokud jde o takovou dávku, jako je dávka dotčená ve věci v původním řízení, která není upravena právem Společenství, mají členské státy široký prostor pro uvážení, co se týče stanovení kritérií hodnocení takové vazby (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Tas-Hagen a Tas, bod 36).
51

Tento výklad je potvrzen ustálenou judikaturou Soudního dvora, podle níž do oblasti působnosti šesté směrnice spadají, avšak od DPH jsou v souladu s čl. 13 částí B písm. d) bodem 5 této směrnice osvobozeny zejména operace v oblasti akcií, podílů na společnostech nebo sdruženích, dlužních úpisů a jiných cenných papírů, které spočívají v získávání pravidelného příjmu z činností, které překračují rámec prostého nabývání a prodeje cenných papírů (viz zejména výše uvedený rozsudek Kretztechnik, bod 20). Jak je uvedeno v bodě 31 tohoto rozsudku, tak je tomu zejména v případě operací, které jsou prováděny v rámci podnikatelské činnosti obchodování s cennými papíry za účelem přímého či nepřímého zasahování do řízení společností, v nichž proběhlo převzetí kapitálové účasti, nebo které jsou přímo, trvale a nutně spojeny s činností podléhající dani (viz zejména výše uvedené rozsudky Harnas & Helm, bod 16 a citovaná judikatura, jakož i EDM, bod 59).
38

Rovněž je třeba uvést, že Soudnímu dvoru přísluší, aby vzal v rámci rozdělení pravomocí mezi soudy Společenství a vnitrostátními soudy v úvahu takový skutkový a legislativní kontext, do něhož jsou předběžné otázky zasazeny, jaký vyplývá z předkládacího rozhodnutí (viz zejména rozsudek ze dne 4. prosince 2008, Jobra, C-330/07, Sb. rozh. s. I-9099, bod 17 a citovaná judikatura). Proto bez ohledu na to, které kritické body směřuje lucemburská vláda vůči výkladu vnitrostátního práva, který podal předkládající soud, je nutno provést přezkum této žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce s přihlédnutím k výkladu tohoto práva podanému tímto soudem (viz obdobně rozsudky ze dne , Chateignier, C-346/05, Sb. rozh. s. I-10951, bod 22, a ze dne , Angelidaki a další, C-378/07 až C-380/07, Sb. rozh. s. I-3071, bod 51). Při odpovědi na první dvě otázky je tedy nutno vycházet z předpokladu, že zaměstnankyně propuštěná během svého těhotenství nemá podle lucemburského práva kromě žaloby na neplatnost a znovuzačlenění k dispozici jiný procesní prostředek.
12

Podle článku 5 ministerské vyhlášky o právní pomoci odpovídá základní příspěvek procentnímu podílu odměn a nákladů vzniklých konzultovanému právnímu zástupci, včetně DPH, pokud je tato zahrnuta do výpočtu nákladů. Tento procentní podíl je stanoven podle následujících prahových hodnot disponibilních měsíčních příjmů: „Pokud jde o svobodnou osobu: do 650 eur: 0 % do 850 eur: 20 % do 1000 eur: 30 % do 1200 eur: 40 % do 1300 eur: 55 % do 1400 eur: 75 % Pokud jde o osobu žijící v páru: do 550 eur: 0 % do 650 eur: 20 % do 800 eur: 30 % do 1000 eur: 40 % do 1100 eur: 55 % do 1200 eur: 75 %“.
63

Krom toho i za předpokladu, že by operace dotčená ve věci v původním řízení mohla být považována za dodání zboží ve smyslu šesté směrnice, nemohla by tato operace být osvobozena od daně na základě čl. 13 části B písm. c) této směrnice, jelikož by toto osvobození bylo neslučitelné s cílem sledovaným tímto ustanovením, jímž je zabránit dvojímu zdanění, které je v rozporu se zásadou daňové neutrality vlastní společnému systému DPH (rozsudek ze dne 25. června 1997, Komise v. Itálie, C-45/95, Recueil, s. I-3605, bod 15, jakož i usnesení ze dne , Salus a Villa Maria Beatrice Hospital, C-155/05 a C-18/05, Sb. rozh. s. I-6199, bod 29).
13

Článek 16 nařízení o společné zemědělské politice – podpory 2006 (Regeling GLB-inkomenssteun 2006, dále jen „Regeling“) stanoví zejména: „1. Pro přiznání platebních nároků z vnitrostátní rezervy mohou být zohledněny výlučně následující osoby: […] c) zemědělci, kteří podle článku 21 nařízení č. 795/2004 vynaložili investice do výrobní kapacity nebo nákupu půdy, pokud ministr považuje za prokázané, že podle článku 21 nařízení č. 795/2004 nejpozději dne 15. května 2004: — vynaložili investice do stájové kapacity nebo si stáje alespoň po dobu šesti let pronajímali; — nakoupili půdu nebo si ji alespoň po dobu šesti let pronajímali; — nakoupili zvířata, za které může být zaplacena přímá platba uvedená v příloze VI k nařízení č. 1782/2003; […] d) zemědělci, kteří si podle článku 22 nařízení č. 795/2004 pronajímali nebo koupili půdu, pokud ministr považuje za prokázané, že si tuto půdu pronajali nebo koupili nejpozději dne 15. května 2004; […] 2. Zemědělci ve smyslu odstavce 1 písm. b) až d) mohou získat nároky na platbu z vnitrostátní rezervy pouze tehdy, pokud: a) v důsledku investic do výrobní kapacity nebo v důsledku nabytí vlastnictví, koupě nebo nájmu půdy, na kterou lze poskytnout podporu ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003, v následujícím kalendářním roce disponují: i) větší stájovou kapacitou, ii) více zvířaty, za které může být zaplacena přímá platba uvedená v příloze VI k nařízení č. 1782/2003, […] než je výrobní kapacita nebo plocha půdy, kterou disponovali v referenčním období; b) v důsledku této dodatečné kapacity nebo plochy půdy získali v souladu s výpočty podle článku 17 více přímých plateb a c) pokud tato dodatečná výrobní kapacita nebo plocha půdy ještě nezakládá právo na přiznání platebních nároků nebo referenčních částek na základě referenčního období. 3. O stanovení platebních nároků z vnitrostátní rezervy se musí žádat podle článku 11.“
21

Článek 158 královského nařízení 2393/2004, kterým bylo přijato prováděcí nařízení k zákonu o cizincích (Reglamento de la Ley de Extranjería) ze dne 30. prosince 2004 (BOE č. 6, , s. 485), stanoví: „1. Nemá-li cizinec povolení k pobytu ve Španělsku, zejména z důvodu, že nejsou splněny nebo přestaly být splněny podmínky vstupu nebo pobytu, nebo v případě správního zamítnutí žádostí o prodloužení pobytu, o povolení k pobytu nebo o jakýkoliv jiný doklad nezbytný k tomu, aby mohl pobývat na španělském území, […] musí správní rozhodnutí obeznámit dotyčnou osobu s její povinností opustit stát, aniž je dotčena možnost, že toto oznámení je rovněž zapsáno do cestovního pasu nebo do obdobného dokladu, případně do zvláštního dokladu, je-li dotyčná osoba ve Španělsku na základě průkazu totožnosti, který neumožňuje vepsat poznámku ad hoc. […] 2. K povinnému opuštění země musí dojít ve lhůtě stanovené rozhodnutím o zamítnutí žádosti nebo případně nejpozději ve lhůtě patnácti dnů od oznámení zamítavého rozhodnutí, s výjimkou výjimečných okolností a pokud může dotyčná osoba prokázat, že má dostatečné prostředky pro obživu; v tomto případě může být lhůta prodloužena nejvýše o 90 dnů. Uplyne-li lhůta, aniž došlo k opuštění země, je třeba použít ustanovení stanovená tímto nařízením pro případy, na které odkazuje čl. 53 písm. a) zákona [o cizincích]. 3. Pokud cizinci, na které odkazuje tento článek, skutečně opustí španělské území v souladu s ustanoveními předcházejících odstavců, nebude jim zakázán vstup do státu a budou se moci do Španělska vrátit v souladu s předpisy upravujícími vstup na španělské území. […]“
13

Dne 22. prosince 2003 podala I. Bogiatzi u tribunal d’arrondissement de Luxembourg (okresního soudu v Lucemburku) žalobu na náhradu škody proti Deutscher Luftpool, sdružení podle německého občanského práva, v němž jsou sdruženi pojistitelé leteckých rizik, a proti společnosti Luxair, přičemž se opírala o nařízení č. 2027/97, jakož i Varšavskou úmluvu. Soud rozhodl, že žaloba I. Bogiatzi, podaná pět let poté, co nastaly skutečnosti rozhodné z hlediska původního řízení, je nepřípustná. Uvedený soud měl totiž za to, že dvouletá lhůta stanovená pro podání žaloby na náhradu škody v článku 29 Varšavské úmluvy je lhůtou pevně danou, jejíž běh nelze zastavit ani přerušit.
47

Jak tvrdí generální advokátka v bodech 54 a 55 svého stanoviska, vnitrostátní právní předpisy, které by omezovaly práva vyplývající z pracovního poměru v případě čerpání rodičovské dovolené, by mohly odradit pracovníka od čerpání takové dovolené a podnítit zaměstnavatele, aby spíše propouštěl pracovníky, kteří čerpají rodičovskou dovolenou. To by bylo v přímém rozporu s účelem rámcové dohody o rodičovské dovolené, neboť jedním z jejích cílů je lepší sladění rodinného a pracovního života.
11

Poté, co byla Portugalské republice prodloužena lhůta pro odpověď do 18. února 2006, odpověděla tato dopisem ze dne . Vzhledem k tomu, že Komise měla i po obdržení této odpovědi stále za to, že dotčená právní úprava není v souladu s článkem 43 ES, zaslala tomuto státu dne odůvodněné stanovisko, kterým ho vyzvala k přijetí opatření nezbytných k dosažení souladu s tímto stanoviskem ve lhůtě dvou měsíců od jeho oznámení.
16

Realizace tohoto záměru znamenala jednak zajistit odčerpávání podzemní vody vnikající do tunelu pro elektrické vedení, jakož i do jeho přístupového tunelu, a jednak vybudovat na některých pozemcích v dané oblasti zařízení určená k odčerpávání této vody a provádět injektáž vody do země nebo do skály za účelem nahrazení případného úbytku podzemních vod.
25

To však nic nemění na tom, že i v případě, že uvedená osoba povinná k dani vlastní takovou nemovitost po dobu dostatečnou k tomu, aby odečetla všechny ztráty z následných kladných příjmů, jakož i k tomu, aby odepsala veškeré náklady na pořízení nebo stavbu této nemovitosti, nemůže využít, na rozdíl od osoby povinné k dani s bydlištěm v Německu, která investovala do nemovitosti v tomto členském státě, okamžitého zohlednění těchto ztrát, ani vyšších počátečních sazeb odpisů, a přichází tak, jak zdůrazňuje Komise Evropských společenství, o zvýhodnění týkající se hotovostního toku (viz, obdobně, rozsudky ze dne 12. prosince 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, Sb. rozh. s. I-11753, body 84 a 153, jakož i ze dne , Rewe Zentralfinanz, C-347/04, Sb. rozh. s. I-2647, bod 29).
39

Rozdíl mezi zakázkou na služby a koncesí na služby spočívá v protiplnění za poskytnutí služeb (viz zejména rozsudek ze dne 10. září 2009, WAZV Gotha, C-206/08, Sb. rozh. s. I-8377, bod 51). „Veřejná zakázka na služby“ ve smyslu směrnic 2004/18 a 2004/17 zahrnuje protiplnění, které platí přímo veřejný zadavatel poskytovateli služeb (viz zejména rozsudek ze dne , Parking Brixen, C-458/03, Sb. rozh. s. I-8585, bod 39). O koncesi na služby se jedná tehdy, pokud sjednaný způsob odměny tkví v právu provozovat službu, a předpokládá, že dodavatel na sebe bere riziko spojené s provozováním dotčených služeb (viz zejména rozsudek ze dne , Komise v. Itálie, C-437/07, body 29 a 31, jakož i výše uvedený WAZV Gotha, body 59 a 68).
13

Spor v původním řízení se týká vyjednávacího řízení v rámci zadávání veřejné zakázky na stavební práce ve výši přesahující prahovou hodnotu Společenství. Jde o spor mezi dvěma obchodními společnostmi usazenými v Německu, a to společnostmi Hochtief AG a Linde-Kca-Dresden GmbH na straně jedné a AKRVZ na straně druhé. Zadavatel této zakázky, a to Budapest Főváros Önkormányzata (místní správa Budapešti), do tohoto sporu vstoupil jako vedlejší účastník na podporu AKRVZ.