STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

CHRISTINE STIX-HACKL

přednesené dne 10. listopadu 2005( )

Věc C‑294/04

Carmen Sarkatzis Herrero

proti

Instituto Madrileño de la Salud (Imsalud)

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social n° 30 de Madrid (Španělsko)]

„Směrnice Rady 76/207/EHS – Rovné zacházení – Mateřská dovolená – Přístup ke kariéře úředníka na vnitrostátní úrovni – Výpočet odsloužených let – Požadavek skutečného nástupu do služby – Znevýhodňující zacházení“

I – Úvod

1. Projednávaná věc se týká především otázky, zda žena na mateřské dovolené je vystavena znevýhodňujícímu zacházení odporujícímu právu Společenství, pokud vnitrostátní právo podmiňuje dosažení statutu úředníka a související právní následky skutečným nástupem do služby.

II – Právní rámec

A – Vnitrostátní právo

2. Předkládající soud popsal příslušné vnitrostátní právní předpisy následovně: podle španělských právních předpisů o obsazování pracovních míst úředníků je nástup úředníka do služby podmínkou vyžadovanou pro nabytí jeho práv. Služební řád jiného než zdravotnického personálu ve službě zdravotnických orgánů sociální služby (Estatuto de personal no sanitario al servicio de las Instituciones Sanitarias de la Seguridad Social) vydaný nařízením ze dne 5. července 1971 nestanoví v tomto ohledu žádnou výjimku.

3. Bod 9 rozhodnutí Instituto Nacional de la Salud (Národní institut zdraví, Insalud) ze dne 3. prosince 1997, kterým bylo zveřejněno otevřené výběrové řízení a společné základy výběrových zkoušek za účelem obsazení několika volných pracovních míst různých kategorií u zdravotnických orgánů spojených s tímto institutem, stanoví ve svém odstavci 2 týkajícím se jmenování a nástupu do služby, že jmenovaní uchazeči mají měsíc, od prvního dne následujícího po zveřejnění tohoto rozhodnutí, aby se ujali pracovního místa. Podle odstavce 3 je uchazeč, který se neujme svého pracovního místa ve stanovené lhůtě, zbaven všech práv vyplývajících z jeho účasti ve výběrovém řízení, s výjimkou případu, kdy existuje ospravedlňující důvod, který podléhá posouzení útvarem, který výběrové řízení organizoval.

4. Podle údajů předkládajícího soudu tato právní úprava týkající se výběrového řízení uplatňuje ustanovení královského nařízení č. 118/1991 ze dne 25. ledna 1991, které v čl. 12 odst. 5 stanoví, že s výjimkou případů vyšší moci nemohou být jmenováni uchazeči, kteří ve stanovené lhůtě nepředložili své podpůrné doklady.

B – Právní úprava Společenství

5. Směrnice Rady 76/207/EHS( ) (dále jen „směrnice 76/207“) má za cíl odstranit jakoukoli diskriminaci na základě pohlaví v pracovních podmínkách a v podmínkách přístupu k zaměstnáním nebo pracovním místům na všech stupních hierarchie pracovních funkcí. Touto směrnicí však nejsou dotčena ustanovení týkající se ochrany žen, zejména pokud jde o těhotenství a mateřství.

6. Dále směrnice Rady 92/85/EHS( ) (dále jen „směrnice 92/85“) stanoví některé minimální požadavky na jejich ochranu.

7. Co se týče mateřské dovolené, směrnice 92/85 ve svém článku 8 zaručuje nárok na nepřetržitou mateřskou dovolenou po dobu nejméně čtrnácti týdnů, která zahrnuje povinnou dobu nejméně dvou týdnů. Mimoto v článku 11 stanoví, že v průběhu mateřské dovolené upravené v článku 8 musí být zajištěno zachování odměny za práci nebo nároku na odpovídající dávky, jakož i jiná práva spojená s pracovní smlouvou.

III – Skutkový stav, řízení a předběžné otázky

8. Carmen Sarkatzis Herrero (dále též „žalobkyně v původním řízení“) podala proti Instituto Madrileño de la Salud (dále jen „Imsalud“) určovací žalobu a žalobu na zaplacení a požadovala, aby se při výpočtu let odsloužených v tomto útvaru vzal v úvahu den jejího jmenování, a nikoli den jejího nástupu do služby.

9. Carmen Sarkatzis Herrero vykonávala jako dočasná zaměstnankyně službu v žalovaném útvaru, a to nejprve u Insalud, a poté, co Administración Central del Estado k 1. lednu 2002 převedla pravomoci a dotčené zdravotnické služby i své zaměstnance na Comunidad Autónoma Madrid, u Imsalud.

10. Zatímco C. Sarkatzis Herrero byla ještě zaměstnána u Insalud, vypsal tento rozhodnutím ze dne 3. prosince 1997 různá výběrová řízení na stálá pracovní místa.

11. Carmen Sarkatzis Herrero se těchto výběrových řízení zúčastnila a byla podle rozhodnutí ze dne 20. prosince 2002 přijata na místo pomocného správního úředníka. Toto rozhodnutí jí přidělilo pracovní místo, na které měla nastoupit ve lhůtě jednoho měsíce.

12. Dne 27. listopadu 2002 se žalobkyně v původním řízení, která byla v pokročilém stadiu těhotenství, obrátila na dotčený veřejný útvar (toho času již Imsalud), ve kterém byla dočasně zaměstnaná, s žádostí o informaci týkající se služebního poměru ve vztahu k nástupu do služby a plánované mateřské dovolené. Imsalud žalobkyni informoval dne 9. prosince 2002 v tom smyslu, že pokud bude v době zveřejnění obsazení pracovních míst na mateřské dovolené, musí tuto skutečnost oznámit za účelem získání povolení odkladu nástupu do zaměstnání až do ukončení mateřské dovolené. Podle obdržené informace měla žalobkyně v původním řízení získat dotčené pracovní místo po ukončení mateřské dovolené; zde je odkazováno na rozhodnutí Insalud ze dne 3. prosince 1997, které stanoví, jak v takových případech postupovat.

13. Carmen Sarkatzis Herrero požádala 20. prosince 2002 v souladu s obdrženou informací o prodloužení lhůty k nástupu. Současně požádala, aby její mateřská dovolená byla zahrnuta do výpočtu odsloužených let, přičemž se odvolávala na španělské právní předpisy upravující rodinný a pracovní život zaměstnanců. Dne 8. ledna 2003 jí bylo sděleno, že lhůta pro nastoupení na pracovní místo byla na základě žádosti odložena, aniž bylo reagováno na druhou žádost.

14. Vzhledem k tomu, že žalobkyně v původním řízení byla kvůli čerpání mateřské dovolené znevýhodněna, pokud jde o její kariéru a výpočet odsloužených let, položil předkládající soud Soudnímu dvoru k rozhodnutí následující předběžné otázky:

„1. Musí být právní předpisy Společenství v oblasti mateřské dovolené a rovného zacházení pro muže a ženy v přístupu k zaměstnání vykládány v tom smyslu, že žena, která čerpá mateřskou dovolenou a která během této doby získá místo úřednice, musí požívat stejných práv jako ostatní uchazeči, kteří uspěli ve výběrovém řízení na přístup k veřejné službě?

2. Bez ohledu na to, co by mohlo nastat v případě zaměstnankyně, která nastupuje poprvé do zaměstnání, jestliže pracovní poměr trvá, ačkoliv je přerušen kvůli čerpání mateřské dovolené, představuje nástup do postavení stálé zaměstnankyně nebo zaměstnankyně na dobu neurčitou jedno z práv na postup v zaměstnání, jehož účinnost nemůže být dotčena čerpáním mateřské dovolené?

3. Konkrétně, na základě uvedených právních předpisů, zejména těch, které se týkají rovného zacházení pro muže a ženy v přístupu k zaměstnání nebo po jeho získání, má dočasná zaměstnankyně čerpající mateřskou dovolenou v okamžiku, kdy získá trvalé pracovní místo, právo nastoupit na své místo a získat postavení úředníka se všemi právy spojenými s takovým postavením, jako je počátek služby pro výpočet odsloužených let, to vše od tohoto okamžiku a za podmínek stejných s ostatními uchazeči, kteří získali takové místo, bez ohledu na to, že podle použitelných právních předpisů vnitrostátního práva může být případně výkon práv spojených se skutečným vykonáváním služby odložen až do skutečného začátku práce?“

IV – Právní posouzení

A – Úvodní poznámky k předběžným otázkám a k provedeným úvahám

15. Podstatou první předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda ze zásady Společenství o rovném zacházení a ustanovení Společenství týkajících se mateřské dovolené vyplývá, že žena čerpající mateřskou dovolenou, která během této dovolené získá místo úřednice, musí požívat stejných práv jako ostatní uchazeči, kteří uspěli ve výběrovém řízení na přístup k veřejné službě.

16. První předběžná otázka je velmi všeobecná a odpověď na ni přímo vyplývá z judikatury Soudního dvora. V rozsudku ze dne 18. listopadu 2004 ve věci Sass( ) vyjádřil Soudní dvůr názor, že „zaměstnankyně je ve svém pracovním poměru chráněna proti jakémukoli znevýhodněnému zacházení z důvodu, že je nebo byla na mateřské dovolené“( ), a nerozlišoval přitom, zda ke znevýhodňujícímu zacházení dochází ve stávajícím pracovním poměru nebo v pracovním poměru začínajícím až po mateřské dovolené.

17. Soudní dvůr v této souvislosti připomněl, že „žena, která je podrobena znevýhodňujícímu zacházení z důvodu nepřítomnosti kvůli mateřské dovolené, je diskriminována faktem svého těhotenství a své dovolené. Takové jednání zakládá diskriminaci na základě pohlaví ve smyslu směrnice 76/207.“( )

18. I když žalobkyně v původním řízení formálně uplatňuje, že byla znevýhodněna v přístupu k novému zaměstnání – a nikoli ohledně dosavadního pracovního poměru, na základě kterého jí byla poskytnuta mateřská dovolená, jako například ve věci Sass – lze konstatovat, že byla každopádně znevýhodněna ohledně přístupu k novému služebnímu poměru – podle jejího tvrzení „z důvodu nepřítomnosti kvůli mateřské dovolené“. Přenos řešení přijatého v rozsudku ve věci Sass se v zásadě zdá být namístě.

19. První předběžná otázka byla předkládajícím soudem upřesněna ve třetí předběžné otázce týkající se případných konkrétních požadavků žalobkyně v původním řízení. Předkládající soud se touto otázkou chce především dozvědět, zda právo Společenství brání požadavku vnitrostátního práva na skutečný nástup do služby pro přístup ke kariéře úředníka, pokud dotčená vnitrostátní právní úprava vede ke znevýhodňování žen, které nemohou nastoupit do služby z důvodu mateřské dovolené, jak je blíže specifikováno v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce. Aby mohla být předkládajícímu soudu dána užitečná odpověď s ohledem na konkrétní diskriminaci, kterou popsal vnitrostátní soud, musí být první a třetí předběžná otázka přezkoumána společně.

20. Nejprve je třeba vyjasnit, ve světle kterých ustanovení práva Společenství se bude výše uvedená předložená otázka zkoumat. V první předběžné otázce se hovoří pouze o „právních předpisech Společenství v oblasti mateřské dovolené a rovného zacházení pro muže a ženy v přístupu k zaměstnání“, zatímco ve třetí předběžné otázce se zdůrazňují posledně uvedené právní předpisy. Druhá předběžná otázka se týká relevantních ustanovení práva Společenství v rozsahu, v němž se předkládající soud touto otázkou snaží zjistit, zda je třeba postavení žalobkyně v původním řízení považovat za nástup do nového zaměstnání nebo spíše za služební postup v rámci stávajícího pracovního poměru.

21. Je třeba nicméně poznamenat, že tato druhá předběžná otázka je formulována jako otázka hypotetická, protože předkládající soud ji klade „bez ohledu na to, co by mohlo nastat v případě […]“. Nicméně tato otázka má úzkou souvislost s původní věcí, protože, jak již bylo naznačeno, se snaží zjistit, zda nástup do služby žalobkyně v původním řízení poté, co již před mateřskou dovolenou pracovala na stejném pracovním místě jako smluvní zaměstnankyně, má být považován za pokračování zaměstnání v rámci stávajícího pracovního poměru, anebo zda jej na základě zásadních změn jejího právního postavení je nutno považovat za nástup na nové pracovní místo.

22. Protože odpověď na druhou předběžnou otázku je podmínkou pro zodpovězení první a druhé otázky, bude účelné nejprve vymezit právní rámec a již v této souvislosti zodpovědět druhou otázku.

B – Použitelné právní předpisy

23. Předkládající soud se v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce opakovaně odvolává na směrnici Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996 o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS( ) (dále jen „směrnice 96/34“). Poukazuje zejména na skutečnost, že podle této směrnice v zásadě existuje po ukončení rodičovské dovolené nárok na návrat na stejné nebo odpovídající pracovní místo. Předkládající soud uvádí doložku 2 bodu 6 části II přílohy rámcové dohody ke směrnici 96/34, který zní: „[p]ráva pracovníka, která má nebo která nabývá v den začátku rodičovské dovolené, zůstávají zachována až do skončení této rodičovské dovolené. Po skončení rodičovské dovolené jsou tato práva uplatnitelná včetně všech změn vyplývajících z vnitrostátních právních předpisů, kolektivních smluv nebo zvyklostí.“

24. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že žalobkyně v původním řízení v době, kdy měla nastoupit do služby, čerpala mateřskou dovolenou, a nikoli rodičovskou dovolenou, takže směrnici 96/34, jak žalovaný v původním řízení, španělská vláda a Komise poukazovaly, nelze považovat za směrodatnou.

25. V rozsahu, v němž se předkládající soud odvolává na „právní předpisy Společenství v oblasti mateřské dovolené“, zjevně žádá o výklad směrnice 92/85. Použitelnost této směrnice na projednávanou věc opět závisí na tom, zda znevýhodňující zacházení dovolávané žalobkyní v původním řízení souvisí s právy na ochranu zajištěnou směrnicí 92/85( ).

26. V této souvislosti je důležité, že žalobkyně v původním řízení odešla na mateřskou dovolenou jako smluvní zaměstnankyně. Neuplatnila však, že její práva vyplývající ze směrnice 92/85( ) byla poškozena vzhledem ke stávajícímu pracovnímu poměru. Směrnice 92/85 neupravuje výslovně návrat matky do předchozího pracovního poměru. Teprve směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/73/ES( ), která převzala podstatná ustanovení směrnice 92/85 a začlenila je do směrnice 76/207, stanoví nárok na návrat na předchozí pracovní místo nebo rovnocenné pracovní místo, přičemž nesmí dojít ke zhoršení postavení dotčených osob. Článek 2 směrnice 76/207 ve znění směrnice 2002/73 stanoví mimo jiné, že „žena na mateřské dovolené má po skončení mateřské dovolené nárok vrátit se na stejné nebo rovnocenné pracovní místo za podmínek, které nejsou méně příznivé, a na prospěch ze zlepšení pracovních podmínek, na který by měla nárok během své nepřítomnosti. Jakékoli méně příznivé zacházení se ženou spojené s těhotenstvím nebo mateřskou dovolenou ve smyslu směrnice 92/85/EHS představuje diskriminaci ve smyslu této směrnice“.

27. Avšak i bez objasnění na základě směrnice 2002/73 je zřejmé, že návrat matky na předchozí pracovní místo po skončení mateřské dovolené je v přímé souvislosti s nárokem na mateřskou dovolenou. Bez nároku na návrat bez znevýhodnění by byl nárok na mateřskou dovolenou pouze iluzorní, protože dočasné přerušení zaměstnání s rizikem zhoršení pracovních podmínek by ženy s velkou pravděpodobností odrazovalo od čerpání mateřské dovolené.

28. Vznik nového pracovního poměru, případně služebního poměru, jak je tomu v původní věci, v časové souvislosti s mateřskou dovolenou, se výrazně liší od návratu na předchozí nebo rovnocenné pracovní místo po skončení mateřské dovolené: nástup do služby zakládá nový služební poměr. Jak žalovaný v původním řízení, tak i španělská vláda poukazují na zásadní rozdíly mezi právním postavením smluvního zaměstnance a právním postavením úředníka, které podle jejich mínění ve vnitrostátním právu existují, takže nový zaměstnanecký poměr nelze považovat za pokračování dřívějšího( ). I když se výklad práva Společenství neopírá o vnitrostátní právo, zdůrazňují tyto závěry určitý „předěl“ mezi dřívějším a novým zaměstnáním, zejména pokud je nástup do služby možný pouze na základě úspěšného absolvování výběrového řízení a následného jmenování, a nikoli na základě služebního postupu z předchozího služebního poměru.

29. Okolnost, že v projednávané věci bylo pracovní místo úřednice zřízeno ve stejném útvaru, u kterého žalobkyně předtím pracovala jako smluvní zaměstnankyně, nemůže být směrodatné: problém znevýhodňujícího zacházení na základě požadavku skutečného nástupu do služby by vznikl i tehdy, kdyby žalobkyně v původním řízení změnila zaměstnavatele, což opět svědčí o tom, že v projednávané věci nejde o návrat na dřívější pracovní místo, nýbrž o přístup k novému zaměstnání.

30. Z judikatury Soudního dvora dále vyplývá, že odepření uzavření pracovního poměru těhotné ženě nenáleží do oblasti použití směrnice 92/85. V rozsudku ze dne 4. října 2001 ve věci Jiménez Melgar( ) Soudní dvůr zejména rozhodl, že neobnovení časově omezené pracovní smlouvy nenáleží do oblasti použití ochrany proti výpovědi podle článku 10 směrnice 92/85; zdůraznil rovněž, že „[…] pokud má neobnovení […] příčinu v tom, že pracovnice je těhotná […]. představuje přímou diskriminaci na základě pohlaví, která porušuje čl. 2 odst. 1 a čl. 3 odst. 1 směrnice 76/207/EHS“. V rozsudku ze dne 3. února 2000 ve věci Mahlburg( ) již Soudní dvůr dospěl k závěru, že „čl. 2 odst. 1 a odst. 3 směrnice 76/207/EHS […] zakazuje odepřít těhotné ženě přijetí do zaměstnání na dobu neurčitou z důvodu, že tomu brání ze zákona vyplývající pracovní zákaz přidělit na dané místo těhotnou ženu během těhotenství.“ Odepření pracovního místa ženě kvůli jejímu těhotenství( ) je tedy třeba zkoumat podle zásady rovného zacházení vycházející ze směrnice 76/207.

31. Jestliže nelze na odepření pracovního místa těhotné ženě nebo ženě na mateřské dovolené použít směrnici 92/85, nelze ji tím spíše použít ani na případ, kdy k přijetí na pracovní místo sice dojde, avšak za podmínek, které zakládají diskriminaci podle pohlaví. V projednávané věci nebylo C. S. Herrero odepřeno přijetí na pracovní místo, protože bylo vyhověno její žádosti o prodloužení lhůty k nástupu do služby( ). Dotyčná se nicméně dovolává znevýhodňujícího zacházení v rozsahu, v němž kvůli mateřské dovolené nastoupila do služby později, což negativně ovlivnilo její budoucí kariéru a výpočet odsloužených let. Směrnice 92/85 se však nevztahuje ani na takové znevýhodňující zacházení v rámci nového zaměstnání.

32. Podstatou právní otázkou v projednávané věci tedy zůstává, zda čl. 2 odst. 1 a odst. 3 a článek 3 směrnice 76/207 zakazují brát skutečný nástup do služby jako dobu rozhodnou pro počátek kariéry úředníka a pro účely výpočtu odsloužených let.

33. V projednávané věci jde o přístup k veřejné službě, avšak Soudní dvůr již v rozsudku ze dne 21. května 1985 ve věci Komise v. Německo( ) stanovil vzhledem k „obecné působnosti“ zásad obsažených ve směrnici 76/207, že „se směrnice 76/207, jakož i směrnice 75/117 použijí na pracovní poměry ve veřejné službě“( ).

C – Zákaz diskriminace v právu Společenství

34. Článek 2 odst. 1 směrnice 76/207 zakazuje jakoukoli diskriminaci na základě pohlaví a článek 3 a následující téže směrnice vymezuje oblasti, v nichž nesmí dojít k žádné diskriminaci. Jak přímá, tak nepřímá diskriminace je tak zakázána: pokud jde o podmínky přístupu k zaměstnání (včetně kritérií výběru a podmínek přijímání), přístupu ke všem druhům a ke všem úrovním odborného poradenství pro volbu povolání, odborného vzdělávání, dalšího odborného vzdělávání a rekvalifikace, jakož i odborných zkušeností, pracovních podmínek a účasti v zastupitelské organizaci zaměstnanců nebo v jiných organizacích.

35. Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že nepřijetí ženy na pracovní místo z důvodu těhotenství náleží do oblasti zákazu diskriminace podle čl. 2 odst. 1 a odst. 3 a článku 3 směrnice 76/207( ). Ve věci Mahlburg( ) se žalovaný snažil nepřijetí na pracovní místo ospravedlnit mimo jiné tím, že platil zákaz zaměstnání kvůli ochraně těhotné ženy. V tomto směru Soudní dvůr uvedl, že „[…] použití ustanovení týkajících se ochrany těhotné ženy nemůže mít za důsledek znevýhodňující zacházení, pokud jde o přístup takové ženy k zaměstnání, takže zaměstnavatel nemůže odmítnout zaměstnat těhotnou uchazečku z toho důvodu, že jí pracovní zákaz z důvodu tohoto těhotenství brání v tom, aby byla od začátku těhotenství a během něho přidělena na své pracovní místo na dobu neurčitou, na něž má nastoupit“.

36. Zvláštní ochrana náležející těhotné ženě nebo mladé matce, jejíž legitimitu výslovně uznává čl. 2 odst. 3 směrnice 76/207 s ohledem na zásadu zákazu diskriminace, pro ně nesmí být znevýhodněním, což Soudní dvůr vyjádřil již v rozsudku Thibault( ), když stanovil, že „výkon práv zaručených ženám podle ustanovení čl. 2 odst. 3 dotčené směrnice nesmí vést ke znevýhodňujícímu zacházení v přístupu k zaměstnání a v pracovních podmínkách, a že cílem směrnice je dosažení skutečné a nikoli formální rovnosti“( ).

37. Zvláštní předpisy na ochranu ženy podle čl. 2 odst. 3 směrnice 76/207 zahrnují právní předpisy o mateřské dovolené( ). V rozsudku ve věci Sass( ) týkající se započítání doby mateřské dovolené za účelem zařazení do vyšší kategorie odměňování se Soudní dvůr opřel o svou judikaturu zejména ve věci Thibault a uvedl, že „zaměstnankyně je ve svém pracovním poměru chráněna proti jakémukoli znevýhodňujícímu zacházení z důvodu, že je nebo byla na mateřské dovolené“( ). Pro objasnění Soudní dvůr dodává: „Žena, která je podrobena znevýhodňujícímu zacházení z důvodu nepřítomnosti kvůli mateřské dovolené, je totiž diskriminována faktem svého těhotenství a své dovolené. Takové jednání zakládá diskriminaci přímo založenou na pohlaví ve smyslu směrnice 76/207.“( ) Soudní dvůr na závěr vyjadřuje požadavek, aby čerpání mateřské dovolené „jednak nepřerušilo pracovní poměr dotyčné ženy ani uplatnění práv s ním souvisejících a jednak nezpůsobilo znevýhodňující zacházení s takovou ženou“( ).

38. Věc Sass se však od projednávané věci odlišuje tím, že mateřská dovolená v této věci vedla ke znevýhodňujícímu zacházení v rámci stávajícího pracovního poměru, jak také správně zdůraznila vláda Spojeného království.

39. Má-li směrnice 76/207 za cíl „skutečnou, a nikoli formální rovnost“, je třeba její čl. 2 odst. 1 a odst. 3 a článek 3 vykládat v tom smyslu, že tyto články zakazují jakékoli znevýhodňující zacházení s dotčenou ženou z důvodu čerpání mateřské dovolené nebo ve vztahu k čerpání takové dovolené jakožto ochranné dovolené bez ohledu na to, zda se znevýhodňující zacházení týká existujícího pracovního poměru nebo nového pracovního poměru. Vyplývá to rovněž ze zásady formulované v bodu 48 rozsudku ve věci Sass, kde Soudní dvůr rozlišuje jednak mezi přerušením stávajícího pracovního poměru, jakož i uplatněním souvisejících práv na jedné straně a jednak mezi znevýhodňujícím zacházením se ženou.

40. Vnitrostátní právní předpisy musí být v souladu s tím upraveny tak, aby čerpání mateřské dovolené nemělo negativní účinek na práva ženy vzhledem k jejímu nástupu do služby.

41. Předkládající soud popisuje, jakým způsobem byla údajně žalobkyně v původním řízení znevýhodněna, a to následovně: Žalobkyně čerpala v čase stanoveném pro nástup do služby mateřskou dovolenou( ). Protože jí byl přiznán odklad nástupu do služby, nastoupila žalobkyně v původním řízení do služby skutečně až 5. dubna 2003. Vnitrostátní právo však zjevně se skutečným nástupem do služby spojuje( ) různé právní následky týkající se jednak vzniku služebního poměru a jednak práv z něho plynoucích( ). Protože čerpání mateřské dovolené vedlo k pozdějšímu nástupu do služby, vede vazba vnitrostátního práva na skutečný nástup do služby nakonec k tomu, že kariéra začíná teprve od tohoto okamžiku a počet odsloužených let – s výhradou zohlednění předchozích zaměstnání ve veřejné službě, jak se vyjádřila španělská vláda( ) – se rovněž počítá od tohoto okamžiku – s příslušnými důsledky pro poskytování složek odměny závislých na počtu odsloužených let, případně pro služební postup. Na základě názoru předkládajícího soudu vede tedy čerpání mateřské dovolené každopádně ke znevýhodňujícímu zacházení s poškozenou ženou.

42. I kdybychom mohli říci, že žalobkyně není obětí žádné diskriminace na základě pohlaví, protože s ní není zacházeno hůře než se spolupracovníkem mužského pohlaví, který skutečně nastoupil do služby ve stejný den jako žalobkyně( ), znamenalo by to však přehlížení skutečnosti, že právě den skutečného nástupu do služby je nutně ovlivněn čerpáním mateřské dovolené, protože vnitrostátní právo nezná „fiktivní“ nástup do služby – například podpisem dokumentu, takže srovnání se situací spolupracovníka mužského pohlaví zde není namístě.

43. Závěrem je třeba poznamenat, že je věcí vnitrostátního soudu stanovit výkladem vnitrostátního práva v souladu s právem Společenství den rozhodující pro počátek kariéry úředníka tak, aby žena na mateřské dovolené nebyla nijak znevýhodněna v přístupu k veřejné službě ve srovnání s ostatními uchazeči, kteří úspěšně prošli výběrovým řízením.

V – Závěry

44. Na základě předchozích úvah navrhuji odpovědět na otázky předkládajícího soudu následovně:

„Článek 2 odst. 1 a odst. 3 a článek 3 směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky, je třeba vykládat v tom smyslu, že dočasná zaměstnankyně čerpající mateřskou dovolenou v době, kdy získá stálé pracovní místo, má právo nastoupit kariéru úřednice se všemi nepřímo i přímo souvisejícími právy, a to za stejných podmínek jako ostatní uchazeči, kteří získali místo současně s ní, bez ohledu na odlišný den skutečného nástupu do služby v důsledku mateřské dovolené.

Je věcí vnitrostátního soudu stanovit výkladem vnitrostátního práva v souladu s právem Společenství den rozhodující pro počátek kariéry úředníka tak, aby žena na mateřské dovolené nebyla nijak znevýhodněna v přístupu k veřejné službě ve srovnání s ostatními uchazeči, kteří úspěšně prošli výběrovým řízením.“