Věc C-374/03

Gaye Gürol

v.

Bezirksregierung Köln

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Sigmaringen)

„Dohoda o přidružení EHS-Turecko – Článek 9 rozhodnutí rady přidružení č. 1/80 – Přímý účinek – Přístup ke vzdělávání dětí tureckého pracovníka působícího na řádném trhu práce – Děti pobývající se svými rodiči – Podpora pro vzdělávání“

Stanovisko generálního advokáta L. A. Geelhoeda přednesené dne 2. prosince 2004

Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. července 2005

Shrnutí rozsudku

1. Mezinárodní dohody – Dohoda o přidružení EHS-Turecko – Rada přidružení zřízená dohodou o přidružení EHS-Turecko – Rozhodnutí č. 1/80 – Přístup tureckých dětí ke vzdělávání a odbornému vzdělávání a nárok na vnitrostátní výhody (článek 9) – Přímý účinek – Nárok na podporu na studia poskytovaná v zahraničí – Studia absolvovaná v Turecku – Nedostatek vlivu

(Rozhodnutí rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80, článek 9)

2. Mezinárodní dohody – Dohoda o přidružení EHS-Turecko – Rada přidružení zřízená dohodou o přidružení EHS-Turecko – Rozhodnutí č. 1/80 – Přístup tureckých dětí ke vzdělávání a odbornému vzdělávání (čl. 9 první věta) – Podmínka pobytu „s rodiči“ – Pojem – Dítě, které má své trvalé bydliště v univerzitním městě a u svých rodičů má pouze přechodné bydliště – Zahrnutí

(Rozhodnutí rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80, článek 9)

1. Článek 9 rozhodnutí rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80, který pro turecké děti, které řádně pobývají v členském státě Společenství se svými rodiči, kteří v něm jsou nebo byli řádně zaměstnáni, zakotvuje právo, aby byly v tomto členském státě přijaty do kurzů všeobecného vzdělávání, učení nebo odborného vzdělávání na základě stejných kritérií pro přijetí, pokud jde o požadované vzdělání, jako děti státních příslušníků tohoto členského státu a požívaly výhod stanovených v této oblasti vnitrostátními právními předpisy, má v členských státech přímý účinek.

Uvedené ustanovení totiž obsahuje povinnost rovnosti zacházení v přístupu ke kurzům vzdělávání a odborného vzdělávání na základě stejných kritérií a při požívání výhod poskytovaných v této oblasti, která může být v podstatě uplatňována procesním subjektem u vnitrostátního soudu za účelem požadavku, aby soud nepoužil diskriminační ustanovení právní úpravy členského státu, která podřizuje poskytnutí nároku nebo výhody podmínce, která není stanovena pro vlastní státní příslušníky, aniž by bylo za tímto účelem vyžadováno přijetí doplňujících prováděcích opatření.

Jelikož je tak tureckým dětem zaručen nediskriminační přístup k opatřením podpory pro vzdělávání, pokud hostitelský členský stát nabídne svým vlastním státním příslušníkům možnost požívat podpory pro vzdělávání na studia poskytovaná v zahraničí, musejí turecké děti s ohledem na znění článku 9 rozhodnutí č. 1/80 za účelem zachování rovnosti příležitostí mezi studenty, požívat stejné výhody, pokud zamýšlejí absolvovat studia mimo tento členský stát. Žádná skutečnost v tomto ohledu neodůvodňuje vyloučení tureckých dětí z využití rovnosti zacházení pouze z důvodu, že se rozhodly absolvovat uvedené vzdělávání ve státě původu jejich rodiny.

(viz body 22–23, 26, 42–45, výrok 1 a 3)

2. Podmínka pobytu s rodiči ve smyslu čl. 9 první věty rozhodnutí rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80 je splněna v případě tureckého dítěte, které poté, co řádně se svými rodiči pobývalo v hostitelském členském státě, ustanovilo své trvalé bydliště v místě nacházejícím se ve stejném státě, kde absolvuje univerzitní vzdělávání, zatímco je u svých rodičů přihlášeno pouze k přechodnému bydlišti.

Uvedené ustanovení totiž nepodřizuje právo na rovné zacházení v přístupu ke vzdělávání a odbornému vzdělávání takovým zvláštním podmínkám pobytu u rodičů během období vzdělávání, jako je existence společné domácnosti dětí a rodičů, ani takovému zvláštnímu způsobu pobytu během uvedeného období, jako je trvalé bydliště spíše než přechodné bydliště. Tento výklad je krom toho nutný pro účely zajištění úplného uskutečnění cíle sledovaného uvedeným ustanovením, který spočívá v tom, aby bylo tureckým dětem umožněno vzdělávat se a odborně se vzdělávat v hostitelské zemi jejich rodičů, aniž by byl omezen výběr dotyčných osob, pokud jde o druh poskytovaného vzdělávání.

(viz body 30–31, 33, výrok 2)

ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)

7. července 2005 ( )

„Dohoda o přidružení EHS-Turecko – Článek 9 rozhodnutí rady přidružení č. 1/80 – Přímý účinek – Přístup ke vzdělávání dětí tureckého pracovníka působícího na řádném trhu práce – Děti pobývající se svými rodiči – Podpora pro vzdělávání“

Ve věci C‑374/03,

jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Verwaltungsgericht Sigmaringen (Německo) ze dne 31. července 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 8. září 2003, v řízení

Gaye Gürol

proti

Bezirksregierung Köln,

SOUDNÍ DVŮR (první senát),

ve složení P. Jann, předseda senátu, K. Lenaerts, J. N. Cunha Rodrigues (zpravodaj), E. Juhász a M. Ilešič, soudci,

generální advokát: L. A. Geelhoed,

vedoucí soudní kanceláře: M.-F. Contet, vrchní rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 21. října 2004,

s ohledem na vyjádření předložená:

– za G. Gürol I. Baysu, Rechtsanwältin,

– za Bezirksregierung Köln R. Bongsem a E. Frings-Schäfer, jako zmocněnci,

– za německou vládu C.-D. Quassowskim a A. Tiemann, jako zmocněnci,

– za rakouskou vládu E. Riedlem, jako zmocněncem,

– za Komisi Evropských společenství B. Martenczukem a D. Martinem, jako zmocněnci,

po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 2. prosince 2004,

vydává tento

Rozsudek

1 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 9 rozhodnutí rady přidružení č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení (dále jen „rozhodnutí č. 1/80“). Rada přidružení byla zřízena Dohodou zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, podepsanou dne 12. září 1963 v Ankaře Tureckou republikou na jedné straně a členskými státy EHS a Společenstvím na straně druhé, která byla uzavřena, schválena a potvrzena jménem Společenství rozhodnutím Rady 64/732/EHS ze dne 23. prosince 1963 ( č. věst. 1964, 217, s. 3685, dále jen „dohoda o přidružení“).

2 Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi G. Gürol, tureckou státní příslušnicí, a Bezirksregierung Köln ve věci žádosti o poskytnutí podpory pro vzdělávání na základě spolkového zákona o individuální podpoře pro vzdělávání (Bundesausbildungsförderungsgesetz, dále jen „BAföG“).

Právní rámec

Přidružení EHS-Turecko

3 Článek 12 dohody o přidružení stanoví:

„Smluvní strany se dohodly, že se při vzájemném postupném zavedení volného pohybu pracovníků budou inspirovat články 48, 49 a 50 Smlouvy o založení Společenství.“

4 Podle článku 36 dodatkového protokolu, podepsaného v Bruselu dne 23. listopadu 1970, uzavřeného, schváleného a potvrzeného jménem Společenství nařízením Rady (EHS) č. 2760/72 ze dne 19. prosince 1972 ( č. věst. L 293, s. 1, dále jen „dodatkový protokol“):

„Volný pohyb pracovníků mezi členskými státy Společenství a Tureckem se bude provádět postupně, v souladu se zásadami stanovenými v článku 12 dohody o přidružení, od konce dvanáctého do dvacátého druhého roku po vstupu uvedené dohody v platnost.

Rada přidružení rozhodne o pravidlech nezbytných pro tento účel.“

5 Článek 9 rozhodnutí č. 1/80 zní následovně:

„Turecké děti řádně pobývající v členském státě Společenství se svými rodiči, kteří v něm jsou nebo byli řádně zaměstnáni, budou v tomto členském státě přijati do kurzů všeobecného vzdělávání, učení nebo odborného vzdělávání na základě stejných kritérií pro přijetí, pokud jde o požadované vzdělání, jako děti státních příslušníků tohoto členského státu. V tomto členském státě mohou požívat výhod stanovených v této oblasti vnitrostátními právními předpisy.“ (neoficiální překlad)

Vnitrostátní právní úprava

6 Podle článku 1 BAföG:

„Na základě tohoto zákona existuje nárok na individuální podporu pro vzdělávání v rámci vzdělávání odpovídajícího zájmům, schopnostem a výsledkům, pokud student jinak nemá prostředky nezbytné na své živobytí a na své vzdělání.“

7 Článek 5 BAföG, nazvaný „Vzdělávání v zahraničí“, ve svém odstavci 2 stanoví:

„Podpora pro vzdělávání je přiznána všem studentům, kteří mají své trvalé bydliště na vnitrostátním území a kteří studují ve vzdělávacím zařízení nacházejícím se v zahraničí:

– pokud jsou tato studia pro vzdělávání dotyčného za současného stavu tohoto vzdělávání prospěšná a pokud alespoň část tohoto vzdělávání může být uznána jako prvek požadované nebo obvyklé délky trvání vzdělávání, nebo

– pokud v rámci mezinárodní spolupráce mezi německým vzdělávacím zařízením a zahraničním zařízením mohou být vzájemně se kombinující výuky jednoho vzdělávání alternativně nabídnuty německým zařízením nebo zahraničním zařízením, nebo

– pokud se student vzdělává ve vzdělávacím zařízení členského státu Evropské unie poté, co se po dobu nejméně jednoho roku vzdělával v německém vzdělávacím zařízení,

a pokud má dotyčný dostatečné jazykové znalosti. Na odborná zařízení se bod 1 vztahuje pouze v případě, že studijní program vyžaduje tento pobyt v zemi za účelem získání jazykových znalostí. Vzdělávání musí trvat nejméně šest měsíců nebo jeden semestr; pokud se uskutečnilo v rámci spolupráce se zahraničním zařízením, musí trvat nejméně dvanáct týdnů. Bod 1 se vztahuje na studenty uvedené v čl. 8 odst. 2 BAföG pouze v případě, že je pobyt v zahraničí uložen v ustanoveních týkajících se vzdělávání jako část vzdělávání, která musí být nutně uskutečněna v zahraničí.“

8 Článek 8 odst. 1 BAföG stanoví:

„Podpora pro vzdělávání se vyplácí:

1. německým státním příslušníkům ve smyslu ústavy (Grundgesetz);

2. osobám bez státní příslušnosti ve smyslu zákona o postavení osob bez státní příslušnosti na spolkovém území;

3. cizincům pobývajícím v Německu, kteří mají právo na azyl podle zákona o azylovém řízení;

4. cizincům obvykle pobývajícím v Německu, kteří mají postavení uprchlíků podle článku 1 zákona o opatřeních ve prospěch uprchlíků přijatých v rámci akcí humanitární pomoci;

5. cizincům obvykle pobývajícím v Německu, kteří mají postavení uprchlíků a jejichž povolení k pobytu na území Spolkové republiky Německo není pouze dočasné;

6. cizincům obvykle pobývajícím v Německu, kteří jsou chráněni proti jakémukoli vyhoštění ve smyslu článku 51-I zákona o cizincích;

7. cizincům, kteří mají své trvalé bydliště na území použitelnosti zákona, jestliže jeden z rodičů je ve smyslu ústavy německým státním příslušníkem;

8. studentům, kteří jakožto děti mají právo volného pohybu v souladu se zákonem o pobytu státních příslušníků Společenství (Aufenthaltsgesetz/EWG), kteří jakožto děti mají podle tohoto zákona právo pobytu, nebo studentům, kteří jakožto děti nemají právo volného pohybu nebo právo pobytu podle tohoto zákona z důvodu, že jsou ve věku 21 let nebo více nebo kteří nejsou výživou odkázáni na své rodiče nebo jejich manžele či manželky;

9. studenům, kteří jsou státními příslušníky jiného členského státu Evropského společenství nebo jiného státu Evropského hospodářského prostoru, kteří byli v Německu zaměstnáni před tím, než zahájili své vzdělávání; musí v zásadě existovat souvislost mezi obsahem vykonávané činnosti a vzděláváním.“

9 V souladu s odst. 2 bodem 2 téhož ustanovení:

„Podpora pro vzdělávání je poskytována ostatním cizincům pouze za podmínky, že alespoň jeden z jejich rodičů pobýval v Německu a řádně tam pracoval po celkovou dobu tří let během posledních šesti let předcházejících začátku části vzdělávání, pro kterou může být podpora poskytnuta.“

Spor v původním řízení a předběžné otázky

10 G. Gürol, žalobkyně v původním řízení, je tureckou státní příslušnicí narozenou v Německu, jejíž rodiče, rovněž turecké státní příslušnosti, žijí stejně jako jejich dcera v uvedeném členském státě a jsou v něm řádně zaměstnáni.

11 Od začátku školního roku 1995 G. Gürol studuje na univerzitě v Tübingenu (Německo) politickou ekonomii, obor „regionální studia“. Pro tento studijní cyklus obdržela podle BAföG podporu pro vzdělávání.

12 Tím, že G. Gürol zahájila svá univerzitní studia, ustanovila své trvalé bydliště v Tübingenu, přičemž udala, že se její přechodné bydliště nachází u jejích rodičů pobývajících v Philippsburgu (Německo). V rámci stejného studijního cyklu dotyčná od měsíce října 1999 do měsíce září 2000 studovala na univerzitě Bogazici v Istanbulu (Turecko). Po dobu trvání tohoto pobytu udala jako trvalé bydliště bydliště svých rodičů. Po svém návratu do Německa znovu ustanovila své trvalé bydliště v Tübingenu a udala bydliště svých rodičů jako přechodné bydliště.

13 Dne 13. srpna 1999 G. Gürol předložila u Landesamt für Ausbildungsförderung Nordrhein-Westfalen (útvar podpory vzdělávání spolkové země Severní Porýní – Vestfálsko), který byl v mezidobí nahrazen Bezirksregierung Köln, žádost o podporu pro vzdělávání z důvodu svého studijního pobytu v Istanbulu.

14 Rozhodnutím ze dne 2. září 1999 byla tato žádost žalovaným v původním řízení podle ustanovení čl. 5 odst. 2 BAföG zamítnuta. Žalovaný totiž měl za to, že G. Gürol měla být považována za cizinku ve smyslu čl. 8 odst. 2 bodu 2 téhož zákona, takže na rozdíl zejména od německých státních příslušníků má podle čl. 5 odst. 2 čtvrté věty BAföG nárok na podporu pro vzdělávání v zahraničí „pouze v případě, že je pobyt v zahraničí uložen v ustanoveních týkajících se vzdělávání jako část vzdělávání, která musí být nutně uskutečněna v zahraničí“. Tak tomu však v tomto případě není, pokud se týká hlavního studijního cyklu zvoleného G. Gürol.

15 Studijní program takového cyklu totiž pouze uvádí, že studijní pobyt na univerzitě mimo Německo během jednoho nebo dvou semestrů představuje dobrou příležitost pro studenty, kteří si zvolili obor „regionální studia“, aby si prohloubili své jazykové a kulturní znalosti dotyčného regionu a získali zkušenost, zejména s ohledem na budoucí příležitosti profesního uplatnění. Jedná se o pouhé doporučení a za účelem ukončení daného vzdělávání není zmíněn nezbytný charakter pobytu na zahraniční univerzitě, i když dopisem ze dne 9. srpna 1999 univerzita v Tübingenu potvrdila, že pobyt v zahraničí byl naléhavě požadován fakultou ekonomických věd této univerzity. Mimoto zkušební řád uplatnitelný na uvedené vzdělávání nezmiňuje studijní pobyt v zahraničí jakožto podmínku získání uvedeného diplomu.

16 Stížnost proti výše uvedenému rozhodnutí podaná G. Gürol dne 29. září 1999 byla zamítnuta rozhodnutím ze dne 17. prosince 1999.

17 Předkládající soud, kterému byla věc předložena žalobou podanou dne 2. února 2000, poukazuje na to, že nevyplývá-li žádný nárok na požadovanou podporu zejména z BAföG, může takový nárok případně vycházet z článku 9 rozhodnutí č. 1/80.

18 Za těchto podmínek Verwaltungsgericht Sigmaringen rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

„1) Má čl. 9 první věta rozhodnutí č. 1/80 […] ve vnitrostátním právním řádu členských států přímý účinek, takže turecké děti řádně pobývající v členském státě Společenství se svými rodiči, kteří v něm jsou nebo byli řádně zaměstnáni, mají na základě stejných kritérií jako děti státních příslušníků tohoto členského státu právo na rovný přístup ke kurzům všeobecného vzdělávání, učení nebo odborného vzdělávání?

2) V případě kladné odpovědi na první otázku:

Je podmínka ,řádného pobytu se svými rodiči‛ rovněž splněna tureckými dětmi, které ustanoví a zachovají si své trvalé bydliště v místě, kde je poskytováno univerzitní odborné vzdělávání, a jsou u svých rodičů přihlášeni pouze k přechodnému bydlišti?

3) V případě kladné odpovědi na druhou otázku:

Vyplývá z čl. 9 první věty rozhodnutí č. 1/80 […] kromě práva na rovný přístup ke vzdělávacím zařízením ve prospěch osob uvedených v tomto článku, rovný nárok na veřejné dávky poskytované členským státem za účelem usnadnění účasti na vzdělávání, nebo mají být ustanovení první a druhé věty článku 9 nařízení č. 1/80 […] vykládána v tom smyslu, že si členské státy zachovaly možnost podřídit poskytování sociálních dávek v oblasti vzdělávání osobám uvedeným v první větě jiným podmínkám, nebo omezit tyto dávky?

4) V případě kladné odpovědi na druhou a třetí otázku:

Vztahuje se to rovněž na případ vysokoškolského vzdělávání poskytovaného osobám uvedeným ve sporném ustanovení v jejich zemi původu, Turecku?“

K předběžným otázkám

K první otázce

19 Touto otázkou se předkládající soud táže, zda má čl. 9 první věta rozhodnutí č. 1/80 na území členských států přímý účinek.

20 V souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora musí být ustanovení rozhodnutí rady přidružení EHS-Turecko považováno za ustanovení s přímým účinkem, jestliže s ohledem na své znění a na předmět a povahu rozhodnutí, jehož je součástí, a na dohodu, se kterou souvisí, toto ustanovení obsahuje jasnou a přesnou povinnost, která nepodléhá, co se týče jejího výkonu nebo účinků, přijetí jakéhokoli následného aktu (viz v tomto smyslu zejména rozsudky ze dne 20. září 1990, Sevince, C‑192/89, Recueil, s. I‑3461, bod 15, a ze dne 8. května 2003, Wählergruppe Gemeinsam, C‑171/01, Recueil, s. I‑4301, body 54 a 55).

21 Jak to připustili všichni vedlejší účastníci v tomto řízení, čl. 9 první věta rozhodnutí č. 1/80 tyto podmínky splňuje.

22 Pokud jde o znění tohoto ustanovení, je třeba poukázat na to, že pro turecké děti, které řádně pobývají v členském státě Společenství se svými rodiči, kteří v něm jsou nebo byli řádně zaměstnáni, zakotvuje právo, aby byly v tomto státě přijaty do kurzů všeobecného vzdělávání, učení nebo odborného vzdělávání na základě stejných kritérií pro přijetí, pokud jde o požadované vzdělání, jako děti státních příslušníků tohoto členského státu.

23 Článek 9 první věta rozhodnutí č. 1/80 obsahuje povinnost rovnosti zacházení v přístupu ke kurzům vzdělávání a odborného vzdělávání na základě stejných kritérií, která může být v podstatě uplatňována procesním subjektem u vnitrostátního soudu za účelem požadavku, aby soud nepoužil diskriminační ustanovení právní úpravy členského státu, která podřizuje poskytnutí nároku podmínce, která není stanovena pro vlastní státní příslušníky, aniž by bylo za tímto účelem vyžadováno přijetí doplňujících prováděcích opatření (viz obdobně rozsudek ze dne 4. května 1999, Sürül, C‑262/96, Recueil, s. I‑2685, bod 63).

24 Tento závěr je potvrzen okolností, že článek 9 rozhodnutí č. 1/80 představuje pouze provedení a konkretizaci obecné zásady zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti stanovené v článku 9 dohody o přidružení, ustanovení, které odkazuje na článek 7 Smlouvy o EHS (později článek 6 Smlouvy o ES, nyní po změně článek 12 ES) (viz obdobně výše uvedený rozsudek Wählergruppe Gemeinsam, bod 59) ve zvláštní oblasti přístupu ke vzdělávání a k odbornému vzdělávání v hostitelském členském státě (viz, v tomto smyslu, rozsudek ze dne 19. listopadu 1998, Akman, C‑210/97, Recueil, s. I‑7519, bod 41).

25 Zjištění, že zásada zákazu diskriminace uvedená v čl. 9 první větě rozhodnutí č. 1/80 může přímo upravovat postavení jednotlivců, rovněž není v rozporu s předmětem a povahou tohoto rozhodnutí a dohody o přidružení, se kterou souvisí (viz výše uvedený rozsudek Wählergruppe Gemeinsam, body 61 až 65).

26 Za těchto podmínek je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 9 první věta rozhodnutí č. 1/80 má v členských státech přímý účinek.

K druhé otázce

27 Z odůvodnění předkládacího rozhodnutí vyplývá, že podstatou této otázky předkládajícího soudu je, zda je podmínka pobytu s rodiči ve smyslu čl. 9 první věty rozhodnutí č. 1/80 splněna v případě tureckého dítěte, které poté, co řádně pobývalo se svými rodiči v hostitelském členském státě, ustanovilo své trvalé bydliště v místě nacházejícím se ve stejném státě, kde absolvuje univerzitní vzdělávání, zatímco je u svých rodičů přihlášeno pouze k přechodnému bydlišti.

28 Předkládající soud si zvláště klade otázku, zda podmínka pobytu uvedená v čl. 9 první větě rozhodnutí č. 1/80 předpokládá existenci společné domácnosti nebo zda je existence společného bydliště dostačující, a zda je v tomto posledním případě uvedená podmínka splněna zachováním přechodného bydliště u rodičů.

29 Turecké dítě, které jako ve věci v původním řízení řádně pobývá se svými rodiči v hostitelském členském státě a v okamžiku, kdy zahájí svá studia, přehlásí své trvalé bydliště z místa bydliště rodičů do místa, kde se nachází vzdělávací nebo školící zařízení nacházející se ve stejném státě, přičemž udává své přechodné bydliště u svých rodičů, splňuje podmínku pobytu stanovenou v čl. 9 první větě rozhodnutí č. 1/80.

30 Uvedené ustanovení jednak nepodřizuje právo na rovné zacházení v přístupu ke vzdělávání a odbornému vzdělávání takovým zvláštním podmínkám pobytu u rodičů během období vzdělávání, jako je existence společné domácnosti dětí a rodičů, ani takovému zvláštnímu způsobu pobytu během uvedeného období, jako je trvalé bydliště spíše než přechodné bydliště.

31 Tento výklad je kromě toho nutný pro účely zajištění úplného uskutečnění cíle sledovaného uvedeným ustanovením, který spočívá v tom, aby bylo tureckým dětem umožněno vzdělávat se a odborně se vzdělávat v hostitelské zemi jejich rodičů, aniž by byl omezen výběr dotyčných osob, pokud jde o druh poskytovaného vzdělávání.

32 Všechny druhy vzdělávání totiž nejsou nezbytně poskytovány v blízkosti bydliště rodičů dotyčné osoby, takže pouze právo dotyčné osoby na to, aby se usadila v jiném místě než v místě bydliště rodičů, může případně tureckým dětem, obdobně jako v případě dětí státních příslušníků hostitelského členského státu, zajistit skutečný prospěch z výběru vzdělávání, která mají v úmyslu absolvovat.

33 V důsledku toho je třeba na druhou otázku odpovědět tak, že podmínka pobytu s rodiči ve smyslu čl. 9 první věty rozhodnutí č. 1/80 je splněna v případě tureckého dítěte, které poté, co řádně se svými rodiči pobývalo v hostitelském členském státě, ustanovilo své trvalé bydliště v místě nacházejícím se ve stejném státě, kde absolvuje univerzitní vzdělávání, zatímco je u svých rodičů přihlášeno pouze k přechodnému bydlišti.

K třetí a čtvrté otázce

34 Podstatou těchto otázek předkládajícího soudu, které je třeba přezkoumat společně, je, zda čl. 9 první a druhá věta rozhodnutí č. 1/80 má být vykládán v tom smyslu, že ve prospěch osob uvedených v tomto ustanovení zaručuje právo na nediskriminační přístup k podpoře pro vzdělávání, jaká je stanovena právní úpravou dotčenou v původním řízení, a zda se v případě kladné odpovědi toto právo uplatní rovněž, pokud jde o vysokoškolské vzdělávání absolvované v Turecku.

35 Je namístě konstatovat, že podpora pro vzdělávání poskytovaná podle BAföG, která se podle jeho článku 1 vyplácí studentům, kteří jinak nemají prostředky nezbytné na své živobytí a na své vzdělávání, je na základě čl. 5 odst. 2 tohoto zákona poskytována tureckým studentům, kteří chtějí ukončit vzdělání v zahraničí pouze tehdy, pokud je toto vzdělávání uloženo „v ustanoveních týkajících se vzdělávání jako část tohoto vzdělávání, která musí být nutně uskutečněna v zahraničí.“ Němečtí státní příslušníci mají naopak nárok na uvedenou podporu, pokud jsou studia v zahraničí za současného stavu vzdělávání „prospěšná“ pro jejich vzdělávání a pokud alespoň část tohoto vzdělávání může být uznána jako prvek požadované nebo obvyklé délky trvání vzdělávání.

36 Článek 9 první věta rozhodnutí č. 1/80 přiznává tureckým dětem právo na nediskriminační přístup ke kurzům všeobecného vzdělávání, učení a odborného vzdělávání v hostitelském členském státě. Rovný přístup ke vzdělávání ve smyslu tohoto ustanovení se tak vztahuje na jakoukoli formu vzdělávání, včetně kurzů ekonomických věd poskytovaných na univerzitě, jako jsou kurzy dotčené v původním řízení (viz obdobně rozsudek ze dne 15. března 1989, Echternach a Moritz, 389/87 a 390/87, Recueil, s. 723, body 29 a 30).

37 Druhá věta téhož článku upřesňuje, že turecké děti „mohou v [hostitelském členském státě] požívat výhod stanovených v této oblasti vnitrostátními právními předpisy.“

38 Toto upřesnění musí být chápáno v tom smyslu, že pokud vnitrostátní právní předpisy hostitelského členského státu stanoví výhody v oblasti vzdělávání, jako je sporná podpora určená k pokrytí výdajů na přístup ke vzdělávání a na živobytí studenta, mohou jich turečtí státní příslušníci požívat obdobně jako státní příslušníci tohoto členského státu.

39 Nediskriminačnímu přístupu tureckých dětí ke kurzům vzdělávání, včetně kurzů, které jsou jako ve věci v původním řízení poskytovány v zahraničí, totiž hrozí, že by zůstal pouze iluzorním, pokud by jim nebylo zaručeno rovné právo na výhody, jako je sporná podpora.

40 Pouze tento výklad tak umožňuje plně uskutečnit cíl sledovaný článkem 9 rozhodnutí č. 1/80, spočívající v zajištění rovnosti příležitostí mezi tureckými dětmi a dětmi státních příslušníků hostitelského členského státu v oblasti vzdělávání a odborného vzdělávání. Pokud by se totiž zásada rovného zacházení neuplatnila na studia absolvovaná v zahraničí, mohly by mít děti státních příslušníků hostitelského členského státu přístup ke kurzům prospěšným pro jejich vzdělávání, zatímco tureckým dětem by hrozilo, že jim takové kurzy budou odepřeny, i když jsou rovněž pro jejich vzdělávání prospěšné, pouze z důvodu, že tyto kurzy nejsou nezbytné pro ukončení zvoleného vzdělávání.

41 Mimoto by druhá věta uvedeného článku 9 byla zbavena užitečného účinku, jak to tvrdí Bezirksregierung Köln a německá a rakouská vláda, pokud by se týkala pouze oprávnění hostitelského členského státu k poskytování výhod stanovených vnitrostátními právními předpisy tohoto státu ve prospěch tureckých dětí, neboť uvedený stát takové oprávnění nepotřebuje.

42 Uvedené ustanovení tak obdobně jako čl. 9 první věta rozhodnutí č. 1/80 obsahuje povinnost rovného zacházení při požívání výhod poskytovaných v oblasti vzdělávání a odborného vzdělávání, která může být v podstatě uplatňována procesním subjektem u vnitrostátního soudu za účelem požadavku, aby soud nepoužil diskriminační ustanovení právní úpravy členského státu, která podřizuje poskytnutí určité výhody podmínce, která není stanovena pro vlastní státní příslušníky, aniž by bylo za tímto účelem vyžadováno přijetí doplňujících prováděcích opatření.

43 Za těchto podmínek a s ohledem na úvahy rozvinuté v bodech 24 a 25 tohoto rozsudku má čl. 9 druhá věta rozhodnutí č. 1/80 v členských státech přímý účinek.

44 Je-li tureckým dětem tak zaručen nediskriminační přístup k opatřením podpory pro vzdělávání a hostitelský členský stát nabídne svým vlastním státním příslušníkům možnost požívat podpory pro vzdělávání na studia poskytovaná v zahraničí, musejí turecké děti s ohledem na znění čl. 9 druhé věty rozhodnutí č. 1/80 za účelem zachování rovnosti příležitostí mezi studenty, požívat stejné výhody, pokud zamýšlejí absolvovat studia mimo tento členský stát. Žádná skutečnost v tomto ohledu neodůvodňuje vyloučení tureckých dětí z využití rovnosti zacházení pouze z důvodu, že se rozhodly absolvovat uvedené vzdělávání ve státě původu jejich rodiny.

45 Ve světle předcházejících úvah je třeba na třetí a čtvrtou otázku odpovědět tak, že čl. 9 druhá věta rozhodnutí č. 1/80 má v členských státech přímý účinek. Toto ustanovení zajišťuje nediskriminační přístup tureckých dětí k takové podpoře pro vzdělávání, jako je podpora stanovená právní úpravou dotčenou v původním řízení, přičemž těmto dětem takové právo přísluší, i když absolvují vysokoškolské vzdělávání v Turecku.

K nákladům řízení

46 Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:

1) Článek 9 první věta rozhodnutí rady přidružení č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení, přijatého radou přidružení zřízenou dohodou zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, má v členských státech přímý účinek.

2) Podmínka pobytu s rodiči ve smyslu čl. 9 první věty rozhodnutí č. 1/80 je splněna v případě tureckého dítěte, které poté, co řádně se svými rodiči pobývalo v hostitelském členském státě, ustanovilo své trvalé bydliště v místě nacházejícím se ve stejném státě, kde absolvuje univerzitní vzdělávání, zatímco je u svých rodičů přihlášeno pouze k přechodnému bydlišti.

3) Článek 9 druhá věta rozhodnutí č. 1/80 má v členských státech přímý účinek. Toto ustanovení zajišťuje nediskriminační přístup tureckých dětí k takové podpoře pro vzdělávání, jako je podpora stanovená právní úpravou dotčenou v původním řízení, přičemž těmto dětem takové právo přísluší, i když absolvují vysokoškolské vzdělávání v Turecku.

Podpisy.