ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14

Článek 91 tohoto zákona stanoví: „[…] 2. V případě zboží a služeb, které jsou osobou povinnou k dani podle předpisů o daních z příjmů zahrnuty do dlouhodobého hmotného a nehmotného majetku podléhajícího odpisům, jakož i pozemky a časově neomezená užívací práva k pozemkům, pokud byly zahrnuty do dlouhodobého hmotného nebo nehmotného majetku pořizovatele, s výjimkou těch, jejichž pořizovací hodnota nepřesahuje 15000 [polských zlotých (PLN)], musí být oprava uvedená v odstavci 1 provedena osobou povinnou k dani do pěti let a v případě pozemků a časově neomezených užívacích práv k pozemkům do deseti let od roku, v němž byly poprvé využity. […] […] 7. Odstavce 1 až 6 se použijí obdobně, pokud měla osoba povinná k dani nárok na odpočet celé daně odvedené na vstupu ze zboží nebo služeb, které využila, a tento odpočet daně provedla, nebo pokud tento nárok na odpočet daně sice neměla, ale následně došlo ke změně nároku na odpočet daně odvedené na vstupu z tohoto zboží nebo služeb.“
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu společností Teva UK Ltd, Accord Healthcare Ltd, Lupin Ltd, Lupin (Europe) Ltd a Generics (UK) Ltd, podnikající pod obchodní firmou „Mylan“, na straně jedné se společností Gilead Sciences Inc. (dále jen „Gilead“) na straně druhé ve věci platnosti dodatkového ochranného osvědčení (dále jen „DOO“), které bylo uděleno posledně uvedené společnosti k farmaceutickému výrobku pro léčbu viru lidského imunodeficitu (dále jen „HIV“).
13

K dotčenému projektu je přiložen plán péče o stanoviště a druhy (dále jen „plán péče“). Tento plán, který má být realizován v průběhu pěti let, zahrnuje opatření ke zmírnění případných účinků větrné farmy na potravní oblast motáka pilicha. Zaprvé v souladu s plánem péče by tři v současnosti osazené plochy rašelinišť o celkové rozloze 41,2 hektaru, přičemž 14,2 hektaru z této rozlohy se nachází ve vzdálenosti do 250 metrů od větrné turbíny, byly uvedeny do původního stavu. Zadruhé, v průběhu vývojové fáze dotčeného projektu by uvedený plán podrobil 137,3 hektaru lesa v druhé rotaci „citlivé“ péči, jež předpokládá kácení a nahrazování stávajícího lesa s uzavřenými korunami tak, aby byly neustále k dispozici jako potravní stanoviště 137,3 hektaru lesa s otevřenými korunami, s cílem zajistit potravní stanoviště vhodné pro motáka pilicha a ekologický koridor mezi dvěma územími otevřených bažin. Toto kácení by mělo být realizováno postupně, počínaje prvním rokem před zahájením výstavby. Zatřetí stavební práce by měly v zásadě být omezeny na období mimo hlavní hnízdní sezónu motáka pilicha.
14

Poté, co byl výkon EZR odmítnut, byl AY lokalizován v Německu a Rakousku, avšak tyto dva členské státy uvedly, že se rozhodly nevyhovět oznámení o vyhlášení mezinárodního pátrání vydanému prostřednictvím Interpolu, neboť v opačném případě by mohlo dojít k porušení zásady ne bis in idem. Sekretariát Interpolu následně rozhodl o výmazu oznámení o vyhlášení mezinárodního pátrání po AY a o tom, že Chorvatské republice nebude umožněno využít prostředků Interpolu v souvislosti s AY z důvodu rizika porušení zásady ne bis in idem a z důvodů národní bezpečnosti uváděných Maďarskem.
24

V tomto ohledu daňová správa v podstatě tvrdí, že funkční analýza služeb poskytovaných společností DPAS pacientům se neliší od funkční analýzy služeb, o které se jednalo ve věcech, ve kterých byly vydány rozsudky ze dne 26. května 2016, Bookit (C‑607/14, EU:C:2016:355), a ze dne 26. května 2016, National Exhibition Centre (C‑130/15, nezveřejněný, EU:C:2016:357), z nichž vyplývá, že osoba povinná k dani, která využívá jiných poskytovatelů finančních služeb k převodu mezi účty, neprovádí činnost týkající se převodů. Společnost DPAS proto vykonává pouze administrativní úkoly. Rozsudek ze dne 28. října 2010, Axa UK (C‑175/09, EU:C:2010:646), není v tomto případě relevantní, jelikož společnost DPAS poskytovala služby pacientům, nikoliv zubním lékařům. Pokud by však bylo třeba konstatovat, že společnost DPAS poskytuje služby spočívající v převodech zubním lékařům, uplatnily by se závěry vyplývající z rozsudku ze dne 28. října 2010, Axa UK (C‑175/09, EU:C:2010:646) a poskytování dotčených služeb by muselo být kvalifikováno jako vymáhání pohledávek, ledaže by byla porušena zásada daňové neutrality.
58

Je však třeba konstatovat, stejně jako to učinil generální advokát v bodě 49 svého stanoviska, že první důvod posledně uvedeného kasačního opravného prostředku, přestože formálně vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění, se ve skutečnosti zaměřuje na to, že Tribunálu vytýká totéž nesprávné právní posouzení, na které směřuje druhý důvod téhož kasačního opravného prostředku. Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku totiž EUIPO tvrdí, že výklad čl. 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009, který zvolil Tribunál v bodě 139 napadeného rozsudku, je rozporuplný. Přitom pokud by tomu tak bylo, musel by být učiněn závěr, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu tohoto ustanovení.
24

Za těchto podmínek se Varchoven administrativen sad (Nejvyšší správní soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Je třeba vykládat články 151 a 153 SFEU, jakož i články 3, 4, 11 a 12 směrnice [2008/94] v tom smyslu, že připouštějí takové vnitrostátní ustanovení, jako je čl. 4 odst. 1 [zákona o ochraně mzdových pohledávek zaměstnanců], podle něhož jsou z ochrany nesplacených pohledávek vyplývajících z pracovněprávních vztahů vyloučeny osoby, jejichž pracovněprávní poměry skončily před stanoveným obdobím tří měsíců před zápisem rozhodnutí o zahájení insolvenčního řízení vůči zaměstnavateli do obchodního rejstříku? 2) Je v případě kladné odpovědi na první otázku v rámci sociálního cíle článků 151 a 153 SFEU a směrnice [2008/94] nutné zásadu procesní autonomie členských států s přihlédnutím k zásadám rovnocennosti, efektivity a proporcionality chápat tak, že podle těchto ustanovení je přípustné takové vnitrostátní opatření, jako je článek 25 [zákona o ochraně mzdových pohledávek zaměstnanců], podle něhož uplynutím dvouměsíční lhůty od okamžiku zápisu rozhodnutí o zahájení insolvenčního řízení [do obchodního rejstříku] zanikne jak právo na uplatnění nároku, tak právo na úhradu zajištěných pohledávek, když vnitrostátní právo členského státu obsahuje ustanovení, jako je čl. 358 odst. 1 bod 3 zákoníku práce, podle něhož lhůta pro uplatnění nesplacených pohledávek vyplývajících z pracovněprávních vztahů činí tři roky od okamžiku, kdy měla být pohledávka uhrazena, a platby provedené po uplynutí této lhůty nejsou považovány za plnění bez právního důvodu? 3) Je třeba článek 20 [Listiny] vykládat v tom smyslu, že připouští rozdílné zacházení se zaměstnanci s nesplacenými mzdovými pohledávkami, jejichž pracovněprávní poměr skončil dříve než tři měsíce před zápisem rozhodnutí o zahájení insolvenčního řízení vůči zaměstnavateli [do obchodního rejstříku], ve srovnání se zaměstnanci, jejichž pracovněprávní poměr skončil během stanoveného období tří měsíců, a dále rozdílné zacházení s těmito zaměstnanci ve srovnání se zaměstnanci, kteří podle čl. 358 odst. 1 bodu 3 zákoníku práce mají při ukončení pracovněprávního poměru právo na ochranu svých nesplacených pohledávek během období tří let ode dne, kdy měla být pohledávka uhrazena? 4) Je třeba článek 4 ve spojení s článkem 3 směrnice [2008/94] a zásadou proporcionality vykládat v tom smyslu, že je s nimi slučitelné takové vnitrostátní ustanovení, jako je článek 25 [zákona o ochraně mzdových pohledávek zaměstnanců], podle něhož právo na uplatnění nároku a na úhradu zajištěných pohledávek zanikne automaticky a bez možnosti individuálního posouzení relevantních okolností projednávané věci uplynutím dvouměsíční lhůty od okamžiku zápisu rozhodnutí o zahájení insolvenčního řízení [do obchodního rejstříku]?“
74

Okolnost, že dodatečná kontrola sporných osvědčení byla zahájena v návaznosti na šetření vedené úřadem OLAF, jež se týkalo jiných průvodních osvědčení předložených při dovozech do jiného členského státu a jež vedlo k podezření ze zapojení některých úředníků lotyšských celních orgánů do podvodných operací, a to jak vzhledem ke způsobu, jakým byly tyto operace uskutečněny, tak vzhledem k vlastnostem těchto osvědčení, nemůže mít za následek, že ověření učiněná těmito orgány stran těchto osvědčení budou zbavena veškeré hodnoty s tím, že by byl zcela opomenut mechanismus správní spolupráce upravený v protokolu č. 3.
3

Bod 42 směrnice 2004/17 stanoví: „Technické specifikace vypracované kupujícími by měly umožnit otevření veřejných zakázek hospodářské soutěži. S tímto cílem by mělo být možné podávat nabídky, které odrážejí rozmanitost technických řešení. Proto by mělo být možné vypracovat technické specifikace vyjádřené praktickým výkonem a funkčními požadavky, a je-li činěn odkaz na evropskou normu, nebo pokud taková norma neexistuje, na normu vnitrostátní, měly by být nabídky založené na jiných rovnocenných řešeních, která splňují požadavky zadavatelů a jsou rovnocenná[,] co se týče bezpečnosti, brány zadavateli v úvahu. K prokázání rovnocennosti by uchazeči měli mít možnost využít jakéhokoli důkazu. Zadavatelé by měli být schopni odůvodnit každé rozhodnutí, že v daném případě rovnocennost neexistuje. […]“
3

Body 6, 25 a 26 odůvodnění směrnice 2004/38 uvádějí: „(6) K zachování jednoty rodiny v širším slova smyslu, a aniž je dotčen zákaz diskriminace z důvodů státní příslušnosti, by měl hostitelský členský stát postavení osob, které podle této směrnice nejsou zahrnuty v definici rodinného příslušníka, a které tedy nemají automatické právo na vstup a pobyt v hostitelském členském státě, přezkoumávat v souladu s vlastními vnitrostátními předpisy z hlediska otázky, zda by těmto osobám měl být umožněn vstup a pobyt s ohledem na jejich vztah k občanu Unie nebo na jakékoli další okolnosti, například jejich finanční nebo fyzickou závislost na občanu Unie. […] (25) Aby se zajistila vysoká úroveň ochrany práv občanů Unie a jejich rodinných příslušníků a aby byla dodržena zásada, že každé opatření veřejných orgánů musí být řádně odůvodněno, měly by být stanoveny procesní záruky také pro případy, kdy je občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům odpírán vstup do jiného členského státu nebo pobyt v něm. (26) Za všech okolností by měli mít občané Unie a jejich rodinní příslušníci, kterým byl odepřen vstup do jiného členského státu nebo pobyt v něm, přístup k nápravě v soudním řízení.“
9

Podle vysvětlivek k podpoložce 73071910 KN: „Kujná (tvárná) litina je meziprodukt mezi železem a lamelárním grafitem (šedou litinou) a litou ocelí. Dobře se odlévá a po vhodném tepelném zpracování se stává houževnatou a kujnou (tvárnou). Při tepelném zpracování uhlík částečně zaniká nebo mění svou stavbu; nakonec se vyloučí jako sediment ve formě grafitových kuliček, které již nemají takový záporný vliv na soudržnost kovu, alespoň ne v takovém stupni jako grafitové vločky v šedé litině. Produkty, u nichž je hmotnostní obsah uhlíku 2 % nebo méně, se považují za výrobky z lité oceli a patří do podpoložky 73071990 (viz poznámka 1 k této kapitole). Výraz ‚kujná‘ zahrnuje litinu s kuličkovým grafitem. Viz též vysvětlivka k podpoložkám 73071110 a 73071190, druhý odstavec.“
(32)

vzhledem k tomu, že by v případě rádiových zařízení a telekomunikačních koncových zařízení, která splňují příslušné základní požadavky, měl být povolen volný oběh; že by v případě těchto zařízení mělo být povoleno, aby byla uváděna do provozu za účelem, k němuž jsou určena; že toto uvádění do provozu může být vázáno udělením oprávnění k využívání rádiového spektra a k poskytování dotyčné služby.“
34

Soudní dvůr tedy judikoval vzhledem k tomu, že v některých odvětvích, v nichž se činnost zakládá především na pracovní síle, může kolektiv zaměstnanců, který trvale spojuje společná činnost, odpovídat hospodářské jednotce, taková jednotka je s to zachovat si svoji identitu i po převodu v případě, kdy se nový zaměstnavatel nespokojí s pokračováním v dotčené činnosti, ale převezme rovněž podstatnou část – co do jejich počtu a dovedností – pracovníků, které jeho předchůdce předtím vyčlenil speciálně pro tento úkol. V takovém případě totiž nový zaměstnavatel získá organizovaný soubor složek podnikání, který mu umožní trvale pokračovat v činnostech nebo některých činnostech převádějícího podniku (rozsudek ze dne 20. ledna 2011, CLECE, C‑463/09, EU:C:2011:24, bod 36 a citovaná judikatura).
32

Unijní normotvůrce sice ponechal členským státům pravomoc definovat pojem „drahé kovy nebo drahokamy“, tato definiční pravomoc je však v souladu s judikaturou Soudního dvora omezena zákazem narušení nejen samotných pojmů odchylky zavedené unijním normotvůrcem tím, že by byla přijata natolik široká definice, že pojem „použité zboží“ by byl zbaven svého obsahu (v tomto smyslu viz zejména rozsudky ze dne 28. června 2007, JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust a The Association of Investment Trust Companies, C‑363/05, EU:C:2007:391, bod 21, jakož i ze dne 13. března 2014, ATP PensionService, C‑464/12, EU:C:2014:139, bod 41), ale i cílů sledovaných směrnicí o DPH a zásady daňové neutrality vlastní společnému systému DPH (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. března 2014, ATP PensionService, C‑464/12, EU:C:2014:139, bod 42).
–

Ropné látky se mohly minimálně zčásti dostat do finských pobřežních oblastí. Pokud by se ropné látky dostaly do pobřežní oblasti, narušily by její užívání pro rekreační účely.
54

Zadruhé, kdyby nedodržení uvedených pravidel bylo sankcionováno, jen pokud by se týkalo zemědělské plochy, pro niž je žádáno o podporu, existovalo by riziko obcházení pravidel podmíněnosti zemědělskými podniky. Jak uvedla generální advokátka v bodě 58 svého stanoviska, stačilo by, aby zemědělec v určitém roce nezahrnul do žádosti o podporu zemědělskou plochu, na níž se nachází krajinný prvek nepohodlný pro jeho činnost, který by mohl přemístit nebo rozebrat před tím, než v následujícím roce zahrne tuto plochu do své žádosti o podporu, aniž by se vystavoval jakékoliv správní sankci.
(41)

Tato směrnice by měla stanovit správní sankce a jiná správní opatření, aby byla zajištěna co nejširší možnost reagovat na porušení právních předpisů a aby se napomohlo předcházení dalšímu porušení, a to bez ohledu na to, zda se kvalifikují jako správní sankce nebo jiná správní opatření podle vnitrostátního práva. Členské státy [by] měly mít možnost stanovit další sankce a vyšší úrovně správních peněžitých sankcí než ty, které jsou uvedeny v této směrnici.“
3

Body 4, 5, 7, 21, 22 a 37 odůvodnění směrnice 2011/83 uvádějí: „(4) […] Harmonizace určitých aspektů spotřebitelských smluv uzavřených na dálku nebo mimo obchodní prostory je nezbytná pro podporu skutečného spotřebitelského vnitřního trhu, na němž je nastolena správná rovnováha mezi vysokou úrovní ochrany spotřebitele a konkurenceschopností podniků při současném zajištění dodržování zásady subsidiarity. (5) […] Úplná harmonizace v oblasti informací pro spotřebitele a práva odstoupit od smluv uzavřených na dálku a smluv uzavřených mimo obchodní prostory proto přispěje k vysoké míře ochrany spotřebitelů a k lepšímu fungování spotřebitelského vnitřního trhu. […] […] (7) Úplnou harmonizací některých klíčových regulačních aspektů by se významným způsobem měla zvýšit právní jistota jak pro spotřebitele, tak pro obchodníky. […] Kromě toho by spotřebitelé měli požívat společné vysoké úrovně ochrany v celé Unii. […] (21) Jako smlouva uzavřená mimo obchodní prostory by měla být definována smlouva uzavřená za současné fyzické přítomnosti obchodníka a spotřebitele na místě, které není obchodními prostorami obchodníka, například u spotřebitele doma nebo na jeho pracovišti. Mimo obchodní prostory může být spotřebitel potenciálně vystaven psychologickému nátlaku nebo vůči němu může být využito momentu překvapení, bez ohledu na to, zda si návštěvu obchodníka vyžádal či nikoli. Definice smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory by měla zahrnovat rovněž situace, kdy je spotřebitel osobně a individuálně osloven mimo obchodní prostory, avšak smlouva je uzavřena bezprostředně poté v obchodních prostorách obchodníka nebo s využitím jednoho z prostředků komunikace na dálku. […] Za smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory by měly být považovány nákupy učiněné během výjezdové akce uspořádané obchodníkem, v jejímž průběhu obchodník propaguje a prodává zakoupené výrobky. (22) Obchodní prostory by měly zahrnovat prostory v jakékoli podobě (například prodejny, stánky nebo nákladní automobily), které obchodníkovi slouží jako trvalé či obvyklé místo jeho obchodování. Stánky na trhu a veletržní stánky by měly být za obchodní prostory považovány v případě, že tuto podmínku splňují. Maloobchodní prostory, kde obchodník svou činnost provozuje na sezónním základě, například během turistické sezóny v lyžařském či přímořském letovisku, by za obchodní prostory považovány být měly, neboť v nich obchodník svou činnost provozuje obvykle. Za obchodní prostory by neměla být považována veřejně přístupná místa, jako jsou ulice, nákupní střediska, pláže, sportovní zařízení a veřejná doprava, které obchodník pro své podnikání používá pouze výjimečně, ani soukromá obydlí nebo pracoviště. […] […] (37) […] Pokud jde o smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory, spotřebitel by vzhledem k potenciálnímu prvku překvapení nebo psychologickému nátlaku měl mít právo od smlouvy odstoupit. Odstoupením od smlouvy by měly zaniknout povinnosti smluvních stran plnit danou smlouvu.“
–

za Viking Motors AS, TKM Beauty Eesti OÜ, TKM King AS, Kaubamaja AS a Selver AS, E. Talurem a L. Naaber-Kivisooem, vandeadvokaadid,
31

A konečně předkládající soud zdůrazňuje, že to, zda je povinen nepoužít výluku v pojistné smlouvě dotčené v původním řízení, se v důsledku uzavření smíru mezi FBD a D. Smithem nestalo bezpředmětným. Podle uvedeného soudu, pokud by se v daném případě musel zdržet jejího použití, plynulo by z toho, že D. Smith podal na bratry Meadeovy žalobu právem a že FBD byla povinna je odškodnit. Daný soud má za to, že pokud by se naopak totéž ustanovení mělo použít, mohla by FBD od Irského státu požadovat vyplacení částky, kterou zaplatila D. Smithovi v rámci smíru.
46

Z toho důvodu jakmile má daňový úřad k dispozici údaje potřebné k tomu, aby stanovil, že osoba povinná k dani je jakožto příjemce dotčených plnění povinna odvést DPH, nemůže v případě nároku uvedené osoby povinné k dani na odpočet této daně ukládat další podmínky, které by mohly vést k tomu, že by tento nárok nebylo možné uplatnit (rozsudky ze dne 1. dubna 2004, Bockemühl, C‑90/02, EU:C:2004:206, bod 51, jakož i ze dne 8. května 2008, Ecotrade, C‑95/07 et C‑96/07, EU:C:2008:267, bod 64).
6

Článek 12 odst. 2 téhož nařízení zněl: „Vyplácení podpory při předčasném odchodu do důchodu nesmí překročit celkovou dobu 15 let u převodce a 10 let u zemědělského pracovníka. Vyplácení nepokračuje po dosažení věku 75 let převodce a obvyklého věku pro odchod do důchodu zemědělského pracovníka. Pokud je převodci vyplácen členským státem starobní důchod, poskytuje se podpora při předčasném odchodu do důchodu ve formě příplatku, který zohlední výši starobního důchodu.“
8

Ve druhém bodě odůvodnění nařízení č. 2469/97 se uvádělo: „vzhledem k tomu, že v souvislosti s prováděním Dohody o zemědělství uzavřené v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání by měl být zaveden režim, který by se více zaměřil na produkty z hovězího a telecího masa, které by se vyvážely zejména do třetích zemí; že by zavedení zvláštní náhrady pro vykostěné maso z předních čtvrtí dospělého skotu samčího pohlaví mělo přispět k dosažení takového cíle; že je proto nutné rozšířit stávající režim nařízení […] č. 1964/82 na uvedené produkty.“
3

Body 3, 7, 9 a 11 odůvodnění směrnice EIA zní: „(3) Zásady posuzování vlivů na životní prostředí musí být harmonizovány, zejména pokud jde o záměry, které mají být posuzovány, základní povinnosti oznamovatele těchto záměrů a obsah tohoto posouzení. Členské státy mohou stanovit přísnější pravidla ochrany životního prostředí. […] (7) Povolení pro veřejné a soukromé záměry, které by mohly mít významný vliv na životní prostředí, by mělo být vydáno jen po předchozím posouzení jejich případných významných vlivů na životní prostředí. Toto posuzování by mělo být prováděno na základě přiměřených informací poskytnutých oznamovatelem, které mohou být doplněny orgány a veřejností, kterých se uvažovaný záměr může týkat. […] (9) Záměry jiných typů nemusí mít v každém případě významný vliv na životní prostředí a tyto záměry musí být posouzeny, pokud členské státy usoudí, že by mohly mít významný vliv na životní prostředí. […] (11) Při stanovování těchto prahových hodnot nebo kritérií nebo při přezkoumávání jednotlivých záměrů za účelem určení, které záměry by měly podléhat posouzení na základě významu jejich vlivů na životní prostředí, by členské státy měly přihlédnout k odpovídajícím kritériím výběru stanoveným v této směrnici. V souladu se zásadou subsidiarity mohou členské státy nejlépe uplatňovat uvedená kritéria v jednotlivých případech.“
12

Nálezem ze dne 12. září 2005 zamítla Közbeszerzési Döntőbizottság (rozhodčí komise Úřadu pro veřejné zakázky, Maďarsko) (dále jen „rozhodčí komise“) opravný prostředek, který konsorcium podalo proti výše uvedenému rozhodnutí BFÖ. Tato rozhodčí komise měla za to, že jmenování odborníka v žádosti o účast nemůže být považováno za administrativní pochybení, jak tvrdila společnost Hochtief. Měla za to, že pokud by bylo společnosti Hochtief umožněno toto pochybení napravit, znamenalo by to změnu žádosti o účast, která je podle § 108 odst. 3 zákona o zadávání veřejných zakázek vyloučena. Rozhodčí komise měla rovněž za to, že se veřejný zadavatel nedopustil protiprávního jednání, když v řízení dále pokračoval pouze se dvěma uchazeči, neboť § 130 odst. 7 uvedeného zákona stanovil, že zůstane-li dostatečný počet uchazečů, kteří předložili vyhovující žádost o účast, jež se pohybuje ve stanoveném cenovém rozpětí, musí být posledně uvedení vyzváni k podání nabídky.
32

Co se dále týče druhého z výrazů uvedených v bodě 30 tohoto rozsudku, je třeba uvést, že čl. 4 písm. c) směrnice 2004/48 nelze vykládat v tom smyslu, že by dával členským státům neomezený prostor k posouzení, zda kolektivním správcům práv duševního vlastnictví přiznají či nepřiznají oprávnění žádat vlastním jménem o použití nápravných opatření, která jsou upravena touto směrnicí, na ochranu uvedených práv. Toto ustanovení, jehož cílem je harmonizovat právní předpisy těchto států, by totiž bylo v důsledku takového výkladu zbaveno veškerého užitečného účinku.
34

Kromě toho, že by toto pravidlo bylo v rozporu se zněním čl. 3 odst. 3 směrnice 2001/29, zbavilo by tohoto nositele možnosti vyžadovat přiměřenou odměnu za užití svého díla, připomenuté v bodě 10 odůvodnění této směrnice, a to přesto, jak připomněl Soudní dvůr, že účelem zvláštního předmětu duševního vlastnictví je zejména zajistit nositelům příslušných práv ochranu možnosti, aby předměty ochrany komerčně využívali buď jejich uvedením na trh, anebo jejich poskytnutím, a to prostřednictvím licence udělené oproti zaplacení přiměřené odměny za každé užití předmětů ochrany (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. října 2011, Football Association Premier League a další, C‑403/08 a C‑429/08, EU:C:2011:631, body 107 a 108).
86

Přitom v případě, kdy je na jedné straně N. Yön z důvodu zdravotních problémů či jiných obtíží závislá na pomoci a osobní podpoře svého manžela takovou měrou, že by ji musel manžel doprovázet do Turecka, aby mohla znovu z tohoto třetího státu zahájit řízení o získání požadovaného víza, a na druhé straně by prostor pro uvážení, který mají příslušné orgány, těmto orgánům umožnil za takových okolností rozhodnout, že nicméně není třeba upustit od požadavku udělení víza, přestože již mají k dispozici veškeré informace nezbytné k rozhodnutí o právu pobytu žalobkyně v původním řízení v Německu, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, překračovalo by použití vnitrostátního opatření dotčeného ve věci v původním řízení meze toho, co je nezbytné pro dosažení jeho cíle.