Keywords

Summary



Keywords

1. Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Pouhé zopakování žalobních důvodů a argumentů předložených před Tribunálem – Nepřípustnost – Zpochybnění výkladu nebo použití práva Společenství Tribunálem – Přípustnost

[Článek 225 ES; statut Soudního dvora, čl. 58 první pododstavec; jednací řád Soudního dvora, čl. 112 odst. 1 písm. c)]

2. Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Důvod předložený poprvé v rámci kasačního opravného prostředku – Nepřípustnost

(Jednací řád Soudního dvora, čl. 113 odst. 2)

3. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Právo Komise podat žalobu – Výkon podle volného uvážení

(Články 81 ES, 82 ES a 226 ES)

4. Hospodářská soutěž – Dominantní postavení – Zneužití – Tarifní nůžkový efekt – Služby přístupu k telekomunikační síti poskytované operátorem, který je vlastníkem jediné dostupné infrastruktury – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje existence zněužití přesto, že tarify byly schváleny vnitrostátním regulačním orgánem – Přičitatelnost protiprávního jednání

(Články 81 ES a 82 ES)

5. Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Nedostatečné odůvodnění – Přípustnost

(Statut Soudního dvora, čl. 58 první pododstavec)

6. Hospodářská soutěž – Pravidla Společenství – Protiprávní jednání – Úmyslné uskutečnění nebo nedbalost – Pojem – Tarifní nůžkový efekt vyplývající z tarifů podniku v monopolním postavení na trhu mezitímních služeb a v téměř monopolním postavení na trhu maloobchodních služeb

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2 první pododstavec)

7. Akty orgánů – Povinnost uvést odůvodnění – Předmět – Rozsah

(Článek 253 ES)

8. Hospodářská soutěž – Dominantní postavení – Zneužití – Tarifní nůžkový efekt – Služby přístupu k telekomunikační síti poskytované operátorem, který je vlastníkem jediné dostupné infrastruktury – Negativní nebo nedostatečný rozdíl mezi tarify pro soutěžitele a maloobchodními tarify

(Článek 82 ES)

9. Hospodářská soutěž – Dominantní postavení – Zneužití – Tarifní nůžkový efekt – Pojem

(Článek 82 ES)

10. Hospodářská soutěž – Dominantní postavení – Zneužití – Tarifní nůžkový efekt – Služby přístupu k telekomunikační síti poskytované operátorem, který je vlastníkem jediné dostupné infrastruktury – Výpočet stlačení marží soutěžitelů

(Článek 82 ES)

11. Hospodářská soutěž – Dominantní postavení – Zneužití – Tarifní nůžkový efekt – Rovné příležitosti – Neexistence – Zohlednění příjmů pocházejících z jiných telekomunikačních služeb – Vyloučení

(Článek 82 ES)

12. Hospodářská soutěž – Dominantní postavení – Zneužití – Pojem – Jednání s omezujícími dopady na hospodářskou soutěž

(Článek 82 ES)

13. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Závažné protiprávní jednání – Účinky tarifních nůžek vyplývající z tarfiů podniku v monopolním postavení – Polehčující okolnosti

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 1 A druhý pododstavec)

14. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Pravomoci Komise – Změna dřívější praxe – Porušení zásady zákazu diskriminace – Neexistence

(Nařízení Rady č.17)

Summary

1. Z článku 225 ES, z čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora a z čl. 112 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudního dvora plyne, že kasační opravný prostředek musí přesně uvádět napadené prvky rozsudku, jehož zrušení je navrhováno, jakož i právní argumenty, o které se tento návrh konkrétně opírá. Tomuto požadavku neodpovídá kasační opravný prostředek, který se omezuje na opakování důvodů a argumentů, které byly předloženy již před Tribunálem, aniž obsahuje argumentaci směřující konkrétně k identifikaci nesprávného právního posouzení, kterým by měl napadený rozsudek trpět. Takový kasační opravný prostředek ve skutečnosti představuje návrh směřující k dosažení prostého nového přezkumu žaloby podané Tribunálu, což je mimo pravomoc Soudního dvora.

Pokud však navrhovatel zpochybňuje výklad nebo použití unijního práva ze strany Tribunálu, lze v průběhu řízení o kasačním opravném prostředku o právních otázkách zkoumaných v prvním stupni znovu diskutovat. Kdyby totiž navrhovatel nemohl takto svůj kasační opravný prostředek opřít o důvody a argumenty již použité před Tribunálem, ztrácelo by řízení o kasačním opravném prostředku částečně svůj smysl.

(viz body 24–25)

2. Kasační opravný prostředek nemůže změnit předmět sporu před Tribunálem. Pravomoc Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku je totiž omezena na posuzování právního řešení žalobních důvodů, které bylo uplatněno na důvody projednávané v prvním stupni. Účastník řízení tedy nemůže před Soudním dvorem poprvé uplatnit důvod, který nepředložil u Tribunálu, protože by to znamenalo umožnit mu, aby Soudnímu dvoru, jehož pravomoc ve věci opravného prostředku je omezena, předložil spor širšího rozsahu než spor, který projednával Tribunál.

(viz body 34, 42, 49)

3. Je na každém členském státu, aby přijal veškerá vhodná obecná i zvláštní opatření k zajištění plnění závazků, které vyplývají z unijního práva, vnitrostátními regulačními úřady. Kromě toho článek 81 ES a článek 82 ES ve spojení se článkem 10 ES zavazují členské státy k tomu, aby nepřijímaly nebo nezachovávaly v platnosti opatření způsobilá zmařit užitečný účinek pravidel hospodářské soutěže uplatnitelných na podniky, a to ani opatření s povahou právních či správních předpisů.

Pokud však jde o možnost, aby Komise proti členskému státu podala žalobu pro nesplnění povinnosti, jestliže se napadený rozsudek, který je předmětem kasačního opravného prostředku, týká výlučně legality rozhodnutí přijatého Komisí podle článku 82 ES ve vztahu k navrhovatelce, musí Soudní dvůr v rámci uvedeného kasačního opravného prostředku pouze ověřit, zda výtky vznášené na jeho podporu jsou takové povahy, že z nich plyne, že přezkum legality takového rozhodnutí Tribunálem trpí nesprávnými právními posouzeními, a to nezávisle na tom, zda Komise mohla souběžně nebo alternativně ve vztahu k dotčenému členskému státu přijmout rozhodnutí o porušení unijního práva.

I když proto nelze vyloučit, že vnitrostátní regulační orgány v projednávaném případě porušily unijní právo, a i kdyby se tedy Komise mohla skutečně z tohoto důvodu rozhodnout podat žalobu pro nesplnění povinnosti podle článku 226 ES proti členskému státu, nejsou takové eventuality ve fázi tohoto kasačního opravného prostředku relevantní. V systému zavedeném článkem 226 ES má Komise při podání žaloby pro nesplnění povinnosti diskreční pravomoc a unijním soudům nepřísluší posuzovat, jak vhodně je tato pravomoc vykonávána.

(viz body 45–47)

4. Články 81 ES a 82 ES se nepoužijí pouze tehdy, je-li podnikům protisoutěžní jednání uloženo vnitrostátními právními předpisy nebo tvoří-li tyto předpisy právní rámec, který sám o sobě vylučuje jakoukoliv možnost jejich soutěžního jednání. V takové situaci totiž nemá omezení hospodářské soutěže, jak předpokládají tato ustanovení, příčinu v samostatném jednání podniků.

Články 81 ES a 82 ES se naopak mohou použít, ukáže-li se, že vnitrostátní právní předpisy zachovávají možnost hospodářské soutěže, kterou mohou podniky samostatným jednáním vyloučit, omezit nebo narušit. Možnost vyloučit určité protisoutěžní jednání z působnosti článků 81 ES a 82 ES z toho důvodu, že toto jednání bylo dotčeným podnikům uloženo stávajícími vnitrostátními právními předpisy nebo že tyto vnitrostátní právní předpisy vyloučily jakoukoli možnost soutěžního jednání ze strany těchto podniků, byla Soudním dvorem připuštěna pouze v omezené míře. Pokud se vnitrostátní zákon omezuje pouze na to, že podněcuje nebo usnadňuje samostatná protisoutěžní jednání podniků, podléhají tyto podniky nadále článkům 81 ES a 82 ES. Podniky v dominantním postavení mají totiž zvláštní odpovědnost neohrozit svým jednáním skutečnou a nenarušenou hospodářskou soutěž na společném trhu.

Pouhá okolnost, že dominantní podnik v odvětví telekomunikací byl k zachování svých tarifních praktik vedoucích ke stlačení marží svých přinejmenším stejně výkonných soutěžitelů podnícen zásahy vnitrostátního regulačního orgánu, jakým je regulační orgán pro telekomunikace a pošty, nemůže jako taková v tomto ohledu nijak vyloučit jeho odpovědnost podle článku 82 ES.

Pokud měl totiž podnik bez ohledu na tyto zásahy rozhodovací prostor k tomu, aby změnil své maloobchodní ceny za služby přístupu pro účastníky, je mu stlačení marží přičitatelné. Okolnost, zda má jednání spočívající v tom, že není využito rozhodovacího prostoru, povahu nesprávného postupu, či nikoli, nemůže zpochybnit konstatování, že podnik měl rozhodovací prostor k tomu, aby takto jednal, nýbrž tato okolnost může být vzata v úvahu pouze v rámci posuzování, zda toto jednání mělo protiprávní povahu, a také ve fázi stanovování výše pokut.

(viz body 80–85, 88–89)

5. Otázka, zda je odůvodnění rozsudku Tribunálu dostatečné, představuje právní otázku, kterou je jako takovou možno v rámci kasačního opravného prostředku uplatnit.

(viz bod 123)

6. Pokud jde o otázku, zda byla jednání odporující soutěžním pravidlům spáchána úmyslně nebo z nedbalosti a lze je z tohoto důvodu sankcionovat pokutou podle čl. 15 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 17, je tato podmínka splněna, jestliže si dotčený podnik nemohl nepovšimnout protisoutěžní povahy svého jednání bez ohledu na to, zda věděl, či nevěděl o tom, že porušuje pravidla Smlouvy v oblasti hospodářské soutěže.

Tak je tomu v případě podniku v odvětví telekomunikací, který si zaprvé nemohl nepovšimnout, že přes povolující rozhodnutí regulačního orgánu pro telekomunikace a pošty má skutečný rozhodovací prostor ke stanovení svých maloobchodních cen za služby přístupu pro účastníky, a zadruhé že stlačení marží s sebou, zejména s ohledem na jeho monopolní postavení na velkoobchodním trhu mezitímních služeb přístupu k účastnickému vedení a quasi monopolní postavení na trhu služeb přístupu pro účastníky, nese závažná omezení hospodářské soutěže.

(viz body 124–125)

7. Povinnost uvádět odůvodnění zakotvená v článku 253 ES je podstatnou formální náležitostí, kterou je třeba odlišit od otázky opodstatněnosti odůvodnění, neboť ta spadá do rámce legality sporného aktu po meritorní stránce. Z tohoto hlediska musí být odůvodnění požadované článkem 253 ES přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musí z něj jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření a aby mohl příslušný soud vykonávat svůj přezkum.

Požadavek uvést odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech projednávaného případu, a to zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání vysvětlení. Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 253 ES, musí být posuzována nejen s ohledem na jeho znění, ale také s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast.

(viz body 130–131)

8. Článek 82 druhý pododstavec písm. a) ES podniku v dominantním postavení výslovně zakazuje, aby přímo či nepřímo stanovoval nerovné ceny a zejména, aby užíval tarifní praktiky mající za následek vyloučení jeho stejně výkonných soutěžitelů, ať skutečných či potenciálních, tj. praktiky, které ztěžují nebo dokonce znemožňují přístup těchto soutěžitelů na trh, jakož i ztěžují nebo dokonce znemožňují, aby si jeho smluvní partneři volili z vícero zdrojů zásobování nebo z vícero obchodních partnerů, čímž se posiluje jeho dominantní postavení uplatněním jiných prostředků, než jsou ty, které spadají do hospodářské soutěže na základě výkonnosti. Z tohoto hlediska nelze tedy jakoukoli cenovou soutěž považovat za legitimní.

Pokud má podnik v dominantním postavení v odvětví telekomunikací rozhodovací prostor k tomu, aby omezil nebo odstranil stlačení marží svých soutěžitelů, kteří jsou přinejmenším stejně výkonní jako on, prostřednictvím zvýšení svých maloobchodních cen za služby přístupu pro účastníky, může toto stlačení marží s ohledem na vylučující účinek, který může mít ve vztahu k uvedeným soutěžitelům, samo o sobě představovat zneužití ve smyslu článku 82 ES.

Uvedený článek 82 ES směřuje prostřednictvím nenarušované hospodářské soutěže zvláště k ochraně spotřebitelů. V tomto ohledu není relevantní, že dominantní podnik musí zvýšit své ceny, aby zneužití odstranil.

Takové stlačení marží tím, že dále snižuje míru soutěže existující na trhu, trhu služeb přístupu pro účastníky, která je právě z důvodu přítomnosti uvedeného podniku již oslabena, a tím, že tak posiluje dominantní postavení tohoto podniku na tomto trhu, má rovněž za následek, že spotřebitelům vzniká újma z důvodu toho, že se jim omezují možnosti výběru, a tedy výhled na snížení maloobchodních cen v dlouhodobějším horizontu z důvodu soutěže mezi soutěžiteli přinejmenším stejně výkonnými, jako je uvedený podnik, na uvedeném trhu.

Tribunál tedy není vůbec povinen zjišťovat, zda velkoobchodní ceny za mezitímní služby přístupu k účastnickému vedení nebo maloobchodní ceny za služby přístupu pro účastníky jsou samy o sobě zneužívající z důvodu, že jsou buď nadměrné, nebo predátorské.

(viz body 172, 177, 180–183)

9. Při posuzování, zda mohou tarifní praktiky dominantního podniku v rozporu s článkem 8 2 ES vyloučit určitého soutěžitele, je třeba uplatnit kritérium vycházející z nákladů a strategie dominantního podniku samotného. V tomto ohledu nemůže dominantní podnik vyloučit z trhu podniky, které jsou snad stejně výkonné jako on, ale z důvodu své menší finanční způsobilosti nemohou odolávat soutěži, do níž jsou vtaženy.

V situaci, kdy zneužívající povaha trafiních praktik dominantního podniku vyplývá z toho, že mají ve vztahu k jeho soutěžitelům vylučující účinek, je třeba při rozboru uvedené zneužívající povahy vycházet výlučně z tarifů a nákladů dominantního podniku. Takové kritérium totiž umožňuje ověřit, zda sám podnik v dominantním postavení v odvětví telekomunikací mohl nabízet své maloobchodní služby účastníkům jinak než se ztrátou, pokud by byl předtím povinen uhradit své vlastní velkoobchodní ceny za poskytování mezitímních služeb přístupu k účastnickému vedení. Toto kritérium je tedy náležité k určení, zda tarifní praktiky dominantního podniku vedou stlačením marží k vyloučení jeho soutěžitelů.

Takový přístup je o to odůvodněnější, že je rovněž v souladu s obecnou zásadou právní jistoty, protože zohlednění nákladů dominantního podniku mu s přihlédnutím ke zvláštní odpovědnosti, jež mu vyplývá ze článku 82 ES, umožňuje posoudit legalitu vlastního jednání. I když totiž dominantní podnik zná své vlastní náklady a příjmy, nezná v zásadě náklady a příjmy svých soutěžitelů.

Tato konstatování nelze zpochybnit na základě okolnosti, že soutěžitelé dominantního podniku podléhají při poskytování svých telekomunikačních služeb účastníkům méně závazným právním a věcným podmínkám. Taková okolnost totiž není ani za předpokladu, že by byla prokázána, s to ovlivnit ani skutečnost, že se dominantní podnik nemůže uchylovat k tarifním praktikám vylučujícím z dotčeného trhu přinejmenším stejně výkonné soutěžitele, ani skutečnost, že takový podnik musí být vzhledem ke své zvláštní odpovědnosti podle článku 82 ES schopen sám stanovit, zda jsou jeho tarifní praktiky s tímto ustanovením v souladu.

(viz body 198–203)

10. I když z pohledu účastníka mohou přístupové služby a služby telefonních hovorů skutečně tvořit jeden celek, je Komise oprávněna zkoumat existenci stlačení marží ve světle zásad tarifní restrukturalizace a rovnosti příležitostí pouze na úrovni přístupových služeb, a tedy bez zahrnutí tarifů telefonních hovorů.

V tomto ohledu se Tribunál, který při přezkumu opodstatněnosti toho, že Komise na zneužívající tarifní praktiky dominantního podniku uplatnila článek 82 ES, zohledňuje zásadu tarifní restrukturalizace vycházející z právní úpravy vztahující se k odvětví telekomunikací, nedopouští nesprávného právního posouzení. Jelikož totiž právní úprava vztahující se k odvětví telekomunikací vymezuje právní rámec, který se na něj vztahuje, a jelikož přispívá ke stanovení podmínek soutěže, za nichž dominantní podnik vykonává svou činnost na dotčených trzích, představuje okolnost relevantní pro uplatnění článku 82 ES na jednání tohoto podniku, ať už k vymezení dotčených trhů, posouzení zneužívající povahy takových jednání nebo stanovení výše pokut.

Toto konstatování není zpochybněno skutečností, že zásada tarifní restrukturalizace se vztahuje pouze na dominantní podnik, a nikoli na jeho soutěžitele, jelikož se Tribunál při posuzování zneužívající povahy tarifních praktik uvedeného dominantního podniku z hlediska článku 82 ES v souladu s kritériem stejně výkonného soutěžitele správně opíral o situaci a náklady dominantního podniku.

Proto mohl Tribunál poté, co konstatoval znovunastolení tarifní rovnováhy sledované unijní právní úpravou v odvětví telekomunikací, která se musí projevit zejména snížením tarifů za vnitrostátní a mezinárodní hovory a zvýšením měsíčního předplatného a ceny místních hovorů, právem vyvodit, že samostatné zohlednění maloobchodních cen za přístupové služby a maloobchodních cen telefonních hovorů při stanovování zneužívající povahy dotčených tarifních praktik je již obsaženo v zásadě restrukturalizace tarifů.

(viz body 221, 223–226)

11. Systém nenarušené hospodářské soutěže lze zaručit, pouze pokud je zajištěna rovnost příležitostí mezi jednotlivými hospodářskými subjekty

Tato rovnost příležitostí s sebou nese, aby dominantní podnik a jeho přinejmenším stejně výkonní soutěžitelé byli na maloobchodním trhu služeb přístupu pro účastníky zrovnoprávněni. Tato podmínka naplněna není, pokud se velkoobchodní ceny za mezitímní služby přístupu k účastnickému vedení placené navrhovatelce mohou odrazit na jejich maloobchodních cenách za služby přístupu pro účastníky pouze tak, že se účastníkům nabízejí se ztrátou.

Protože totiž maloobchodní trh služeb přístupu pro účastníky tvoří zaprvé samostatný trh a protože zadruhé mezitímní služby přístupu k účastnickému vedení jsou nepostradatelné pro přinejmenším stejně výkonné soutěžitele, jako je sám dominantní podnik, k tomu, aby mohli vstoupit do soutěže na tomto trhu s podnikem, který na něm zaujímá dominantní postavení vyplývající ve velké míře z právního monopolu, jemuž se těšila před liberalizací odvětví telekomunikací, vyžaduje zavedení systému nenarušené soutěže, aby tento dominantní podnik nemohl svými tarifními praktikami na tomto maloobchodním trhu od počátku uvádět své přinejmenším stejně výkonné soutěžitele do takového konkurenčního znevýhodnění, jaké by bránilo nebo omezovalo jejich přístup na tento trh nebo rozvoj jejich činností na tomto trhu.

Tak je tomu tím spíše tehdy, když se z toho důvodu, že případné poskytování dalších telekomunikačních služeb účastníkům přes pevnou síť dominantního podniku ze strany jeho soutěžitelů, vyžaduje nakupovat od něj rovněž mezitímní služby přístupu k účastnickému vedení, tato soutěžní nevýhoda na maloobchodním trhu služeb přístupu pro účastníky nutně přenáší na trhy těchto dalších telekomunikačních služeb. Tato okolnost však neimplikuje, že při přezkumu, zda se přinejmenším stejně výkonní soutěžitelé jako dominantní podnik nacházejí v nerovné situaci za podmínek soutěže na trhu maloobchodních služeb přístupu pro účastníky, musejí být zohledňovány příjmy pocházející z těchto dalších telekomunikačních služeb. Tyto další telekomunikační služby totiž spadají do trhů, které jsou odlišné od tohoto naposledy zmíněného trhu.

Je tedy třeba konstatovat, že tarifní praktiky podniku dominujícího na maloobchodním trhu služeb přístupu pro účastníky na témže trhu od počátku oproti němu znevýhodňují jeho přinejmenším stejně výkonné soutěžitele, což vede ke stlačení marží uvedených soutěžitelů, pokud jde o přístupové služby.

(viz body 230, 233–236, 240)

12. Článek 82 ES se tím, že zakazuje zneužívání dominantního postavení na trhu v rozsahu, ve kterém tím může být ovlivněn obchod mezi členskými státy, vztahuje na jednání podniku v dominantním postavení, která mají za následek bránit, za použití prostředků odlišných od těch, které jsou používány při běžné soutěži výrobků nebo služeb na základě plnění hospodářských subjektů, zachování stupně hospodářské soutěže, který na trhu ještě existuje, nebo rozvoji této hospodářské soutěže. Z toho plyne, že existence tarifní praktiky dominantního podniku vedoucí ke stlačení marží jeho přinejmenším stejně výkonných soutěžitelů je zneužívajícím jednáním ve smyslu článku 82 ES pouze tehdy, je-li prokázán její protisoutěžní účinek.

Pokud jde o tarifní praktiky dominantního podniku v odvětví telekomunikací vedoucí ke stlačení marží jeho přinejmenším stejně výkonných soutěžitelů, protisoutěžní účinek, který musí prokazovat Komise, se vztahuje k případným překážkám, které mohly uvedené tarifní praktiky způsobit ve vztahu k vývoji nabídky na maloobchodním trhu služeb přístupu pro účastníky, a tedy ve vztahu k míře soutěže na něm. Taková praktika představuje zneužívající praktiku ve smyslu článku 82 ES, pokud vyloučením přinejmenším stejně výkonných soutěžitelů, jako je dominantní podnik sám, prostřednictvím stlačení jejich marží může ztížit nebo dokonce znemožnit přístup těchto soutěžitelů na dotčený trh, a posílit tak jeho dominantní postavení na tomto trhu v neprospěch zájmů spotřebitelů.

Pokud dominantní podnik skutečně uplatňuje tarifní praktiku vedoucí ke stlačení marží jeho přinejmenším stejně výkonných soutěžitelů, jejímž účelem je vytlačit je z dotčeného trhu, nemůže okolnost, že není předpokládaného výsledku dosaženo v konečném vyznění, vyloučit, aby byla tato praktika kvalifikována jako zneužití ve smyslu článku 82 ES. Není-li však soutěžní situace soutěžitelů nijak dotčena, nelze tarifní praktiku, jako je ta, o kterou jde, kvalifikovat jako praktiku vylučující, protože pronikání soutěžitelů na dotčený trh není touto praktikou nikterak ztížen.

(viz body 251–254)

13. Komise má širokou posuzovací pravomoc, pokud jde o metodu výpočtu pokut. Tato metoda, popsaná v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy ESUO, obsahuje různé proměnné umožňující Komisi vykonávat její posuzovací pravomoc v souladu s uvedenými ustanoveními. Je na Soudním dvoru, aby ověřil, zda Tribunál výkon uvedené posuzovací pravomoci Komisí správně posoudil.

Závažnost porušení unijního práva hospodářské soutěže musí být stanovena v závislosti na řadě skutečností, jako jsou zejména zvláštní okolnosti případu, jeho kontext a odrazující účinek pokut, a to aniž by byl sestaven závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto. Ke skutečnostem, které mohou být zohledněny při posuzování závažnosti protiprávního jednání, patří jednání dotčeného podniku, jeho role při zavádění dotčené praktiky, zisk, který mohl z této praktiky vytěžit, jeho velikost a hodnota dotyčného zboží, jakož i riziko, které představují protiprávní jednání tohoto druhu pro cíle Unie.

(viz body 271–274)

14. Skutečnost, že Komise v minulosti uplatnila pokuty určité úrovně na určité typy protiprávních jednání, ji nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích uvedených v nařízení č. 17, pokud je to nezbytné k zajištění uplatňování politiky Unie v oblasti hospodářské soutěže. Účinné použití unijních pravidel hospodářské soutěže totiž vyžaduje, aby Komise mohla kdykoliv přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky.

(viz bod 294)