ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(viz body 14, 15)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 20, 21, 37)

Viz znění rozhodnutí.

Hrozí vážné nebezpečí, že by užívání slovní ochranné známky MACCOFFEE, jež je zapsána jako ochranná známka Evropské unie pro výrobky náležející do tříd 29, 30 a 32 ve smyslu Niceské dohody, neprávem těžilo z dobrého jména starší slovní ochranné známky McDONALD’S, jež byla zapsána dříve jako ochranná známka Evropské unie pro výrobky a služby náležející do tříd 29, 30, 32 a 42 ve smyslu uvedené dohody.

Ochranná známka McDONALD’S se těší v Unii velmi dobrému jménu ve vztahu ke službám rychlého občerstvení. Její dobré jméno se vztahuje na charakteristické znaky skupiny ochranných známek „Mc“. Ochranná známka McDONALD’S je totiž původní ochrannou známkou skupiny, k níž všechny odvozené ochranné známky pojí společný znak, kterým je předpona „mc“, a od které všechny odlišuje tentýž druh koncového prvku, jenž odkazuje na některý potravinový výrobek nacházející se na jídelníčcích provozoven rychlého občerstvení. Předpona „mc“ taj již získala vlastní rozlišovací způsobilost ve vztahu ke službám rychlého občerstvení a k výrobkům nacházejícím se na jídelníčcích provozoven rychlého občerstvení, přinejmenším na části území Unie, takže je tato předpona způsobilá charakterizovat existenci skupiny ochranných známek.

Ochranná známka MACCOFFEE, která je pojmově podobná ochranné známce McDONALD’S a přebírá stejnou strukturu, může být spojena se skupinou ochranných známek „Mc“.

Pokud jde o služby a výrobky, pro které jsou kolidující ochranné známky zapsány, ty vykazují z důvodu úzké souvislosti mezi nimi určitý stupeň podobnosti.

V tomto ohledu si relevantní veřejnost, kterou je široká veřejnost v Unii nebo její podstatná část, může v duchu vytvořit mezi kolidujícími ochrannými známkami spojitost, neboť ji může upoutat to, že napadená ochranná známka má prakticky stejnou předponu a přebírá tutéž strukturu, jakou má ochranná známka McDONALD’S, a uvedenou ochrannou známku si spojit se skupinou ochranných známek „Mc“.

(viz body 31, 63, 64, 67, 85, 99, 101, 102, 104, 105 a 108)
Výjimku z pravomoci unijního soudu podle článku 275 SFEU nelze vykládat natolik široce, že by vylučovala přezkum legality takového aktu přijatého na základě článku 215 SFEU, jako je článek 1 bod 15 nařízení č. 1263/2012, kterým se mění nařízení č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu, jež nespadá do společné zahraniční a bezpečnostní politiky (SZBP), a to pouze z toho důvodu, že podmínkou platného přijetí uvedeného aktu je předchozí přijetí rozhodnutí, které do oblasti SZBP spadá. Takový výklad předmětné výjimky by totiž odporoval jak obecné pravomoci, kterou Soudnímu dvoru přiznává článek 19 SEU, tak zvláštní pravomoci, kterou mu výslovně přiznává čl. 263 první, druhý a čtvrtý pododstavec SFEU.

(viz bod 39)
6.

Podpory poskytované státy — Zákaz — Odchylky — Podpory, které mohou být považovány za slučitelné s vnitřním trhem — Posouzení s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU — Zohlednění předchozí praxe — Vyloučení [Článek 107 odst. 3 písm. c) SFEU] (viz bod 59)
(viz body 37, 38)

Viz znění rozhodnutí.

Pokud podnik zpochybňuje opodstatněnost rozhodnutí o posouzení podpory přijatého na základě čl. 108 odst. 3 SFEU nebo na základě formálního vyšetřovacího řízení, pouhá skutečnost, že může být považován za zúčastněnou stranu ve smyslu odst. 2 tohoto článku, nemůže postačovat pro uznání přípustnosti žaloby podané podle čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU. Musí tedy prokázat, že má zvláštní postavení. Tak je tomu zejména tehdy, jestliže je jeho postavení na trhu podstatně zasaženo podporou, která je předmětem dotčeného rozhodnutí. Podnik se v tomto ohledu nemůže dovolávat pouze svého postavení konkurenta ve vztahu k podniku-příjemci podpory, ale musí kromě toho prokázat, že vzhledem ke stupni své případné účasti na řízení a závažnosti zasažení jeho postavení na trhu se nachází ve faktické situaci, která jej individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým byl individualizován podnik, jemuž bylo rozhodnutí určeno.

Pokud jde o určení toho, zda došlo k takovému zasažení, platí, že samotná okolnost, že takové rozhodnutí může mít určitý vliv na soutěžní poměry na relevantním trhu a že se dotčený podnik nacházel v jakémkoli soutěžním vztahu vůči tomu, kdo má prospěch z tohoto aktu, nemůže v žádném případě postačovat k tomu, aby uvedený podnik mohl být považován za osobně dotčený uvedeným aktem. Dotčený podnik musí předložit důkazy o jeho zvláštní soutěžní situaci a o tom, že jeho soutěžní postavení bylo ve srovnání s ostatními konkurenčními podniky podstatně zasaženo na relevantním trhu. Nelze jednoduše předpokládat, že dotčený podnik by významně zvýšil svůj prodej v případě odchodu podniku-adresáta předmětných opatření z trhu, aniž by byl předložen důkaz na podporu tohoto tvrzení, pokud se trh vyznačuje nekoncentrovanou strukturou a přítomností velkého počtu subjektů. Je třeba prokázat, že sporná podpora umožnila příjemci udržet si tržní podíl, který by jinak získal právě dotčený podnik, a tudíž že tento podnik utrpěl ztrátu zisku, která je ve srovnání s ostatními konkurenty dostatečně významná k tomu, aby charakterizovala podstatné zasažení jeho postavení na trhu. Jeho postavení na trhu jakožto druhého v pořadí za příjemcem nemůže v tomto ohledu samo o sobě vést k domněnce, že jeho postavení na trhu bylo podstatně zasaženo

(viz body 44–47, 51, 52)
2)

Salvatoru Aniellovi Pappalardovi a společnostem Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe E C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo EC a Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. se ukládá náhrada nákladů řízení.
Věc T‑646/13

Bürgerausschuss für die Bürgerinitiative Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe

proti

Evropské komisi

„Institucionální právo – Evropská občanská iniciativa – Ochrana národnostních a jazykových menšin a posílení kulturní a jazykové rozmanitosti Unie – Odmítnutí registrace – Zjevný nedostatek legislativních pravomocí Komise – Povinnost odůvodnění – Článek 4 odst. 2 písm. b) a čl. 4 odst. 3 nařízení (EU) č. 211/2011“

Shrnutí – rozsudek Tribunálu (prvního senátu) ze dne 3. února 2017

Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Rozsah – Rozhodnutí Komise odmítající registraci navrhované občanské iniciativy – Zjevný nedostatek legislativních pravomocí ohledně navrhovaných opatření, uplatňovaný Komisí – Nespecifikování opatření, které by měly spadat mimo rámec jejích pravomocí, a neupřesnění důvodů pro tento závěr – Porušení povinnosti uvést odůvodnění [Článek 24 první pododstavec a článek 296 SFEU; nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 211/2011, bod 1 odůvodnění, čl. 4 odst. 2 písm. b) a čl. 4 odst. 3 druhý pododstavec] Občanství Unie – Práva občana – Předložení občanské iniciativy – Nařízení č. 211/2011 – Podmínky registrace – Informace, které je třeba předložit spolu s návrhem – Informace o předmětu, cílech a pozadí – Nezávazný charakter – Důsledky předání těchto informací – Povinný přezkum Komisí (Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 211/2011, čl. 4 odst. 2 a příloha II)
2)

Společnosti TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV a Sambucus eV ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
5.

Sbližování právních předpisů — Postupy při zadávání zakázek v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb — Směrnice 2004/17 — Odchylky od společných pravidel — Podmínky — Restriktivní výklad [Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17, čl. 40 odst. 3 písm. c) a d); směrnice Rady 93/38, čl. 20 odst. 2 písm. c) a d)] (viz body 87, 93, 96, 97)
2)

Crown Equipment (Suzhou) Co. Ltd a Crown Gabelstapler GmbH & Co. KG ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
12

Komise se v bodě 11 odůvodnění napadeného rozhodnutí domnívala, že bezplatné přidělení povolenek žalobkyni na základě § 9 odst. 5 TEHG muselo být zamítnuto proto, že rozhodnutí 2011/278 nestanoví úpravu, kterou by Spolková republika Německo chtěla provést na základě tohoto ustanovení. Spolková republika Německo neuvedla, že by příděly vypočítané na základě rozhodnutí 2011/278 pro dotčené zařízení byly zjevně nevhodné vzhledem k cílům dosažení plné harmonizace přidělování povolenek. Přidělení většího množství bezplatných povolenek některým zařízením by mohlo narušit hospodářskou soutěž nebo by mohlo vzniknout nebezpečí takového narušení, a vzhledem k tomu, že obchodování s povolenkami má ve všech odvětvích zahrnutých do směrnice 2003/87 celounijní charakter, důsledky by měly přeshraniční dosah. S ohledem na zásadu jednotného zacházení se zařízeními zahrnutými do systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů se tedy Komise domnívala, že je namístě zpochybnit předběžná množství bezplatných povolenek pro některá zařízení obsažená v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních a uvedená v bodě A přílohy I napadeného rozhodnutí.
16

Vedlejší účastnice zpochybňuje opodstatněnost jediného žalobního důvodu žalobkyně. V podstatě tvrdí, že zaprvé z ustanovení čl. 51 odst. 1 písm. a) a čl. 51 odst. 2 nařízení č. 207/2009, jakož i pravidla 37 nařízení č. 2868/95 vyplývá, že pouze neexistence řádného užívání výrobků a služeb, které jsou zapsány, může vést k úplnému či částečnému zrušení zapsané ochranné známky. Je tedy na navrhovateli zrušení ochranné známky, aby určil zapsané výrobky a služby, pro něž se zrušení požaduje. V projednávané věci přitom žalobkyně neurčila, pokud jde o výrobky patřící do třídy 12, zapsané výrobky a služby, proti nimž směřuje návrh na zrušení. Zadruhé tvrdí, že žalobkyně nemohla požadovat – aniž by porušila obecnou právní zásadu nemo potest venire contra factum proprium – zrušení pro nedostatek užívání sporné ochranné známky v části, v níž se jedná o výrobky patřící do třídy 12, a současně tvrdit, že u některých výrobků patřících do této třídy, jež nebyly zapsány, došlo k řádnému užívání. Zatřetí má vedlejší účastnice za to, že poskytla dostatečné důkazy o řádném užívání sporné ochranné známky, pokud jde o jednotlivé výrobky patřící do třídy 12 a služby patřící do třídy 37.
30

Pokud by taková informace zveřejněná OHIM byla považována za dostatečnou jakožto důkaz o existenci, platnosti a rozsahu ochrany dotčené ochranné známky a mezinárodní zápis s vyznačením Společenství by byl v tomto ohledu považován za ochrannou známku Společenství, vyplývalo by z toho, že by tento mezinárodní zápis požíval přednostního zacházení. Vzhledem k tomu, že ve všech námitkových řízeních, včetně námitkových řízení vedených v jiném jazyce, než jsou jazyky, v nichž WIPO zveřejňuje mezinárodní zápisy, musí být dokumenty prokazující existenci starších práv k dispozici v jazyce řízení pro všechny typy uvedených práv, by totiž mezinárodní zápisy s vyznačením Společenství požívaly v tomto ohledu výjimky v případech, kdy by jazyk námitkového řízení byl jedním ze dvou dalších úředních jazyků OHIM, a sice němčina či italština. V těchto případech by totiž seznam přihlášených výrobků nebo služeb nebyl k dispozici v jazyce řízení. Takové přednostní zacházení přitom nařízení č. 207/2009 ani nařízení č. 2868/95 nestanoví.
5

Dne 25. června 2013 přijala Komise rozhodnutí C (2013) 4103 final ze dne 25. června 2013 v řízení podle čl. 20 odst. 4 nařízení č. 1/2003, určené společnosti France Télécom, jakož i všem společnostem, jež jsou jí přímo či nepřímo kontrolovány, kterým těmto společnostem nařídila, aby se podřídily kontrole. S ohledem na změnu obchodního jména žalobkyně přijala Komise dne 27. června 2013 rozhodnutí C (2013) 4194 final v řízení podle čl. 20 odst. 4 nařízení č. 1/2003, určené společnosti Orange, jakož i všem společnostem, jež jsou jí přímo či nepřímo kontrolovány, kterým těmto společnostem nařídila, aby se podřídily kontrole. Až na označení příslušných adresátů je obsah rozhodnutí C (2013) 4103 final a C (2013) 4194 final (dále společně jen „napadená rozhodnutí“) totožný.
12

Je třeba připomenout, že jak vyplývá z judikatury, podle čl. 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009 musí průzkumoví referenti a odvolací senáty OHIM zkoumat skutečnosti z moci úřední. Z toho vyplývá, že příslušné orgány OHIM mohou být vedeny k tomu, aby svá rozhodnutí založily na skutečnostech, které nebyly přihlašovatelem uplatněny [rozsudek ze dne 23. ledna 2014, Novartis v. OHIM (CARE TO CARE), T‑68/13, EU:T:2014:29, bod 22; v tomto smyslu viz též rozsudek ze dne 22. června 2006, Storck v. OHIM, C‑25/05 P, Sb. rozh., EU:C:2006:422, body 50, 51 a 54]. Z ustálené judikatury dále vyplývá, že nezohlední-li OHIM argumenty nebo důkazy, které účastníci řízení předložili včas, porušuje tím článek 76 nařízení č. 207/2009 [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. listopadu 2005, Focus Magazin Verlag v. OHIM – ECI Telecom (Hi-FOCuS), T‑275/03, Sb. rozh., EU:T:2005:385, bod 43, a ze dne 10. července 2006, La Baronia de Turis v. OHIM – Baron Philippe de Rothschild (LA BARONNIE), T‑323/03, Sb. rozh., EU:T:2006:197, bod 68].
14

Odvolací senát dále zdůraznil, že skutečnost, že některé vrtulníky tohoto typu jsou již v některých členských státech v provozu, neumožňuje učinit závěr, že EASA je vázána schválením vnitrostátních orgánů, které provoz dotčených letadel schválily (body 70 až 73 rozhodnutí odvolacího senátu). Uvedl, že z argumentů týkajících se typové certifikace vrtulníku Robinson R44 nevyplývá nic, co by podporovalo žádost žalobkyně (bod 74 rozhodnutí odvolacího senátu), a to o nic víc než z argumentů týkajících se zápisu do leteckého rejstříku „N“ nebo argumentů týkajících se programu SAFA („Safety Assessment of Foreign Aircraft“, Posuzování bezpečnosti zahraničních letadel) (body 75 až 77 rozhodnutí odvolacího senátu)
34

Podpůrně může být rozhodnutí NMa ze dne 16. prosince 2009 v každém případě považováno za rozhodnutí založené na čl. 5 druhém pododstavci nařízení č. 1/2003. Jak tvrdí Komise, toto ustanovení totiž zahrnuje všechny případy, v nichž má orgán pro hospodářskou soutěž členského státu za to, že informace, které má k dispozici, mu neumožňují mít za to, že jsou podmínky zákazu splněny, aniž by bylo nutné přijmout předběžná vyšetřovací opatření. Avšak vzhledem k tomu, že v projednávaném případě měl NMa ve svém rozhodnutí ze dne 16. prosince 2009 za to, že zkoumání poplatků uplatňovaných od dubna 2009 z hlediska článku 102 SFEU by vedlo ke stejným výsledkům jako zkoumání třetí stížnosti, a že tedy zamítl druhou stížnost v souladu se svou politikou stanovení priorit, nutně považoval podmínky zákazu za nesplněné. Navíc považovat rozhodnutí o zamítnutí stížnosti orgánem pro hospodářskou soutěž členského státu z důvodu přednosti za rozhodnutí přijaté na základě ustanovení čl. 5 druhého pododstavce uvedeného nařízení je v souladu s rozsudkem Tele2 Polska, bod 32 výše (EU:C:2011:270), v němž měl Soudní dvůr za to, že tento článek taxativně uvádí druh rozhodnutí, které může přijmout vnitrostátní orgán. Jiný výklad by totiž připravil orgány pro hospodářskou soutěž členských států o možnost přijmout rozhodnutí o zamítnutí stížnosti z důvodu přednosti, zatímco vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž tak činí, když přijímají více nebo méně formální rozhodnutí ukončující jejich přezkum. Vzhledem k tomu, že výklad uvedený v článku 26 výše je v souladu s ustanoveními článku 5 tohoto nařízení, mohla Komise zamítnout stížnost z důvodu, že tato stížnost již byla předmětem zamítavého rozhodnutí orgánu pro hospodářskou soutěž členského státu z důvodu přednosti.
20

V tomto ohledu je třeba podotknout, že na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, odvolací senát poté, co v bodě 2 napadeného rozhodnutí poskytl výčet dotčených výrobků a služeb a dále vysvětlil důvody rozhodnutí průzkumového referenta (body 8 až 13 napadeného rozhodnutí), uvedl, že výraz „monaco“ je „okamžitě vnímán jako čistě informativní výraz označující zeměpisný původ nebo místo určení“ dotčených výrobků a služeb, tedy Monako (bod 25 napadeného rozhodnutí). V bodech 26 až 29 napadeného rozhodnutí podrobně rozvedl vztah mezi všemi dotčenými výrobky a službami a monackým územím, přičemž uvedl, že pro „magnetické nahrávací nosiče“ patřící do třídy 9 a „[v]ýrobky z těchto materiálů [papír, karton], nezařazené v jiných třídách; tiskoviny; fotografie“ patřící do třídy 16 může dotčená ochranná známka odpovídat označení předmětu těchto výrobků, jako jsou knihy, turistické průvodce, fotografie atd., vše se vztahem k Monackému knížectví“ (bod 26 napadeného rozhodnutí). Stejně tak měl za to, že dotčená ochranná známka v rozsahu, v němž se vztahovala na služby týkající se „dopravy; cestovního ruchu“ patřící do třídy 39, mohla „jasně odpovídat označení původu nebo místa určení těchto služeb“ (bod 27 napadeného rozhodnutí), že služby týkající se „zábavy; sportovních činností“ patřící do třídy 41 se zjevně odehrávají v Monaku (bod 28 napadeného rozhodnutí) a že služby „přechodného ubytování“ patřící do třídy 43 jsou nabízeny na území Monackého knížectví (bod 29 napadeného rozhodnutí). Odvolací senát na tomto základě dospěl k závěru, že dotčená ochranná známka by byla vzhledem k dotčeným výrobkům a službám vnímána ve smyslu své vnitřní podstaty, a nikoli jako ochranná známka, a má tedy popisný charakter ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 (body 30 a 31 napadeného rozhodnutí).
1)

Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 3. července 2013 (věci R 1767/2012‑1 a R 1768/2012‑1) se zrušují v rozsahu, v němž zamítla odvolání společnosti Schmidt Spiele GmbH pro jiné výrobky a služby, než jsou „počítače“, „(programy) počítačových her; programy videoher nahrané na kartuších, disketách, CD-ROMech, kazetách, páscích a minidiscích“, „počítačový software (nahraný); počítačové programy (s možností stažení); počítačový software (nahraný)“ spadající do třídy 9, „výrobky z papíru a kartónu (obsažené ve třídě 16); barevné tiskoviny“ spadající do třídy 16, „hry [včetně elektronických her a videoher], s výjimkou periferních přístrojů pro externí obrazovky či monitory“, „hrací karty“, „společenské hry; karetní hry“, „přenosné přístroje pro elektronické hry“, „společenské hry“ a „videohry jakožto periferní zařízení pro externí obrazovky či monitory“ spadající do třídy 28 a „zábava“, „organizování a vedení zábavních akcí“ a „služby pro oddech a rekreaci“ spadající do třídy 41.
118

Vzhledem k tomu, že tyto kontroly ex post, založené na kombinaci metod, provedené na vzorku 10 %, nevedly ke zjištění žádného porušení pravidel, pokud jde o 215 takto kontrolovaných žadatelů (viz bod 109 výše), je třeba mít za to, že Litevská republika prokázala právně dostačujícím způsobem, že neprovedení transverzálních kontrol v souladu s unijní právní úpravou v praxi vyvolalo pouze nízké finanční nebezpečí pro unijní rozpočet. Podle ustanovení dokumentu č. VI/5330/97 přitom toto nebezpečí neodůvodňovalo uplatnění finanční opravy ve výši 5 %, pokud jde o dotčená opatření, jelikož taková finanční oprava je stanovena pouze v případě, že nebezpečí ztrát pro unijní rozpočet je významné.
1

Žalobkyně, Petropars Iran Co. (dále jen „PPI“), Petropars Oilfields Services Co. (dále jen „POSCO“), Petropars Aria Kish Operation and Management Co. (dále jen „POMC“) a Petropars Resources Engineering Kish Co. (dále jen „PRE“), jsou íránskými společnostmi působícími v odvětví ropy, plynu a petrochemického průmyslu.
126

Kromě toho v rozsahu, v němž mají žalobkyně za to, že stávající právní předpisy na ochranu pracovníků jsou již používány, stačí konstatovat, že tyto právní předpisy, jež stanoví opatření k řízení rizik pro pracovníky, nemohou představovat vhodné a méně omezující opatření pro dosažení cílů sledovaných nařízením č. 1907/2006, pokud jde o nakládání s látkami vzbuzujícími mimořádné obavy, a zejména cíle postupného nahrazení látek vzbuzujících mimořádné obavy vhodnými alternativními látkami nebo technologiemi, je-li to z hospodářského a technického hlediska uskutečnitelné (viz bod 112 výše).
29

Na tento závěr nemá vliv skutečnost, že jméno žalobkyně bylo převzato do přílohy II rozhodnutí 2010/413. Okolnost, že byl na žalobkyni uplatněn čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413, ve znění článku 1 bodu 8 rozhodnutí 2012/635, nemění jeho právní povahu aktu s obecnou působností (viz obdobně rozsudek Sina Bank v. Rada, bod 27 výše, EU:T:2014:348, bod 39).
29

Pro účely provedení posouzení zmíněného Soudním dvorem je třeba přezkoumat otázku, zda na základě skutkových okolností, které musí předložit účastník řízení, který zpřístupnění zpochybňuje, je nutno mít za to, že tyto kruhy neměly reálně možnost se s událostmi zakládajícími zpřístupnění seznámit, přičemž je třeba zohlednit, co lze důvodně od těchto kruhů požadovat k tomu, aby znaly předchozí stav. Tyto skutkové okolnosti se mohou týkat například složení odborných kruhů, jejich kvalifikace, zvyklostí a chování, rozsahu jejich činností, jejich účasti na událostech, při nichž jsou (průmyslové) vzory představovány, vlastností dotčených (průmyslových) vzorů, jako je například jejich vzájemná závislost na jiných výrobcích či odvětvích a vlastností výrobků, v nichž je dotčený (průmyslový) vzor ztělesněn, zejména stupně technického provedení dotyčného výrobku. V každém případě nelze mít za to, že určitý (průmyslový) vzor vešel ve známost během obvyklé obchodní činnosti, jestliže jej odborné kruhy v dotyčném odvětví mohly objevit pouze náhodou. [omissis]
48

V tomto ohledu je třeba uvést, že výrobek, na který se vztahuje zpochybněný (průmyslový) vzor, se skládá – jak správně konstatovalo zrušovací oddělení – z krycí desky, nádrže a sifonové přípojky. Konkrétně voda ze sprchy odtéká do nádrže a přes sifon je odváděna do kanalizace. Nádrž je zakryta krycí deskou, jejíž zvláštní charakteristikou je, že je pevná, tj. že na povrchu nemá díry, které by umožňovaly odtok vody do nádrže. Voda do nádrže odtéká dvěma drážkami, které jsou po obou delších stranách desky.
4

Článek 4 nařízení č. 1049/2001, který se týká výjimek z práva na přístup k dokumentům, stanoví: „[...] 2. Neexistuje-li převažující veřejný zájem na zpřístupnění, odepřou orgány přístup k dokumentu, pokud by jeho zpřístupnění vedlo k porušení ochrany — obchodních zájmů fyzické nebo právnické osoby, včetně duševního vlastnictví, — soudního řízení a právního poradenství, — cílů inspekce, vyšetřování a auditu. 3. Přístup k dokumentu, který orgán vypracoval k vnitřnímu použití nebo který obdržel a který se vztahuje k záležitosti, v níž orgán ještě nerozhodl, se odepře, pokud by zpřístupnění dokumentu vážně ohrozilo rozhodovací proces orgánu, neexistuje-li převažující veřejný zájem na zpřístupnění. Přístup k dokumentu, který obsahuje stanoviska pro vnitřní použití v rámci porad a předběžných konzultací uvnitř daného orgánu, se odepře i po přijetí rozhodnutí, pokud by zpřístupnění dokumentu vážně ohrozilo rozhodovací proces orgánu, neexistuje-li převažující veřejný zájem na zpřístupnění. 4. U dokumentů třetích osob konzultuje orgán třetí osobu pro posouzení, zda má uplatnit výjimku uvedenou v odstavci 1 nebo 2, není-li zřejmé, zda dokument má nebo nemá být zpřístupněn. 5. Členský stát může požádat orgán, aby nezveřejňoval dokument pocházející z tohoto členského státu bez jeho předchozího souhlasu. 6. Pokud se některá z výjimek vztahuje pouze na části požadovaného dokumentu, zbývající části dokumentu se zpřístupní. 7. Výjimky uvedené v odstavcích 1 až 3 se uplatňují jen po dobu, po kterou je ochrana odůvodněna obsahem dokumentu. Výjimky lze uplatňovat nejdéle po dobu třiceti let. V případě dokumentů spadajících pod výjimky, které se vztahují k soukromí nebo obchodním zájmům, a v případě citlivých dokumentů lze výjimky uplatňovat i po uplynutí této doby, je-li to nezbytné.“