ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Podnik nakládající s domovními obalovými odpady, který obdržel předchozí schválení od vnitrostátních orgánů, není osobně dotčen rozhodnutím Komise, které potvrzuje překročení ze strany členského státu cílů využití a recyklace uvedených v čl. 6 odst. 1 písm. a) a b) směrnice 94/62 o obalech a obalových odpadech, které jsou ukládány pro všechny obalové materiály a obalové odpady.

Zaprvé, dotčené rozhodnutí se totiž dotýká žalobkyně pouze z důvodu její objektivní vlastnosti hospodářského subjektu působícího v odvětví obalů, stejně jako každého jiného hospodářského subjektu, který se skutečně nebo potenciálně nachází ve stejné situaci.

Zadruhé to, že žalobkyně ovládá významnou část trhu domovních obalových odpadů, skutečnost, že její hlavní činností je sběr a využití domovních obalových odpadů, a okolnost, že tedy částka a pravděpodobnost možné pokuty je vyšší než u ostatních subjektů, neznamená, že je osobně dotčena napadeným rozhodnutím. Hospodářské důsledky, které žalobce údajně nese z důvodu sporného ustanovení, i kdyby byly známy autorovi aktu, totiž samy o sobě nepostačují k tomu, aby jej individualizovaly vzhledem k normě obecné povahy.

Zatřetí skutečnost, že Komise založila své rozhodnutí na existenci povinností vlastních žalobkyni a na údajích týkajících se jí, by stačila k tomu, aby ji individualizovala, pouze za podmínky, že zohlednění její situace vyplývá z příslušné právní úpravy. Tak by tomu bylo jednak v případě, pokud by Komise měla povinnost na základě zvláštních ustanovení zohlednit následky aktu, jenž zamýšlí přijmout, na situaci některých jednotlivců tak, že by je tato okolnost mohla individualizovat, a jednak, pokud by relevantní ustanovení stanovila právo dotyčného účastnit se postupu před zahájením soudního řízení.

Začtvrté, kromě výslovného ustanovení v dané oblasti ani proces vypracování aktů s obecnou působností, ani samotné akty s obecnou působností, jako opatření s obecnou působností, nevyžadují na základě obecných zásad práva Společenství účast dotčených osob, jelikož jejich zájmy jsou pokládány za zastoupené politickými instancemi povolanými k přijetí těchto aktů. Žalobkyně tedy nemůže vyvodit ze zásady řádné správy procesní právo, které může vést k právu na podání žaloby na neplatnost.

(viz body 51-52, 55, 61, 70-71)
Z čl. 91 písm. b) jednacího řádu Tribunálu vyplývá, že nahraditelné náklady řízení jsou omezeny jednak na ty, které byly vynaloženy pro účely řízení před Tribunálem, a jednak na ty, které byly pro tyto účely nezbytné.

V tomto ohledu nemohou být v zásadě považovány za nezbytné pro účely řízení výdaje na cestu vynaložené advokátem na to, aby se osobně setkal se svým klientem v místě jeho bydliště, ani výdaje žalobce na to, aby se osobně účastnil jednání v Lucemburku, aniž by jeho přítomnost byla vyžadována Tribunálem nebo si ji vyžádaly okolnosti, a ani výdaje vynaložené advokátem účastníka řízení poté, co ústní část řízení byla ukončena, zejména za účelem osobní účasti při vyhlášení rozsudku Tribunálu v Lucemburku.

(viz body 30, 52)
24

Dne 3. února 2004 bylo přijato usnesení zamítající první návrh na předběžná opatření (Envirotech a další v. Komise, T-422/03 R, Recueil, s. II-469, dále jen „usnesení ze dne 3. února 2004“). V tomto usnesení měl soudce určený pro účely rozhodování o předběžném opatření v podstatě za to, že aniž by bylo namístě vyjadřovat se k přípustnosti žaloby v hlavní věci, odklad výkonu napadených aktů by pro žalobkyně neměl žádný užitek, neboť by nemohl zabránit Komisi navrhnout reklasifikaci nPB. Co se týče ostatních návrhů žalobkyň, měl soudce určený pro účely rozhodování o předběžném opatření za to, že není nezbytné zkoumat uvedenou údajně vážnou a nenapravitelnou škodu, neboť předpoklady, na kterých spočívá, jsou v každém případě příliš hypotetické, než aby ospravedlnily vydání předběžných opatření.
52

Naopak je třeba se znovu zabývat cestovními výdaji, které se vztahují k devíti cestám žalobce z Bruselu do Utrechtu ve výši 1620 eur, cestovními výdaji, které se vztahují ke dvěma cestám žalobce z Utrechtu do Lucemburku ve výši 760 eur a cestovními výdaji advokátů žalobce na cestu z Bruselu do Lucemburku ve výši 218 eur. Výdaje na cestu vynaložené advokátem na to, aby se osobně setkal se svým klientem v místě jeho bydliště (viz v tomto smyslu usnesení Soudního dvora ze dne 15. března 1994, ENU v. Komise, C-107/91 DEP, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, bod 23), ani výdaje žalobce na to, aby se osobně účastnil jednání v Lucemburku, aniž by jeho přítomnost byla vyžadována Soudem nebo si ji vyžádaly okolnosti (viz v tomto smyslu usnesení Soudního dvora ze dne 17. září 1981, Oberthür v. Komise, 24/79 DEP, Recueil, s. 2229, body 2 a 3, a ze dne 16. prosince 1999, Hals v. Komise, C-137/92 DEP, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, body 21 a 22; usnesení Soudu ze dne 8. července 1998, Branco v. Komise, T-85/94 DEP a T-85/94 OP-DEP, Recueil, s. II-2667) a ani výdaje vynaložené advokátem účastníka řízení poté, co ústní část řízení byla ukončena, zejména za účelem osobní účasti při vyhlášení rozsudku Soudu v Lucemburku (viz v tomto smyslu usnesení Soudního dvora ze dne 6. ledna 2004, Mulder a další v. Rada a Komise, C-104/89 DEP, Recueil, s. I-1, body 48 až 50), nemohou být v zásadě považovány za nezbytné pro účely řízení.
26

Oznámení o dluhu č. 3240304871 ze dne 3. srpna 2001 týkající se finanční pomoci „Aragone Favara“, č. 3240303927 ze dne týkající se finanční pomoci „Katánská nížina“ a č. 3240406591 ze dne týkající se finanční pomoci „dálnice Messina-Palermo“ tak jednak neobsahují žádné ustanovení, které by Italské republice nařizovalo, aby bezdůvodně nabyté částky vymáhala od žalobkyně. Nic tudíž neumožňuje dospět k závěru, že by Italská republika nemohla rozhodnout o tom, že sama ponese náklady na úhradu prostředků, které je třeba vrátit EFRR (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek ze dne , Regione Siciliana v. Komise, bod 26).
Věc T-291/04 R

Enviro Tech Europe Ltd et Enviro Tech International, Inc.

v.

Komise Evropských společenství

„Předběžné opatření — Směrnice 67/548/EHS a 2004/73/ES“

Usnesení předsedy Soudu ze dne 10. února 2005 II-476

Shrnutí usnesení
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Řízení – Předložení věci Soudu na základě rozhodčí doložky (Články 238 ES a 240 ES) (viz body 30, 32–33)

2. Řízení – Více žalovaných (viz body 41)

Subject of the case

Předmět

Návrh Komise směřující k tomu, aby byla žalovaným uložena povinnost uhradit přebytečný finanční příspěvek zaplacený Evropským společenstvím z titulu dvou smluv uzavřených v rámci zavádění programu Společenství „Telematics systems in the area of transport“

Výrok

Výrok

1) Žaloba se odmítá jako nepřípustná v rozsahu, v němž směřuje proti A. Tillisovi, M. Kontaratosovi, G. Argyrakosovi, K. Petrakisovi a F. Koutroumpa.

2) Komise ponese vlastní náklady, jakož i náklady řízení vynaložené A. Tillisem související s jeho námitkou nepřípustnosti.
(viz body 18–22)

Na základě čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu musí každá žaloba obsahovat předmět sporu a stručný popis dovolávaných žalobních důvodů.

Tyto údaje musí být dostatečně jasné a přesné pro to, aby umožnily žalovanému připravit svou obranu a Soudu rozhodnout o žalobě případně i bez dalších podpůrných informací.

Za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti je třeba pro to, aby byla žaloba přípustná, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je založena, vyplývaly, přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně, z textu samotné žaloby. Ačkoliv obsah žaloby lze podpořit a doplnit v konkrétních bodech odkazy na výňatky z písemností, které tvoří její přílohu, obecný odkaz na ostatní písemnosti, a to i přiložené k žalobě, nemůže zhojit neexistenci základních prvků v žalobě. Soudu nepřísluší, aby v přílohách vyhledával a určoval žalobní důvody a argumenty, které by mohl pokládat za důvody představující základ žaloby, neboť přílohy mají čistě důkazní a pomocnou funkci.

Při přezkumu souladu žaloby s požadavky čl. 44 odst. 1 jednacího řádu je tudíž obsah repliky již pojmově nerelevantní. Judikaturou přijaté přípustnosti žalobních důvodů a argumentů uvedených v replice jako doplnění žalobních důvodů obsažených v žalobě se nelze dovolávat zejména za účelem zhojení porušení požadavků čl. 44 odst. 1 jednacího řádu, ke kterému došlo při podání žaloby, aniž by toto posledně uvedené ustanovení bylo zbaveno veškeré působnosti.

Kromě toho, ačkoli v případě aktu přijatého orgánem může být povinnost uvést odůvodnění v aktu skutečně zmírněna, pokud jeho příjemce dobře zná celkový kontext jeho přijetí, tuto možnost zmírnění povinnosti uvést odůvodnění nelze obdobně použít na požadavky dostatečné jasnosti a přesnosti žaloby podané u soudu Společenství. Tyto požadavky jsou totiž vyžadovány zejména v zájmu soudu Společenství, jenž nemá žádné předchozí znalosti týkající se jemu předložené věci. Krom toho nezbytnost zajistit právní jistotu při vymezení podmínek diskuze před soudem, jakož i řádný výkon spravedlnosti vylučují, aby bylo možné přihlédnout k předpokládané dobré znalosti spisu ze strany orgánu, jenž je autorem aktu, jako k důvodu umožňujícímu vyhnout se požadavkům čl. 44 odst. 1 jednacího řádu.

(viz body 28–31)
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Řízení o nařízení předběžného opatření – Předběžná opatření – Podmínky přiznání – Naléhavost – „Fumus boni iuris“ – Kumulativní povaha – Zvážení všech dotčených zájmů (Článek 243 ES; jednací řád Soudu, čl. 104 odst. 2) (viz body 22–23)

2. Řízení o nařízení předběžného opatření – Právní zájem na podání návrhu (Články 242 ES a 243 ES) (viz body 26, 33–34)

Subject of the case

Předmět

Návrh na nařízení předběžných opatření směřující k odkladu výkonu ustanovení omezujícího do dne 31. března 2007 právo používat označení „tocai friulano“, které je uvedeno jako vysvětlivka v příloze I bodě 103 nařízení Komise (ES) č. 1429/2004 ze dne 9. srpna 2004, kterým se mění nařízení (ES) č. 753/2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označení, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (Úř. věst. L 263, s. 11; Zvl. vyd. 03/26, s. 25), až do vyhlášení rozsudku Soudního dvora ve spojených věcech C‑23/07 a C‑24/07, a podpůrně k odkladu výkonu téhož ustanovení na území Italské republiky a k zákazu vyvážet výrobky v rámci Společenství až do vyhlášení rozsudku Soudního dvora ve spojených věcech C‑23/07 a C‑24/07, aniž by tím bylo dotčeno uvádění na trh vína maďarské výroby s označením „tokaj“ anebo vín s týmž označením, která mohou být uváděná na trh v Itálii a v rámci Společenství

Výrok

Výrok

1) Návrh na nařízení předběžného opatření se zamítá.

2) O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
Návrh Komise směřující k tomu, aby byla žalovaným uložena povinnost uhradit přebytečný finanční příspěvek zaplacený Evropským společenstvím z titulu dvou smluv uzavřených v rámci zavádění programu Společenství „Telematics systems in the area of transport“
Direktīva 94/62 ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav aizliegti tādi valsts tiesību akti kā vides, jaunatnes un ģimenes federālā ministra rīkojums, ar kuru iecerēts novērst izlietotā iepakojuma un atsevišķu materiālu pārpalikumu rašanos un nodrošināt to pārstrādi, kā arī izveidot savākšanas un pārstrādes sistēmas, paredzot, ka iepakojuma, it īpaši plastmasas maisiņu ar rokturiem, ražotājam šie maisiņi pēc to izlietošanas ir jāņem atpakaļ vai arī jāpiedalās izlietotā iepakojuma savākšanas un pārstrādes sistēmā, ja vien šo pienākumu neuzņemas uzņēmējs vēlākā izplatīšanas stadijā un ražotājs par to nesaņem spēkā esošu paziņojumu.
29

Podle ustálené judikatury musí tyto údaje být dostatečně jasné a přesné pro to, aby umožnily žalovanému připravit svou obranu a Soudu rozhodnout o žalobě případně i bez dalších podpůrných informací. Za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti je třeba pro to, aby byla žaloba přípustná, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je založena, vyplývaly, přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně, z textu samotné žaloby. Ačkoliv obsah žaloby lze podpořit a doplnit v konkrétních bodech odkazy na výňatky z písemností, které tvoří její přílohu, obecný odkaz na ostatní písemnosti, a to i přiložené k žalobě, nemůže zhojit neexistenci základních prvků v žalobě. Soudu nepřísluší, aby v přílohách vyhledával a určoval žalobní důvody a argumenty, které by mohl pokládat za důvody představující základ žaloby, neboť přílohy mají čistě důkazní a pomocnou funkci (viz usnesení Soudu ze dne 29. listopadu 1993, Koelman v. Komise, T-56/92, Recueil, s. II-1267, bod 21; rozsudky Soudu ze dne 20. dubna 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, T-305/94 až T-307/94, T-313/94 až T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 a T-335/94, Recueil, s. II-931, bod 39 a citovaná judikatura, a ze dne 14. prosince 2005, Honeywell v. Komise, T-209/01, Sb. rozh. s. II-5527, body 55 až 57 a citovaná judikatura).
Návrh na nařízení předběžných opatření směřující k odkladu výkonu ustanovení omezujícího do dne 31. března 2007 právo používat označení „tocai friulano“, které je uvedeno jako vysvětlivka v příloze I bodě 103 nařízení Komise (ES) č. 1429/2004 ze dne 9. srpna 2004, kterým se mění nařízení (ES) č. 753/2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označení, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (Úř. věst. L 263, s. 11; Zvl. vyd. 03/26, s. 25), až do vyhlášení rozsudku Soudního dvora ve spojených věcech C‑23/07 a C‑24/07, a podpůrně k odkladu výkonu téhož ustanovení na území Italské republiky a k zákazu vyvážet výrobky v rámci Společenství až do vyhlášení rozsudku Soudního dvora ve spojených věcech C‑23/07 a C‑24/07, aniž by tím bylo dotčeno uvádění na trh vína maďarské výroby s označením „tokaj“ anebo vín s týmž označením, která mohou být uváděná na trh v Itálii a v rámci Společenství
Keywords

Summary



Keywords

1. Předběžné opatření – Podmínky přípustnosti – Návrh – Formální požadavky – Popis žalobních důvodů odůvodňujících na první pohled nařízení navrhovaných opatření – Stručné předložení argumentů – Přípustnost – Podmínky

(Článek 242 ES; jednací řád Soudu, čl. 104 odst. 2)

2. Předběžné opatření – Podmínky přípustnosti – Přípustnost žaloby ve věci samé – Nedostatek relevance – Meze

(Články 242 ES a 243 ES; jednací řád Soudu, čl. 104 odst. 1)

3. Předběžné opatření – Odklad vykonatelnosti – Podmínky pro nařízení – Naléhavost – Závažná a nenapravitelná újma – Existence jiných možných prostředků, které mohly být přijaty Komisí nebo členskými státy – Vyloučení naléhavosti

(Článek 242 ES; jednací řád Soudu, čl. 104 odst. 2)

Summary

1. Podmínky stanovené v čl. 104 odst. 2 jednacího řádu Soudu vyžadují, aby zásadní skutkové a právní poznatky, na kterých je návrh na odklad vykonatelnosti založen, vyplývaly soudržným a srozumitelným způsobem ze samotného textu návrhu na předběžné opatření. Nicméně, pokud navzdory své stručnosti a nejasné prezentaci návrh obsahuje řadu důvodů a argumentů směřujících k prokázání, že podmínky týkající se existence fumus boni juris a naléhavosti jsou splněny, což umožňuje protistraně předložit užitečně její vyjádření a soudci příslušnému pro rozhodování o předběžných opatřeních je přezkoumat, není možné učinit závěr, že návrh musí být odmítnut jako nepřípustný z důvodu, že nesplňuje podmínky vyžadované čl. 104 odst. 2 jednacího řádu.

(viz body 37–38)

2. Přípustnost žaloby před soudcem ve věci samé nesmí být v zásadě přezkoumávána v rámci řízení o předběžných opatřeních, neboť by tím bylo předňato rozhodnutí věci v hlavním řízení. Nicméně může se jevit nezbytným, pokud je uplatněna zjevná nepřípustnost žaloby v hlavním řízení, s níž je spojený návrh na předběžné opatření, prokázat existenci určitých skutečností, které umožní na první pohled dojít k závěru o přípustnosti takové žaloby.

(viz bod 39)

3. Naléhavost návrhu na předběžné opatření musí být posouzena ve vztahu k nezbytnosti nařídit předběžné opatření, aby bylo zabráněno, že účastníku řízení, který se domáhá předběžného opatření, vznikne závažná a nenapravitelná újma. Zvláště pak pokud způsobení újmy závisí na tom, že nastanou veškeré faktory, stačí, aby byla hrozba škody předvídatelná s dostatečnou mírou pravděpodobnosti. Přesto, pokud je dovolávaná újma vágní, hypotetická a nepodložená, je tak nejistá, že v každém případě nemůže odůvodňovat nařízení požadovaného odkladu.

Návrh na odklad vykonatelnosti je zbaven naléhavosti, pokud existuje možnost napadnout vnitrostátní akty o provedení sporných opatření, a představuje vhodnější a přiměřenější prostředek na ochranu zájmů žalobců anebo pokud má orgán, který je autorem těchto opatření, možnost nebo dokonce povinnost ověřit jejich provedení a případně sankcionovat zásahy do zájmů, které má návrh na odklad vykonatelnosti chránit. Navíc, pokud by odklad vykonatelnosti, neměl nezbytně za následek změnu současné situace a zabránil by, aby byla způsobena tvrzená újma, je namístě pochybovat o nezbytnosti takového odkladu vykonatelnosti.

(viz body 48, 50–51, 60–62)
Na základě článků 7 ES a 220 ES může Soud vykonávat pouze ty pravomoci, které mu přiznává právo Společenství. Při nedostatku takto svěřené pravomoci nemůže Soud zahájit řízení o žalobě, aniž by rozšířil svou soudní pravomoc na spory, v nichž je Společenství stranou, a které spadají podle článku 240 ES do pravomoci vnitrostátních soudů.

Žádné ustanovení práva Společenství totiž nepřiznává Soudu pravomoc k rozhodování ve věci porušení patentů. Žaloba na porušení evropského patentu nepatří mezi procesní prostředky, které jsou svěřeny do pravomoci soudů Společenství články 220 ES až 241 ES. Kromě toho nebylo vnitrostátní patentové právo, na rozdíl od jiných práv duševního vlastnictví, jakým je vnitrostátní právo ochranných známek, předmětem žádné harmonizace v rámci Společenství. Co se týče oblasti, v níž zatím Společenství nevydalo předpisy, a která v důsledku toho spadá do pravomoci členských států, nespadá ochrana určitých práv duševního vlastnictví, jakými jsou patenty, a opatření za tímto účelem přijatá soudními orgány do práva Společenství.

(viz body 50–51, 56–57, 71)
Zadruhé, tvrzení žalobkyně by mělo ten následek, že by Soud musel rozhodnout o jakékoli otázce spadající do vnitrostátního práva, pokud by tak učinil proto, aby v rámci žaloby na náhradu škody posoudil, zda některý orgán Společenství jednal protiprávně. Soud by tak rozhodoval o otázkách, které nejsou v jeho pravomoci, a přisvojoval by si pravomoci, které náleží výlučně vnitrostátnímu soudci. Soudu přitom nepřísluší, aby s tvrzeným porušením vnitrostátních právních předpisů nakládal jakožto s právní otázkou, která předpokládá neomezený právní přezkum, neboť takový přezkum přísluší pouze vnitrostátním orgánům (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 6. července 2000, AICS v. Parlament, T-139/99, Recueil, s. II-2849, bod 40, potvrzený usnesením Soudního dvora ze dne 21. června 2001, AICS v. Parlament, C-330/00 P, Recueil, s. I-4809) .
2)

Není namístě rozhodnout o návrzích Rani, SA, Estación de servicio Lazarza, SL, Melón, SA, Estación de servicio Ahigal, SL, Els Garrafons, SL, Estación de servicio Azpeitia-Azkoitia, SL, Red Azul, SA, Sucesores de Narciso Chiva, SL, Pablo Rada Combustibles, SL, et Promotores Internacional, SA, de la Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio et de Repsol Comercial de Productos Petrolíferos, SA na vstup do řízení jako vedlejší účastníci.
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Úředníci – Sociální zabezpečení – Pojištění pro případ úrazu a nemoci z povolání – Nemoc z povolání – Pojem

(Služební řád úředníků, článek 73; pravidla týkající se pojištění pro případ úrazu a nemoci z povolání, článek 3)

2. Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Nesprávné posouzení skutkového stavu – Nepřípustnost – Přezkum hodnocení důkazů Soudem – Vyloučení s výjimkou případu zkreslení

(Statut Soudního dvora, příloha I, čl. 11 odst. 1)

1. Pojem nemoci z povolání se neomezuje na případy, v nichž je výlučnou příčinou invalidity úředníka výkon funkce, ale může být vztažen i na případ, že je invalidita následkem zhoršení průběhu předchozí nemoci, která má jiné příčiny. Jinými slovy, pokud zhoršení průběhu předchozí nemoci, které bylo způsobeno výkonem funkce v rámci Společenství, vedlo k neschopnosti úředníka nadále vykonávat jeho funkci, musí být za příčinu invalidity považována nemoc z povolání.

Aby mohl orgán oprávněný ke jmenování vyhovět žádosti úředníka o uznání zhoršení onemocnění jako nemoci z povolání, musí nutně – popřípadě na základě závěrů lékařské komise, pokud bylo požadováno, aby se touto věcí zabývala – zjistit takové zhoršení, když posuzuje opodstatněnost takové žádosti. Dočasná povaha zhoršení nemoci, v jejímž důsledku toto zhoršení pominulo a tedy již nemůže být zjištěno, když tento orgán rozhoduje o uvedené žádosti o uznání nemoci z povolání, tudíž není bez významu. Nemůže-li totiž uvedený orgán zjistit dotčené zhoršení k datu, ke kterému rozhoduje, nemůže uznat, že dotyčný úředník trpí nemocí z povolání.

(viz body 36, 41 a 42)

Odkazy: Soud, 26. září 1990, F v. Komise, T‑122/89, Recueil, s. II‑517, bod 14; Soud, 23. listopadu 2004, O v. Komise, T‑376/02, Sb. VS s. I‑A‑349 a II‑1595, body 68, 72 a 73

2. Soud v prvním stupni, v tomto případě Soud pro veřejnou službu, je výlučně příslušný jednak ke zjištění skutkového stavu s výjimkou případu, že by věcná nesprávnost jeho zjištění vyplývala z písemností ve spisu, které mu byly předloženy, a jednak k posouzení tohoto skutkového stavu. Posouzení skutkového stavu tedy nepředstavuje, s výhradou případu zkreslení důkazů předložených tomuto soudu, právní otázku, která by jako taková podléhala přezkumu Soudu jakožto kasačnímu soudu. Takové zkreslení musí zjevně vyplývat z písemností ve spisu, aniž by bylo nezbytné provést nové posouzení skutkového stavu a hodnocení důkazů.

(viz body 45 až 47)

Odkazy: Soudní dvůr, 28. května 1998, New Holland Ford v. Komise, C‑8/95 P, Recueil, s. I‑3175, bod 72; Soudní dvůr, 6. dubna 2006, General Motors v. Komise, C‑551/03 P, Sb. rozh. s. I‑3173, bod 54; Soudní dvůr, 21. září 2006, JCB Service v. Komise, C‑167/04 P, Sb. rozh. s. I‑8935, bod 108