STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTAATHANASIA RANTOSE

přednesené dne 2. září 2021 ( 1 )

Věc C‑388/20

Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

proti

Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo)]

„Řízení o předběžné otázce – Nařízení (EU) č. 1169/2011 – Poskytování informací o potravinách spotřebitelům – Článek 9 odst. 1 písm. l) – Výživové údaje – Článek 31 odst. 3 druhý pododstavec – Výpočet energetické hodnoty a obsahu živin – Článek 33 odst. 2 druhý pododstavec – Vyjádření údajů v přepočtu na jednu porci nebo na jednotku spotřeby“

I. Úvod

1. Projednávaná žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu ustanovení nařízení (EU) č. 1169/2011 o poskytování informací o potravinách spotřebitelům ( 2 ). Předkládající soud se konkrétně táže, zda a za jakých podmínek je přípustné na přední straně obalu potraviny uvádět dobrovolné údaje o výživové hodnotě, které se nevztahují na potravinu ve stavu, v němž je prodávána, nýbrž na porce této potraviny po úpravě za pomoci dalších přísad.

2. Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla předložena v rámci sporu mezi Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. (Spolkový svaz spotřebitelských center a sdružení, Německo, dále jen „BVV“) a výrobcem potravin Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG (dále jen „společnost Dr. Oetker“), ohledně souladu výživového označení uvedeného na přední straně balení müsli (dále jen „dotčený výrobek“) s požadavky na údaje o výživové hodnotě uváděné dobrovolně a zejména s čl. 31 odst. 3 druhým pododstavcem a čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec nařízení č. 1169/2011.

3. Soudní dvůr již sice měl příležitost vyložit nařízení č. 1169/2011, jakož i směrnice 2000/13/ES ( 3 ) a 90/496/EHS ( 4 ), které byly tímto nařízením zrušeny, poprvé však bude vykládat ustanovení týkající se dobrovolného výživového označování potravin ( 5 ).

4. V tomto stanovisku dospěji k názoru, že dobrovolné výživové označování balené potraviny, jakou je dotčený výrobek, který může být upraven ke konzumaci různými způsoby, není v souladu s požadavky stanovenými nařízením č. 1169/2011, jsou-li informace o energetické hodnotě a obsahu živin uvedeny pouze pro jedinou formu přípravy, a nevztahují se i na formu potraviny na 100 g ve stavu, v němž je prodávána.

II. Právní rámce

5. Body 10, 17, 35, 37 a 41 odůvodnění nařízení č. 1169/2011 stanoví: „(10) Široká veřejnost se zajímá o vzájemný vztah mezi stravováním a zdravím, stejně jako o vhodný způsob stravování odpovídající individuálním potřebám. Bílá kniha Komise ze dne 30. května 2007 o strategii pro Evropu týkající se zdravotních problémů souvisejících s výživou, nadváhou a obezitou […] uvádí, že výživové označování potravin je jedním z důležitých způsobů, jimiž lze spotřebitele informovat o složení potravin a pomoci jim informovaně se rozhodovat při jejich výběru. Sdělení Komise ze dne 13. března 2007 nazvané „Strategie spotřebitelské politiky EU na období 2007–2013 – Posílit postavení spotřebitelů, zvýšit jejich blahobyt a účinně je chránit“ zdůraznilo, že pro účinnou hospodářskou soutěž i pro prospěch spotřebitelů je možnost informovaného výběru potravin zásadní. K takovému výběru by významně přispělo, kdyby spotřebitelé znali základní zásady výživy a příslušné údaje o výživové hodnotě potravin. […] […] (17) Prvotním zřetelem při požadování povinných informací o potravinách by mělo být zajištění možnosti spotřebitelů identifikovat určitou potravinu a vhodně ji použít a vybírat potraviny vyhovující jejich individuálním stravovacím potřebám. S tímto cílem by provozovatelé potravinářských podniků měli tyto informace učinit přístupnější zrakově postiženým osobám. […] (35) V zájmu porovnatelnosti výrobků v různě velkých baleních je vhodné zachovat požadavek, aby byly povinné údaje o výživové hodnotě i nadále vyjádřeny na 100 g či 100 ml, přičemž lze případně povolit uvádění doplňujících údajů na porci. Jsou-li potraviny baleny po jednotlivých porcích nebo jednotkách spotřeby, mělo by být tedy povoleno uvádět vedle vyjádření na 100 g či 100 ml také výživové hodnoty jedné porce nebo jednotky spotřeby. Komise by měla být v zájmu porovnatelnosti údajů o porcích či jednotkách spotřeby rovněž zmocněna přijmout pravidla pro uvádění výživových hodnot jedné porce nebo jednotky spotřeby u zvláštních skupin potravin. […] (37) Jelikož jedním z cílů tohoto nařízení je poskytnout konečnému spotřebiteli základ, aby mohl učinit informovaný výběr, je v tomto ohledu důležité zajistit, aby konečný spotřebitel snadno porozuměl informacím uvedeným na označení. […] […] (41) Aby při současné úrovni poznatků v oblasti výživy poskytované informace o výživové hodnotě náležitě působily na průměrného spotřebitele a sloužily účelu zajištění informovanosti, pro který byly zavedeny, měly by být jednoduché a srozumitelné. Uvádění informací o výživové hodnotě potravin zčásti v hlavním zorném poli, obecně označovaném jako přední strana balení, a zčásti na jiné straně balení, například na zadní, by mohlo spotřebitele mást. Výživové údaje by se proto měly nacházet ve stejném zorném poli. Nejdůležitější prvky informací o výživové hodnotě je navíc možné dobrovolně zopakovat v hlavním zorném poli, aby byly pro spotřebitele při nákupu potravin základní informace o výživové hodnotě snadno viditelné. Ponechání volnosti ve volbě informací, které mohou být opakovány, by mohlo vyústit v matení spotřebitelů. Proto je zapotřebí upřesnit, které informace se mohou opakovat.“

6. Článek 9 tohoto nařízení, nadepsaný „Seznam povinných údajů“, v odstavci 1 stanoví: „V souladu s články 10 až 35 a s výhradou odchylek obsažených v této kapitole se povinně uvádějí tyto údaje: […] l) výživové údaje.“

7. Článek 30 uvedeného nařízení, nadepsaný „Obsah“, stanoví: „1. Povinné výživové údaje obsahují informace: a) o energetické hodnotě a b) o množství tuků, nasycených mastných kyselin, sacharidů, cukrů, bílkovin a soli. […] 3. Pokud označení balené potraviny uvádí povinné výživové údaje podle odstavce 1, mohou se v něm opakovat tyto informace: a) energetická hodnota nebo b) energetická hodnota spolu s množstvím tuků, nasycených mastných kyselin, cukrů a soli. 4. Odchylně od čl. 36 odst. 1, uvádějí-li se výživové údaje na označení produktů podle čl. 16 odst. 4, lze tyto údaje omezit na uvedení energetické hodnoty. 5. Aniž je dotčen článek 44 a odchylně od čl. 36 odst. 1, uvádějí-li se výživové údaje na označení produktů podle čl. 44 odst. 1, lze tyto údaje omezit na uvedení: a) energetické hodnoty nebo b) energetické hodnoty spolu s množstvím tuků, nasycených mastných kyselin, cukrů a soli. […]“

8. Článek 31 téhož nařízení, nadepsaný „Výpočet“, v odstavci 3 stanoví: „Údaje o energetické hodnotě a obsahu živin uvedené v čl. 30 odst. 1 až 5 se vztahují na potravinu ve stavu, v němž je prodávána. Kde je to vhodné, mohou se tyto informace vztahovat na potravinu po úpravě, pokud jsou připojeny podrobné pokyny pro tuto úpravu a informace se týkají potraviny připravené ke spotřebě.“

9. Článek 32 nařízení č. 1169/2011, nadepsaný „Vyjádření v jednotkách na 100 g nebo 100 ml“, v odstavci 2 uvádí: „Údaje o energetické hodnotě a obsahu živin podle čl. 30 odst. 1 až 5 se vyjadřují na 100 g nebo 100 ml.“

10. Článek 33 tohoto nařízení, nadepsaný „Vyjádření údajů v přepočtu na jednu porci nebo na jednotku spotřeby“, v odstavci 1 a 2 stanoví: „1. Energetickou hodnotu a obsah živin podle čl. 30 odst. 1 až 5 lze vyjádřit na jednu porci nebo jednotku spotřeby, pokud je to snadno srozumitelné pro spotřebitele a pokud je na etiketě vyznačena velikost porce nebo jednotky spotřeby a je na ní uveden počet porcí nebo jednotek obsažených v balení, v těchto případech: a) navíc k vyjádření na 100 g nebo 100 ml, jak je uvedeno v čl. 32 odst. 2, b) navíc k vyjádření na 100 g nebo 100 ml, jak je uvedeno v čl. 32 odst. 3, pokud jde o obsah vitaminů a minerálních látek, c) navíc k vyjádření na 100 g nebo 100 ml, jak je uvedeno v čl. 32 odst. 4, nebo místo něho. 2. Odchylně od čl. 32 odst. 2 je v případech uvedených v čl. 30 odst. 3 písm. b) možné energetickou hodnotu a obsah živin nebo procentní podíl referenčních hodnot příjmu uvedené v části B přílohy XIII vyjádřit jen na jednu porci nebo jednotku spotřeby. Pokud je v souladu s prvním pododstavcem obsah živin vyjádřen jen na jednu porci nebo jednotku spotřeby, vyjádří se energetická hodnota na 100 g či 100 ml a na jednu porci či jednotku spotřeby.“

III. Spor v původním řízení, předběžné otázky a řízení před Soudním dvorem

11. Společnost Dr. Oetker je německý potravinářský podnik, který vyrábí a prodává müsli pod názvem „Dr. Oetker Vitalis Knuspermüsli Schoko+Keks“ (křupavé müsli s čokoládou a sušenkami). Obal tohoto výrobku tvoří kartonová krabice ve tvaru kvádru.

12. Tento obal obsahuje následující údaje o výživové hodnotě: – Na boční straně obalu (úzká strana kartonu) jsou pod nadpisem „Výživové hodnoty“ připojeny údaje o energetické hodnotě a obsahu tuku, nasycených mastných kyselin, sacharidů, cukrů, bílkovin a soli, které se vztahují jednak na 100 g výrobku ve stavu, v němž je prodáván (dále jen „porce výrobku ve stavu, v němž je prodáván“), a jednak na porci 40 g müsli připraveného s 60 ml mléka s obsahem tuku 1,5 % (dále jen „porce výrobku po úpravě“). – Na pohledové straně obalu (hlavní zorné pole kartonu) jsou zopakovány údaje o energetické hodnotě a obsahu tuků, nasycených mastných kyselin, cukrů a soli, které se vztahují výhradně na porci výrobku po úpravě.

13. BVV má za to, že výživové označení dotčeného výrobku je v rozporu s ustanoveními o výživových údajích stanovených nařízením č. 1169/2011. Společnost Dr. Oetker podle něj porušila článek 33 tohoto nařízení, ve spojení s jeho články 30 a 32, jelikož na pohledové straně dotčeného výrobku není energetická hodnota uvedena na porci výrobku ve stavu, v němž je prodáván (tedy 1880 kJ), nýbrž pouze na porci výrobku po úpravě (tedy 872 kJ). BVV na tomto základě zaslal společnosti Dr. Oetker výzvu, přičemž požadoval, aby se tato společnost pod hrozbou pokuty zavázala zdržet se sporného označování dotčeného výrobku.

14. Vzhledem k tomu, že této výzvě nebylo vyhověno, podal BVV žalobu k Landgericht Bielefeld (zemský soud v Bielefeldu, Německo), který rozsudkem ze dne 8. srpna 2018 žalobě vyhověl a rozhodl, že jednak označení na pohledové straně balení dotčeného výrobku není v souladu s čl. 33 odst. 2 druhým pododstavcem nařízení č. 1169/2011, jelikož neuvádí energetickou hodnotu na porci výrobku ve stavu, v němž je prodáván, a jednak čl. 31 odst. 3 druhý pododstavec tohoto nařízení se nepoužije, jelikož ve věci v původním řízení chybí „skutečně obsáhlé pracovní úkony“.

15. Společnost Dr. Oetker podala odvolání a Oberlandesgericht Hamm (vrchní zemský soud v Hammu, Německo) rozsudkem ze dne 13. června 2019 uvedený rozsudek zrušil a zamítl žalobu BVV.

16. Podle tohoto soudu je údaj o energetické hodnotě na porci dotčeného výrobku po úpravě dostačující. Článek 33 odst. 2 druhý pododstavec nařízení č. 1169/2011 na jedné straně nevyžaduje, aby byla na přední straně balení potravinářského výrobku vedle výživových údajů, které jsou zde již uvedeny, uvedena energetická hodnota výrobku ve stavu, v němž je prodáván. Povinné výživové údaje, jež jsou upraveny v čl. 30 odst. 1 tohoto nařízení a nejsou předmětem sporu, jsou totiž uvedeny na boční straně obalu dotčeného výrobku. Údaje uvedené na přední straně obalu jsou tudíž opakujícími se informacemi ve smyslu čl. 30 odst. 3 písm. b) uvedeného nařízení. V takovém kontextu, kdy jsou energetická hodnota a obsah živin v těchto opakovaných informacích vyjádřeny výlučně na porci, musí být energetická hodnota podle čl. 33 odst. 2 druhého pododstavce téhož nařízení vyjádřena na 100 g potraviny po úpravě. Na druhé straně z čl. 31 odst. 3 druhého pododstavce nařízení č. 1169/2011 vyplývá, že údaje o energetické hodnotě mohou být rovněž uvedeny na potravinu po úpravě, pokud – jako je tomu v tomto případě – jsou připojeny podrobné pokyny pro tuto úpravu a informace se týkají potraviny připravené ke spotřebě. Toto nařízení kromě toho neobsahuje skutečnosti na podporu názoru Landgericht Bielefeld (zemský soud v Bielefeldu), podle kterého musí být pojem „úprava“ ve smyslu tohoto ustanovená chápán tak, že zahrnuje „skutečně obsáhlé pracovní úkony“, jako je vaření nebo ohřívání.

17. BVV podal proti rozsudku Oberlandesgericht Hamm (vrchní zemský soud v Hammu) opravný prostředek „Revision“ k Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo), který je předkládajícím soudem.

18. Výsledek řízení o tomto opravném prostředku „Revision“ závisí podle předkládajícího soudu zejména na tom, zda musí být čl. 31 odst. 3 a čl. 33 odst. 2 nařízení č. 1169/2011 vykládány v tom smyslu, že je v takovém případě, jako je případ dotčený v původním řízení, zakázáno uvádět na pohledové straně obalu k propagačním účelům výživové údaje na jednu porci potraviny po úpravě, aniž je současně uvedena energetická hodnota na 100 g potraviny ve stavu, v němž je prodávána.

19. Za těchto podmínek se Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Musí být čl. 31 odst. 3 druhý pododstavec nařízení č. 1169/2011 vykládán v tom smyslu, že toto ustanovení platí pouze pro potraviny, u nichž je nezbytná úprava a je stanoven způsob jejich úpravy? 2) V případě záporné odpovědi na první otázku: Je slovním spojením ‚na 100 g‘ v čl. 33 odst. 2 druhém pododstavci nařízení č. 1169/2011 míněno pouze 100 gramů výrobku ve stavu, v němž je prodáván, anebo – přinejmenším také – 100 gramů potraviny po úpravě?“

20. Písemná vyjádření předložili účastníci původního řízení a Evropská komise. Soudní dvůr rozhodl, že v souladu s čl. 76 odst. 2 jeho jednacího řádu rozhodne bez nařízení jednání.

IV. Analýza

A. Úvodní poznámky

21. Projednávané předběžné otázky se týkají požadavků na výživové označování potravin stanovené nařízením č. 1169/2011. S ohledem na technickou povahu dotčené právní úpravy považuji za vhodné nejprve uvést přehled rámce relevantní právní úpravy (1.), což umožní lépe porozumět výživovému označení dotčeného výrobku a položených otázek (2.).

1. Relevantní právní rámec

a) Historie vzniku a sledované cíle

22. Právní rámec upravující označování potravin byl vymezen ve směrnici 79/112/EHS ( 6 ), která stanovila společná pravidla „za účelem přispět k fungování společného trhu“, jelikož bylo na rozdíly mezi vnitrostátními pravidly nahlíženo jako na překážku volného pohybu potravinářských výrobků mezi členskými státy ( 7 ). Ačkoliv bylo hlavním cílem této směrnice odstranit takové překážky, normotvůrce rovněž uznal, že prvotním zřetelem takových pravidel musí být „potřeba informovat a chránit spotřebitele“ ( 8 ). Tento zřetel byl zopakován ( 9 ) a posílen ( 10 ) směrnicí 2000/13, která kodifikovala a zrušila směrnici 79/112, jež byla několikrát podstatně změněna ( 11 ).

23. Až když byly právní předpisy v oblasti označování potravin zjednodušeny a kodifikovány v jednom právním textu, a sice nařízení č. 1169/2011 ( 12 ), unijní normotvůrce uvedl, že toto nařízení slouží „jak zájmům vnitřního trhu, neboť zjednodušuje právní předpisy, zajišťuje právní jistotu a omezuje byrokratickou zátěž, tak zájmům občanů, neboť žádá, aby byly potraviny označovány jasným, srozumitelným a čitelným způsobem“ ( 13 ). Cíl tohoto nařízení byl totiž definován tak, že jím je stanovit zejména „základ pro zajištění vysoké úrovně ochrany spotřebitelů v souvislosti s informacemi o potravinách“, jakož i „prostředky pro zajištění práva spotřebitelů na informace a postupy pro poskytování informací o potravinách“ ( 14 ). Článek 3 odst. 1 uvedeného nařízení v této souvislosti stanoví, že jedním z „obecných cílů“ uvedené právní úpravy je zajistit „vysokou úroveň ochrany zdraví a zájmů spotřebitelů poskytnutím základu, který konečnému spotřebiteli umožní informovaný výběr potravin a jejich bezpečné použití, se zvláštním ohledem na zdravotní, hospodářská, environmentální, sociální a etická hlediska“ ( 15 ).

24. Pravidla týkající se informací o potravinách je tedy třeba posoudit nejen ve světle původního cíle, kterým je řádné fungování vnitřního trhu, ale v projednávaném případě především ve světle cíle, kterým je ochrana zdraví spotřebitelů.

b) Povinné údaje o potravinách a údaje uváděné dobrovolně

25. Nejprve je třeba uvést, že nařízení č. 1169/2011 rozlišuje dva druhy údajů: jednak „povinné informace“, které definuje jako „údaje, které musí být konečnému spotřebiteli poskytnuty na základě předpisů Unie“ ( 16 ), a jednak „dobrovolně poskytované informace“, které – jak jejich název napovídá – jsou poskytovány na dobrovolné bázi ( 17 ).

26. Povinné informace slouží k zajištění možnosti spotřebitelů identifikovat určitou potravinu a vhodně ji použít a vybírat potraviny vyhovující jejich individuálním stravovacím potřebám ( 18 ). Podrobná ustanovení upravující tyto povinné informace jsou obsažena v kapitole IV nařízení č. 1169/2011 ( 19 ). Seznam údajů, které musí být na potravinách povinně uvedeny, je stanoven v čl. 9 odst. 1 tohoto nařízení a obsahuje, kromě jiných typů informací, i „výživové údaje“ v písmenu l). Tyto výživové údaje musí být v souladu se zvláštními ustanoveními obsaženými v oddíle 3 kapitoly IV, a zejména s články 29 až 35 uvedeného nařízení ( 20 ).

27. Dobrovolně poskytované informace slouží tomu, aby výrobci, kteří si to přejí, mohli upozornit spotřebitele na kvality svého výrobku ( 21 ) nebo mu při nákupu potravin usnadnit viditelnost základních informací o výživové hodnotě tím, že v hlavním zorném poli zopakují nejdůležitější prvky informací o výživové hodnotě ( 22 ). Navzdory této dobrovolné povaze vycházel unijní normotvůrce z toho, že takové údaje musí rovněž dodržovat harmonizovaná kritéria ( 23 ). Důvody takové harmonizace se liší v závislosti na druhu dobrovolně poskytované informace. Co se týče například opakování údajů o výživové hodnotě, by ponechání volnosti ve výběru informací, které mohou být opakovány, mohlo spotřebitele zmást ( 24 ), ba i uvést v omyl ( 25 ).

28. Z těchto důvodů bylo harmonizováno rovněž uvádění dobrovolně poskytovaných informací. Ačkoliv je tento aspekt označování upraven především v ustanoveních kapitoly V nařízení č. 1169/2011, nadepsané „Dobrovolně poskytované informace o potravinách“, odkazují tato ustanovení na ustanovení kapitoly IV, jakož i kapitoly III, a zejména na článek 7 tohoto nařízení, který se vztahuje na „uvádění nezavádějících informací“. Dobrovolně uváděné informace o potravinách totiž musí jednak splňovat požadavky stanovené v oddílech 2 a 3 kapitoly IV na povinné informace, tedy „podrobná ustanovení“ a ustanovení vztahující se na „výživové údaje“ ( 26 ), a jednak nesmějí spotřebitele uvádět v omyl, nesmějí být pro spotřebitele nejednoznačné ani matoucí a musí být tam, kde je to vhodné, podloženy příslušnými vědeckými údaji ( 27 ).

c) Výživové označování potravin

29. Mezi různými povinnými údaji uvedenými v čl. 9 odst. 1 nařízení č. 1169/2011 jsou i „výživové údaje“ ( 28 ). Technickou povahu pravidel týkajících se „výživových údajů“, známých také jako „výživové označení“ ( 29 ), podtrhuje skutečnost, že se jedná o jediný údaj, kterému je věnován celý oddíl kapitoly IV tohoto nařízení, konkrétně oddíl 3 ( 30 ), který v podstatě kodifikuje ustanovení směrnice 90/496.

30. Tato podrobná ustanovení oddílu 3 upravují obsah těchto výživových údajů, jejich způsob uvádění, jakož i výpočet energetické hodnoty. Právě o tato pravidla jde ve věci v původním řízení.

31. Zaprvé, pokud je o pravidla týkající se obsahu výživového označování, rozlišuje nařízení č. 1169/2011 mezi „povinnými“ a „opakovanými“ výživovými údaji, přičemž „opakované“ výživové údaje tvoří zvláštní kategorii dobrovolných údajů ( 31 ).

32. Na jedné straně čl. 30 odst. 1 tohoto nařízení stanoví, že povinné výživové údaje musí obsahovat informace o energetické hodnotě a o množství tuků, nasycených mastných kyselin, sacharidů, cukrů, bílkovin a soli.

33. Na druhé straně může provozovatel potravinářského podniku podle čl. 30 odst. 3 uvedeného nařízení vedle povinných výživových údajů a v případě, že se označení týká balené potraviny, zopakovat energetickou hodnotu potraviny [písmeno a)] nebo všechny nejdůležitější prvky obsažené ve výživových údajích ( 32 ), tedy všechny prvky těchto údajů vyjma sacharidů a bílkovin [písmeno b)]. Možnost tyto údaje opakovat má za cíl usnadnit spotřebiteli při nákupu potravin viditelnost základních informací o výživové hodnotě ( 33 ).

34. Zadruhé, pokud jde o pravidla způsobu uvádění nutričního označování, z ustanovení nařízení č. 1169/2011 vyplývá, že povinné výživové údaje, stejně jako všechny ostatní povinné údaje, musí být uvedeny na viditelném místě tak, aby byly dobře viditelné a snadno čitelné ( 34 ). Povinné výživové údaje se kromě toho musí nacházet ve stejném zorném poli – které je definováno jako „všechny povrchy na balení, které lze přečíst z jednoho zorného úhlu“ ( 35 ) – ve srozumitelném formátu a je-li dostatek místa, v tabulce s přiřazenými číselnými hodnotami ( 36 ).

35. Dobrovolně poskytované informace, které jsou uvedeny opakovaně, nesmějí – tak jako všechny ostatní dobrovolné údaje – zasahovat do prostoru pro povinné informace ( 37 ). V praxi však bývají, jako v projednávané věci, uváděny v hlavním zorném poli (přední strana balení) ( 38 ) v příslušné velikosti písma ( 39 ).

36. Zatřetí, pokud jde o metodu výpočtu energetické hodnoty a obsah živin ve výživových údajích, musí být tyto informace podle čl. 32 odst. 2 nařízení č. 1169/2011 vyjádřeny v zásadě na 100 g nebo 100 ml. Samotným účelem tohoto pravidla je, že spotřebitel musí být schopen porovnat údaje o výživové hodnotě podobných výrobků, které jsou uvedeny na obalech různých velikostí ( 40 ), a použijí se nezávisle na tom, zda se jedná o povinné výživové údaje, nebo výživové údaje uváděné dobrovolně, jelikož se toto ustanovení vztahuje zejména na výživové údaje podle čl. 30 odst. 1 a 3 tohoto nařízení. Výživové údaje se kromě toho v zásadě vztahují na potravinu „ve stavu, v němž je prodávána“ ( 41 ), nebo, „kde je to vhodné“, na potravinu po úpravě, pokud jsou připojeny podrobné pokyny pro tuto úpravu a informace se týkají potraviny připravené ke spotřebě ( 42 ).

2. Výživové označení dotčeného výrobku

37. S ohledem na výše uvedené považuji za užitečné poskytnout následující vysvětlení týkající se výživového označení dotčeného výrobku.

38. Nejprve je nutno konstatovat, že se předběžné otázky netýkají povinných výživových údajů. Mezi stranami sporu v původním řízení je nesporné, že jsou zcela v souladu s ustanoveními nařízení č. 1169/2011. Povinné výživové označení, které je uvedeno na obale dotčeného výrobku, totiž obsahuje jednak energetickou hodnotu ( 43 ) a množství tuků, nasycených mastných kyselin, sacharidů, cukrů, bílkovin a soli ( 44 ), a jednak tyto informace uvádí ve stejném zorném poli ( 45 ), a sice boční úzké straně, ve formě tabulky ( 46 ).

39. Dále, co se týče opakovaného uvedení výživových údajů, připomínám, že mezi stranami sporu v původním řízení je nesporné, že pokud je o balenou potravinu, jejíž označení obsahuje povinné výživové údaje, mohou být na přední straně balení ( 47 ) dobrovolně znovu uvedeny energetická hodnota, jakož i tuky, nasycené mastné kyseliny, cukry a soli, a to v jiném formátu, než je určen pro povinné výživové údaje ( 48 ). Soulad s ustanoveními nařízení č. 1169/2011 je zpochybněn pouze ve vztahu k výpočtu a způsobu uvádění výživové hodnoty, jakož i obsahu živin uvedených v opakovaném uvedení výživových údajů na přední straně obalu a spor v původním řízení se týká zejména toho, zda se toto opakované uvedení může vztahovat výlučně na potravinu po úpravě.

B. K první předběžné otázce

40. Podstatou první předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 31 odst. 3 druhý pododstavec nařízení č. 1169/2011 vykládán v tom smyslu, že toto ustanovení platí pouze pro potraviny vyžadující úpravu, aby mohly být konzumovány, a pro něž je předepsán jediný způsob úpravy.

41. Tato otázka je relevantní pro vyřešení sporu v původním řízení, jelikož dotčený výrobek může být připravován různými způsoby, a sice přidáním mléka, jogurtu nebo tvarohu, jakož i ovocného džusu, ba i ovoce, marmelády či medu jak poznamenává předkládající soud.

42. Jinými slovy, Soudní dvůr má odpovědět na otázku, zda v případě, že existují různé způsoby úpravy potraviny, případně za pomoci různých přísad, se výživové údaje, které jsou dobrovolně zopakovány na přední straně balení, mohou vztahovat pouze na jeden z těchto způsobů úpravy.

43. Podle čl. 31 odst. 3 druhého pododstavce nařízení č. 1169/2011 se údaje o výživové hodnotě mohou, „[kde] je to vhodné“, vztahovat na „potravinu po úpravě“, a nikoli na potravinu „ve stavu, v němž je prodávána“ ( 49 ), „pokud jsou připojeny podrobné pokyny pro tuto úpravu a informace se týkají potraviny připravené ke spotřebě“. Toto ustanovení doslovně přebírá znění čl. 6 odst. 4 směrnice 90/496.

44. Předesílám, že výklad tohoto ustanovení je třeba nalézt nejen s přihlédnutím k jeho znění, ale rovněž ke kontextu tohoto ustanovení a k cíli sledovanému dotčenou právní úpravou ( 50 ).

45. Na prvním místě, pokud jde o formulaci čl. 31 odst. 3 druhého pododstavce nařízení č. 1169/2011, konstatuji shodně s předkládajícím soudem, že znění tohoto ustanovení neposkytuje žádné prvky, které by mohly dát jasnou a jednoznačnou odpověď. Z doslovného výkladu totiž lze vyvodit pouze následující závěry.

46. Zaprvé výraz „potravina po úpravě“ předpokládá, že potravinu, na kterou se vztahuje čl. 31 odst. 3 druhý pododstavec nařízení č. 1169/2011, lze upravovat. Toto ustanovení se tedy nevztahuje na potraviny, které k tomu, aby mohly být konzumovány, žádnou úpravu nevyžadují (například čokoládová tyčinka). Müsli, o které jde v projednávaném případě, přitom lze konzumovat také bez úpravy. Dalo by se tak namítnout, že müsli není potravina, která spadá do oblasti působnosti tohoto ustanovení, jelikož se toto ustanovení vztahuje pouze na potraviny, které musí být upraveny, aby mohly být konzumovány. Takový restriktivní přístup však ze znění téhož ustanovení zjevně nevyplývá. Způsob úpravy ani její rozsah nejsou pro použitelnost tohoto ustanovení rozhodující.

47. Zadruhé podotýkám, že použití výrazu „kde je to vhodné“, kterým je čl. 31 odst. 3 druhý pododstavec nařízení č. 1169/2011 uvozen, ukazuje, že se toto ustanovení nevztahuje na všechny potraviny, které lze upravovat, aby mohly být konzumovány, z čehož plyne, že údaje o výživové hodnotě stanovené tímto ustanovením nemusejí být povinně uváděny.

48. Zatřetí by podmínka, že „jsou připojeny podrobné pokyny pro tuto úpravu“ mohla svědčit ve prospěch použití druhého pododstavce uvedeného čl. 31 odst. 3 nezávisle na počtu způsobů úpravy potraviny, jelikož by tato podmínka nedávala smysl, pokud by se toto ustanovení použilo pouze na potraviny, u nichž existuje jediný způsob úpravy. Ačkoliv je takového popisu zajisté méně třeba, existuje-li pouze jeden způsob úpravy potraviny, mám za to, že je takový popis ve světle cíle, kterým je informovat spotřebitele, odůvodněný, jelikož je nutný pro správné použití výrobku.

49. Na druhém místě z kontextu čl. 31 odst. 3 druhého pododstavce nařízení č. 1169/2011 vyplývá, že pojem „potravina po úpravě“ v zásadě zahrnuje všechny „potraviny určené pro konečného spotřebitele“ ( 51 ). Ačkoliv se toto nařízení použije, aniž jsou dotčeny požadavky na označování stanovené ve zvláštních předpisech Unie týkajících se určitých potravin ( 52 ), nebyl přijat žádný zvláštní předpis k informacím týkajícím se výpočtu a uvádění výživových údajů na přední straně balení ( 53 ). Kromě toho podotýkám, že nařízení č. 1169/2011 neobsahuje žádný prvek odůvodňující názor, že „úpravou“ je nutno chápat pouze „skutečně obsáhlé pracovní úkony“, jako je vaření nebo ohřívání, jelikož tento pojem není v uvedeném nařízení definován ani popsán.

50. Z toho vyplývá, že doslovný a kontextuální výklad nedávají přesvědčivou odpověď na otázku, zda se čl. 31 odst. 3 druhý pododstavec nařízení č. 1169/2011 vztahuje pouze na potraviny, jejichž způsob úpravy je předem určen, nebo i na potraviny – jako je müsli – které mohou být připravovány různými způsoby, zejména s pomocí dalších přísad. Odpověď a zejména smysl, jaký má výraz „kde je to vhodné“, lze tedy nalézt pouze ve světle teleologického výkladu, který nesporně ponechává prostor pro uvážení.

51. Pokud jde tedy na třetím místě o cíl, jejž sleduje čl. 31 odst. 3 druhý pododstavec nařízení č. 1169/2011, poukazuji na to, že musí být posuzován s ohledem jak na účel tohoto ustanovení, tak na cíle dotčené právní úpravy, zejména cíle umožnit spotřebiteli informovaný výběr potravin a jejich bezpečné použití se zvláštním ohledem na zdravotní hlediska ( 54 ).

52. Je třeba poukázat na to, že účel článku 31 vyplývá z bodů 35 a 41 odůvodnění nařízení č. 1169/2011. Bod 35 odůvodnění uvádí, že ustanovení týkající se výživových údajů na 100 g nebo 100 ml mají za cíl [zajistit] „porovnatelnost výrobků v různě velkých baleních“. Tento bod odůvodnění kromě toho upřesňuje, že „doplňující údaje na porci“ jsou přípustné „vedle vyjádření na 100 g nebo 100 ml“„případně“, „jsou-li potraviny baleny po jednotlivých porcích nebo jednotkách spotřeby“.

53. Bod 41 odůvodnění tohoto nařízení uvádí, že poskytované informace o výživové hodnotě „[musí být jednoduché a srozumitelné], aby náležitě působily na průměrného spotřebitele a sloužily účelu zajištění informovanosti, pro který byly zavedeny“, a že „[n]ejdůležitější prvky informací o výživové hodnotě je […] možné dobrovolně zopakovat v hlavním zorném poli, aby byly pro spotřebitele při nákupu potravin základní informace o výživové hodnotě snadno viditelné“.

54. Právě s ohledem na tyto dva účely, které jsou vzájemně vnitřně spjaty – tedy usnadnit porovnatelnost potravin a informovat spotřebitele – lze oba pododstavce čl. 31 odst. 3 nařízení č. 1169/2011 použít (a vysvětlit vztah mezi nimi).

55. Zaprvé je v zájmu usnadnění porovnatelnosti údajů o energetické hodnotě a obsahu živin v zásadě třeba, aby se vztahovaly na potravinu ve stavu, v němž je prodávána (první pododstavec). Je-li potravina připravena ke spotřebě až po úpravě zahrnující přidání dalších přísad, mohou výživové údaje za účelem zajištění porovnatelnosti s odpovídající potravinou jiného výrobce odkazovat na potravinu po úpravě (druhý pododstavec).

56. Údaje o energetické hodnotě a obsahu živin potraviny po úpravě, které se vztahují na přípravu navrženou výrobcem, však v tomto druhém případě – lze-li potravinu upravit různými způsoby – obvykle neumožňují porovnatelnost s odpovídajícími potravinami jiných výrobců, u nichž se výživové údaje mohou zakládat na jiném způsobu úpravy.

57. V projednávané věci je například nesporné, že lze müsli připravit různými způsoby s použitím dalších přísad, jejichž obsah cukru nebo tuku se může lišit. Výživové údaje založené na navržené přípravě – jako je tomu v projednávaném případě přidáním 60 ml mléka s obsahem tuku 1,5 % – jsou proto pouze jednou z několika možných variant, která neposkytuje obecné údaje o nutričních hodnotách výrobku připraveného ke spotřebě a neumožňuje porovnání výživových hodnot s odpovídajícími výrobky jiných výrobců zejména proto, že poměr množství potraviny a dalších přísah bude určen volně v závislosti na chuti spotřebitele.

58. Z toho jednak vyplývá, že případný výpočet energetické hodnoty a množství živin výrobku, který lze upravit různými způsoby, je z podstaty věci svévolný a liší se podle způsobu přípravy, a jednak a contrario, že porovnatelnost energetické hodnoty a množství živin takového výrobku lze zajistit pouze, pokud se informace vztahují na potravinu ve stavu, v němž je prodávána, podle čl. 31 odst. 3 první pododstavec nařízení č. 1169/2011.

59. Pokud však na základě účelu porovnatelnosti dospějeme k závěru, že potraviny, které mohou být upravovány různými způsoby, musí být vyloučeny z oblasti působnosti čl. 33 odst. 2 druhého pododstavce nařízení č. 1169/2011, zbývá určit, na které potraviny vyžadující úpravu se toto ustanovení použije.

60. Potraviny posuzované výše se v tomto ohledu na základě výkladu a contrario odlišují od těch, které lze připravit ke spotřebě pouze jediným předem stanoveným způsobem úpravy, jako jsou dehydratované polévky v prášku, u nichž je v rámci jediného způsobu použití předem stanoveno množství přidávané vody a doba vaření, či pudink v prášku, nebo dále hotové výrobky (například ravioly). Charakteristickým znakem těchto potravin je to, že mohou být ke spotřebě rozumně připraveny pouze jediným doporučeným způsobem, což umožňuje přímé srovnání s podobnými potravinami. Takové srovnání nebude vpravdě vždy zcela rovnocenné, zejména proto, že se nutriční hodnoty přidaných přísad mohou lišit. Prvek svévole takového srovnání je však podle mne bezpochyby omezený.

61. Zadruhé z pohledu účelu zajištění informovanosti, kterému informace o výživové hodnotě slouží, z čl. 7 odst. 1 nařízení č. 1169/2011 vyplývá, že informace o potravinách nesmějí být pro spotřebitele zavádějící, zejména pokud jde o charakteristiky potraviny, a zvláště o její povahu a vlastnosti ( 55 ). Odstavec 2 tohoto ustanovení stanoví, že „[i]nformace o potravině musí být přesné, jasné a spotřebitelům snadno srozumitelné“ ( 56 ).

62. V tomto ohledu na jedné straně konstatuji, že z pohledu účelu zajištění informovanosti není vzhledem k svévolné a proměnlivé povaze výpočtu výše uvedených nutričních hodnot snadné určit, v čem bylo zopakování údajů o výživové hodnotě, které se týkají upravené potraviny, v projednávaném případě pro spotřebitele užitečné, a to tím méně vzhledem ke skutečnosti, že povinné údaje o výživové hodnotě byly vizuálně odsunuty na druhou kolej. Kromě toho pro zajištění vysoké úrovně ochrany spotřebitelů v souvislosti s informacemi o potravinách s přihlédnutím k rozdílům v jejich vnímání ( 57 ) Soudní dvůr uvedl, že informace o potravinách musí být správné, nestranné a objektivní ( 58 ). Tak by tomu však nebylo, pokud by výrobci potravin, jež mohou být upravovány různými způsoby, vybírali tu formu, která jim nejlépe vyhovuje, zejména tu, která uvádí nejnižší energetickou hodnotu. Takový postup by nebyl nestranný ani objektivní.

63. Na druhé straně by dobrovolné uvedení výživových údajů, které by v opakovaném uvedení výživových údajů neuvedlo energetickou hodnotu na 100 g potraviny ve stravu, v němž je prodávána, mohlo spotřebitele uvést v omyl navzdory skutečnosti, že je tato hodnota uvedena v povinných výživových údajích, zvláště když jiní výrobci v opakovaném uvedení výživových údajů uvádějí energetickou hodnotu důsledně na 100 g výrobku ve stavu, v němž je prodáván. V takovém případě by totiž bylo možné rozpoznat podstatné rozdíly mezi těmito hodnotami. Pro informaci poznamenávám, že energetická hodnota dotčeného výrobku na porci výrobku ve stavu, v němž je prodáván, činí 1880 kJ, zatímco hodnota porce výrobku po úpravě je 872 kJ.

64. Soudnímu dvoru přitom v rámci rozdělení pravomocí mezi vnitrostátní a unijní soudy v zásadě nepřísluší rozhodovat o otázce, zda může označení určitých výrobků uvést kupujícího nebo spotřebitele v omyl, ani o otázce, zda je případně klamavé uvedení výživových údajů. Je na předkládajícím soudu, aby posoudil všechny dílčí prvky označování pro určení, zda takový spotřebitel mohl být uveden v omyl ohledně výživových hodnot dotčeného výrobku. Soudní dvůr však při rozhodování o předběžné otázce může případně podat upřesňující vysvětlení, a poskytnout tak vnitrostátnímu soudu vodítko při jeho rozhodování ( 59 ).

65. Pro účely posouzení, zda může určité označení uvést kupujícího v omyl, se vnitrostátní soud musí opírat především o předpokládané očekávání v souvislosti s tímto označením u průměrného, běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného spotřebitele, pokud jde zejména o vlastnost spojovanou s dotčenou potravinou, přičemž podstatné je neuvést spotřebitele v omyl a neuvést jej v mylné domnění, že dotčený výrobek má mimo jiné odlišnou vlastnost, než jak je tomu doopravdy ( 60 ).

66. Dále vzhledem k tomu, že cílem možnosti zopakovat výživové údaje na přední straně balení je právě usnadnit pro spotřebitele při nákupu viditelnost základních informací o výživové hodnotě, je třeba vycházet z předpokladu, že si průměrný spotřebitel spíše než povinné informace na boční straně balení přečte nejprve údaje o výživové hodnotě zopakované na přední straně ( 61 ).

67. Nakonec je třeba vzít v úvahu skutečnost, že výrobci potravin mají zájem na tom, aby jejich výrobky v rámci výživových údajů vypadaly co nejzdravěji, a tedy zájem na tom stanovit výživové hodnoty, například obsah cukru a kalorickou hodnotu, na co nejnižší úrovni. V rámci opakovaného uvedení výživových údajů totiž mohou být energetické hodnoty na 100 g výrobku po úpravě nižší než energetické hodnoty na 100 g téhož výrobku ve stavu, v němž je prodáván, jestliže jsou výživové hodnoty přísad použitých k úpravě nižší než výživové hodnoty předmětné potraviny. Připustit, že potravina, jako je dotčený výrobek, může spadat do působnosti čl. 31 odst. 3 druhého pododstavce nařízení č. 1169/201, by tedy znamenalo riziko rozšíření kategorie potravin, na které se toto ustanovení může vztahovat. Takové rozšíření by nebylo vhodné, jelikož by se toto ustanovení, které obvykle představuje výjimku, mohlo stát pravidlem, pokud lze určitou potravinu upravit tím či oním způsobem.

68. Vzhledem k výše uvedenému navrhuji odpovědět na první předběžnou otázku tak, že čl. 31 odst. 3 druhý pododstavec nařízení č. 1169/2011 musí být vykládán v tom smyslu, že se toto ustanovení použije pouze na potraviny, u nichž je nezbytná úprava a stanoven jediný způsob úpravy.

C. Ke druhé předběžné otázce

69. V případě záporné odpovědi na první otázku se předkládající soud svou druhou otázkou v zásadě táže, zda výraz „na 100 g“ uvedený v čl. 33 odst. 2 druhém pododstavci č. 1169/2011 odkazuje výlučně na 100 g potraviny ve stavu, v němž je prodávána, nebo přinejmenším také na 100 g potraviny po úpravě.

70. Vzhledem k odpovědi navržené na první otázku nepovažuji za nutné odpovídat na tuto druhou otázku. Následující analýza je tedy učiněna pro úplnost pro případ, že by Soudní dvůr shledal, že je na ni nutné odpovědět.

71. Nejprve připomínám, že čl. 33 odst. 2 první pododstavec nařízení č. 1169/2011 stanoví výjimku z pravidla, že obsah živit musí být vyjádřen na 100 g či 100 ml. Na základě tohoto ustanovení je v případě dobrovolně uvedených informací, které v hlavním zorném poli opakují energetickou hodnotu, jakož i množství nasycených mastných kyselin, cukru a soli ( 62 ), možné množství těchto živin vyjádřit „jen na jednu porci nebo jednotku spotřeby“. V takovém případě však musí být podle druhého pododstavce téhož ustanovení energetická hodnota vyjádřena na 100 g či 100 ml a na jednu porci či jednotku spotřeby. Aby mohla být tato výjimka použita, musí být splněny podmínky, na které čl. 33 odst. 1 uvedeného nařízení váže právo vyjádřit výživové hodnoty na jednu porci nebo jednotku spotřeby, a sice že „je na etiketě vyznačena velikost porce nebo jednotky spotřeby a je na ní uveden počet porcí nebo jednotek obsažených v balení“ ( 63 ).

72. Pokud by Soudní dvůr v projednávaném případě na první otázku odpověděl záporně, znamenalo by to, že by opakované uvedení výživových údajů dotčeného výrobku bylo na základě čl. 31 odst. 3 druhého pododstavce nařízení č. 1169/2011 přípustné, a že by společnost Dr. Oetker měla pouze povinnost poskytnout informace uvedené v čl. 30 odst. 1 až 5 tohoto nařízení na potravinu po úpravě. Podle čl. 32 odst. 2 uvedeného nařízení musí být tyto opakované údaje o výživové hodnotě vyjádřeny na 100 g nebo 100 ml výrobku po úpravě. Společnost Dr. Oetker by kromě toho mohla na základě čl. 33 odst. 1 písm. a) téhož nařízení rovněž vyjádřit energetickou hodnotu a obsah živin na jednu porci za podmínek uvedených v tomto ustanovení ( 64 ) a podle čl. 33 odst. 2 druhého pododstavce nařízení č. 1169/2011 vyjádřit dobrovolné opakující se údaje na pohledové straně obalu pouze na porci, pokud jde o množství živin, a na 100 g a porci, pokud jde o energetickou hodnotu. Konečně je třeba mít na paměti, že společnost Dr. Oetker na boční straně balení rovněž uvedla údaje o výživové hodnotě vztahující se na 100 g výrobku ve stavu, v němž je prodáván.

73. Bez ohledu na skutkový kontext věci v původním řízení může otázka, zda je slovním spojením „na 100 g“ ve smyslu čl. 33 odst. 2 druhého pododstavce nařízení č.1169/2011, který odkazuje na energetickou hodnotu, míněno výhradně 100 g výrobku, ve stavu, v němž je prodáván, nebo i 100 g potraviny po úpravě, vyvstat v případě, že se výživové údaje vztahují na potravinu po úpravě podle čl. 31 odst. 3 druhého pododstavce tohoto nařízení.

74. Jak poznamenává předkládající soud, odpověď na tuto otázku nevyplývá ze znění ani z kontextu dotčeného ustanovení. Bližší údaje ohledně stavu 100 g potraviny, na které se musí vztahovat informace o energetické hodnotě, jsou-li uvedeny údaje o výživové hodnotě potraviny po úpravě podle čl. 31 odst. 3 druhého pododstavce nařízení č. 1169/2011, totiž nejsou uvedeny. Odpověď lze nalézt pouze při zohlednění účelu opakovaného uvedení výživových údajů.

75. Ve světle účelu usnadnit srovnávání, který je uveden v bodě 35 odůvodnění nařízení č. 1169/2011 ( 65 ), tedy poukazuji na to, že čl. 31 odst. 3 druhý pododstavec uvedeného nařízení má především za cíl zajistit správné uplatňování požadavků na referenční množství 100 g nebo 100 ml stanovené v čl. 32 odst. 2 tohoto nařízení. Myšlenka tohoto ustanovení je, že porce zpravidla neváží 100 g a je pro lepší porovnatelnost třeba, aby byly alespoň nejpodstatnější údaje, tj. energetická hodnota, uvedeny na referenční množství 100 g, zatímco se ostatní výživové hodnoty mohou vztahovat na hmotnost porce, pokud jsou zopakovány na obale mimo povinnou tabulku výživových hodnot.

76. S ohledem na tento účel mám za to, že jsou-li výživové hodnoty uvedeny na přední straně balení na referenční množství zvolené výrobcem na potravinu po úpravě, lze v zájmu zajištění určité srovnatelnosti uvažovat o výkladu čl. 33 odst. 2 druhého pododstavce nařízení č. 1169/2011 v tom smyslu, že je dána povinnost uvádět na pohledové straně kromě výživových údajů na porci také energetickou hodnotu na 100 g výrobku ve stavu, v němž je prodáván. Takové řešení považuji i s ohledem na bod 41 odůvodnění tohoto nařízení „nejjednodušší a nejsrozumitelnější“ pro náležité působení na průměrného spotřebitele a splnění účelu zajištění informovanosti o výživových údajích.

77. S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji odpovědět na druhou předběžnou otázku tak, že čl. 33 odst. 2 druhý pododstavec nařízení č. 1169/2011 musí být vykládán v tom smyslu, že je-li energetická hodnota uváděna na obale „na 100 g“ i „na jednu porci či jednotku spotřeby“ potraviny ve stavu, v němž je prodávána, a potraviny po úpravě, je třeba zopakovat energetickou hodnotu na 100 g či 100 ml potraviny ve stavu, v němž je prodávána.

V. Závěry

78. Vzhledem k předcházejícím úvahám navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na předběžné otázky položené Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo) takto: 1) Článek 31 odst. 3 druhý pododstavec nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1169/2011 ze dne 25. října 2011 o poskytování informací o potravinách spotřebitelům, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 a (ES) č. 1925/2006 a o zrušení směrnice Komise 87/250/EHS, směrnice Rady 90/496/EHS, směrnice Komise 1999/10/ES, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES, směrnic Komise 2002/67/ES a 2008/5/ES a nařízení Komise (ES) č. 608/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že se toto ustanovení použije pouze na potraviny, u nichž je nezbytná úprava a stanoven jediný způsob úpravy. 2) Vzhledem k odpovědi navržené na první předběžnou otázku nepovažuji za nutné odpovídat na druhou předběžnou otázku. V případě, že by Soudní dvůr považoval za nutné na ni odpovědět, navrhuji, aby odpověděl následovně: Článek 33 odst. 2 druhý pododstavec nařízení č. 1169/2011 musí být vykládán v tom smyslu, že je-li energetická hodnota uváděna na obale „na 100 g“ i „na jednu porci či jednotku spotřeby“ potraviny ve stavu, v němž je prodávána, a potraviny po úpravě, je třeba zopakovat energetickou hodnotu na 100 g či 100 ml potraviny ve stavu, v němž je prodávána.

( 1 ) – Původní jazyk: francouzština.

( 2 ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) ze dne 25. října 2011 o poskytování informací o potravinách spotřebitelům, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 a (ES) č. 1925/2006 a o zrušení směrnice Komise 87/250/EHS, směrnice Rady 90/496/EHS, směrnice Komise 1999/10/ES, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES, směrnic Komise 2002/67/ES a 2008/5/ES a nařízení Komise (ES) č. 608/2004 (Úř. věst. 2011, L 304, s. 18, a opravy Úř. věst. 2014, L 331, s. 40, Úř. věst. 2015, L 297, s. 10, a Úř. věst. 2016, L 266, s. 7).

( 3 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy (Úř. věst. 2000, L 109, s. 29; Zvl. vyd. 15/05, s. 75).

( 4 ) – Směrnice Rady ze dne 24. září 1990 o nutričním označování potravin (Úř. věst. 1990, L 276, s. 40; Zvl. vyd. 13/10, s. 191).

( 5 ) – Pokud jde o judikaturu týkající se nařízení č. 1169/2011, viz rozsudky ze dne 4. září 2019Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main (C‑686/17, EU:C:2019:659); ze dne 12. listopadu 2019, Organisation juive européenne a Vignoble Psagot (C‑363/18, EU:C:2019:954), jakož i ze dne 1. října 2020, Groupe Lactalis (C‑485/18, EU:C:2020:763). Ke směrnici 2000/13 viz zejména rozsudky ze dne 10. září 2009, Severi (C‑446/07, EU:C:2009:530); ze dne 4. června 2015, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (C‑195/14, EU:C:2015:361), jakož i ze dne 22. září 2016, Breitsamer und Ulrich (C‑113/15, EU:C:2016:718). Pokud jde o směrnici 90/496, viz zejména rozsudek ze dne 23. října 2003, Scherndl (C‑40/02, EU:C:2003:584).

( 6 ) – Směrnice Rady ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy (Úř. věst. 1979, L 33, s. 1).

( 7 ) – Body 1 a 2 odůvodnění směrnice 79/112.

( 8 ) – Šestý a sedmý bod odůvodnění směrnice 79/112. Viz také dvanáctý bod odůvodnění této směrnice, podle kterého musí pravidla pro označování „rovněž zakázat používání údajů, které by kupujícího uváděly v omyl nebo které připisují potravinám léčebné vlastnosti“. Tato směrnice byla přitom vykládána tak, že ochrana spotřebitele představuje její přímý a hlavní cíl [v tomto smyslu viz stanovisko generálního advokáta Cosmase ve věci Goerres (C‑385/96, EU:C:1998:72, bod 21]. Viz rovněž rozsudek ze dne 12. října 1995, Piageme a další (C‑85/94, EU:C:1995:312, bod 23 a 24).

( 9 ) – Body 6 a 14 odůvodnění směrnice 2000/13.

( 10 ) – Viz bod 8 odůvodnění směrnice 2000/13, podle kterého „[je] [n]ejvhodnější […] používat podrobné označování, zejména uvádění přesných údajů o povaze a charakteristických znacích výrobků, které umožní spotřebiteli vybírat výrobky se znalostí věci, neboť vytváří nejméně překážek volnému obchodu“.

( 11 ) – Pro výčet následných změn viz přílohu IV, části A a B směrnice 2000/13.

( 12 ) – Bod 11 odůvodnění nařízení č. 1169/2011.

( 13 ) – Bod 9 věta druhá odůvodnění nařízení č. 1169/2011 (kurzivou zvýraznil autor stanoviska). Viz také odkaz v bodě 1 odůvodnění tohoto nařízení na článek 169 SFEU, který stanoví, že Evropská unie přispívá k zajištění vysoké úrovně ochrany spotřebitele.

( 14 ) – Viz čl. 1 odst. 1 a 2 nařízení č.1169/2011. V tomto duchu bylo rovněž znovu utvrzeno, že „je obecným cílem potravinového práva poskytovat spotřebitelům povědomí, které jim umožní informovaně vybírat potraviny, které konzumují, a zabránit jakýmkoli praktikám, které je mohou uvést v omyl“ (bod 4 odůvodnění tohoto nařízení).

( 15 ) – Unijní normotvůrce tím, že konstatoval vzájemný vztah mezi stravováním a zdravím, jakož i vhodným způsobem stravování odpovídajícím individuálním potřebám, vytvořil vazbu mezi označováním a cílem dosáhnout vysoké úrovně ochrany zdraví spotřebitelů. Možnost spotřebitelů učinit informovaný výběr potravin byla totiž považována za zásadní pro účinnou hospodářskou soutěž i pro prospěch spotřebitelů (viz body 3 a 10 odůvodnění nařízení č.1169/2011).

( 16 ) – Článek 2 odst. 2 písm. c) nařízení č. 1169/2011.

( 17 ) – Pojem „dobrovolné informace“ není v nařízení č. 1169/2011 definován, třebaže je v něm použit (viz nadpis kapitoly V, články 36, 37 a bod 47 odůvodnění). Kromě toho jsou v některých jazykových verzích tohoto nařízení rovněž použity výrazy „dobrovolné“ [volontaires] a „dobrovolně“ [à titre volontaire] (viz článek 36 a body 30, 38, 41, 42, 47 a 58 odůvodnění) (francouzská a italská verze). Tyto výrazy jsou přitom očividně užívány vzájemně zaměnitelným způsobem. Ve většině jazykových verzí jsou použity podobné výrazy (viz německá, řecká a anglická verze). Poukazuji rovněž na to, že výraz „dobrovolné“ nelze zaměňovat s výrazem „další“. Třebaže uvedené nařízení harmonizovalo vnitrostátní právní předpisy členských států týkající se uvádění povinných údajů, není tato harmonizace úplná, jelikož členské státy mohou i nadále stanovit další povinné údaje za podmínek stanovených tímto nařízením [viz v tomto ohledu článek 10 a čl. 35 odst. 2 nařízení č. 1169/2011, jakož i stanovisko generálního advokáta Hogana ve věci Groupe Lactalis (C‑485/18, EU:C:2020:592, body 32 až 34)].

( 18 ) – Bod 17 odůvodnění nařízení č. 1169/2011.

( 19 ) – Toto nařízení rovněž stanoví „základ“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 uvedeného nařízení, tedy „obecné zásady“ v kapitole II a „obecné požadavky“ v kapitole III, které se rovněž použijí na povinné údaje [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. září 2019, Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main (C‑686/17, EU:C:2019:659, bod 66)].

( 20 ) – Článek 9 odst. 1 první věta nařízení č. 1169/2011.

( 21 ) – Viz bod 30 odůvodnění nařízení č. 1169/2011.

( 22 ) – Viz bod 41 odůvodnění nařízení č. 1169/2011.

( 23 ) – Viz body 30, 38, 41, 42 a 47 odůvodnění nařízení č. 1169/2011.

( 24 ) – Viz bod 41 odůvodnění nařízení č. 1169/2011. V tomto ohledu je v bodě 47 odůvodnění tohoto nařízení upřesněno, že „[z]kušenosti ukazují, že v mnoha případech jsou dobrovolné informace o potravinách uváděny na úkor přehlednosti informací povinných. Proto je třeba na pomoc provozovatelům potravinářských podniků a dozorovým orgánům stanovit kritéria pro zajištění rovnováhy mezi poskytováním povinných a dobrovolných informací o potravinách.“

( 25 ) – Viz bod 42 odůvodnění nařízení č. 1169/2011.

( 26 ) – Článek 36 odst. 1 nařízení č.1169/2011.

( 27 ) – Článek 36 odst. 2 nařízení č. 1169/2011.

( 28 ) – Viz bod 26 tohoto stanoviska.

( 29 ) – Viz příloha I nařízení č. 1169/2011 s nadpisem „Zvláštní definice uvedení v čl. 2 odst. 4“, bod 1.

( 30 ) – Ustanovení týkající se (jedenácti) ostatních povinných údajů jsou všechna uvedena v oddíle 2 kapitoly IV.

( 31 ) – Rozdíl mezi „povinnými“ a „dobrovolnými“ údaji nevyplývá jako takový z článku 30 nařízení č. 1169/2011, nýbrž ze vzájemného spojení jeho odstavce 1, který se týká „povinných výživových údajů“, jeho odstavce 3, jenž se týká „informací, [které] se v něm [mohou] opakovat“ a bodu 41 odůvodnění, který uvádí, že posledně uvedené lze „dobrovolně“ zopakovat. Viz bod 27 tohoto stanoviska.

( 32 ) – Bod 41 čtvrtá věta odůvodnění nařízení č. 1169/2011.

( 33 ) – Bod 41 čtvrtá věta odůvodnění nařízení č. 1169/2011.

( 34 ) – Článek 13 odst. 1 a 2 du nařízení č. 1169/2011.

( 35 ) – Článek 2 odst. 2 písm. k) nařízení č. 1169/2011.

( 36 ) – Článek 34 odst. 1 a 2 nařízení č. 1169/2011. Jak uvádí bod 41 odůvodnění tohoto nařízení „[aby] […] poskytované informace o výživové hodnotě náležitě působily na průměrného spotřebitele a sloužily účelu zajištění informovanosti, pro který byly zavedeny, měly by být jednoduché a srozumitelné. Uvádění informací o výživové hodnotě potravin zčásti v hlavním zorném poli, obecně označovaném jako přední strana balení, a zčásti na jiné straně balení, například na zadní, by mohlo spotřebitele mást. Výživové údaje by se proto měly nacházet ve stejném zorném poli.“

( 37 ) – Článek 37 nařízení č. 1169/2011.

( 38 ) – „Hlavní zorné pole“ je definováno jako „zorné pole, jehož si spotřebitel při nákupu s největší pravděpodobností všimne na první pohled a které mu umožní okamžitě výrobek rozpoznat, pokud jde o jeho charakteristické rysy nebo povahu a popřípadě jeho obchodní značku. Pokud má obal několik shodných hlavních zorných polí, považuje se za hlavní zorné pole to, které zvolil provozovatel potravinářského podniku“ [viz čl. 2 odst. 2 písm. l) nařízení č. 1169/2011].

( 39 ) – Článek 34 odst. 3 nařízení č. 1169/2011, který odkazuje na čl. 13 odst. 2 tohoto nařízení.

( 40 ) – Bod 35 odůvodnění nařízení č. 1169/2011.

( 41 ) – Článek 31 odst. 3 první pododstavec nařízení č. 1169/2011.

( 42 ) – Článek 31 odst. 3 druhý pododstavec nařízení č. 1169/2011.

( 43 ) – V souladu s čl. 30 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1169/2011.

( 44 ) – V souladu s čl. 30 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1169/2011.

( 45 ) – V souladu s čl. 34 odst. 1 nařízení č. 1169/2011.

( 46 ) – V souladu s čl. 34 odst. 2 nařízení č. 1169/2011.

( 47 ) – Podle čl. 30 odst. 3 písm. b), čl. 2 odst. 2 písm. l), jakož i čl. 34 odst. 3 písm. a) nařízení č. 1169/2011.

( 48 ) – Podle čl. 34 odst. 3 druhý pododstavec nařízení č. 1169/2011.

( 49 ) – Podle čl. 31 odst. 3 první pododstavec nařízení č. 1169/2011.

( 50 ) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. července 2020, AFMB a další (C‑610/18, EU:C:2020:565, bod 50).

( 51 ) – Viz čl. 1 odst. 3 nařízení č. 1169/2011.

( 52 ) – Viz čl. 1 odst. 4 nařízení č. 1169/2011.

( 53 ) – Poznamenávám, že Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci, pokud jde o dodatečné požadavky na uvádění výrobků na trh v odvětví ovoce a zeleniny [viz rozsudek ze dne 4. září 2019, Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main (C‑686/17, EU:C:2019:659, body 63 a 69)].

( 54 ) – Viz bod 23 tohoto stanoviska. V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 22. září 2016, Breitsamer und Ulrich (C‑113/15, EU:C:2016:718, bod 67) a ze dne 1. října 2020, Groupe Lactalis (C‑485/18, EU:C:2020:763, bod 43).

( 55 ) – Viz body 4 a 20 odůvodnění nařízení č. 1169/2011, jakož i rozsudek ze dne 1. října 2020, Groupe Lactalis (C‑485/18, EU:C:2020:763, bod 41). K předchozímu režimu viz rozsudky ze dne 4. června 2015, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (C‑195/14, EU:C:2015:361, bod 33), a ze dne 30. ledna 2020, Dr. Willmar Schwabe (C‑524/18, EU:C:2020:60, bod 35 a citovaná judikatura).

( 56 ) – Tyto požadavky se uplatní rovněž na související reklamu nebo na obchodní úpravu potravin a zejména jejich balení (viz čl. 7 odst. 4 nařízení č. 1169/2011).

( 57 ) – Viz čl. 1 odst. 1 a čl. 3 odst. 1 nařízení č. 1169/2011 ve spojení s body 1, 3 a 4 odůvodnění tohoto nařízení. V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 12. listopadu 2019, Organisation juive européenne a Vignoble Psagot (C‑363/18, EU:C:2019:954, body 52 a 53) a ze dne 1. října 2020, Groupe Lactalis (C‑485/18, EU:C:2020:763, bod 43).

( 58 ) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 22. září 2016, Breitsamer und Ulrich (C‑113/15, EU:C:2016:718, bod 69), a ze dne 1. října 2020, Groupe Lactalis (C‑485/18, EU:C:2020:763, bod 44).

( 59 ) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 12. září 2000, Geffroy (C‑366/98, EU:C:2000:430, body 18 až 20), ze dne 10. září 2009, Severi (C‑446/07, EU:C:2009:530, bod 60), jakož i ze dne 4. června 2015, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (C‑195/14, EU:C:2015:361, bod 35).

( 60 ) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 10. září 2009, Severi (C‑446/07, EU:C:2009:530, bod 61 a citovaná judikatura), a ze dne 4. června 2015, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (C‑195/14, EU:C:2015:361, bod 36).

( 61 ) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. června 2015, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (C‑195/14, EU:C:2015:361, body 39 a 40).

( 62 ) – Podle čl. 30 odst. 3 písm. b) nařízení č. 1169/2011.

( 63 ) – Viz bod 35 odůvodnění nařízení č. 1169/2011.

( 64 ) – Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru v tomto ohledu vyplývá, že ačkoliv společnost Dr. Oetker uvedením „= 100 g“ na přední straně kvantifikovala použitou porci, neuvedla výslovně „počet porcí“, které balení obsahuje. Nejsem tudíž přesvědčen o tom, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 33 odst. 1 nařízení č. 1169/2011.

( 65 ) – Viz bod 52 tohoto stanoviska.