ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Úředníci – Žaloba – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Pojem

(Služební řád úředníků, článek 91; nařízení Rady č. 1365/75, čl. 17 odst. 2; nařízení Komise č. 91/88)

2. Řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální požadavky

[Jednací řád Soudu prvního stupně, čl. 44 odst. 1 písm. c)]

1. Pouze akty s právně závaznými účinky, jimiž mohou být bezprostředně a osobně dotčeny zájmy zúčastněných osob tím, že podstatným způsobem mění jejich právní postavení, mohou být považovány za akty, které nepříznivě zasahují do právního postavení. Navíc některé akty, i když se nedotýkají materiálních zájmů nebo postavení dotčeného úředníka, mohou být s ohledem na povahu nebo dotčenou funkci a okolnosti považovány za akty nepříznivě zasahující do právního postavení, pokud porušují morální zájmy nebo vyhlídky do budoucna zúčastněné osoby.

Tak tomu není v případě dopisu ředitele Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek, který uvádí, že nemůže přijmout žádost bývalého dočasného zaměstnance vzít zpět jeho rozhodnutí o odstoupení. Takový dopis totiž neovlivňuje služební postavení zúčastněné osoby, protože toto postavení bylo ve skutečnosti určeno jeho rozhodnutím o odstoupení, které okamžitě nabylo účinnosti.

Právní postavení zúčastněné osoby nemění ani skutečnost, že Nadace v témže dopise vysvětlila, že nepotřebuje dokumenty vydané správou, aby se mohl přihlásit u vnitrostátních úřadů práce. Navíc toto vysvětlení není možné vykládat jako odmítnutí správy vydat tyto dokumenty.

(viz body 39 až 43)

Odkazy:

Soudní dvůr: 27. června 1973, Kley v. Komise, 35/72, Recueil, s. 679, body 4 a 5; 29. října 1981, Arning v. Komise, 125/80, Recueil, s. 2539, bod 17; 3. prosince 1992, Moat v. Komise, C‑32/92 P, Recueil, s. I‑6379, bod 9; 10. ledna 2006, Komise v. Alvarez Moreno, C‑373/04 P, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 42

2. Návrhová žádání směřující ke zrušení uvedená v žalobě podané bývalým dočasným zaměstnancem s cílem získat, bez dalšího popisu a v nepřesných výrazech, plné odškodnění a všechny výhody, to znamená finanční plnění, na která si může zúčastněná osoba činit nárok na základě svého odstoupení, nesplňují podmínky stanovené v čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu prvního stupně.

(viz body 49 a 50)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 24. března 1993, Benzler v. Komise, T‑72/92, Recueil, s. II‑347, body 16, 18 a 19
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

Úředníci – Plat – Příspěvek za práci v zahraničí – Podmínky přiznání

[Služební řád, příloha VII, čl. 4 odst. 1 písm. a)]

Obvyklé bydliště, na které odkazuje čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu pro účely přiznání příplatku za práci v zahraničí, odpovídá místu, které si dotyčná osoba stanovila jako trvalé nebo obvyklé centrum svých zájmů s úmyslem přiznat tomuto místu stálou povahu, přičemž pro účely určení obvyklého bydliště je třeba zohlednit veškeré skutkové okolnosti, za nichž je konstituováno toto bydliště, zejména pak skutečné bydliště úředníka.

V tomto ohledu představuje místo výkonu pracovní činnosti osoby, bez ohledu na svůj význam autonomního aplikačního kritéria čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu, významnou okolnost pro určení obvyklého bydliště.

Okolnost, že osoba měla v úmyslu hledat práci jinde než v zemi svého bydliště, nemůže zpochybnit určení jejího obvyklého bydliště, jelikož je nesporné, že během celého rozhodného období si tato osoba zachovávala centrum svých zájmů v pozdějším místě zaměstnání, ve kterém měla své bydliště a ve kterém během podstatné části rozhodné doby vykonávala svou pracovní činnost. Požadavek týkající se úmyslu přiznat stálou povahu centru svých zájmů tak nelze vykládat v tom smyslu, že dotyčný úředník musí vyloučit možnost návratu do své země původu nebo odchodu do jiné země Evropské unie.

Vazby úředníka ke své zemi původu jakými jsou vlastnictví vozidla, lékařské prohlídky, nemovitý majetek jeho rodičů v této zemi, skutečnost, že si v ní nechal znovu vystavit úřední doklady o své totožnosti, výkon jeho občanských práv, skutečnost, že v ní má daňový domicil, jakož i majetek a majetkové zájmy jako např. bankovní účet, stejně jako jeho návštěvy této země, jsou pouze obvyklými vazbami, které si osoby zachovávají se zemí, ve které žijí jejich rodiče a ve které dlouhodobě bydlely, které však neumožňují prokázat, že obvyklé bydliště se nachází v této zemi.

(viz body 48, 51, 56 a 59)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 8. dubna 1992, Costacurta Gelabert v. Komise, T‑18/91, Recueil, s. II‑1655, bod 42; 28. září 1993, Magdalena Fernández v. Komise, T‑90/92, Recueil, s. II‑971, bod 30; 13. dubna 2000, Reichert v. Parlament, T‑18/98, Recueil FP, s. I‑A‑73 a II‑309, bod 25; 3. května 2001, Liaskou v. Rada, T‑60/00, Recueil FP, s. I‑A‑107 a II‑489, body 53 a 64; 13. září 2005, Recalde Langarica v. Komise, T‑283/03, Sb. VS s. I‑A‑235 a II‑1075, bod 114; 25. října 2005, Salazar Brier v. Komise, T‑83/03, Sb. VS s. I‑A‑311 a II‑1407, body 56 a 71, který byl předmětem kasačního opravného prostředku před Soudním dvorem, C‑9/06 P; 27. září 2006, Koistinen v. Komise, T‑259/04, Sb. VS s. I-A-2-177 a II-A-2-879, bod 34; 16. května 2007, F v. Komise, T‑324/04, Sb. VS s. I-A-2-0000 a II-A-2-0000, bod 87
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

Úředníci – Žaloba – Předchozí správní stížnost – Totožnost předmětu a důvodu

(Služební řád úředníků, články 90 a 91)

Podle čl. 91 odst. 2 služebního řádu je žaloba přípustná pouze tehdy, pokud byla orgánu oprávněnému ke jmenování předem předložena stížnost ve smyslu čl. 90 odst. 2 služebního řádu proti aktu, nepříznivě zasahujícímu do právního postavení, ve lhůtě tří měsíců stanovené tímto článkem.

Žaloba úředníka směřující proti správnímu rozhodnutí, které stanoví jeho nárok na důchod, zatímco předchozí stížnost směřovala proti pozdějšímu správnímu rozhodnutí, které zamítlo jeho žádost o retroaktivní příspěvek do důchodového systému Společenství, je nepřípustná. Žalobě v rozsahu, v němž směřuje proti prvnímu rozhodnutí, totiž nepředcházela předchozí stížnost se stejným předmětem a tato žaloba tedy nesplnila požadavek stanovený ustanovením čl. 91 odst. 2 služebního řádu. Krom toho za předpokladu, že stížnost, v rozsahu, v němž se vztahuje na výpočet nároku na důchod žalobce, který provedla správa, by mohla být považována za stížnost, která zpochybňuje rovněž legalitu prvního rozhodnutí a v důsledku toho za stížnost, která směřuje akcesoricky proti tomuto rozhodnutí, musela by být podána ve lhůtě stanovené služebním řádem.

(viz body 18 a 22 až 24)
USNESENÍ SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (prvního senátu)

12. července 2007

Věc F-143/06

Donato Continolo

v.

Komise Evropských společenství

„Veřejná služba – Úředníci – Důchody – Převod nároku na důchod – Zjevná nepřípustnost“

Předmět: Žaloba, podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou D. Continolo navrhuje zrušení rozhodnutí Komise ze dne 3. ledna 2006, kterým se mu přiznává a vypořádává jeho nárok na důchod, v rozsahu, v němž pro výpočet jeho nároku je období od 11. června 1981 do 1. března 1983, kdy měl pracovní volno z osobních důvodů, zohledněno pouze ve výši jednoho roku, pěti měsíců a šesti dnů místo jednoho roku osmi měsíců a dvaceti dnů, společně s rozhodnutím orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 5. září 2006, kterým se zamítá jeho stížnost proti výše uvedenému rozhodnutí ze dne 3. ledna 2006.

Rozhodnutí: Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná. Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

Shrnutí

Úředníci – Žaloba – Předchozí správní stížnost – Totožnost předmětu a důvodu

(Služební řád úředníků, články 90 a 91)

Podle čl. 91 odst. 2 služebního řádu je žaloba přípustná pouze tehdy, pokud byla orgánu oprávněnému ke jmenování předem předložena stížnost ve smyslu čl. 90 odst. 2 služebního řádu proti aktu, nepříznivě zasahujícímu do právního postavení, ve lhůtě tří měsíců stanovené tímto článkem.

Žaloba úředníka směřující proti správnímu rozhodnutí, které stanoví jeho nárok na důchod, zatímco předchozí stížnost směřovala proti pozdějšímu správnímu rozhodnutí, které zamítlo jeho žádost o retroaktivní příspěvek do důchodového systému Společenství, je nepřípustná. Žalobě v rozsahu, v němž směřuje proti prvnímu rozhodnutí, totiž nepředcházela předchozí stížnost se stejným předmětem a tato žaloba tedy nesplnila požadavek stanovený ustanovením čl. 91 odst. 2 služebního řádu. Krom toho za předpokladu, že stížnost, v rozsahu, v němž se vztahuje na výpočet nároku na důchod žalobce, který provedla správa, by mohla být považována za stížnost, která zpochybňuje rovněž legalitu prvního rozhodnutí a v důsledku toho za stížnost, která směřuje akcesoricky proti tomuto rozhodnutí, musela by být podána ve lhůtě stanovené služebním řádem.

(viz body 18 a 22 až 24)
USNESENÍ SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (druhého senátu)

17. října 2007

Věc F-114/06

Amerigo Liotti

v.

Komise Evropských společenství

„Veřejná služba – Úředníci – Povýšení – Nezapsání do seznamu povýšených úředníků – Rok povýšení 2005 – Prioritní body – Zásluha –Odsloužená léta – Námitka protiprávnosti – Přípustnost“

Předmět: Žaloba, podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou se A. Liotti domáhá zrušení seznamu povýšených úředníků za rok povýšení 2005 v rozsahu, v němž tento seznam neobsahuje jeho jméno a podpůrně zrušení rozhodnutí o přidělení jeho se týkajících prioritních bodů za zmíněný rok.

Rozhodnutí: Žaloba se odmítá zčásti jako zjevně nepřípustná a zčásti jako zjevně neopodstatněná. Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

Shrnutí

Úředníci – Žaloba – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Návrh výboru pro povyšování za účelem udělení prioritních bodů – Vyloučení

(Služební řád, čl. 25 druhý pododstavec, články 45, 90 a 91)

Návrh výboru pro povyšování vypracovaný za účelem udělení prioritních bodů různých kategorií stanovených systémem povyšování zavedeným vnitřní právní úpravou Komise nepředstavuje akt nepříznivě zasahující do právního postavení. Výbory pro povyšování nemají totiž pravomoc přijímat rozhodnutí týkající se přidělování prioritních bodů. V důsledku toho, i když na základě čl. 25 druhého pododstavce služebního řádu každé rozhodnutí týkající se stížnosti na [nepříznivě zasahující do právního postavení] úředníka uvede důvody, na kterých je založeno, to neplatí pro takový návrh výboru pro povyšování ve vztahu k nepovýšenému úředníkovi.

(viz bod 50)
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Řízení – Přípustnost žalob – Posouzení s ohledem na pravidla platná v okamžiku podání žaloby

(Jednací řád Soudu pro veřejnou službu, článek 76)

2. Řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální náležitosti

[Statut Soudního dvora, čl. 19 třetí pododstavec, a příloha I, čl. 7 odst. 1 a 3; jednací řád Soudu prvního stupně, čl. 44 odst. 1 písm. c)]

1. Ačkoli pravidlo stanovené v článku 76 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu, podle kterého Soud může návrh zamítnout usnesením, jsou-li dány zjevné důvody pro odmítnutí nebo zamítnutí návrhu, je procesním pravidlem, které se použije jako takové ode dne svého vstupu v platnost na všechny spory probíhající před Soudem, není tomu tak v případě pravidel, na základě kterých Soud podle tohoto článku může považovat návrh za zjevně nepřípustný a kterými mohou být pouze pravidla použitelná ke dni podání návrhu.

(viz bod 25)

Odkazy:

Soud pro veřejnou službu: 11. prosince 2007, Martin Bermejo v. Komise, F‑60/07, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 25

2. Na základě čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu prvního stupně musí návrh na zahájení řízení uvádět zejména předmět sporu a obsahovat stručný popis uplatňovaných žalobních důvodů. Tyto údaje musí být dostatečně jasné a přesné pro to, aby umožnily žalovanému připravit svou obranu a Soudu pro veřejnou službu rozhodnout o žalobě případně i bez dalších informací. Za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti je třeba pro to, aby byla žaloba přípustná, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je založena, vyplývaly, přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně, z textu samotné žaloby.

Je tomu tak tím spíše, že podle čl. 7 odst. 3 přílohy I statutu Soudního dvora zahrnuje písemná část řízení před Soudem pro veřejnou službu, nerozhodne-li tento soud jinak, v zásadě pouze jednu výměnu spisů. Navíc podle čl. 19 třetího pododstavce uvedeného statutu, který se na řízení před Soudem pro veřejnou službu uplatní v souladu s čl. 7 odst. 1 přílohy I téhož statutu, musí být úředník zastoupen advokátem. Základní úloha posledně jmenovaného, jako pomocné soudní osoby, je právě podložit návrhová žádání žaloby dostatečně srozumitelnou a ucelenou právní argumentací, právě s ohledem na skutečnost, že písemná část řízení před Soudem pro veřejnou službu zahrnuje v zásadě pouze jednu výměnu spisů.

Vyžadované požadavky na jasnost a přesnost nemůže splňovat žaloba, ve které jsou skutkové okolnosti uvedeny nejasně a zmateně, aniž by si je čtenář mohl užitečně spojovat s některým z návrhových žádání žaloby nebo s některým z žalobních důvodů uplatněných na její podporu.

(viz body 28 až 31)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 28. dubna 1993, De Hoe v. Komise, T‑85/92, Recueil, s. II‑523, bod 20; 21. května 1999, Asia Motor France a další v. Komise, T‑154/98, Recueil, s. II‑1703, bod 42; 15. června 1999, Ismeri Europa v. Účetní dvůr, T‑277/97, Recueil, s. II‑1825, bod 29
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

Úředníci – Povinnost péče příslušející správě – Povinnost vydat úředníkovi individuální rozhodnutí vypracované v jazyce, jejž důkladně ovládá

(Článek 21 ES; Listina základních práv, čl. 41 odst. 4; jednací řád Komise, příloha, bod 4)

Orgánům přísluší, na základě jejich povinnosti péče, vydat úředníkovi individuální rozhodnutí vypracované v jazyce, jejž důkladně ovládá.

Z čl. 21 třetího pododstavce ES, z bodu 4 kodexu chování ani z čl. 41 odst. 4 Listiny základních práv nevyplývá, že by každé rozhodnutí vydané orgánem Společenství jednomu z jeho úředníků muselo být vypracováno v jazyce, ve kterém byla zahájena korespondence. Tato ustanovení se totiž na vztahy mezi orgány a jejich pracovníky použijí pouze tehdy, když tito pracovníci zašlou orgánům text pouze v postavení občana Unie a nikoliv v postavení úředníka nebo jiného zaměstnance Společenství. V každém případě, pokud by orgány byly povinny odpovídat na žádost úředníka ve stejném jazyce, jako je jazyk použitý v uvedené žádosti, způsobovalo by to orgánům nepřekonatelné problémy.

(viz body 60 až 65)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 23. března 2000, Rudolph v. Komise, T‑197/98, Recueil FP, s. I‑A‑55 a II‑241, bod 46; 7. února 2001, Bonaiti Brighina v. Komise, T‑118/99, Recueil FP, s. I‑A‑25 a II‑97, bod 13; 17. května 2006, Lavagnoli v. Komise, T‑95/04, Sb. VS, s. I‑A‑2‑121 a II‑A‑2‑569, bod 48

Soud pro veřejnou službu: 13. prosince 2007, Duyster v. Komise, F‑51/05 a F‑18/06, Sb. VS, s. I‑A‑1‑0000 a II‑A‑1‑0000, body 58 a 59
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

Řízení – Vyhovění návrhu žalobce po podání žaloby

(Jednací řád Soudu pro veřejnou službu, článek 75)

Soud Společenství je oprávněn posoudit podle okolností každého případu, zda řádný výkon spravedlnosti odůvodňuje meritorní zamítnutí žaloby na neplatnost nebo obdobně konstatování, že žaloba se stala bezpředmětnou, a tedy není namístě rozhodnout o její opodstatněnosti, aniž předtím rozhodl o námitce nepřípustnosti vznesené žalovaným.

Tak tomu je v případě, ve kterém Soud již v první věci meritorně rozhodl ve prospěch žalobce ve věci, která mu byla nyní předložena, a pokud účastníci řízení během jednání a v odpovědi na otázku Soudu v rámci této druhé věci prohlásili, že pokud by žaloba v první věci byla prohlášena za přípustnou a pokud by Soud rozhodl ve věci samé, nebylo by namístě rozhodnout v druhé věci.

(viz body 5 až 8)

Odkazy:

Soudní dvůr: 26. února 2002, Rada v. Boehringer, C‑23/00 P, Recueil s. I‑1873, body 51 a 52; 23. března 2004, Francie v. Komise, C‑233/02, Recueil s. I‑2759, bod 26

Soud prvního stupně: 15. června 2005, Regione autonoma della Sardegna v. Komise, T‑171/02, Sb. rozh. s. II‑2123, bod 155

Soud pro veřejnou službu: 8. dubna 2008, Bordini v. Komise, F‑134/06, Sb. VS s. I‑A‑1‑0000 a II‑A‑1‑0000, bod 56; 28. dubna 2009, Balieu-Steinmetz a Noworyta v. Parlament, F‑115/07, Sb. VS s. I‑A‑1‑0000 a II‑A‑1‑0000
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Úředníci – Žaloba – Právo na podání žaloby – Osoby, které podaly žalobu ohledně postavení úředníků nebo zaměstnanců jiných než místních zaměstnanců

(Služební řád, články 90 a 91)

2. Úředníci – Služební řád – Pracovní řád ostatních zaměstnanců – Rozsah působnosti

(Články 238 ES a 282 ES; pracovní řád ostatních zaměstnanců, články 1, 2, 3 a 5)

1. Před soudem Společenství mohou napadnout rozhodnutí, které nepříznivě zasahuje do jejich práv nejen osoby, které mají postavení úředníků nebo zaměstnanců jiných než místních zaměstnanců, ale také osoby, které podaly žalobu ohledně svého postavení, přičemž uvedený soud má přinejmenším pravomoc zaprvé přezkoumat, zda má skutečně pravomoc rozhodovat o přípustnosti a opodstatněnosti sporu.

(viz body 64 a 65)

Odkazy:

Soudní dvůr: 11. března 1975, Porrini a další, 65/74, Recueil, s. 319, bod 13; 5. dubna 1979, Bellintani a další v. Komise, 116/78, Recueil, s. 1585, bod 6; 20. června 1985, Klein v. Komise, 123/84, Recueil, s. 1907, bod 10

Soud prvního stupně: 19. července 1999, Mammarella v. Komise, T-74/98, Recueil FP, s. I-A-151 a II-797, bod 16

2. Služební řád a pracovní řád ostatních zaměstnanců nejsou vyčerpávající právní úpravou, která by zakazovala přijímání osob mimo takto stanovený právní rámec. Možnost přiznaná Společenství články 282 ES a 238 ES navázat smluvní vztahy řídící se právem členského státu se naopak vztahuje na uzavření pracovních smluv nebo smluv týkajících se poskytování služeb. Za těchto podmínek by mohlo být přijetí osoby smlouvou výslovně odkazující na vnitrostátní zákon považováno za protiprávní pouze v případě, že by žalovaný orgán definoval pracovní podmínky dotyčného nikoliv podle potřeb služby, ale za účelem vyhnout se uplatnění ustanovení služebního řádu nebo pracovního řádu ostatních zaměstnanců, neboť by se tím dopustil zneužití řízení.

Za účelem ověření, že se orgán nedopustil zneužití řízení, nepostačuje konstatovat, že může mít oprávněně za to, že jednotlivé kategorie smluv stanovené pracovním řádem ostatních zaměstnanců a podléhající pravomoci soudu Společenství nejsou uzpůsobené situaci spolupracovníků, kterým hodlá svěřit některé úkoly, avšak je třeba rovněž zadruhé ověřit, zda pracovní podmínky poskytnuté těmto spolupracovníkům odpovídají požadavkům sociálního minima, které existuje v každém právním státě.

(viz body 70 a 87)

Odkazy:

Soud prvního stupně: výše uvedený rozsudek Mammarella v. Komise, body 39 a 40 a citovaná judikatura
USNESENÍ SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (prvního senátu)

20. dubna 2007

Věc F-13/07

L

v.

Evropská agentura pro hodnocení léčivých přípravků (EMEA)

„Úředníci – Invalidita – Výbor pro otázky invalidity – Odmítnutí svolání – Zjevná nepřípustnost“

Předmět: Žaloba, podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou se L domáhá zrušení rozhodnutí EMEA ze dne 31. března 2006, kterým se zamítá jeho žádost o svolání Výboru pro otázky invalidity, jakož i zrušení rozhodnutí ze dne 25. října 2006, kterým se zamítá jeho stížnost podaná proti tomuto rozhodnutí, bude-li to potřebné.

Rozhodnutí: Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná. Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.

Shrnutí

1. Řízení – Rozhodnutí přijaté odůvodněným usnesením – Podmínky

(Jednací řád Soudu prvního stupně, článek 111; rozhodnutí Rady 2004/752, čl. 3 odst. 4)

2. Úředníci – Žaloba – Předcházející správní stížnost – Lhůty

(Služební řád, čl. 90 odst. 2)

1. O zjevnou nepřípustnost ve smyslu článku 111 jednacího řádu Soudu prvního stupně se jedná nejen v případech, kdy porušení pravidel, jimiž se řídí přípustnost, je natolik zřejmé a nápadné, že nelze uplatnit žádný pádný argument na podporu přípustnosti, ale rovněž v případech, kdy je soudní kolegium na základě písemností ze studovaného spisu beze zbytku přesvědčeno o nepřípustnosti žaloby, zejména z důvodu, že žaloba nesplňuje požadavky stanovené ustálenou judikaturou, a kdy má navíc za to, že konalo-li by se jednání, nevedlo by to k odhalení žádné nové skutečnosti. V takovémto případě odmítnutí žaloby cestou usnesení přispívá nejen k hospodárnosti řízení, ale rovněž účastníkům řízení šetří náklady na konání jednání.

(viz body 20 a 21)

Odkazy:

Soud pro veřejnou službu: 27. března 2007, Manté v. Rada, F‑87/06, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 16

2. Lhůta pro podání stížnosti podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu počíná běžet od oznámení rozhodnutí vnitřní správy osobě oprávněné zastupovat úředníka, například manželovi. V tomto ohledu je nerozhodné, k jakému datu se úředník o rozhodnutí dozví, neboť to závisí na nahodilých okolnostech osobní povahy, na které nemá vliv péče, s jakou vnitřní správa rozhodnutí oznámila, a posledně uvedená jej nemůže prokázat.

(viz body 30 a 32)

Odkazy:

Soud pro veřejnou službu: 3. června 1997, H v. Komise, T‑196/95, Recueil FP, s. I‑A‑133 a II‑403, body 32 až 35
USNESENÍ PŘEDSEDY SOUDU PRO VEŘENOU SLUŽBU

30. ledna 2008

Věc F-64/07 R

S

v.

Evropský parlament

„Veřejná služba – Řízení o předběžném opatření – Návrh na odklad vykonatelnosti aktu – Naléhavost – Neexistence“

Předmět: Návrh podaný na základě článků 242 ES, 243 ES, 157 AE a 158 AE, kterým S žádá o odklad vykonatelnosti rozhodnutí Parlamentu ze dne 27. července 2006, na základě něhož byl přeložen do Bruselu jako poradce generální ředitelky pro informace.

Rozhodnutí: Návrh na předběžné opatření se zamítá. O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

Shrnutí

1. Řízení o předběžném opatření – Odklad vykonatelnosti – Předběžná opatření – Podmínky udělení – Naléhavost – Vážná a nenapravitelná újma

(Články 242 ES a 243 ES; Jednací řád Soudu pro veřejnou službu, čl. 102 odst. 2)

2. Řízení o předběžném opatření – Podmínky přípustnosti – Žaloba – Formální požadavky

(Jednací řád Soudu pro veřejnou službu, čl. 102 odst. 2)

1. Naléhavost návrhu na vydání předběžného opatření je třeba posoudit s ohledem na nezbytnost prozatímně rozhodnout, aby bylo zabráněno tomu, že účastníku řízení, který předběžné opatření navrhuje, vznikne vážná a nenapravitelná újma. Přísluší tomuto posledně uvedenému účastníku řízení, aby předložil důkaz o tom, že nemůže čekat na výsledek hlavního řízení, protože jinak by mu vznikla újma této povahy. I když je pravda, že pro prokázání existence takové škody není nezbytné vyžadovat, aby byla existence újmy prokázána s absolutní určitostí a že stačí, že je tato újma předvídatelná s dostatečným stupněm pravděpodobnosti, nic to nemění na tom, že navrhovatel musí prokázat skutkové okolnosti, o kterých má za to, že je na nich založena perspektiva vážné a nenapravitelné škody.

(viz body 30 a 31)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 1. července 1999, Samper v. Parlament, T‑111/99 R, Recueil FP, s. I‑A‑111 a II‑609, bod 38; 7. prosince 2001, Lior v. Komise, T‑192/01 R, Recueil, s. II‑3657, bod 49; 6. prosince 2002, D v. EIB, T‑275/02 R, Recueil FP, s. I‑A‑259 a II‑1295, body 59 a 60

2. Na základě čl. 102 odst. 2 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu návrhy na předběžná opatření musí označit zejména skutkové i právní důvody, které prima facie (fumus boni iuris) odůvodňují nařízení navrhovaných opatření.

(viz bod 38)