ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Ustanovení § 2a odst. 3 první až čtvrté věty zákona o dani z příjmů (Einkommensteuergesetz, dále jen „EStG“), ve znění použitelném na zdaňovací období 1997 a 1998, stanoví: „Jsou-li výsledky hospodaření dosažené průmyslovou nebo obchodní činností provozovny nacházející se v jiném státě osvobozeny od daně z příjmů na základě smlouvy o zamezení dvojímu zdanění, ztráta vyplývající z těchto výsledků podle vnitrostátních daňových předpisů se na žádost poplatníka při výpočtu celkových výsledků hospodaření odečte, pokud by tato ztráta mohla být poplatníkem vyrovnána nebo odečtena, jestliže by tyto výsledky nebyly osvobozeny od daně z příjmů, a pokud je vyšší než kladné výsledky hospodaření, dosažené průmyslovou nebo obchodní činností jiných provozoven nacházejících se v témže jiném státě, osvobozené od daně podle uvedené smlouvy. Pokud tak nedojde k vyrovnání ztráty, je možné ztráty odečíst za podmínek stanovených v § 10d. Pokud jsou v některém z následujících zdaňovacích období celkové výsledky hospodaření dosažené průmyslovou nebo obchodní činností stálých provozoven nacházejících se v tomto jiném státě a osvobozené od daně podle této smlouvy kladné, musí být ztráta odečtená podle první a druhé věty opětovně zahrnuta do výpočtu celkových výsledků hospodaření za toto zdaňovací období. Třetí věta se nepoužije, pokud poplatník prokáže, že podle právních předpisů daného jiného státu, které se na něho vztahují, není v zásadě oprávněn tyto ztráty převést do jiného zdaňovacího období, než je období, v jehož průběhu ztráty vznikly.“
30

V tomto kontextu předkládající soud dodává, že jak vyplývá zejména ze stanoviska EFSA ze dne 21. dubna 2005, hlavním nežádoucím účinkem zjištěným v souvislosti se zvýšeným příjmem sodíku je zvýšení krevního tlaku. I když je za zvýšený krevní tlak odpovědný především sodík jako takový, chloridové ionty rovněž hrají roli při zvýšení krevního tlaku. Několik studií údajně naznačuje, že strava s vysokým obsahem hydrogenuhličitanu sodného nemá na osoby trpící vysokým krevním tlakem stejný nežádoucí účinek jako strava s vysokým obsahem chloridu sodného. Ve stanovisku zveřejněném v červnu 2011 EFSA odmítl zařadit na seznam schválených zdravotních tvrzení uvedený v čl. 13 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 tvrzení, že hydrogenuhličitan sodný nemá nežádoucí účinky na krevní tlak, a to z důvodu, že studie vypracovaná na podporu tohoto tvrzení neposkytovala dostatečné metodické záruky pro to, aby z ní mohly být dovozeny definitivní závěry. Tato samotná okolnost nicméně podle předkládajícího soudu neumožňuje tvrdit ani to, že hydrogenuhličitan sodný musí být považován za sloučeninu, která může způsobit nebo zhoršit vysoký krevní tlak stejným způsobem a ve stejné míře jako chlorid sodný.
5

Článek 6 uvedeného nařízení, nadepsaný „Podmínky potvrzení evropského exekučního titulu“, stanoví v odstavci 1: „Rozhodnutí o nesporném nároku vydané v členském státě je po časově neomezené žádosti podané původnímu soudu potvrzeno jako evropský exekuční titul, pokud a) je rozhodnutí vykonatelné v členském státě původu a b) rozhodnutí není v rozporu s pravidly soudní příslušnosti, která jsou stanovena v oddílech 3 a 6 kapitoly II nařízení (ES) č. 44/2001, a c) soudní řízení v členském státě původu splnilo požadavky, které jsou stanoveny v kapitole III, pokud je nárok nesporný ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. b) nebo c), a d) rozhodnutí bylo vydáno v členském státě, ve kterém má dlužník bydliště ve smyslu článku 59 nařízení (ES) č. 44/2001, v případech, kdy — nárok je nesporný ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. b) nebo c), — souvisí se smlouvou, kterou uzavřela osoba, spotřebitel, za účelem, který nelze považovat za její obchodní či profesní činnost a — dlužníkem je spotřebitel.“
17

Společnost X připravila daňové přiznání k dani z obratu za rok 2010 pro společnost C Ltd usazenou v Německu. Toto přiznání došlo finančnímu úřadu začátkem roku 2012. Rozhodnutím ze dne 12. března 2012 nicméně tento úřad odmítl na základě čl. 80 odst. 5 daňového řádu uznat společnost X jako zmocněnce společnosti C Ltd v řízení o vyměření daně z obratu za rok 2010. Jako důvod uvedlo to, že společnost X neměla oprávnění poskytovat profesní daňové poradenství.
6

Směrnice 2002/73 doplnila do směrnice 76/207 rovněž článek 8d, který zní takto: „Členské státy stanoví systém sankcí za porušování vnitrostátních předpisů přijatých k provedení této směrnice a přijmou všechna opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Tyto sankce, které mohou zahrnovat náhradu škody poškozenému, musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí tyto předpisy Komisi nejpozději do 5. října 2005 a co nejdříve veškeré následné změny, které se jich budou týkat.“
26

Vzhledem k tomu, že G. Szemerey nepředložil dotčené osvědčení současně se žádostí o podporu na „plochu“, měl Úřad za to, že pozemky, na něž se vztahuje dotčený vzácný druh, nemohou být pro určení částky podpory zohledněny. Úřad měl totiž za to, že žádost žalobce ve věci v původním řízení vykazuje rozdíl větší než 50 % mezi ohlášenou plochou a zjištěnou plochou. Úřad měl tudíž za to, že v žádosti o podporu G. Szemereye je „ohlášena větší rozloha“ ve smyslu nařízení č. 1122/2009, a rozhodl, že použije sankce stanovené v článku 58 tohoto nařízení. Úřad měl kromě toho ve svém rozhodnutí za to, že vzhledem k tomu, že k výsevu tohoto vzácného druhu dochází obvykle na jaře, mohl G. Szemerey v okamžiku podání žádosti o podporu vědět, že do 15. května 2010 dotčené osvědčení získat nemůže, takže od tohoto okamžiku mohl změnit svou žádost na jiné rostlinné druhy, které vzácné nejsou.
12

Článek 39 této směrnice, nadepsaný „Právo na účinný opravný prostředek“, stanoví: „1. Členské státy zajistí, aby žadatelé o azyl měli právo na účinný opravný prostředek před soudem nebo tribunálem proti: [...] c) rozhodnutí dále neposuzovat následnou žádost podle článků 32 a 34; [...] 2. Členské státy stanoví lhůty a další nezbytná pravidla, aby mohl žadatel využít svého práva na účinný opravný prostředek podle odstavce 1. 3. Členské státy v souladu se svými mezinárodními závazky případně stanoví pravidla týkající se: a) otázky, zda opravný prostředek podle odstavce 1 má za následek to, že žadatel může setrvat v dotyčném členském státě až do rozhodnutí o opravném prostředku; b) možností právních prostředků nebo ochranných opatření, pokud opravný prostředek podle odstavce 1 nemá za následek to, že žadatel může setrvat v dotyčném členském státě až do rozhodnutí o opravném prostředku. Členské státy mohou stanovit rovněž opravný prostředek z úřední moci [...] [...]“
13

Zaměstnanci vyšetřovací služby odletěli z Vilniusu a přiletěli do Rigy podle plánu. Avšak jejich následující let měl v Rize při odletu a v Moskvě při přistání zpoždění. V důsledku toho nemohli nastoupit na let, kterým měli letět z Moskvy do Baku. Společnost Air Baltic je tedy přesunula na další let, který odletěl z Moskvy a přiletěl do Baku následující den.
4

Body 79, 81, 83, 85 a 87 odůvodnění směrnice o audiovizuálních mediálních službách uvádějí: „(79) […] Veškerá audiovizuální obchodní sdělení by však měla dodržovat nejen pravidla o označování, ale také základní stupeň kvalitativních pravidel, aby splňovala jasné cíle veřejného zájmu. […] (81) Obchodní vývoj a technický rozvoj dávají uživatelům větší možnost výběru a větší zodpovědnost při užívání audiovizuálních mediálních služeb. Aby právní úprava zůstala přiměřená ve vztahu k cílům obecného zájmu, měla by umožnit určitou míru pružnosti, pokud jde o televizní vysílání. Zásada oddělení by se měla omezit na televizní reklamu a teleshopping, a umístění produktu by mělo být za určitých okolností povoleno, pokud členský stát nerozhodne jinak. Skryté umístění produktu by však mělo být zakázáno. Zásada oddělení by neměla bránit v užívání nových reklamních technik. […] (83) K zajištění úplné a odpovídající ochrany zájmů spotřebitelů, jimiž jsou televizní diváci, je podstatné, aby televizní reklama podléhala určitému počtu minimálních pravidel a norem a aby členské státy měly pravomoc stanovit přísnější a podrobnější pravidla a v některých případech rozdílné podmínky pro subjekty televizního vysílání, které spadají do jejich pravomoci. […] (85) Vzhledem k větším možnostem diváků vyhnout se reklamě použitím nových technologií, např. digitálních osobních videorekordérů, a většímu výběru programů není odůvodněná podrobná právní úprava týkající se zařazování reklamních šotů, která má za cíl chránit diváky. Přípustný objem reklamy za hodinu by neměl být zvyšován, tato směrnice by však měla subjektům televizního vysílání umožnit její pružné vkládání do pořadů, pokud nepřiměřeně nenaruší jejich celistvost. […] (87) Mělo by být stanoveno omezení podílu televizních reklamních šotů a šotů teleshoppingu na 20 % v průběhu jedné hodiny, a to i během nejsledovanějšího času. Televizním reklamním šotem je třeba rozumět televizní reklamu ve smyslu čl. 1 odst. 1 písm. i) trvající nejvýše 12 minut.“
22

Předkládající soud poukazuje na to, že unijní právo patrně vyhrazuje poskytování sociálních a zdravotních služeb zvláštní zacházení, pokud si členský stát zvolí pověřit jejich prováděním neziskové organizace. Předkládající soud v tomto ohledu odkazuje na rozsudek Sodemare a další (C‑70/95, EU:C:1997:301), jakož i na přípravné práce k nové směrnici v oblasti veřejných zakázek, které tehdy probíhaly a vedly od té doby k přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. L 94, s. 65), a obzvláště na bod 28 odůvodnění. Tento bod odůvodnění zejména stanoví, že tato směrnice by se neměla vztahovat na některé pohotovostní služby, pokud je poskytují neziskové organizace nebo sdružení, neboť v případě, že by museli být poskytovatelé těchto služeb vybíráni v souladu s postupy stanovenými v této směrnici, by bylo obtížné zachovat zvláštní povahu těchto organizací.
22

Soudní dvůr v rozsudku GLS uvedl, že podle čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení v případě dovozů ze zemí bez tržního hospodářství, musí Komise, které přísluší, aby vedla šetření a přijala nařízení, kterým se stanoví prozatímní antidumpingové clo, a Rada, které přísluší přijetí nařízení, kterými se ukládá konečné antidumpingové clo, zkoumat, zda je možné určit běžnou hodnotu dotčeného výrobku na základě ceny nebo početně zjištěné hodnoty ve třetí zemi s tržním hospodářstvím. Pouze tehdy, jeví-li se takové určení nemožným, může být běžná hodnota určena s použitím jiného přiměřeného základu. Komise tak měla v šetření, které vedlo k přijetí nařízení č. 1355/2008, s veškerou řádnou péčí zkoumat informace, které měla k dispozici, aby mezi zeměmi s tržním hospodářstvím vyhledala „srovnatelnou zemi“. Soudní dvůr přitom konstatoval, že ze statistik Eurostatu (statistický úřad Evropské unie) vyplývá, že během let 2002/2003 až 2006/2007 existovaly nikoli nezanedbatelné dovozy výrobků náležejících do podpoložek KN 2008 30 55, 2008 30 75 a ex 2008 30 90 do Evropské unie, které pocházely ze třetích zemí s tržním hospodářstvím, zejména z Izraele, Svazijska, Thajska a Turecka. Tyto statistiky totiž uváděly následující údaje, pokud jde o dovozy uvedených výrobků (v tunách): Objem dovozu 2002/2003 2003/2004 2004/2005 2005/2006 2006/2007 (OŠ) Čína 51 282,60 65 895,00 49 590,20 61 456,30 56 157,20 Izrael 4 247,00 3 536,20 4 045,20 3 634,90 4 674,00 Svazijsko 3 903,10 3 745,30 3 785,70 3 841,00 3 155,50 Turecko 2 794,30 3 632,30 3 021,40 2 273,80 2 233,60 Thajsko 235,80 457,90 485,10 532,50 694,80
20

Komise v žalobě tvrdí, že Portugalská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 4 směrnice 91/271, pokud jde o čištění městských odpadních vod v následujících 52 aglomeracích: Alvalade, Odemira, Loriga, Pereira do Campo, Vila Verde (PTAGL 420), Mação, Paço, Pontével, Vila Nova de São Bento, Castro Daire, Arraiolos, Cercal, Vale de Santarém, Castro Verde, Almodôvar, Ferreira do Alentejo, Vidigueira, Amares/Ferreiras, Alcácer do Sal, Amareleja, Gonsundeira, Salvaterra de Magos, Mogadouro, Melides, Vila Verde (PTAGL 421), Santiago do Cacém, Serpa, São Bartolomeu de Messines, Monchique, Montemor-o-Novo, Grândola, Estremoz, Maceira, Vendas Novas, Lousada, Felgueiras, Riachos, Tolosa, Meda, Alter do Chão, Tábua, Portel, Viana do Alentejo, Cinfães, Vila de Prado, Ponte de Reguengo, Canas de Senhorim, Repeses, Mangualde, Nelas, Vila Viçosa, Santa Comba Dão.
34

Jiné jazykové verze tohoto ustanovení, konkrétně verze anglická, naproti tomu podle všeho omezují působnost tohoto ustanovení na žalobu podanou proti třetí osobě („a person domiciled in a Member State may also be sued: [...] as a third party“).
5

Článek 4 tohoto nařízení, nadepsaný „Rozhodné právo při neexistenci volby práva“, stanoví: „1. V míře, ve které nebylo právo rozhodné pro smlouvu zvoleno podle článku 3, a aniž jsou dotčeny články 5 až 8, je právo rozhodné pro následující smlouvy určeno takto: a) smlouva o koupi zboží se řídí právem země, v níž má prodávající obvyklé bydliště; b) smlouva o poskytování služeb se řídí právem země, v níž má poskytovatel služby obvyklé bydliště; c) smlouva, jejímž předmětem je věcné právo k nemovitosti nebo nájem nemovitosti, se řídí právem země, ve které se nemovitost nachází; d) bez ohledu na písmeno c) se nájem nemovitosti uzavřený pro dočasné soukromé užívání na dobu nejvýše šesti po sobě jdoucích měsíců řídí právem země, v níž má pronajímatel obvyklé bydliště, pokud je nájemce fyzickou osobou a pokud má své obvyklé bydliště ve stejné zemi; e) franšízová smlouva se řídí právem země, v níž má osoba, jíž je franšíza udělena, obvyklé bydliště; f) smlouva o distribuci se řídí právem země, v níž má distributor obvyklé bydliště; g) smlouva o koupi zboží v dražbě se řídí právem země, v níž se dražba koná, pokud takové místo lze určit; h) smlouva uzavíraná v rámci mnohostranného systému, který sdružuje nebo umožňuje sdružování početných zájmů třetích osob na nákupu či prodeji finančních nástrojů, jak je vymezeno v čl. 4 odst. 1 bodu 17 směrnice 2004/39/ES, v souladu s pevně stanovenými pravidly a který je řízen jednotným právem, se řídí tímto právem. 2. Pokud se na smlouvu nevztahuje odstavec 1 nebo pokud by se na prvky smlouvy vztahovalo více než jedno z písmen a) až h) odstavce 1, řídí se smlouva právem země, v níž má strana, která je povinna poskytnout plnění charakteristické pro smlouvu, své obvyklé bydliště. 3. Vyplývá-li ze všech okolností případu, že je smlouva zjevně úžeji spojena s jinou zemí, než je země uvedená v odstavcích 1 nebo 2, použije se právo této jiné země. 4. Není-li možné určit rozhodné právo podle odstavce 1 nebo 2, řídí se smlouva právem země, s níž je nejúžeji spojena.“
21

Předkládající soud má nicméně za to, že nelze vyloučit, že lichtenštejnský zaměstnanecký důchodový systém nelze – bez ohledu na to, že patří do kategorie koordinovaných důchodových systémů, což bylo potvrzeno uvedeným oznámením – považovat za rovnocenný ve smyslu článku 5 téhož nařízení, a to proto, že nabízí pojištěncům možnost si samostatně upravit svůj vlastní důchodový režim, a nelze podle něj vyloučit ani to, že zahrnutí všech dávek vyplácených v rámci uvedeného důchodového systému do vyměřovacího základu pojistného na rakouské zdravotní pojištění je podle unijního práva nutno považovat za protiprávní opatření, jelikož představuje překážku volného pohybu, jehož zásada je zakotvena v článku 45 SFEU.
18

Toto ubytovací zařízení s pečovatelskou službou rezidentům nabízí byty pro jednu nebo dvě osoby, jejichž součástí je vybavená kuchyně, obývací pokoj, ložnice a vybavená koupelna. Kromě toho poskytuje různé služby za úplatu, které jsou nabízeny i jiným osobám, totiž přístup do restaurace s barem, do kadeřnického a estetického salónu, kinezioterapeutického sálu, k ergoterapeutickým aktivitám, do prádelny, do zdravotnického střediska a místa pro odběr krve a do lékařské ordinace.
„a)

Podá-li úředník ve věku alespoň čtyřicet pět let, který zastává pracovní místo zakládající nárok na důchod a který odpracoval pět nebo více let ve službě [...], žádost o předčasný odchod do důchodu, kterou příslušný orgán přijme, bude mu neprodleně vyplacena paušální částka, na kterou má nárok za svou službu, zatímco jeho důchod je konsolidován a poté vyplácen, jakmile dosáhne věku padesáti pěti let [...]. Důchod a paušální částka jsou vypočteny v souladu s článkem 8 (koeficient důchodu a paušální částka) na základě jeho platu zakládajícího nárok na důchod ke dni jeho předčasného odchodu do důchodu. Důchod, který bude vyplacen od okamžiku, kdy dotyčná osoba dosáhne věku padesáti pěti let se zvýší o procentní podíl, o který se případně zvýšily důchody v období mezi datem jeho odchodu do důchodu a datem výplaty důchodu [...]
4

Článek 29 odst. 1 a 2 celního kodexu stanoví: „1. Celní hodnotou dováženého zboží je hodnota transakce, to jest cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Společenství, případně upravená podle článků 32 a 33, jestliže [...] d) kupující a prodávající nejsou ve spojení nebo, jsou-li kupující a prodávající ve spojení, je hodnota transakce přijatelná pro celní účely podle odstavce 2. a) Při určování, zda je hodnota transakce přijatelná pro účely odstavce 1, není skutečnost, že kupující a prodávající jsou ve spojení, sama o sobě dostatečným důvodem pro to, aby hodnota transakce byla považována za nepřijatelnou. Pokud to je nutné, prověří se okolnosti prodeje a hodnota transakce se přijme, jestliže spojení neovlivnilo cenu. Jestliže na základě informací poskytnutých deklarantem nebo získaných z jiných zdrojů mají celní orgány důvody považovat cenu za ovlivněnou spojením, sdělí své důvody deklarantovi a poskytnou mu přiměřenou možnost k vyjádření. Požádá-li o to deklarant, sdělí se mu důvody písemně. b) Při prodeji mezi osobami, které jsou ve spojení, se hodnota transakce přijme a zboží ohodnotí v souladu s odstavcem 1, prokáže-li deklarant, že je tato hodnota velmi blízká některé z následujících hodnot ze stejné doby nebo přibližně ze stejné doby: i) hodnotě transakce z prodejů stejného nebo podobného zboží pro vývoz do Společenství mezi kupujícími a prodávajícími, kteří nejsou ve spojení; ii) celní hodnotě stejného nebo podobného zboží určené podle čl. 30 odst. 2 písm. c); iii) celní hodnotě stejného nebo podobného zboží určené podle čl. 30 odst. 2 písm. d). Při použití předchozích kritérií je třeba přihlédnout k prokázaným rozdílům ve stupních prodeje, v množství, v položkách uvedených v článku 32 a v nákladech, které prodávající nese při prodejích, při nichž prodávající a kupující nejsou ve spojení, a které nenese při prodejích, při nichž jsou prodávající a kupující ve spojení. c) Kritéria stanovená v písmenu b) se použijí na podnět deklaranta a pouze pro účely srovnání. Náhradní hodnoty podle uvedeného písmene nelze určit.“
88

Jak totiž tvrdila Komise ve své kasační odpovědi, pokud by byly zohledněny pouze tržby v EHP, Toshiba by zcela unikla pokutě, jelikož tato společnost během referenčního roku použitého Komisí nedosáhla v EHP žádných tržeb. Mimoto, i kdyby byly zohledněny tržby v Japonsku, odhlížel by takový přístup od toho, že účastníci gentlemen’s agreement jsou výrobci výkonových transformátorů s celosvětovou působností. Jak totiž Tribunál uvedl v bodě 275 napadeného rozsudku, „výsledkem gentlemen’s agreement bylo, že světový konkurenční potenciál dotčených podniků nebyl použit k dobytí trhu EHP“. Omezení dotčené zeměpisné oblasti na tato dvě území by proto neodráželo odpovídajícím způsobem váhu podniku v kartelové dohodě a nezajistilo by odrazující účinek pokuty.
1)

se vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž ve své rozhodovací praxi nemohou odchýlit od nástrojů definovaných a přijatých v rámci ESHS, zejména od vzorového programu shovívavosti ESHS v případě, jako je případ v původním řízení, aniž by to bylo v rozporu s tím, co uvedl Soudní dvůr v bodech 21 a 22 rozsudku Pfleiderer (C‑360/09, EU:C:2011:389);
17

Za těchto okolností se Finanzgericht Hamburg (Finanční soud v Hamburku) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku: „Je skutkový požadavek stanovený v čl. 74 odst. 1 první větě nařízení č. 2454/93, podle kterého produkty deklarované k propuštění do volného oběhu v Unii musí být stejné jako produkty vyvezené ze zvýhodněné země, ze které pocházejí, naplněn v takovém případě, jako je projednávaný případ, kdy několik dílčích množství surového oleje z palmových jader z různých zemí vývozu se systémem všeobecných celních preferencí, ze kterých pocházejí, nebylo vyvezeno od sebe fyzicky odděleně a nebylo dovezeno fyzicky odděleně do Unie, nýbrž při vývozu byla tato množství vždy naplněna do společné nádrže na přepravní lodi a v této nádrži byla ve smíchaném stavu dovezena do Unie, přičemž je možné vyloučit, že by se v průběhu přepravy do nádrže před jejich propuštěním do volného oběhu dostaly jiné produkty – zejména produkty bez preferenčního zacházení?“
3

Devatenáctý bod odůvodnění nařízení REACH uvádí: „Ustanovení týkající se registrace by [...] měla od výrobců a dovozců vyžadovat, aby vytvářeli údaje o látkách, které vyrábějí nebo dovážejí, aby tyto údaje používali k posouzení rizik souvisejících s těmito látkami a aby připravovali a doporučovali vhodná opatření pro řízení rizik. S cílem zajistit plnění těchto povinností a z důvodu průhlednosti by mělo být k registraci třeba, aby předložili [Evropské agentuře pro chemické látky] dokumentaci, která obsahuje veškeré tyto informace. Registrovaným látkám by měl být umožněn pohyb na vnitřním trhu.“
55

Část přijatá Komisí v rámci výkonu zmocnění k „doplnění“ legislativního aktu, která však tvoří nedílnou součást tohoto aktu, však nemůže být později nahrazena nebo zrušena v rámci výkonu tohoto zmocnění, které vedlo k jeho přijetí, neboť takové zásahy vyžadují pravomoc „měnit“ uvedený akt. Normotvůrci by tedy příslušelo, aby zasáhl, bylo-li by nezbytné nahradit nebo zrušit vložený prvek, ať již tím, že sám vydá legislativní akt, či tím, že Komisi udělí přenesenou pravomoc „měnit“ dotyčný akt. Vložení prvku do samotného textu tohoto aktu v rámci výkonu pravomoci „doplnit“ legislativní akt by tak bylo v rozporu s účinným uplatňováním takové pravomoci.
24

Nezbytnost informací přitom musí být posouzena ve vztahu k účelu uvedenému v žádosti o informace, přičemž tento účel musí být uveden s dostatečnou přesností, bez níž by nebylo možné určit, zda je informace nezbytná, a Soudní dvůr by nemohl vykonat svůj přezkum (v tomto smyslu viz rozsudek SEP v. Komise, C‑36/92 P, EU:C:1994:205, bod 21).
11

V bodě 24 odůvodnění uvedeného nařízení je uvedeno: „Podáním odporu ve lhůtě by mělo být řízení o evropském platebním rozkazu ukončeno, což by mělo vést k automatickému převedení věci do běžného občanského soudního řízení, pokud žalobce výslovně nepožádá, aby v takovém případě řízení skončilo. Pro účely tohoto nařízení by se pojem ‚běžné občanské soudní řízení‘ neměl nezbytně vykládat ve významu, který má podle vnitrostátního práva.“
5

Body 22 a 24 odůvodnění téže směrnice uvádějí: „(22) Mělo by být uznáno, že riziko praní peněz a financování terorismu není ve všech případech stejné. V souladu s přístupem založeným na posouzení rizika by měla být do právních předpisů Společenství zavedena zásada, že ve vhodných případech je dovolena zjednodušená hloubková kontrola. [...] (24) Právní předpisy Společenství by právě tak měly uznat, že některé situace představují vyšší rizika praní peněz nebo financování terorismu. Ačkoliv by měla být zjištěna totožnost a obchodní profil všech zákazníků [klientů], existují případy, kdy jsou zapotřebí zvláště přísné postupy pro zjišťování a ověřování totožnosti zákazníků [klientů].“
12

Pokyny týkající se zařazení zboží v soupravách (sadách) v balení pro drobný prodej do kombinované nomenklatury (Úř. věst. 2013, C 105, s. 1, dále jen „pokyny“), vypracované Komisí, zejména stanoví: „Pro účely [pravidla 3 b) všeobecných pravidel] se pojmem ‚zboží v soupravách (sadách) v balení pro drobný prodej‘ rozumí zboží, které: a) sestává nejméně ze dvou různých výrobků, které se prima facie zařazují do různých čísel, b) sestává z produktů nebo výrobků předkládaných společně k uspokojení určité potřeby nebo k provedení určité činnosti; a c) je baleno způsobem vhodným k přímému prodeji spotřebitelům bez přebalování (např. v krabicích či bednách nebo na deskách). [...] Měly by být splněny všechny výše uvedené podmínky. [...]“