ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
38

Nelze zajisté vyloučit, že v závislosti na získaných zkušenostech bude moci příjemce po uskutečnění první kontroly předvídat, zda a kdy by ještě mohl očekávat kontrolu a čeho by se mohla týkat. V projednávané věci však Komise České republice nevytýká – a tím spíše ani v této souvislosti nijak nedokládá – že by Česká republika v určitých konkrétních případech provedla kontroly na místě způsobem, který by příjemcům umožňoval s jistotou předvídat časové rozvržení a rozsah pozdějších kontrol a připravit se na ně, a že by tak narušila účinnost kontrol. Jediný nesoulad s unijním právem ve smyslu čl. 52 odst. 1 nařízení č. 1306/2013, za nějž byla v projednávané věci stanovena oprava na základě paušální částky, tak jak vyplývá z formálního sdělení a jak to také Komise potvrdila na jednání, totiž spočívá v tom, že Česká republika neprovedla všechny kontroly v mezních dobách pro oznámení stanovených v článku 25 prováděcího nařízení č. 809/2014.
4

Rámcová smlouva byla změněna dodatkem ze dne 14. září 2017 (dále jen „dodatek k rámcové smlouvě“), jímž byl do rámcové smlouvy vložen článek 1.14 zvláštních podmínek, který mimo jiné stanoví: „2. Podle článků 3, 7 a 8 rozhodnutí Komise (EU, Euratom) 2015/443 [ze dne 13. března 2015] o bezpečnosti v Komisi [Úř. věst. 2015, L 72, s. 41] je možné v zájmu prevence a kontroly rizik pro bezpečnost osob, majetku a informací Komise prověřovat bezúhonnost osob přidělených k práci na místě. Navíc podle loi du 11 décembre 1998 relative à la classification et aux habilitations, attestations et avis de sécurité (belgický zákon ze dne 11. prosince 1998 o bezpečnostní klasifikaci a o bezpečnostních oprávněních, osvědčeních a posudcích) […] může být zaměstnancům přiděleným k práci na místě jejich právo přístupu do prostor smluvního orgánu podmíněno vydáním kladného bezpečnostního posudku belgických orgánů. Udělené právo přístupu zůstává v platnosti, dokud není vydán negativní bezpečnostní posudek. 3. Aby bylo belgickým orgánům umožněno vydání bezpečnostního posudku, předá smluvní dodavatel dotyčným zaměstnancům přiděleným k práci na místě přiložený formulář (informační list). Řádně vyplněné a podepsané informační listy (které musejí být označeny jako ‚informační list‘) se předají zpět ředitelství Komise pro bezpečnost (Evropská komise, HR.DS – BERL 3/190) a aktualizovaný elektronický seznam příslušných osobních údajů uvedených v přiloženém formuláři se zašle na adresu ‚EC-SECURITY-SCREENING@ec.europa.eu‘ nejpozději 30 dnů od podpisu tohoto dodatku. 4. V případě opomenutí nebo odmítnutí vyplnit informační list může být zaměstnanci odepřeno právo přístupu do budov Komise. […] 6. […] Smluvní dodavatel se zavazuje, že do následujících budov Komise vyšle pouze zaměstnance přidělené k práci na místě, kterým byl vydán kladný bezpečnostní posudek: [důvěrné] […]“
57

Žalobce v rámci druhé části prvního žalobního důvodu tvrdí, že Rada porušila jeho právo být vyslechnut. Má za to, že je sice pravda, že účinek překvapení, jejž musí mít opatření spočívající ve zmrazení finančních prostředků, s sebou nese to, že Rada není povinna provést slyšení před prvotním zařazením jména osoby nebo subjektu na seznam, kterým se ukládají omezující opatření, avšak to nemění nic na tom, že v rámci přezkumu takového rozhodnutí o prvotním zařazení na seznam, jako je tomu v projednávané věci, již takový účinek postrádá smysl a musí být dodržena zásada kontradiktornosti, a to jak ve vztahu ke sdělení důvodů před přijetím rozhodnutí o ponechání na sporném seznamu, tak ve vztahu k právu být vyslechnut. Žalobce dodává, že požádal o slyšení u Rady, ale že se Rada ke dni podání projednávané žaloby k této žádosti nevyjádřila.
81

V tomto směru je třeba zdůraznit, že – jak bylo připomenuto v bodě 8 výše – čl. 3 odst. 2 písm. b) rozhodnutí 2010/788, ve znění rozhodnutí 2016/2231, stanoví, že se zavádějí omezující opatření vůči osobám a subjektům, které „jsou zapojeny do plánování, řízení nebo páchání činů, které představují závažné porušování nebo zneužívání lidských práv v [Demokratické republice Kongo]“. Právě na tomto základě bylo žalobcovo jméno původně zapsáno rozhodnutím 2016/2231 na sporný seznam z důvodu, že žalobce byl jakožto velitel první obranné zóny jednotek FARDC zapojen do jejich účasti na nepřiměřeném použití síly a násilných represích, které byly nařízeny v září 2016 v Kinshase (viz bod 16 výše). Rada napadeným rozhodnutím prodloužila platnost omezujících opatření vůči žalobci do 12. prosince 2018, a to z týchž důvodů, kterými bylo odůvodněno prvotní zařazení jeho jména na sporný seznam (viz bod 20 výše).
190

Žalobce poté, co připomněl několik normativních ustanovení týkajících se EBOŠ, uvádí, že až do svého odchodu do důchodu nesl v rámci administrativy vysokou odpovědnost a zastával vedoucí funkce. Informace, které ESVČ poskytla PMO, jsou tedy nesprávné.
79

V tomto ohledu je třeba připomenout, že pokud orgán uplatňuje jednu z výjimek stanovených v článku 4 nařízení č. 1049/2001, má povinnost poměřit zvláštní zájem, jenž má být chráněn nezpřístupněním dotyčného dokumentu, zejména s obecným zájmem na zpřístupnění tohoto dokumentu, a to s ohledem na výhody vyplývající, jak uvádí bod 2 odůvodnění nařízení č. 1049/2001, z větší průhlednosti, tedy bližší účasti občanů na rozhodovacím procesu, jakož i větší legitimity, účinnosti a odpovědnosti správních orgánů ve vztahu k občanům v demokratickém systému (viz rozsudek ze dne 17. října 2013, Rada v. Access Info Europe, C‑280/11 P, EU:C:2013:671, bod 32 a citovaná judikatura). Převažující veřejný zájem tedy může odůvodnit zpřístupnění dokumentu, k němuž je požadován přístup, a to bez ohledu na to, že se uplatní některá z výjimek stanovených v čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001.
41

V tomto ohledu je třeba konstatovat, že jak odvolací senát v podstatě uvedl, přihlášená ochranná známka je trojrozměrnou ochrannou známkou, která je vyobrazena ve tvaru přezky, jež je znázorněna na čtyřech ilustracích z různých pohledů. Na jednom z konců uvedené přezky se nachází malý otvor, do něhož lze vložit kulatý výčnělek ve tvaru knoflíku nacházející se na jeho druhém konci, a to za účelem zavření uvedené přezky. Na první z ilustrací je přezka znázorněna zavřená a kombinace otvoru a kulatého výčnělku ve tvaru knoflíku vloženého do tohoto otvoru představuje konvexní oválný tvar. Na třech následujících ilustracích je přezka znázorněna otevřená, a to z pohledu seshora, zespodu a z profilu (bod 19 napadeného rozhodnutí). Kromě toho je třeba podobně jako odvolací senát (bod 20 napadeného rozhodnutí) uvést, že typ materiálu, z něhož je přezka vyrobena, z ilustrace přihlášky k zápisu nevyplývá.
56

Zadruhé žalobkyně tvrdí, že z výňatků z katalogů vyplývá, že výrobky, které jsou v nich uvedeny, mohou být koupeny pouze třemi různými způsoby: na internetové stránce vedlejší účastnice, v jejích obchodech nebo po telefonu. Skutečnost uvedená žalobkyní, že dotčené výrobky byly rovněž prodávány v jiných internetových obchodech, než které patří vedlejší účastnici (viz body 40 až 43 výše), by tedy zpochybňovala autenticitu katalogů, nebo by naopak katalogy byly v rozporu se skutečností, že dotčené výrobky byly rovněž prodávány v jiných internetových obchodech, než které patří vedlejší účastnici. Nicméně s ohledem na výňatky z katalogů předložené vedlejší účastnicí je nutno konstatovat, že v nich není uvedeno, že prodejní kanály uvedené žalobkyní jsou jedinými zdroji, kde si lze koupit zboží, na němž je umístěna starší ochranná známka. Formulace přejaté v předložených katalozích totiž nevylučují, že takové výrobky prodávají rovněž jiní maloobchodníci než vedlejší účastnice. Jak správně poznamenává EUIPO, není neobvyklé, že tito jiní maloobchodníci nejsou uvedeni v katalozích vedlejší účastnice. Žalobkyně, která byla v tomto ohledu dotázána na jednání, nebyla schopna určit konkrétní formulaci v katalozích, ze které by jednoznačně vyplývalo, že prodejní kanály uvedené v katalozích jsou jedinými zdroji, kde si lze koupit zboží, na němž je umístěna starší ochranná známka. Tento argument žalobkyně je tedy skutkově nepodložený, takže nemůže představovat ani nepřímý důkaz, který by mohl zbavit věrohodnosti skutečnost, že předložené stránky katalogu jsou skutečně výňatky z obsahu katalogů, jejichž obálka byla předložena.
11

Komise konkrétně zpochybnila způsob, jakým portugalské úřady zařadily do jednotlivých kategorií některé výdaje vynaložené v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), které měly být získány zpět. Článek čl. 32 odst. 5 nařízení č. 1290/2005 stanoví, že pokud nebyly částky získány zpět během čtyř let následujících po dni prvotního zjištění správním orgánem nebo soudem nebo během osmi let, jestliže je zpětné získání předmětem vnitrostátního soudního řízení, nese finanční důsledky toho, že nedošlo ke zpětnému získání částek, z 50 % dotyčný členský stát a z 50 % rozpočet Unie (dále jen „pravidlo 50/50“). Komise měla za to, že dluhy vůči portugalské platební agentuře, a sice Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, I. P. (IFAP, Institut pro financování zemědělství a rybolovu, Portugalsko), jejichž vymáhání bylo předmětem exekučního řízení ze strany portugalských daňových orgánů, byly nesprávně zařazeny do kategorie výdajů, jejichž zpětné získání je předmětem řízení před vnitrostátními soudy ve smyslu výše uvedeného ustanovení. Podle Komise tedy mělo být pravidlo 50/50 již uplatněno, pokud částky nebyly získány zpět, po čtyřech letech, a nikoli po osmi letech, jak tvrdily portugalské orgány. Komise proto sdělila portugalským orgánům, že může navrhnout vyloučení části výdajů vykázaných Portugalskou republikou z financování Unií.
39

V projednávaném případě je nutno konstatovat, že žalobci v žalobě uvedli, že se domáhají zrušení „budoucích rozhodnutí nařizujících zaměstnancům výkon pracovních povinností dne 4., 5., 10. a 11. července 2018“. Podle judikatury uvedené v bodě 38 výše jsou přitom taková návrhová žádání, která směřují k tomu, aby Tribunál rozhodl o legalitě hypotetických, dosud nepřijatých aktů, nepřípustná a musí být odmítnuta (usnesení ze dne 27. února 2019, SFIE-PE v. Parlament, T‑401/18, nezveřejněné, EU:T:2019:132, bod 30). Žalobci sice tvrdí, že k 27. červnu 2018 byla uvedená rozhodnutí jistá co do své existence i do svého obsahu, avšak uznávají, že nelze vyloučit, že by někteří tlumočníci, jimž měl být původně nařízen výkon pracovních povinností, museli být v poslední chvíli nahrazeni, zejména z důvodu nemoci.
29

V daném rozhodnutí totiž měla Komise s ohledem na obecnou domněnku důvěrnosti v podstatě za to, že případné zpřístupnění požadovaného dokumentu by mohlo ohrozit cíle dotčeného auditu. Měla tak za to, že takové zpřístupnění by mohlo ohrozit nerušený průběh a nezávislost auditu, zejména pokud jde o následná opatření, která je třeba učinit, jakož i jejich schválení oddělením interního auditu. Měla tedy za to, že existuje předvídatelné riziko, že atmosféra vzájemné důvěry mezi EACEA a uvedeným oddělením by zpřístupněním požadovaného dokumentu byla narušena, což by mohlo mít negativní dopad na zohlednění relevantních doporučení.
77

Bylo by zajisté možné, že kdyby byly dvě osoby přijaty ve stejný okamžik a ve stejném věku, ale jedna z nich by byla zařazena do jednoduchého platového pásma a druhá do složeného platového pásma, byla by jedna z nich způsobilá k účasti na pilotním programu CTS a druhá nikoli. Tato situace by však nevyplývala z diskriminace na základě věku, ale z okamžiku přijetí do zaměstnání a z druhu jejich platového pásma, který je určen druhem vykonávané funkce, tedy z parametrů nezávislých na věku, když druhý z nich byl v rámci odpovědi na první žalobní důvod považován za slučitelný s cíli a předmětem programu CTS.
25

V tomto ohledu, ačkoli Komise v postavení vedlejší účastnice řízení nemůže podle čl. 142 odst. 3 jednacího řádu vznést námitku nepřípustnosti z vlastního podnětu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. června 2019, a&o hostel and hotel Berlin v. Komise, T‑578/17, nezveřejněný, EU:T:2019:437, bod 36), Tribunál musí dotčenou otázku v každém případě posoudit, protože přípustnost žaloby posuzuje povinně i bez návrhu (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 25. ledna 2017, Internacional de Productos Metálicos v. Komise, T‑217/16, nezveřejněné, EU:T:2017:37, bod 24, a rozsudek ze dne 20. června 2019, a&o hostel and hotel Berlin v. Komise, T‑578/17, nezveřejněný, EU:T:2019:437, bod 36).
24

Komise uvádí, že žalobce nepředložil zvláštní a konkrétní důkazy o tom, že v projednávaném případě by zpřístupnění dotčených dokumentů neohrozilo zájem na ochraně důvěrnosti v průběhu vyšetřování, která by mohla vést k zahájení řízení pro nesplnění povinnosti, které by umožnily vyvrátit obecnou domněnku důvěrnosti. Uvádí, že ze samotné své povahy má domněnka za následek přesunutí důkazního břemene a že žalobce tím, že nezpochybňoval, že požadované dokumenty jsou součástí řízení EU Pilot, nepředložil žádný argument prokazující, že domněnka je nepřiměřená nebo neodůvodněná, či to, že je „nespravedlivé“ ji uplatnit. Komise má za to, že žalobce nemůže odkazovat na původní žádost, zatímco žádost o přístup vedla k novému úplnému posouzení ve fázi posouzení potvrzující žádosti.
10

Rozhodnutím ze dne 11. září 2018 (dále jen „napadené rozhodnutí“) druhý odvolací senát EUIPO odvolání zamítl. Měl zejména za to, že relevantním územím pro posouzení nebezpečí záměny je území Evropské unie a relevantní veřejnost tvoří zčásti odborníci v oboru lékařství a zčásti široká veřejnost jakožto koneční spotřebitelé, jejichž úroveň pozornosti je vysoká (body 17 až 24 napadeného rozhodnutí). Odvolací senát měl dále za to, že výrobky spadající do třídy 5, na které se vztahují kolidující ochranné známky, jsou přinejmenším v malé míře podobné, a vyvodil z toho, že není nutné posuzovat existenci případné podobnosti mezi výrobky, na které se vztahuje přihláška k zápisu, a výrobky spadajícími do třídy 3, na které se vztahuje starší ochranná známka (body 25 až 38 napadeného rozhodnutí). Pokud jde o srovnání označení, odvolací senát konstatoval existenci přinejmenším průměrné vzhledové podobnosti, přinejmenším průměrné, ne-li vysoké fonetické podobnosti a u části relevantní veřejnosti přinejmenším nízkého stupně pojmové podobnosti (body 39 až 78 napadeného rozhodnutí). V rámci globálního posouzení nebezpečí záměny zejména připomněl, že podle judikatury týkající se vzájemné závislosti faktorů relevantních pro toto posouzení platí, že jsou-li dotčené výrobky totožné, musí být stupeň rozdílnosti mezi označeními vysoký, aby se předešlo nebezpečí záměny, a dále uvedl, že výrobky dotčené v projednávané věci byly shledány totožnými (bod 80 napadeného rozhodnutí). Odvolací senát dospěl při globálním posouzení k závěru, že se ztotožňuje se stanoviskem námitkového oddělení, podle něhož existuje v projednávané věci nebezpečí záměny (bod 92 napadeného rozhodnutí).
252

Ve svém konkrétním případě žalobkyně nezpochybňuje tvrzení, že podpora, kterou obdržela na provoz všech leteckých spojení s odletem z letiště Olbia, nebyla, pokud jde o toto letiště, postupně snižována, jelikož na základě sporného režimu podpor od provozovatele tohoto letiště obdržela odměny, které se naopak postupně zvyšovaly, jejichž výše byla nejprve 750000 eur za období od března 2010 do března 2011 a 750000 eur za období od léta 2011 do zimy 2011/2012, a poté 1 milion eur za období od léta 2012 do zimy 2012/2013. Pokud jde o letiště Cagliari-Elmas, odměny, které žalobkyně obdržela, se skutečně, jak zdůrazňuje, postupně snižovaly, jelikož žalobkyně nejprve obdržela částku 800000 eur za období od března 2010 do března 2011, poté 700000 eur za období od března 2011 do března 2012 a nakonec 600000 eur za období od března 2012 do března 2013. Ze sporného režimu podpor ani z dokumentů předložených žalobkyní však nevyplývá, že by letecká spojení, na která se tyto částky obecně vztahovaly, byla zisková i bez dotčeného financování ani že by bylo možné stanovit část podpory odpovídající každému z těchto spojení a konstatovat tak, že se podpora poskytnutá na každé dotyčné spojení postupně snižovala.
107

Zatřetí žalobkyně tvrdí, že konstatování odvolacího senátu, podle něhož obsah žaloby rovněž nemá na projednávané řízení vliv, je nesprávné. Kdyby rozhodnutí přijaté na základě vzájemné žaloby na určení práva stanovilo, že má právo požádat o zápis přihlašované ochranné známky, užívání uvedené ochranné známky by nebylo podle § 15 odst. 2 zákona o ochraně ochranných známek a jiných rozlišovacích označení „neoprávněné“, ani „bez legitimních důvodů“, či prováděno „neoprávněně“ podle § 15 odst. 3 zákona o ochraně ochranných známek a jiných rozlišovacích označení. Vzájemná žaloba na určení práva by tak v případě úspěchu měla za následek, že by s ohledem na nové skutečnosti bylo s konečnou plaností rozhodnuto o opodstatněnosti návrhu vedlejší účastnice s cílem zakázat jí užívání přihlašované ochranné známky na základě § 15 odst. 2 a 3 zákona o ochraně ochranných známek a jiných rozlišovacích označení. Naproti tomu dřívější rozhodnutí vydaná ve srovnatelných sporech mezi účastníky řízení by byla pro řízení o vzájemné žalobě na určení práva irelevantní, neboť nové skutečnosti předložené v projednávané věci ještě nemohly být v uvedených rozhodnutích zohledněny.
74

ECB uvádí, že přezkoumala všechny relevantní okolnosti. Žalobkyně má naproti tomu za to, že odůvodnění ECB se opírá pouze o obecné úvahy, a nikoli o jakýkoli konkrétní přezkum, jehož předmětem by bylo zejména posoudit rizikový profil konkrétní instituce. Podle žalobkyně by takový přezkum, pokud by byl proveden, prokázal, že částka základních vlastních zdrojů kategorie 1, které měla k dispozici, byla dostatečná k tomu, aby čelila případným ztrátám, které by mohla utrpět za předpokladu, že by byla vyzvána k zaplacení NPP, které upsala.
69

V napadeném rozhodnutí měla ECB za to, že je povinna zveřejnit správní sankce, které ukládá, bez anonymizace, ledaže by byly splněny podmínky čl. 132 odst. 1 prvního pododstavce písm. a) nebo b) nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu. Měla za to, že žalobkyně neprokázala, že škoda, kterou by jí mohlo způsobit zveřejnění jejího názvu ve spojení se sankcí, která jí byla uložena, by měla větší rozsah než ten, který je vlastní tomuto druhu zveřejnění.
37

Rovněž je třeba zdůraznit, že na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně (viz bod 92 níže), zařízením uvedeným na seznamu zařízení ze třetích zemí, z nichž mohou být produkty živočišného původu dováženy do Unie, nepřísluší individuální právo, které by jim bylo přiznáno na základě aktu unijního práva a jehož předmětem by byl vývoz jejich výrobků na trh Unie. Unijní právo totiž stanoví, že vývoz produktů živočišného původu na trh Unie je podmíněn zařazením dotyčné třetí země na seznam stanovený v článku 11 nařízení č. 854/2004. Kromě toho zařazení zařízení patřícím žalobkyním do seznamů stanovených v článku 12 téhož nařízení neprovádí orgán, instituce nebo útvar Unie, ale pouze orgány dotyčné třetí země, a to výhradně za účelem fungování systému záruk uvedeného v bodech 23 až 34 výše, zejména pokud jde o jeho druhou část popsanou v bodech 28 až 30, 33 a 34 výše.
39

Co se týče smluv na veřejné zakázky uzavírané orgány Evropské unie, čl. 113 odst. 2 finančního nařízení stanoví, že veřejný zadavatel sdělí každému uchazeči, jehož nabídka byla odmítnuta, důvody tohoto rozhodnutí. A dále podle čl. 113 odst. 3 prvního pododstavce písm. a) téhož nařízení veřejný zadavatel vyrozumí všechny uchazeče, kteří nesplňují žádné z kritérií pro vyloučení, vyhovují kritériím pro výběr a písemně o to požádají, o vlastnostech a relativních výhodách přijaté nabídky, jakož i o jménu uchazeče, kterému byla veřejná zakázka zadána, a o zaplacené ceně, případně hodnotě zakázky. Ohledně posledního bodu čl. 161 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci upřesňuje, že „informace podle čl. 113 odst. 3 finančního nařízení sděluje veřejný zadavatel co nejdříve, nejpozději však do patnácti dnů ode dne doručení písemné žádosti“.
142

Bod 4.1.2 napadeného rozhodnutí, nadepsaný „Výše sankce“, je formulován takto: „Při stanovení správní sankce, která bude uložena, ECB zohlednila tyto okolnosti: 4.1.2.1. Pokud jde o závažnost protiprávního jednání, ECB přihlédla ke skutečnosti, že dohlížený subjekt nesprávně zařadil mezi své nástroje zahrnované do CET 1 kapitálové nástroje v celkové hodnotě 2088 milionů [eur], což představuje 67 bazických bodů poměru [CET 1] dohlíženého subjektu na konsolidovaném základě ke dni 30. června 2016. Při posuzování závažnosti protiprávního jednání byla zohledněna i skutečnost, že většina kapitálových nástrojů, které byly nesprávně zařazeny mezi nástroje zahrnované do CET 1, byla vydána v návaznosti na vyplacení dividend akcionářům ve formě akcií, a shodovala se tedy s kmenovými akciemi, které je generují. 4.1.2.2. ECB kromě toho vzala do úvahy skutečnost, že k protiprávnímu jednání docházelo v průběhu pěti po sobě jdoucích čtvrtletních období podávání zpráv a trojího zpřístupňování informací v rámci třetího pilíře v letech 2015 a 2016. [4.1.2.3.] Pokud jde o závažnost porušení povinností, kterého se dopustil dohlížený subjekt, ECB má za to, že k němu došlo přinejmenším z nedbalosti. Protiprávnost závadného jednání dokládají okolnosti popsané v oddílu 3.3. Dohlížený subjekt měl dostatek času k tomu, aby přizpůsobil své operace požadavkům stanoveným v nařízení (EU) č. 575/2013, a ECB (společný tým dohledu) ho upozornila na povinnost získat svolení ECB před zařazením kapitálových nástrojů mezi nástroje zahrnované do [CET 1]. I když dohlížený subjekt o těchto požadavcích věděl, i nadále nástroje zařazoval bez požadovaného svolení. 4.1.2.4. ECB rovněž coby polehčující okolnost zohlednila skutečnost, že na základě žádosti dohlíženého subjektu udělila svolení k zařazování emisí mezi nástroje zahrnované do CET 1 […] S ohledem na všechny výše uvedené skutečnosti, a to včetně argumentů, které dohlížený subjekt uvedl v písemném vyjádření, a s přihlédnutím k zásadě proporcionality, kterou se ECB řídí při výkonu svých sankčních pravomocí, se tudíž výše správní sankce stanoví na částku 4300000 eur, což představuje přibližně 0,0015 % celkového ročního obratu dohlížené skupiny, do níž patří dohlížený subjekt, za hospodářský rok 2017; tato částka zároveň zaručuje jistý a účinný odrazující dopad předmětné sankce, který takovému protiprávnímu jednání zamezí v budoucnu.“
1

Žalobkyně, XH, je úřednicí Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF). Byla jmenována na základě úspěšného absolvování výběrového řízení EPSO/2009/169 (právo) a od 1. července 2014 byla přijata do zaměstnání u prvního oddělení OLAF a zařazena do platové třídy AD 5. Její přijetí do služebního poměru bylo vázáno na zkušební dobu, která skončila dne 31. března 2015 (dále jen „zkušební doba“).
41

V tomto rámci nelze žalobkyni umožnit, aby obnovila běh lhůty pro podání odvolání tím, že tvrdí, že její žádost o opravu ze dne 24. srpna 2017 spadá pod „zápis[…] [nebo] výmaz[…] údajů v rejstříku uvedeném v článku 87 [nařízení č. 2100/94]“. Kdyby totiž žalobkyně mohla podat odvolání na základě článku 67 ve spojení s článkem 87 nařízení č. 2100/94 poté, co podala žádost o opravu data zániku odrůdového práva Společenství a OÚS tuto žádost zamítl, byla by tím dotčena konečná povaha rozhodnutí o udělení. Každý držitel odrůdového práva Společenství by mohl obejít lhůtu pro podání odvolání stanovenou v článku 69 nařízení č. 2100/94 tím, že by stejně jako žalobkyně po uplynutí této lhůty požádal o změnu v rejstříku a podal odvolání proti zamítavému rozhodnutí OÚS. Takové obcházení lhůty pro podání odvolání nelze připustit (obdobně viz rozsudek ze dne 21. března 2014, Yusef v. Komise, T‑306/10, EU:T:2014:141, body 54 a 55).