ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Body 9, 11, 13, 20, 21, 23 a 61 odůvodnění nařízení č. 1698/2005 znějí: „(9) Na základě strategických směrů by měl každý členský stát připravit svůj národní strategický plán rozvoje venkova, který by tvořil referenční rámec pro přípravu programů pro rozvoj venkova. [...] [...] (11) Aby byl zajištěn udržitelný rozvoj venkovských oblastí, je nezbytné se zaměřit na omezený počet hlavních cílů na úrovni Společenství, které se budou týkat konkurenceschopnosti zemědělství a lesnictví, hospodaření s půdou a životního prostředí, kvality života a diverzifikace činností v těchto oblastech, s přihlédnutím k rozdílným poměrům od odlehlých venkovských oblastí, které jsou postiženy vylidňováním a upadají, po příměstské venkovské oblasti pod vzrůstajícím tlakem z městských center. [...] (13) Pro dosažení cíle zlepšení konkurenceschopnosti odvětví zemědělství a lesnictví je důležité vytvořit jasné strategie rozvoje zaměřené na posilování a přizpůsobování lidského potenciálu, fyzického potenciálu a kvality zemědělské produkce. [...] (20) Pokud jde o fyzický potenciál, je třeba zavést soubor opatření týkajících se modernizace zemědělských hospodářství, zvyšování hospodářské hodnoty lesů, přidání hodnoty zemědělským a lesnickým produktům, podpory vývoje nových produktů, postupů a technologií v zemědělství, potravinářství a lesnictví, zlepšení a rozvoje infrastruktury zemědělství a lesnictví, obnovy zemědělského produkčního potenciálu poškozeného přírodními katastrofami a zavedení vhodných preventivních opatření. (21) Cílem podpory Společenství pro zemědělské investice je modernizovat zemědělská hospodářství a zvýšit jejich hospodářskou výkonnost lepším využíváním výrobních faktorů, k nimž patří zavádění nových technologií a inovace, zaměření se na kvalitu, ekologické výrobky a rozdělení činností na činnosti prováděné uvnitř zemědělských hospodářství a činnosti prováděné mimo ně, včetně nepotravinářských odvětví a energetických plodin, jakož i zlepšit životní prostředí, bezpečnost práce, hygienu a životní podmínky zvířat v zemědělských hospodářstvích [...] [...] (23) Ke zlepšování zpracování primární zemědělské a lesnické produkce a její uvádění na trh by měla napomáhat podpora investic zaměřených na zvyšování efektivity v odvětví zpracování a uvádění na trh, na podporu zpracování zemědělské a lesnické produkce pro obnovitelnou energii, na zavádění nových technologií a inovací, na vytváření nových tržních příležitostí pro zemědělské a lesnické produkty, na zdůraznění kvality, na zlepšení ochrany životního prostředí, bezpečnosti práce, hygieny a životních podmínek zvířat, a to zpravidla se zaměřením na mikropodniky, malé a střední podniky a jiné podniky do určité velikosti, které mají lepší pozici, aby mohly přidat hodnotu místním produktům [...] [...] (61) V souladu se zásadou subsidiarity a s výhradou výjimek by měla existovat vnitrostátní pravidla týkající se způsobilosti výdajů.“
21

Podle judikatury Soudního dvora provedení směrnice do vnitrostátního práva nezbytně nevyžaduje formální a doslovné převzetí jejích ustanovení do výslovného a specifického právního ustanovení a k jejímu provedení může v závislosti na jejím obsahu postačovat i všeobecný právní kontext, pokud tento účinně zajišťuje úplné uplatnění směrnice dostatečně jasným a přesným způsobem, aby v případě, kdy je cílem směrnice vznik práv jednotlivců, oprávněné osoby byly schopné zjistit úplný rozsah svých práv a případně se jich i dovolávat u vnitrostátních soudů (zejména viz rozsudky Komise v. Švédsko, C‑287/04, EU:C:2005:330, bod 6, a Komise v. Irsko, C‑427/07, EU:C:2009:457, bod 54).
9

Státní zastupitelství připustilo, že § 9 nařízení (1988:539) představuje technický předpis, který proto spadá do rozsahu působnosti směrnice 98/34. Uznalo rovněž, že nové sdělení Komisi nebylo učiněno, nicméně zpochybnilo, že by posunutí vstupu v platnost tohoto ustanovení na dřívější datum představovalo zásadní změnu ve smyslu čl. 8 odst. 1 třetího pododstavce směrnice 98/34, a mělo proto za to, že švédská vláda nebyla povinna předložit Komisi nové sdělení.
25

Rozhodnutím ze dne 10. září 2012 DPMA na základě § 36 odst. 4 MarkenG zamítl přihlášku k zápisu v rozsahu, v němž byla podána pro služby spadající do třídy 35, jelikož nebyla splněna podmínka stanovená v § 20 odst. 1 MarkenV, neboť podle něj nelze jasně odlišit služby zmíněné třídy uvedené v této přihlášce od jiných služeb ani co do jejich povahy, ani co do jejich rozsahu.
37

Konečně je třeba uvést, že omezení, které by mělo za cíl nebo za následek podrobení výkonu volného pohybu pracovníků tureckým státním příslušníkem na vnitrostátním území restriktivnějším podmínkám, než jsou ty, které platily v okamžiku vstupu dodatkového protokolu v platnost, je zakázáno, ledaže je odůvodněno naléhavým důvodem obecného zájmu, může zajistit dosažení sledovaného legitimního cíle a nejde nad rámec toho, co je k jeho dosažení nezbytné (viz obdobně rozsudek Demir, C‑225/12, EU:C:2013:725, bod 40).
36

Zadruhé Pizzarotti tvrdí, že se věc v původním řízení vyznačuje existencí soudních rozhodnutí, zejména pak vydaných Consiglio di Stato, s nimiž se pojí překážka věci pravomocně rozsouzené, v důsledku čehož je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce zjevně nepřípustná, zejména její první otázka. Odpověď Soudního dvora na tuto otázku by totiž nemohla mít žádný dopad na řešení sporu v původním řízení vzhledem k významu, jaký unijní právo přiznává zásadě překážky věci pravomocně rozsouzené, a to případně i na úkor zhojení porušení tohoto práva, a dále k neexistenci povinnosti správního orgánu změnit konečné rozhodnutí, které by se jevilo být s tímto právem v rozporu.
30

Z výše uvedeného vyplývá, že zaprvé s ohledem na znění čl. 17 odst. 5 třetího pododstavce písm. c) šesté směrnice, zadruhé s ohledem na kontext, ve kterém se toto ustanovení nachází, zatřetí s ohledem na zásadu daňové neutrality a zásadu proporcionality a začtvrté s ohledem na účel čl. 17 odst. 5 třetího pododstavce této směrnice musí každý členský stát, který využije možnosti podle čl. 17 odst. 5 třetího pododstavce písm. c) šesté směrnice, dbát na to, aby způsob výpočtu nároku na odpočet daně umožňoval určit co možná nejpřesněji podíl DPH připadající na plnění, u nichž je DPH odpočitatelná (v tomto smyslu viz rozsudek BLC Baumarkt, EU:C:2012:689, bod 23).
24

Konečně v bodě 47 napadeného rozsudku měl Tribunál za to, že ze skutečnosti, že věc nebyla předložena Soudnímu dvoru na základě tohoto ustanovení, nelze dovodit, že má Účetní dvůr za to, že obvinění vznesená vůči navrhovatelce jsou zcela neopodstatněná. Tribunál byl toho názoru, že podle článku 6 jednacího řádu Účetního dvora má být totiž o tomto předložení věci rozhodnuto jednomyslně. Tribunál tudíž rozhodl, že nepředložení věci Soudnímu dvoru sice znamená, že této jednomyslnosti nebylo dosaženo, nelze jej však považovat za stanovisko Účetního dvora k věcné správnosti skutečností. V tomto kontextu měl Tribunál při rozhodování o poznámce uvedené v dopise ze dne 13. května 2004 za to, že „nebylo nepřiměřené, že předseda Účetního dvora žalobkyni sdělil, že převážná většina členů orgánu považovala její chování za nepřijatelné, čímž zabránil tomu, aby nepředložení věci Soudnímu dvoru mohlo být považováno za údajné popření věcné správnosti vytýkaných skutečností, což by ostatně neodpovídalo skutečnosti“.
35

Skutečnost, že v odstavci 1 téhož článku není stanoven podobný požadavek pro státní příslušníky státu, jenž je smluvní stranou Dohody o EHP, kteří vykonávají činnost z místa provozovny nacházející se v EHP, dokazuje, že zákonodárce měl za to, že tato kategorie osob vykazuje sama o sobě dostatečně úzkou vazbu s právem EHP, aby byla zahrnuta do osobní působnosti uvedeného nařízení, a to bez ohledu na vlajku jejich plavidel (v tomto smyslu viz rozsudek Corsica Ferries, C‑18/93, EU:C:1994:195, bod 29).
34

Z předcházejících úvah vyplývá nejen to, že vnitrostátní správní orgány jsou povinny respektovat práva na obhajobu, přijímají-li rozhodnutí, která spadají do působnosti unijního práva, ale rovněž to, že zúčastněné osoby musí mít možnost se jich dovolávat přímo u vnitrostátních soudů.
26

Restriktivnější výklad, přiznávající postavení osoby povinné ke spotřební dani pouze prvnímu držiteli dotčených výrobků, by byl v rozporu s účelem směrnice 92/12. Podle ní totiž nesmí přesun výrobků z území jednoho členského státu na území jiného členského státu vést k systematické kontrole, která by mohla narušit volný pohyb zboží uvnitř Evropské unie. Proto by takovýto výklad znejistil výběr spotřební daně dlužné při přechodu některé z hranic v Evropské unii.
3

Sedmý bod odůvodnění směrnice 69/335 uvádí, že „daň [z kapitálu] by měla být harmonizována co do struktury a sazeb“. Osmý bod odůvodnění této směrnice doplňuje, že „ponechání jiných nepřímých daní s vlastnostmi stejnými jako daň z kapitálových vkladů nebo kolkovné z cenných papírů může ohrozit účel opatření obsažených v této směrnici, a proto by takové daně měly být zrušeny“.
3

Článek 1 [sporného] rozhodnutí zní: ‚Společnost Nexans […], jakož i všechny podniky, které přímo či nepřímo ovládá/ovládají, včetně společnosti Nexans France […], má povinnost se podřídit kontrole týkající se [její] (jejich) případné účasti na protisoutežních dohodách a/nebo jednáních ve vzájemné shodě v rozporu s článkem 81 [ES] – v souvislosti s dodáváním elektrických kabelů a souvisejícího materiálu, včetně mimo jiné podmořských elektrických kabelů pro vysoké napětí a v některých případech podzemních elektrických kabelů pro vysoké napětí – které zahrnují jednání ve vzájemné shodě při předkládání nabídek v případě veřejných zakázek, přidělování zákazníků a protiprávní výměnu citlivých obchodních informací o dodávkách těchto výrobků. Ke kontrole může dojít ve všech prostorách, které podnik řídí […] Společnost Nexans […], jakož i všechny podniky, které přímo či nepřímo ovládá/ovládajjí, včetně společnosti Nexans France […], umožní úředníkům a dalším osobám pověřeným Komisí k provedení kontroly a úředníkům a dalším osobám pověřeným orgánem pro hospodářskou soutěž členského státu k tomu, aby jim pomáhali, nebo jmenovaným uvedeným orgánem k tomuto účelu, přístup do všech svých prostor a dopravních prostředků v běžné pracovní době. Předloží ke kontrole účetní knihy a ostatní obchodní záznamy bez ohledu na to, v jaké formě jsou uloženy, pokud o ně úředníci a jiné pověřené osoby požádají, a umožní jim je na místě zkoumat a kopírovat nebo získávat z nich v jakékoli formě kopie nebo výpisy. Společnost Nexans umožní zapečetění všech podnikatelských prostor a účetních knih nebo záznamů po dobu a v rozsahu, v němž je to pro kontrolu nezbytné. Dále společnost Nexans poskytne přímo na místě ústní vysvětlení týkající se předmětu a účelu kontroly, pokud o to úředníci nebo osoby požádají, a zmocní každého zástupce nebo zaměstnance k poskytnutí takových vysvětlení. Společnost Nexans svolí, aby tato vysvětlení byla zaznamenána v jakékoliv formě.‘
34

Takový výklad by nadto mohl členským státům umožnit, aby se v souladu se zásadou právní jistoty dozvěděly, a to v dostatečně krátké a předem určitelné lhůtě, zda vzniklé náklady budou financovány z Fondu soudržnosti. Uvedený výklad je ostatně potvrzen skutečností, že sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě a Účetnímu dvoru – Roční účetní závěrka Evropské unie za rok 2010 C 332/01 (2011) (Úř. věst. C 332, s. 1) na straně 63 ohledně politiky soudržnosti uvádí, že „Komise [má] tři měsíce od data formálního slyšení s členským státem (šest měsíců u programů v období 2007–2013) na to, aby přijala formální rozhodnutí o finanční opravě a vydala příkaz k vrácení prostředků za účelem vymožení vyplacené částky od členského státu.“
21

Z obvyklého smyslu výrazu „parodie“ v běžném jazyce a ostatně ani – jak správně poznamenala belgická vláda a Evropská komise – ze znění čl. 5 odst. 3 písm. k) směrnice 2001/29 neplyne, že by tento pojem musel splňovat podmínky uvedené předkládajícím soudem v jeho druhé otázce, podle kterých by parodie měla vykazovat původní osobitost jinak než skrze zřetelné odlišnosti od parodovaného původního díla, měla by být racionálně připsatelná jinému autorovi než samotnému autorovi původního díla, měla by se týkat samotného původního díla nebo by měla uvádět zdroj parodovaného díla.
43

Soudní dvůr rovněž zdůraznil, že uplatnění podmínek umožňujících určit odpovědnost členských států za škody způsobené jednotlivcům porušením unijního práva musí být v zásadě prováděno vnitrostátními soudy v souladu s obecnými pokyny poskytnutými Soudním dvorem pro toto uplatňování (viz rozsudek Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, bod 210 a citovaná judikatura).
3

Body 2, 6, 16 a 17 odůvodnění směrnice 2008/115 uvádí: „(2) Evropská rada na zasedání v Bruselu ve dnech 4. a 5. listopadu 2004 vyzvala k vypracování účinné politiky pro vyhošťování a dobrovolný návrat založené na společných normách pro navracení osob humánním způsobem a při plném respektování jejich lidských práv a důstojnosti. [...] (6) Členské státy by měly zajistit, aby se ukončení neoprávněného pobytu státních příslušníků třetích zemí provádělo ve spravedlivém a průhledném řízení. V souladu s obecnými zásadami práva Evropské unie by rozhodnutí podle této směrnice měla být přijímána individuálně a měla by být založena na objektivních kritériích, a měly by se tudíž zohlednit i jiné skutečnosti než samotný neoprávněný pobyt. [...] [...] (16) Využití zajištění za účelem vyhoštění by mělo být omezeno a mělo by podléhat zásadě proporcionality, pokud jde o použité prostředky a sledované cíle. Zajištění je odůvodněné pouze pro přípravu navrácení či pro výkon vyhoštění a pouze v případě, že by uplatnění mírnějších donucovacích opatření nebylo dostatečně účinné. (17) Se zajištěnými státními příslušníky třetích zemí by se mělo zacházet důstojně, za dodržování jejich základních práv a v souladu se zásadami lidskosti a s mezinárodním a vnitrostátním právem. Aniž je dotčeno počáteční zadržení donucovacími orgány, jež je upraveno vnitrostátními právními předpisy, mělo by se zajištění zpravidla vykonávat ve zvláštních zajišťovacích zařízeních.“
13

Vysvětlivky k HS k číslu 3204 HS jsou následujícího znění: „I. Syntetická organická barviva, chemicky definovaná i nedefinovaná; přípravky založené na syntetické organické barvicí látce specifikované poznámkou 3 ke kapitole 32 Syntetická organická barviva se obvykle získávají z olejů nebo jiných produktů destilace černouhelného dehtu. Toto číslo zahrnuje zejména: A) Syntetická organická barviva v nesmíseném stavu (chemicky definovaná či nedefinovaná), jakož i syntetická organická barviva zředěná, tedy smísená pouze s látkami inertními z hlediska barvicích účinků (například s bezvodným síranem sodným, chloridem sodným, dextrinem, škrobem), jež mohou zeslabit či zvýšit jejich barvicí schopnost. Případné přidání do těchto barviv malých množství povrchově aktivních materiálů, určených ke zjednodušení barvení vláken, nevede ke změně jejich zařazení. V těchto různých stavech mají tato barviva formu pudru, krystalů, polotuhé látky atd. Syntetická organická barviva jsou nicméně zařazena do čísla 32.12, pokud jsou jako barvy upravena nebo balena pro maloobchodní prodej (viz vysvětlivka č. 32.12, část C). [...] Ze skupiny syntetických organických barviv zde zahrnutých lze uvést: [...] 8) Barviva, jež jsou deriváty akridinu nebo chinolinu: kyaniny, isokyaniny a kryptokyaniny, např.: [...] Syntetická organická barviva mohou být rozpustná či nerozpustná ve vodě. Tato barviva nahradila téměř kompletně přírodní organická barviva, především u barvení nebo potisků textilních vláken, kůží nebo usní, papíru či dřeva. [...] Některá z nich jsou rovněž používána jako barevné laboratorní reagencie anebo v medicíně. Výrobky, které nejsou prakticky používány pro své barvicí vlastnosti, jsou vyloučeny. Tak je tomu mimo jiné v případě azulenů (č. 29.02), trinitrofenolu (kyselina pikrová) a dinitroortokresolu (č. 29.08), hexanitrodifenylaminu (č. 29.21), methyloranže (č. 29.27), bilirubinu, biliverdinu a porfyrinů (č. 29.33) a akriflavinu (č. 38.24) (neoficiální překlad). II. – Syntetické organické výrobky používané jako fluorescenční zjasňující prostředky nebo jako luminofory, chemicky definované i nedefinované [...] 2) Organické luminofory jsou syntetické látky, které při radioaktivním ozáření vytvářejí luminiscenční fenomén anebo konkrétně fluorescenci. Některé z nich mají současně vlastnosti barviv. Jako příklad těchto luminoforů lze uvést tuhý roztok rhodaminu B v plastovém materiálu, který vytváří červenou fluorescenci a vyskytuje se obvykle ve formě pudru. Většina organických luminoforů [...] se však nepoužívá jako barviva. Jsou používány ve směsi s barevnými pigmenty, u nichž zvyšují lesk. Tyto výrobky jsou zařazeny do tohoto čísla, přestože jsou chemicky definovány, avšak stejné výrobky v neluminiscenční formě [...] spadají do kapitoly 29 [...]“
8

Ustanovení § 33 D odst. 5 ligningslov, který je použitelný ve věci v původním řízení, zněl takto: „V případě úplného nebo částečného převodu stálé provozovny nacházející se v zahraničí, na Faerských ostrovech nebo v Grónsku na společnost, která patří do téže skupiny podniků [...] se do výpočtu zdanitelného příjmu zahrnou odpočtené ztráty, které nejsou pokryty zisky v budoucích obdobích, a to bez ohledu na to, jaká metoda daňové úlevy se použije. […]“
7

Italská republika provedla směrnici 98/5 do vnitrostátního práva legislativním nařízením č. 96 ze dne 2. února 2001 (běžný doplněk ke GURI č. 79 ze dne 4. dubna 2001, dále jen „legislativní nařízení č. 96/2001“). Jeho článek 6, nadepsaný „Zápis“, stanoví: „1. Za účelem trvalého výkonu povolání advokáta v Itálii jsou státní příslušníci členských států, kteří jsou držiteli některého z označení uvedených v článku 2, povinni zapsat se do zvláštní části seznamu vedeného v obvodu soudu, v němž si trvale zřídili bydliště nebo místo podnikání, při dodržení právní úpravy týkající se povinností v oblasti sociálního zabezpečení. 2. Zápis do zvláštní části seznamu je podmíněn zápisem žadatele u příslušné profesní organizace domovského členského státu. 3. K žádosti o zápis musí být přiloženy následující doklady: a) osvědčení o státní příslušnosti členského státu Evropské unie nebo odpovídající prohlášení; b) potvrzení o místě bydliště nebo odpovídající prohlášení, nebo prohlášení žadatele s uvedením místa podnikání; c) potvrzení o zápisu u profesní organizace domovského členského státu, vydané nejpozději tři měsíce přede dnem předložení, nebo odpovídající prohlášení. […] 6. Rada komory do 30 dnů od podání žádosti nebo od jejího doplnění, po ověření splnění požadovaných podmínek a v případě, že tomu nebrání důvody neslučitelnosti, nařídí zápis do zvláštní části seznamu a informuje o něm příslušný orgán domovského členského státu. 7. Žádost lze zamítnout pouze po předchozím vyslechnutí dotčené osoby. Rozhodnutí musí být odůvodněno a ve lhůtě 15 dní oznámeno v plném znění dotčené osobě a státnímu zástupci […] 8. Pokud rada komory nerozhodne o žádosti ve lhůtě stanovené v odstavci 6, může dotčená osoba podat do 10 dnů od vypršení uvedené lhůty žalobu ke Consiglio Nazionale Forense [Národní rada advokátní komory], která rozhodne o meritu žádosti. 9. Zápisem do zvláštní části seznamu získá usazený advokát právo volit, avšak nikoliv právo být volen. […]“
16

Z tohoto pohledu je nutno konstatovat, že takové opatření, jako je opatření dotčené v původním řízení, které vyžaduje, aby osoba usilující o sloučení rodiny a její manžel či manželka dosáhli požadovaného minimálního věku ke dni podání žádosti, nebrání výkonu práva na sloučení rodiny ani jej nadměrně neztěžuje. Takové opatření ani neohrožuje dosažení cíle zamezení vynuceným sňatkům, neboť umožňuje vycházet z předpokladu, že vzhledem k větší zralosti dotyčných bude obtížnější ovlivnit je do té míry, aby uzavřeli vynucený sňatek a souhlasili se sloučením rodiny, pokud se vyžaduje, aby ke dni podání žádosti již dosáhli věku 21 let, než kdyby k tomuto dni měli méně než 21 let.
9

Článek 15 décret no 2003-1306 du 26 décembre 2003 relatif au régime de retraite des fonctionnaires affiliés à la Caisse nationale de retraite des agents des collectivités locales (nařízení č. 2003-1306 ze dne 26. prosince 2003 o důchodovém systému úředníků pojištěných ve Státním fondu zaměstnanců místních územních celků) (JORF ze dne 30. prosince 2003, s. 22477): „I. – Za podmínek stanovených pro státní úředníky se ke skutečným rokům služby připočítají následující bonifikace: [...] 2. Za každé manželské dítě a nemanželské dítě narozené před 1. lednem 2004, za každé osvojené dítě, pokud k osvojení došlo před 1. lednem 2004, za předpokladu, že byly vychovávány po dobu nejméně devíti let do doby jejich dvacátých prvních narozenin, za ostatní děti uvedené v čl. 24 odst. II, jejichž zaopatření bylo převzato před 1. lednem 2004, je úředníkům přiznána bonifikace v délce jednoho roku za podmínky, že přerušili svou pracovní činnost. Toto přerušení činnosti musí trvat alespoň dva měsíce nepřetržitě a musí k němu dojít v rámci mateřské dovolené, dovolené z důvodu osvojení, rodičovské dovolené, dovolené z důvodu přítomnosti rodiče [...] či volna za účelem výchovy dítěte mladšího osmi let [...]. Ustanovení bodu 2 se vztahují na důchody vyplácené od 28. května 2003. 3. Bonifikace upravená v bodě 2 je přiznána úřednicím, které porodily v průběhu svého studia do 1. ledna 2004 a před jejich přijetím do veřejné služby, pokud k tomuto přijetí došlo ve lhůtě dvou let od získání diplomu nezbytného pro účast ve výběrovém řízení, aniž by vůči nim mohla být namítána podmínka přerušení činnosti; […]“
3

Článek 31 Ženevské úmluvy, nadepsaný „Uprchlíci, kteří se nezákonně zdržují v zemi, do které se uchýlili“, zní: „1. Smluvní státy se zavazují, že nebudou stíhat pro nezákonný vstup nebo přítomnost takové uprchlíky, kteří přicházejíce přímo z území, kde jejich život nebo svoboda byly ohroženy ve smyslu článku 1, vstoupí nebo jsou přítomni na jejich území bez povolení, za předpokladu, že se sami přihlásí bez prodlení úřadům a prokáží dobrý důvod pro svůj nezákonný vstup nebo přítomnost. 2. Smluvní státy nebudou na pohyb takových uprchlíků uplatňovat jiná omezení, než jaká jsou nezbytná, a taková omezení budou uplatněna pouze do té doby, než jejich postavení v zemi bude upraveno, nebo než obdrží povolení vstupu do jiné země. Smluvní státy povolí takovým uprchlíkům rozumnou lhůtu a poskytnou všechny potřebné prostředky k získání povolení vstupu do jiné země.“
9

Článek 128 uvedeného zákoníku, nadepsaný „Dodání zboží“, uvádí: „1. ‚Dodáním zboží‘ se rozumí převod práva nakládat se zbožím jako vlastník. [...] 3. Za dodání zboží ve smyslu odstavce 1 se považují rovněž následující plnění: a) skutečné předání zboží jiné osobě na základě smlouvy, v níž je stanoven splátkový kalendář, nebo jakéhokoli jiného druhu smlouvy, v níž je stanoveno, že vlastnické právo bude převedeno nejpozději při zaplacení poslední splátky, s výjimkou leasingových smluv; [...] 4. Za dodání zboží za úplatu se považují následující plnění: a) použije-li osoba povinná k dani movitý majetek, který sama zakoupila nebo vyrobila, k jiným účelům než pro účely svého podnikání, pokud byla daň z dotyčného majetku nebo jeho části plně nebo zčásti odpočitatelná; b) použije-li osoba povinná k dani movitý majetek, který sama zakoupila nebo vyrobila, s cílem poskytnout jej jiným osobám bez úplaty, pokud byla daň z dotyčného majetku nebo jeho části plně nebo zčásti odpočitatelná; c) použije-li osoba povinná k dani jiný movitý majetek, který sama zakoupila nebo vyrobila, než je investiční majetek uvedený v čl. 149 odst. 1 písm. a), pro účely plnění, která nezakládají nárok na úplný odpočet, pokud byla daň z dotyčného majetku plně nebo zčásti odpočitatelná ke dni jeho zakoupení; d) zboží považované za chybějící, s výjimkou zboží uvedeného v odst. 8 písm. a) až c); [...] 8. Dodáním zboží ve smyslu odstavce 1 není: a) zboží zničené v důsledku přírodních katastrof nebo z důvodu vyšší moci, jakož i ztracené nebo odcizené zboží, je-li to náležitě prokázáno v souladu s prováděcími pravidly; b) kvalitativně poškozené zásoby, které již nelze využít, jakož i vyřazená hmotná aktiva za podmínek stanovených v prováděcích pravidlech; c) zboží podléhající zkáze v mezích stanovených zákonem.“