ROZSUDEK SOUDU (prvního senátu)

6. června 2007

Věc T-432/04

Walter Parlante

v.

Komise Evropských společenství

„Veřejná služba – Úředníci – Povýšení – Rok povýšení 2003 – Odmítnutí povýšení – Udělení bodů k povýšení – Srovnávací přezkum zásluh – Rovné zacházení – Obecná prováděcí ustanovení k článku 45 služebního řádu – Námitka protiprávnosti – Legitimní očekávání“

Předmět: Žaloba, jejímž předmětem je návrh na zrušení jednak rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 5. července 2004 zamítajícího stížnost žalobce proti rozhodnutí téhož orgánu, kterým mu bylo odmítnuto povýšení do platové třídy C1 v roce 2003, a jednak, bude-li třeba, rozhodnutí, které bylo předmětem této stížnosti.

Rozhodnutí: Žaloba se zamítá. Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

Shrnutí

1. Úředníci – Povýšení – Srovnávací přezkum zásluh

(Služební řád úředníků, článek 43 a čl. 45 odst. 1)

2. Úředníci – Povýšení – Srovnávací přezkum zásluh

(Služební řád úředníků, čl. 45 odst. 1)

3. Úředníci – Povýšení – Sliby

(Služební řád úředníků, čl. 45 odst. 1)

1. I v rámci takového systému povyšování, jako je systém zavedený obecnými prováděcími ustanoveními článků 43 a 45 služebního řádu, která přijala Komise, v němž je pro jejich povýšení určující počet bodů, jež úředníci, kteří mohou být povýšeni, nashromáždí, není okolnost, že přiznání určitých bodů pro povýšení spadá do pravomoci generálních ředitelů nebo ředitelů, sama o sobě neslučitelná s požadavkem uskutečnit rozšířený přezkum zásluh úředníků, jež mohou být povýšeni na úrovni orgánu, a to v souladu se zásadami rovného zacházení s úředníky a práva na služební postup. Jejich účast v postupu pro povýšení totiž jednak umožní zohlednit zvláštnosti jejich generálního ředitelství nebo ředitelství, které jsou jim známy prostřednictvím konzultací s jednotlivými vedoucími úředníky a zavést jednotnou perspektivu posudků o vývoji služebního postupu jednotlivých úředníků, jež mohou být povýšeni, které byly vypracovány rozdílnými hodnotiteli. Dále s ohledem zejména na značný počet úředníků, jež mohou být povýšeni do vyšší platové třídy, má takový systém, kde je posouzení zásluh úředníků provedeno na různých úrovních profesní hierarchie vyjádřeno prostřednictvím bodů k povýšení, za cíl umožnit orgánu oprávněnému ke jmenování, aby měl k dispozici zdroje informací a zprávy pro srovnání zásluh úředníků, jež mohou být povýšeni. Odpovídá tak potřebě provést srovnávací přezkum kandidatur s péčí a nestranností, v zájmu služby a v souladu se zásadou rovného zacházení.

Pokud jde konkrétněji o způsob udělování prioritních bodů, které mají k dispozici generální ředitelství k odměňování pro účely povýšení úředníků, jež se v rámci každého generálního ředitelství svými zásluhami odlišují, tento způsob nemůže být považován za neslučitelný s rozšířeným přezkumem zásluh v souladu s článkem 45 služebního řádu a se zásadou rovného zacházení. Posouzení takových hledisek zásluh úředníků, kteří mohou být povýšeni, totiž musí být nutně uskutečněno ve vztahu k úředníkům, kteří náleží k témuž generálnímu ředitelství, přičemž je požadavek rozšířeného přezkumu splněn ve fázi, kdy orgán oprávněný ke jmenování srovná celkový počet bodů k povýšení nashromážděný úředníky, kteří mohou být povýšeni, nezávisle na generálním ředitelství, k němuž jsou přiděleni. Za těchto podmínek má okolnost, že počet prioritních bodů, které mají k dispozici generální ředitelství, je dán na základě počtu úředníků, jež mohou být povýšeni, v rámci těchto generálních ředitelství, za cíl zabránit inflačnímu růstu počtu prioritních bodů udělovaných každým generálním ředitelstvím a zajišťuje tak srovnatelnost bodů k povýšení a rovnost zacházení s úředníky náležejícími k odlišným generálním ředitelstvím.

Pokud jde o případy, v nichž by zejména z důvodu zvláštností generálního ředitelství pouhé použití neomezeného počtu těchto prioritních bodů bránilo vhodnému odměňování zásluh úředníků, jež mohou být povýšeni, přísluší orgánu oprávněnému ke jmenování, aby při výkonu své rozhodovací pravomoci v oblasti povýšení zajistil dodržení článku 45 služebního řádu a zásady rovnosti zacházení, přičemž přiznání neurčitého počtu prioritních bodů nad omezený počet poté, co se dotčení úředníci odvolali, může představovat vhodné opatření v tomto ohledu.

Pokud jde o systém cílového průměru sděleného hodnotitelům pro účely udělení bodů za zásluhy, který vyplývá z poznámek a posouzení v posudku o vývoji služebního postupu, i když je pravda, že má za následek, že jsou tyto zprávy porovnávány v první řadě uvnitř generálního ředitelství a že celkový počet nashromážděných bodů je až v druhé řadě porovnán na úrovni celé Komise, nelze nicméně takový systém kritizovat, jelikož sleduje legitimní cíl, a sice cíl vyloučit subjektivitu vyplývající z posouzení různých hodnotitelů a v důsledku toho je jeho účelem zejména zajistit lepší srovnání vztahů úředníků náležejících k odlišným generálním ředitelstvím. Systém cílového průměru nemůže být jako takový považován za neslučitelný s požadavkem rozšířeného přezkumu zásluh.

V tomto ohledu, i když přísné použití cílového průměru v případě generálních ředitelství, která mají velice omezený počet úředníků, jež mohou být povýšeni v dané platové třídě a která v důsledku toho netvoří reprezentativní vzorek odrážející běžnou skutečnost, by mohlo zkreslit srovnávací přezkum posudků o vývoji služebního postupu na úrovni Komise způsobem, který by byl v rozporu se článkem 45 služebního řádu a se zásadou rovnosti zacházení, obecná prováděcí ustanovení k tomuto článku přijatá tímto orgánem umožňují orgánu oprávněnému ke jmenování, který rozhoduje ohledně žádostí o autoremeduru podaných úředníky a výborům pro povýšení, které mohou výjimečně zrušit omezení počtu bodů k povýšení, které má k dispozici generální ředitelství, jež překročilo cílový průměr a zohlednit specifické situace, jestliže nastanou, a zajistit, aby se reprezentativní hodnocení zásluh úředníků dané platové třídy v generálním ředitelství ve formě bodů za zásluhy, neodůvodněným způsobem neodráželo v individuální situaci úředníků, jež mohou být povýšeni, pokud jde o počet prioritních bodů přidělených každému generálnímu ředitelství.

(viz body 56, 59 až 61, 63 až 68, 71, 72 a 74 až 77)

Odkazy: Soud, 10. července 1992, Mergen v. Komise, T‑53/91, Recueil, s. II‑2041, bod 36; Soud, 13. července 1995, Rasmussen v. Komise, T‑557/93, Recueil FP, s. I‑A‑195 a II‑603, bod 22; Soud, 16. září 1998, Rasmussen v. Komise, T‑234/97, Recueil FP, s. I‑A‑507 a II‑1533, bod 24; Soud, 3. října 2000, Cubero Vermurie v. Komise, T‑187/98, Recueil FP, s. I‑A‑195 a II‑885, bod 61; Soud, 22. února 2000, Rose v. Komise, T‑22/99, Recueil FP, s. I‑A‑27 a II‑115, bod 57; Soud, 9. července 2002, Callebaut v. Komise, T‑233/01, Recueil FP, s. I‑A‑115 a II‑625, bod 46; Soud, 19. března 2003, Tsarnavas v. Komise, T‑188/01 až T‑190/01, Recueil FP, s. I‑A‑95 a II‑495, bod 121; Soud, 15. září 2005, Casini v. Komise, T‑132/03, Sb. VS s. I‑A‑253 a II‑1169, bod 53 a uvedená judikatura

2. Přechodná ustanovení zavedená obecnými prováděcími ustanoveními článku 45 služebního řádu, která přijala Komise a která umožňují generálním ředitelstvím udělit v roce povýšení 2003 až čtyři zvláštní dodatečné prioritní body za účelem zohlednění úředníků navržených k povýšení v předchozím roce, kteří však nebyli povýšeni z důvodu omezení povýšit v uvedeném roce 150 % úředníků připadajících v úvahu pro povýšení, nejsou v rozporu se článkem 45 služebního řádu. Udělení těchto bodů, které totiž není povinné a které nevede automaticky k povýšení, má dočasně zajistit přechod z jednoho systému povyšování na druhý a představuje vhodný způsob, jak zohlednit skutečnost, že tito úředníci již byli navrženi k povýšení v rámci předchozího roku a zároveň, jak vzít v úvahu rozpočtová omezení týkající se disponibilních pracovních míst v roce 2003.

3. Tato ustanovení nezasahují ani do zásady rovného zacházení. Jelikož je totiž funkcí zvláštních dodatečných prioritních bodů odměňovat zvláště zasloužilé úředníky v rámci generálních ředitelství z důvodu zásluh, které prokázali v minulosti, aniž by však byli povýšeni, nenacházejí se tito úředníci v situaci srovnatelné s dalšími úředníky, kteří s ohledem na toto hledisko jejich zásluh, v minulém roce nebyli navrženi k povýšení. Nenacházejí se ani v situaci, která je srovnatelná se situací úředníků navržených k povýšení během předchozího roku, kteří ale nebyli povýšení z důvodu omezení povýšit v uvedeném roce 150 % úředníků připadajících v úvahu pro povýšení a kterým nemůžou být tyto body přiznány, jelikož zásluhy těchto posledně uvedených, jako byli během předchozího roku posuzováni generálními ředitelstvími, jsou nižší než zásluhy prvně uvedených úředníků, přičemž je pořadí, ve kterém byli úředníci umisťováni do seznamů úředníků navržených k povýšení určováno generálním ředitelstvím, k němuž jsou přiděleni podle posouzení jejich zásluh. V tomto ohledu nezakládá skutečnost, že se počet úředníků, kteří mohou požívat těchto bodů, mění podle velikosti generálních ředitelství, porušení zásady nediskriminace. Na rozdíl od toho rovnost zacházení s úředníky, kteří náleží k různým generálním ředitelstvím, je zajištěna právě skutečností, že je dotčené omezení vyjádřeno procentním podílem příležitostí k povýšení v předchozím roce, a tudíž umožňuje zohlednit rozdíly, které mezi generálními ředitelstvími existují, pokud jde o počet úředníků, kteří mohou být povýšeni v rámci každého generálního ředitelství.

(viz body 91, 92, 94 až 97 a 106 až 110)

4. Slib povýšit zbývajícího úředníka z předchozího roku povýšení, byť by byl prokázán, nemohl u tohoto úředníka vzbudit legitimní očekávání, vzhledem k tomu, že byl dán, aniž by zohlednil použitelná ustanovení služebního řádu, přičemž byla porušena povinnost provést srovnávací přezkum zásluh úředníků připadajících v úvahu pro povýšení, jak je stanoveno v článku 45 služebního řádu.

(viz bod 122)

Odkazy:

Soud, 26. října 2000, Verheyden v. Komise, T‑138/99, Recueil FP, s. I‑A‑219 a II‑1001, bod 71 a uvedená judikatura