STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

PAOLA MENGOZZIHO

přednesené dne 19. září 2013 ( 1 )

Spojené věci C‑247/11 P a C‑253/11 P

Areva SA (C‑247/11 P),

Alstom SA,

T&D Holding SA, dříve Areva T&D Holding SA,

Alstom Grid SAS, dříve Areva T&D SA,

Alstom Grid AG, dříve Areva T&D AG (C‑253/11 P)

proti

Evropské komisi

„Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh projektů týkajících se plynem izolovaných spínacích přístrojů — Povinnost uvést odůvodnění — Porušení práva na obhajobu — Přičitatelnost protiprávního jednání — Společná a nerozdílná odpovědnost za zaplacení pokuty — ‚Faktická‘ solidarita — Zásady proporcionality a rovného zacházení — Právo na účinný procesní prostředek“

1. Předmětem projednávaných spojených věcí jsou dva kasační opravné prostředky podané ve věci C‑247/11 P, společností Areva SA (dále jen „Areva“) a ve věci C‑253/11 P společností Alstom SA (dále jen „Alstom“) a jejich dceřinými společnostmi T&D Holding SA, dříve Areva T&D Holding SA, Alstom Grid SAS, dříve Areva T&D SA, a Alstom Grid AG, dříve Areva T&D AG (všechny tyto společnosti společně budou dále označeny rovněž jako „navrhovatelky“). Oba kasační opravné prostředky směřují proti rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 3. března 2011, Areva a další v. Komise (dále jen „napadený rozsudek“) ( 2 ). V tomto rozsudku Tribunál na jedné straně částečně zrušil rozhodnutí C (2006) 6762 final (dále jen „sporné rozhodnutí“) ( 3 ), v němž Evropská komise po zjištění existence protisoutěžní kartelové dohody v oblasti plynem izolovaných spínacích přístrojů (dále jen „PISP“) ( 4 ) potrestala podniky, které se kartelové dohody zúčastnily, a na druhé straně změnila pokuty uložené Komisí společnostem, které podaly projednávané kasační opravné prostředky.

2. Toto stanovisko předkládám současně se stanoviskem ve spojených věcech C‑231/11 P, C‑232/11 P a C‑233/11 P, Komise v. Siemens Österreich a další ( 5 ), které se týkají téže kartelové dohody a téhož rozhodnutí Komise. Vzhledem k tomu, že se některé otázky, které vznikají v projednávaných případech, alespoň částečně shodují s otázkami analyzovanými v uvedených případech, dovolím si, kdykoli to bude vhodné, odkázat na příslušné body mého stanoviska v těchto věcech.

I – Skutkový stav

A – Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

3. Areva, navrhovatelka ve věci C‑247/11 P, je mateřskou společností skupiny společností působících v oblasti jaderné energetiky.

4. Alstom, první navrhovatelka ve věci C‑253/11 P, je mateřskou společností průmyslové skupiny působící v různých odvětvích, včetně, mimo jiné, přenosu a distribuce elektřiny (dále jen „odvětví T&D“ ).

5. Veškeré činnosti skupiny Alstom v odvětví T&D byly dne 8. ledna 2004 prodány skupině Areva, jejíž mateřskou společností je Areva. Pro období od 9. ledna do 11. května 2004 (datum ukončení protiprávního jednání zjištěného Komisi v napadeném rozhodnutí) byly činnosti skupiny Areva v odvětví PISP vedeny společnostmi Areva T&D SA a Areva T&D AG ( 6 ), dceřinými společnosti stoprocentně vlastněnými společností Areva T&D Holding SA, která sama byla stoprocentně vlastněna společností Areva (dále jen společně „bývalé dceřiné společnosti společnosti Areva“).

6. Dne 7. června 2010 po definitivním ukončení ústní části řízení před Tribunálem, prodala Areva všechny své činnosti v odvětví T&D. Zvláště Alstom převzala činnosti přenosu. Po této akvizici Areva T&D Holding SA změnila jméno na T&D Holding SA – což je druhá navrhovatelka ve věci C‑253/11 P – ze společnosti Areva T&D SA se stala Alstom Grid SAS – třetí navrhovatelka ve věci C‑253/11 P – a Areva T&D AG se stala společností Alstom Grid AG – čtvrtou navrhovatelkou ve věci C‑253/11 P. Alstom a její současné dceřiné společnosti T&D Holding SA, Alstom Grid SAS a Alstom Grid AG, navrhovatelky ve věci C‑253/11 P, budou dále souhrnně označovány rovněž jako „společnosti skupiny Alstom“.

B – Sporné rozhodnutí a napadený rozsudek

7. Dne 24. ledna 2007 přijala Komise sporné rozhodnutí, ve kterém konstatovala existenci kartelové dohody v odvětví PISP, ve které se zúčastněné podniky dohodly mimo jiné na rozdělení trhů na celosvětové úrovni ( 7 ), na stanovení cen a výměně citlivých informací. Komise rovněž konstatovala, že kartelová dohoda trvala od 15. dubna 1988 do 11. května 2004. Zvláště konstatovala odpovědnost navrhovatelek v projednávaných věcech ( 8 ), a v důsledku toho jim uložila pokuty ( 9 ).

8. Navrhovatelky podaly proti spornému rozhodnutí žalobu k Tribunálu, který dne 3. března 2011 vydal napadený rozsudek. V napadeném rozsudku Tribunál částečně zrušil sporné rozhodnutí ( 10 ) a poté při výkonu své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci uložil za zjištěná protiprávní jednání následující pokuty: — Alstom: 10327500 eur; — Alstom: 48195000 eur solidárně se společností Areva T & D SA, přičemž 20400000 eur z částky dlužné společností Areva T&D SA zaplatí posledně uvedená společnost solidárně se společnostmi Areva T&D AG, Areva a Areva T&D Holding SA ( 11 ).

9. Ve zbývající části Tribunál žalobu zamítl.

II – Řízení u Soudního dvora a návrhová žádání účastníků řízení

10. Návrhem došlým kanceláři Soudního dvora dne 24. května 2011 podala Areva kasační opravný prostředek ve věci C‑247/11 P. Návrhem došlým kanceláři Soudního dvora dne 25. května 2011 podaly společnosti skupiny Alstom kasační opravný prostředek ve věci C‑253/11 P. Jak Areva, tak společnosti skupiny Alstom navrhují, aby Soudní dvůr napadený rozsudek zrušil. V případě, že Soudní dvůr bude mít za to, že stav řízení umožňuje vydání konečného rozhodnutí ve věci, navrhují zrušit čl. 1 písm. c) a čl. 2 písm. c) a čl. 1 písm. b), d), e), f) a čl. 2 písm. b) a c) sporného rozhodnutí, a podpůrně podstatně snížit pokutu jim uloženou, jakož i uložit Komisi náhradu nákladů řízení. V případě, že Soudní dvůr bude mít za to, že stav řízení neumožňuje vydání konečného rozhodnutí ve věci, navrhovatelky navrhují, vrácení věci jinému senátu Tribunálu, a konstatování, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později. Komise navrhuje, aby Soudní dvůr zamítl kasační opravné prostředky a uložil navrhovatelkám náhradu nákladů řízení.

11. Usnesením ze dne 20. července 2011 předseda Soudního dvora nařídil spojení věcí C‑247/11 P a C‑253/11 P pro účely písemné a ústní části řízení, jakož i pro účely rozsudku.

12. Před Soudním dvorem podaly účastnice řízení písemná vyjádření a na jednání dne 2. května 2013 ústní vyjádření.

III – Analýza kasačních opravných prostředků

13. Na podporu svých návrhových žádání Areva ve věci C‑247/11 P uvádí čtyři důvody kasačního opravného prostředku a společnosti skupiny Alstom ve věci C‑253/11 P pět důvodů kasačního opravného prostředku. Analýza by měla začít prvním důvodem kasačního opravného prostředku vzneseným posledně uvedenými navrhovatelkami.

A – K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z porušení článku 296 SFEU

14. V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku, který je rozdělen do dvou částí, společnosti skupiny Alstom tvrdí, že Tribunál tím, že rozhodl, že sporné rozhodnutí je dostatečně odůvodněno, porušil článek 296 SFEU ( 12 ). První část tohoto důvodu se týká odůvodnění napadeného rozhodnutí, pokud jde o skutečnost, že společnosti Alstom byla přičtena odpovědnost za protiprávní jednání v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004, jakožto mateřské společnosti Alstom T&D SA a Alstom T&D AG ( 13 ). Druhá část se týká odůvodnění v uvedeném rozhodnutí stran uložení solidární pokuty společnostem Alstom a Areva T& D SA.

1. K první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom

a) Argumenty účastnic řízení

15. V první části prvního žalobního důvodu, který se týká bodů 90 až 99 napadeného rozsudku, společnosti skupiny Alstom v podstatě tvrdí, že Tribunál měl sankcionovat nedostatečné odůvodnění, jímž je stiženo sporné rozhodnutí v rozsahu, v němž Komise v tomto rozhodnutí neodpověděla na argumenty a důkazy předložené společností Alstom v bodech 90 až 150 své odpovědi na oznámení námitek, směřující k prokázání toho, že navzdory domněnce výkonu rozhodujícího vlivu společnosti Alstom na své dceřiné společnosti (dále nazýván rovněž jako „domněnka na základě kapitálu“), tyto společnosti určovaly v období trvání protiprávního jednání své chování na trhu nezávisle na své mateřské společnosti. Napadené rozhodnutí podle nich neposkytuje žádné odůvodnění, které by umožnilo pochopit, proč důkazy předložené společností Alstom nemají důkazní hodnotu, ačkoli se jedná o důkazy podstatné pro strukturu uvedeného rozhodnutí, jejichž odmítnutí by vyžadovalo zvláště podrobné a pečlivé odůvodnění.

16. Společnosti skupiny Alstom kromě toho tvrdí, že Tribunál zkreslil sporné rozhodnutí, zejména v bodě 95 napadeného rozsudku, jelikož body 345 až 347 odůvodnění uvedeného rozhodnutí nijak neprovádějí syntézu bodů 90 až 150 odpovědi na oznámení námitek. Mimoto se Tribunál rovněž údajně spokojil se skutečností, že Komise odmítla důkazy předložené společností Alstom, vycházejíc z důkazů poskytnutých třetí osobou, a to společností Areva.

17. Komise navrhuje zamítnutí argumentů společností skupiny Alstom.

b) Analýza

18. Nejprve je třeba připomenout, že povinnost odůvodnění stanovená v článku 296 SFEU představuje podstatnou formální náležitost, která musí být odlišena od otázky opodstatněnosti odůvodnění, která spadá pod posouzení meritorní legality sporného aktu ( 14 ).

19. Z tohoto hlediska na jedné straně musí být odůvodnění vyžadované článkem 296 ES přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musejí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum. Zejména pokud jde o odůvodnění individuálních rozhodnutí, je cílem povinnosti uvést odůvodnění takových rozhodnutí, kromě umožnění soudního přezkumu, poskytnout dotyčné osobě dostatečné údaje pro zjištění, zda je rozhodnutí případně stiženo vadou umožňující zpochybnění jeho platnosti ( 15 ).

20. Na druhé straně musí být požadavek uvést odůvodnění posuzován v závislosti na okolnostech projednávaného případu, a to zejména v závislosti na obsahu dotčeného aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání vysvětlení. Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 296 SFEU, musí být posuzována nejen s ohledem na jeho znění, ale také s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast ( 16 ).

21. Komise je sice na základě článku 296 SFEU povinna odůvodnit svá rozhodnutí uvedením skutkových a právních okolností, na nichž závisí odůvodnění rozhodnutí a právní úvahy, které ji vedly k jeho přijetí, avšak toto ustanovení nepožaduje, aby Komise projednávala všechny skutkové a právní okolnosti, které byly probírány v průběhu správního řízení ( 17 ).

22. Zvláště pokud je rozhodnutí uplatňující unijní normy hospodářské soutěže určeno více osobám a týká se otázky přičitatelnosti protiprávního jednání, jako je tomu v projednávaném případě, musí obsahovat dostatečné odůvodnění ve vztahu ke každé z osob, jimž je určeno, a zejména ve vztahu k těm z nich, které podle uvedeného rozhodnutí musejí nést odpovědnost za uvedené protiprávní jednání. Takové rozhodnutí týkající se mateřské společnosti, jež je činěna odpovědnou za protiprávní jednání své dceřiné společnosti, tak musí v zásadě obsahovat podrobný popis důvodů, které mohou odůvodnit přičitatelnost protiprávního jednání této společnosti ( 18 ).

23. Pokud jde konkrétně o rozhodnutí Komise, které se vzhledem k některým adresátům výlučně opírá o domněnku skutečného výkonu rozhodujícího vlivu, má Komise každopádně povinnost uvést patřičným způsobem důvody, ze kterých tvrzené skutkové a právní okolnosti nestačily k vyvrácení domněnky skutečného výkonu rozhodujícího vlivu, jinak by se tato domněnka stala fakticky nevyvratitelnou ( 19 ).

24. V projednávaném případě je třeba nejprve uvést, že, jak výslovně vyplývá z bodu 349 odůvodnění sporného rozhodnutí a bodu 91 napadeného rozsudku, Komise za účelem určení odpovědnosti společnosti Alstom, vycházela z domněnky výkonu rozhodujícího vlivu, aniž by však odmítla posoudit některé další relevantní faktory, které uvedla v bodech 350 až 356 odůvodnění uvedeného rozhodnutí. Za účelem určení odpovědnosti společnosti Alstom, tedy Komise nevycházela výlučně z domněnky výkonu rozhodujícího vlivu, ale spíše použila spojení této domněnky s jinými důkazy ( 20 ).

25. Konkrétně Komise v uvedených bodech odůvodnění sporného rozhodnutí mimo jiné uvedla, že struktura fungování skupiny, jejíž mateřskou společností je Alstom, je organizována takovým způsobem, že manažeři vykonávající rozhodující vliv na činnosti dceřiných společností v oblasti PISP podávali zprávy společnosti Alstom ( 21 ). Uvedla rovněž, že v několika případech došlo k souběhu funkcí mezi manažery mateřské společnosti a jejích dceřiných společností, jako v případě nejvyššího manažera odvětví T&D, který jistě vykonával rozhodující vliv na činnosti skupiny v oblasti PISP a který byl členem výkonného výboru společnosti Alstom ( 22 ). Komise dále uvedla, že spis obsahoval důkazy o tom, že osoby identifikované v rámci kartelové dohody jako zástupci skupiny Alstom mohly pravidelně právně zavazovat mateřskou společnost ( 23 ). Dále měla Komise za to, že s ohledem na vysokou pokutu, která byla společnosti Alstom uložena ze strany Conseil de la concurrence français v roce 1988, je málo pravděpodobné, že by odpovědnost za porušení pravidel hospodářské soutěže nebyla shledána podstatným rizikem ze strany manažerů mateřské společnosti ( 24 ). Komise také uvedla, že mateřská společnost schvalovala návrhy nabídek týkajících se rozvoden PISP přesahujících určitou prahovou hodnotu nebo obsahujících podstatná rizika pro skupinu ( 25 ).

26. Ve světle úvah uvedených ve sporném rozhodnutí, nevidím možnost, jak by bylo možné tvrdit, jak uvádějí společnosti skupiny Alstom, že Tribunál měl Komisi vytknout, že neposkytla podrobné odůvodnění v souladu s požadavky judikatury uvedené v bodech 18 až 23, pokud jde o přičtení odpovědnosti za dotčené protiprávní jednání společnosti Alstom.

27. Před Komisí společnost Alstom předložila řadu argumentů s cílem prokázat neexistenci jejího výkonu rozhodujícího vlivu na své dceřiné společnosti ( 26 ). V tomto ohledu je pravda, jak tvrdí společnosti skupiny Alstom a jak ostatně Tribunál připouští v bodě 98 napadeného rozsudku, že ze sporného rozhodnutí výslovně nevyplývá, že Komise jednotlivě posoudila všechny argumenty vznesené před ní společností Alstom.

28. Z uvedeného rozhodnutí však vyplývá, že Komise vědoma si těchto argumentů je celkově posoudila ( 27 ), a jak vyplývá z bodu 25 výše, podrobně uvedla důvody, které ji společně s domněnkou na základě kapitálu vedly k závěru, že Alstom vykonávala rozhodující vliv na své dceřiné společnosti.

29. V tomto ohledu jsem již v bodech 19 až 21 výše uvedl, že podle judikatury, není Komise k tomu, aby byla splněna povinnost uvést odůvodnění, povinna konkrétně uvést všechny argumenty vznesené účastníky řízení v průběhu správního řízení za předpokladu, že odůvodnění dostatečně umožňuje zúčastněným osobám seznámit se s důvody, které vedly k přijetí opatření, a, zejména v případě mateřské společnosti, která je činěna odpovědnou za protiprávní jednání své dceřiné společnosti, za předpokladu, že obsahuje podrobný popis důvodů, které mohou odůvodnit přičitatelnost protiprávního jednání této společnosti.

30. Obecně je jistě žádoucí, aby Komise strukturovaně a podrobně uvedla argumenty a skutkové a právní okolnosti předložené stranami v průběhu správního řízení, zejména ty, které byly předloženy k prokázání neexistence rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na dceřinou společnost. Nicméně v takovém případě, jako je projednávaný případ, ve kterém Komise pro přičtení odpovědnosti mateřské společnosti za protiprávní jednání nevycházela výlučně z domněnky na základě kapitálu, ale výslovně vzala v úvahu další relevantní faktory, se domnívám, že je možné zkoumat a hodnotit argumenty a důkazy obecně – podobně jak to učinila v projednávaném případě – za předpokladu, že odůvodnění aktu zúčastněné osobě, totiž mateřské společnosti, dostatečně umožňuje, aby se mohla seznámit s důvody konečného rozhodnutí, tedy rozhodnutí přičíst jí odpovědnost za protiprávní jednání v projednávané věci.

31. Dále uvádím, že společnosti skupiny Alstom nevysvětlily, do jaké míry jim údajně chybné odůvodnění sporného rozhodnutí bránilo v účinném hájení práv před Tribunálem nebo Tribunálu ve výkonu přezkumu. Naopak, podrobný přezkum argumentů Alstom směřujících k vyvrácení domněnky rozhodujícího vlivu provedený Tribunálem v bodech 93 až 97 napadeného rozsudku spíše dokazuje, že Alstom mohla účinně hájit svá práva před Tribunálem a že Tribunál mohl vykonat svůj přezkum sporného rozhodnutí ( 28 ).

32. Ve světle předcházejících úvah se domnívám, že Tribunál respektoval rozsah povinnosti Komise uvést odůvodnění, jak ji stanovila judikatura, a nedopustil se nesprávného právního posouzení, když se domníval, že sporné rozhodnutí je dostatečně odůvodněno, pokud jde o přičtení odpovědnosti společnosti Alstom za účast na protiprávním jednání v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004. Tento závěr nemůže být zpochybněn ostatními argumenty předloženými společnostmi skupiny Alstom.

33. Pokud jde o výše uvedený rozsudek Elf Aquitaine v. Komise, na který odkazují společnosti skupiny Alstom, ve kterém Soudní dvůr zrušil rozsudek Tribunálu z důvodu nezohlednění povinnosti Komise uvést odůvodnění, stačí uvést, že na rozdíl od situace ve věci, ve které byl vydán uvedený rozsudek, se společnosti skupiny Alstom v projednávané věci nemusely vypořádat s prvním rozhodnutím Komise, ve kterém Komise, měníc svůj obvyklý přístup, vycházela pouze z domněnky rozhodujícího vlivu vykonávaného mateřskou společností na dceřinou společnost, aby mateřské společnosti přičetla protiprávní jednání. Nemohou se proto v projednávané věci opírat o řešení přijaté v uvedeném rozsudku.

34. Pokud jde o výtku, podle které Tribunál tím, že v bodě 95 napadeného rozsudku tvrdil, že body 345 až 347 odůvodnění sporného rozhodnutí představují souhrn argumentů vznesených společností Alstom v bodech 90 až 150 její odpovědi na oznámení námitek, zkreslil sporné rozhodnutí, je podle mého názoru neúčinná a každopádně neopodstatněná. Je neúčinná, protože i kdyby se v tomto ohledu Tribunál dopustil pochybení, nijak by to neoslabilo konstatování vyplývající z výše uvedených bodů, podle kterého Komise právně dostačujícím způsobem odůvodnila přičtení odpovědnosti za protiprávní jednání společnosti Alstom. Je neopodstatněná, protože ve skutečnosti se Komise zabývala podstatou argumentů vznesených před ní společností Alstom ( 29 ), jak jsem již uvedl.

35. Pokud jde o argument vycházející z toho, že Komise vycházela z důkazů poskytnutých třetí osobou, neexistuje žádné ustanovení unijního práva, které by Komisi bránilo použít, samozřejmě při dodržení práva na obhajobu, takové důkazy, pokud jsou relevantní. Zdá se mi zjevné, že jelikož Areva od společnosti Alstom koupila dceřiné společnosti, které se podílely na kartelové dohodě, mohla Areva mít relevantní informace o fungování těchto dceřiných společností v období před prodejem. Kromě toho společnosti skupiny Alstom nespecifikují, které důkazy zpochybňují, a tím méně uplatňují zkreslení důkazů.

36. Ze všech předcházejících úvah vyplývá, že první část prvního důvodu kasačního opravného prostředku musí být zamítnuta.

2. K druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom

37. Ve druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku, která se týká bodu 200 napadeného rozsudku, společnosti skupiny Alstom tvrdí, že Tribunál rozhodl, že Komise byla oprávněna neuvést důvody, ze kterých může být dvěma společnostem, které netvoří hospodářskou entitu k datu přijetí rozhodnutí, uložena pokuta společně a nerozdílně. Zvláště Tribunálu vyčítají, že Komisi v uvedeném bodě 200 nekritizoval za to, že konkrétně neodůvodnila skutečnost, že společnostem Alstom a Areva T&D SA (nyní Alstom Grid SAS), společné a nerozdílné uložila zaplacení pokuty, ačkoli tyto společnosti v okamžiku přijetí sporného rozhodnutí již nepředstavovaly jeden podnik.

38. V tomto ohledu se domnívám, že v projednávané věci Tribunál mohl, aniž by se dopustil nesprávného právního posouzení, nekritizovat Komisi za to, že zvláště neodůvodnila rozhodnutí uložit společně a nerozdílně pokutu společnostem Alstom a Areva T&D SA za období, ve kterém tvořily jediný podnik.

39. Již jsem v bodech 20 a 21 výše uvedl, že podle judikatury článek 296 SFEU nevyžaduje, aby Komise projednávala všechny skutkové a právní okolnosti, které byly probírány v průběhu správního řízení ( 30 ). Na druhé straně Komisi podle judikatury přísluší výslovně rozvinout své úvahy ( 31 ), ačkoli lze rozhodnutí Komise navazující na ustálenou rozhodovací praxi odůvodnit souhrnně, pokud jde rozhodnutí jdoucí významně nad rámec dřívějších rozhodnutí.

40. Nicméně na rozdíl od toho, co tvrdí společnosti skupiny Alstom, se uložení společné a nerozdílné pokuty dceřiné společnosti, která se podílela na protiprávním jednání, a bývalé mateřské společnosti za období protiprávního jednání, ve kterém obě společnosti tvořily jediný podnik ve smyslu práva hospodářské soutěže, neliší od předchozí praxe Komise a nebylo v judikatuře zpochybněno ( 32 ).

41. Tato praxe je založena na úvaze, že jelikož společnosti po určité období představovaly podle práva hospodářské soutěže jeden podnik, který porušil pravidla hospodářské soutěže, může jim Komise za protiprávní jednání spáchané v tomto období uložit pokutu společně a nerozdílně ( 33 ). Aniž jsou dotčeny úvahy, které uvedu v bodě 155 a následujících, v rámci analýzy čtvrtého důvodu společností skupiny Alstom, uvádím, že skutečnost, že v době přijetí rozhodnutí Komise uvedené společnosti již netvořily jednotnou hospodářskou entitu, není okolností, která sama o sobě brání ( 34 ) uložit jim solidární pokutu jakožto subjektům, které mohou být považovány za společně odpovědné za jednání podniku, jehož byly součástí ( 35 ).

42. Za těchto okolností vzhledem k poskytnutí právně dostačujícího odůvodnění rozhodnutí přičíst mateřské společnosti odpovědnost za protiprávní jednání, jak vyplývá z analýzy první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku, se domnívám, že v projednávané věci nelze Komisi vytýkat, že neposkytla zvláštní odůvodnění uložit pokutu společně a nerozdílně uvedené společnosti a její dceřiné společnosti, která se na kartelové dohodě přímo podílela, ačkoli dotčené společnosti v okamžiku přijetí sporného rozhodnutí již netvořily jednotnou hospodářskou entitu ( 36 ).

43. Z toho podle mého názoru vyplývá, že druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom, a tudíž uvedený důvod kasačního opravného prostředku v plném rozsahu, musejí být zamítnuty.

B – K druhému důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom, vycházejícímu z toho, že Tribunál porušil svou povinnost uvést odůvodnění, jakož i z porušení článku 263 SFEU a k prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku společnosti Areva, vycházejícímu z toho, že Tribunál porušil svou povinnost uvést odůvodnění a právo na obhajobu

44. Ve svém druhém důvodu kasačního opravného prostředku, který je rozdělen do čtyř částí, společnosti skupiny Alstom tvrdí, že Tribunál porušil svou povinnost uvést odůvodnění svého rozsudku, vyplývající z článků 36 a 53 statutu Soudního dvora Evropské unie a z článku 263 SFEU. Konkrétně v prvních třech částech svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku společnosti skupiny Alstom tvrdí, že Tribunál porušil svou povinnost uvést odůvodnění, jakož i článek 263 SFEU, jelikož opakovaně nahradil úvahy Komise vlastními úvahami tím, že a posteriori ke spornému rozhodnutí připojil odůvodnění, které se v něm nenacházelo. První a druhá část se týkají odůvodnění napadeného rozsudku v souvislosti s přičtením odpovědnosti za protiprávní jednání společnostem Alstom a T&D Holding SA (původně Areva T&D Holding SA) jakožto mateřským společnostem. Třetí část se týká odůvodnění uvedeného Tribunálem v bodech 214 až 216 napadeného rozsudku v souvislosti s přispěním, rovným dílem, k zaplacení solidární pokuty. Tato část je úzce spjata s otázkami diskutovanými v rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom a bude tak zkoumána společně s ním v bodě 155 a následujících. Ve čtvrté části svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku společnosti skupiny Alstom zpochybňují odůvodnění napadeného rozsudku, jelikož Tribunál v něm rozhodl, že společnostem, které netvoří hospodářskou jednotku ke dni přijetí sporného rozhodnutí, může být uložena pokuta společně a nerozdílně.

45. V prvním důvodu kasačního opravného prostředku Areva uvádí, že Tribunál porušil povinnost uvést odůvodnění a právo na obhajobu v rámci analýzy skutečného výkonu určujícího vlivu na její bývalé dceřiné společnosti v období od 9. ledna do 11. května 2004.

46. Jelikož navrhovatelky v rámci těchto důvodů tvrdí, že Tribunál porušil povinnost uvést odůvodnění, je třeba podle mého názoru nejprve připomenout rozsah této povinnosti vymezené judikaturou, s odkazem zvláště na meze, které jsou Tribunálu uloženy v rámci přezkumu legality v souvislosti s rozsahem odůvodnění obsaženého v napadeném aktu.

1. K rozsahu povinnosti Tribunálu uvést odůvodnění a k zákazu nahradit odůvodnění napadeného aktu

47. Povinnost Tribunálu odůvodňovat své rozsudky vyplývá z článku 36 ve spojení s čl. 53 odst. 1 statutu Soudního dvora.

48. Podle ustálené judikatury musí z odůvodnění rozsudku jasně a jednoznačně vyplývat úvahy Tribunálu, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí rozhodnutí, a Soudní dvůr mohl vykonávat svůj soudní přezkum ( 37 ).

49. Povinnost uvést odůvodnění neukládá Tribunálu, aby poskytl vysvětlení, ve kterém by se vyčerpávajícím způsobem postupně zabýval každou z úvah uvedených účastníky sporu. Odůvodnění tedy může být implicitní za podmínky, že umožní zúčastněným osobám se seznámit s důvody, pro které Tribunál nepřijal jejich argumenty, a Soudnímu dvoru disponovat poznatky dostatečnými k tomu, aby mohl vykonat svůj soudní přezkum ( 38 ).

50. Kromě toho v rámci žaloby na neplatnost Soudní dvůr a Tribunál v žádném případě nemohou nahradit odůvodnění autora napadeného aktu vlastním odůvodněním ( 39 ). Unijní soud nesmí opatřit právní akt Unie, který se opírá o nesprávné, nebo dokonce protiprávní odůvodnění, zcela jiným odůvodněním a poté jej zachovat v platnosti. Mimo meze působnosti pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci (článek 261 SFEU) totiž unijní soud nesmí změnit napadený akt, nýbrž jej musí prohlásit za neplatný, pokud a v rozsahu, ve kterém je žaloba na neplatnost opodstatněná (čl. 264 odst. 1 SFEU) ( 40 ).

51. I v takovém případě však na jedné straně Unijnímu soudu nic nebrání v tom, aby důkladně zkoumal relevanci žalobních důvodů a argumentů přednesených navrhovatelkami, aby ověřil jejich opodstatněnost a podrobně je posoudil ( 41 ). Na druhé straně z judikatury vyplývá, že i když Tribunál může v řízení o žalobě na neplatnost dospět k tomu, že vyloží odůvodnění uvedené v napadeném aktu způsobem, který se liší od odůvodnění jeho autora, či dokonce za určitých okolností jeho formální odůvodnění odmítne, nemůže tak učinit, pokud neexistuje závažná skutečnost, která takovýto postup odůvodňuje ( 42 ).

52. Proto je ve světle zásad stanovených v judikatuře podle mého názoru třeba posoudit, zda se Tribunál dopustil protiprávního nahrazení odůvodnění obsaženého ve sporném rozhodnutí vlastním odůvodněním. Za tímto účelem bude třeba ohodnotit, zda se Tribunál v napadeném rozsudku omezil na zkoumání, byť podrobné, žalobních důvodů a argumentů vznesených před ním navrhovatelkami, aby ověřil jejich opodstatněnost, nebo zda naopak k rozhodnutí přidal zcela odlišné odůvodnění, aby je zachoval v platnosti.

53. V tomto ohledu je ještě třeba doplnit, že i když je pravdou, jak tvrdí společnosti skupiny Alstom, že evropské soudní řízení týkající se legality aktů orgánů je „řízením proti aktu“, takže, jak již bylo zmíněno, není možné přidat k tomuto aktu nové a odlišné odůvodnění za účelem jeho „záchrany“, nic to nemění na skutečnosti, že unijní soud musí být pro to, aby plně vykonal svůj přezkum legality, schopen zcela odpovědět na argumenty vznesené před ním navrhovateli. Za tímto účelem může být soud vyzván, aby analyzoval argumenty nebo důkazy předložené v průběhu správního řízení, a to i podrobnějším způsobem než v napadeném aktu ( 43 ). Za předpokladu, že odůvodnění aktu je samo o sobě dostačující a není stiženo pochybením, totiž Tribunálu nic nebrání poskytnout odůvodnění, které obsahuje, jako odpověď na argumenty předložené Tribunálu účastníky řízení, analýzu nebo úvahy týkající se argumentů nebo důkazů předložených před Komisi, které jsou obsáhlejší než odůvodnění napadeného aktu.

2. K první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom

54. V první části svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku, která se týká bodů 101 až 110 napadeného rozsudku, společnosti skupiny Alstom tvrdí, že Tribunál nahradil úvahy Komise vlastními úvahami a připojil podstatné důvody sloužící a posteriori za základ rozhodnutí o přezkumu skutečností směřujících k vyvrácení domněnky výkonu rozhodujícího vlivu společnosti Alstom na své dceřiné společnosti v průběhu období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004. Zvláště body 102 až 110 napadeného rozsudku obsahují analýzu některých argumentů vznesených společností Alstom v bodech 90 až 150 její odpovědi na oznámení námitek. Tribunál zaujal stanovisko k těmto skutečnostem a posoudil je, ačkoli takové posouzení není obsaženo ve sporném rozhodnutí, a bylo proto údajně do znění tohoto rozhodnutí přidáno.

55. V tomto ohledu jsem již uvedl v rámci analýzy první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku ( 44 ) vzneseného společnostmi skupiny Alstom zaprvé, že se Tribunál nedopustil pochybení, když rozhodl, že Komise poskytla dostatečné odůvodnění ve sporném rozhodnutí o přičtení odpovědnosti za protiprávní jednání spáchané v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004 společnosti Alstom.

56. V této souvislosti napadený rozsudek nedoplňuje sporné rozhodnutí o odůvodnění zcela odlišné od toho, z kterého Komise vycházela pro závěr o odpovědnosti společnosti Alstom. Odůvodnění napadeného rozsudku totiž spadá do směřování odůvodnění sporného rozhodnutí. Je pravda, že Tribunál v odpovědi na argumenty vznesené před ním společností Alstom provedl v bodech 102 až 109 napadeného rozsudku velmi přesnou analýzu řady dokumentů, které Alstom předložila v průběhu správního řízení. Takto podrobná analýza ve sporném rozhodnutí není. To však neznamená, že Tribunál provedl protiprávní nahrazení odůvodnění.

57. V souladu s tím, co jsem uvedl výše v bodě 53, se totiž domnívám, že v rozsahu, v němž je odůvodnění sporného rozhodnutí, pokud jde o přičtení odpovědnosti za protiprávní jednání spáchané v průběhu dotčeného období, samo o sobě dostačující a není stiženo pochybením, nic Tribunálu nebránilo, aby za účelem zodpovězení argumentů, které mu předložila Alstom, provedl podrobnou analýzu argumentů a poznatků předložených před Komisi, která je mnohem obsáhlejší než analýza obsažená v napadeném rozhodnutí. Naopak se domnívám, že takový přístup je důkazem péče Tribunálu v analýze argumentů vznesených před ním společností Alstom.

58. Z těchto úvah vyplývá, že první část druhého důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom musí být zamítnuta.

3. K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku společnosti Areva

a) Argumenty účastnic řízení

59. V rámci svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku, který se týká bodů 144 až 152 napadeného rozsudku, Areva uvádí porušení povinnosti uvést odůvodnění a porušení práva na obhajobu ze strany Tribunálu. Areva tvrdí, že v bodě 150 napadeného rozsudku Tribunál vlastními úvahami nahradil úvahy Komise tím, že a posteriori ke spornému rozhodnutí připojil dvě nové skutečnosti k zamítnutí tvrzení, podle kterých Areva a Areva T&D Holding SA neměly v období od 9. ledna 2004 do 11. května 2004 dostatečné zkušenosti v odvětví T&D, aby mohly skutečně vykonávat rozhodující vliv na chování svých dceřiných společností. Areva zaprvé popírá tvrzení, podle kterého mohla získat znalosti o odvětví T&D v období mezi uzavřením smlouvy o převodu dceřiných společností T&D patřících společnosti Alstom v září 2003 a skutečným prodejem těchto dceřiných společností dne 8. ledna 2004, a zadruhé tvrzení, podle kterého nebylo vyloučeno, aby přijetí nového manažera pro tyto dceřiné společnosti vně skupiny umožnilo společnosti Areva získat odborné znalosti v odvětví T&D.

60. Nicméně zaprvé tyto dvě skutečnosti nebyly předtím předloženy Komisí, a představují tak doplnění nebo nahrazení odůvodnění, na němž je založeno sporné rozhodnutí, ze strany Tribunálu. Zadruhé argumenty Tribunálu údajně neumožňují seznámit se s důvody, ze kterých Tribunál nevyhověl argumentům společnosti Areva, a napadený rozsudek je tak stižen nedostatkem odůvodnění. Zatřetí Tribunál údajně porušil právo společnosti Areva na obhajobu. Na jedné straně Tribunál, opíraje se o skutečnosti, které jsou ve skutečnosti jen předpoklady, učinil nevyvratitelnou domněnku na základě kapitálu a uložil společnosti Areva probatio diabolica v rámci prokázání neexistence domněnky skutečného výkonu jejího rozhodujícího vlivu na své bývalé dceřiné společnosti tím, že požadoval, aby předložila důkaz o opaku svědčící o nezasahování do jejich chování. Na druhé straně Tribunál údajně společnosti Areva nedal příležitost se vyjádřit k těmto výše uvedeným novým skutečnostem připojeným ke spornému rozhodnutí.

61. Ve své replice Areva uvedla, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že Komisi nevytkl, že nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění v rámci analýzy skutečného výkonu rozhodujícího vlivu společnosti Areva na své bývalé dceřiné společnosti. Zvláště tvrdí, že Komise nevzala v úvahu některé argumenty vznesené společností Areva a podrobně se nezabývala jinými argumenty tvrzenými uvedenou společností.

62. V rámci druhé části svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku společnosti skupiny Alstom, a zejména T&D Holding SA, v podstatě vznášejí stejnou výhradu jako Areva, vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění ze strany Tribunálu. Tribunál se tak údajně neomezil na rozhodnutí o bodech nacházejících se ve sporném rozhodnutí, pokud jde o získání znalostí T&D Holding SA o odvětví T&D, nýbrž doplnil dvě nové skutečnosti, totiž ty zmíněné společností Areva a uvedené v bodě 59 výše. Tyto dvě skutečnosti údajně nebyly projednány v průběhu správního řízení, takže Tribunál změnil a doplnil odůvodnění sporného rozhodnutí, čímž se dopustil protiprávního nahrazení odůvodnění.

63. Komise s těmito argumenty nesouhlasí. Zvláště uvádí, že výhrada společnosti Areva vycházející z vady odůvodnění je nepřípustná, jelikož Areva údajně ve skutečnosti nezpochybňuje odůvodnění rozsudku, nýbrž posouzení důkazů provedené Tribunálem, což je v kasačním opravném prostředku nepřípustné.

b) Analýza

64. Nejprve je třeba ve světle kritérií uvedených v bodech 47 až 53 výše ověřit, zda v napadeném rozsudku, Tribunál provedl nahrazení odůvodnění, jak tvrdí Areva i společnosti skupiny Alstom. Jejich argumenty se týkají zvláště dvou skutečností – uvedených v bodě 59 výše – že Tribunál v bodě 150 napadeného rozsudku údajně doplnil odůvodnění sporného rozhodnutí ( 45 ). Za tímto účelem považuji za nezbytné začít podrobnou analýzou napadeného rozsudku.

65. V bodech 144 až 152 napadeného rozsudku Tribunál zamítl žalobní důvod společností Areva a T&D Holding vycházející ze skutečnosti, že Komise porušila pravidla přičítání odpovědnosti za protiprávní jednání tím, že jim přičetla odpovědnost za protiprávní jednání v období od 9. ledna do 11. května 2004 jako stoprocentním mateřským společnostem společností Areva T&D SA a Areva T&D AG. Areva a T&D Holding tvrdily, že důkazy, které předložily v průběhu správního řízení, byly dostatečně průkazné pro vyvrácení domněnky odpovědnosti vyplývající z vlastnictví veškerého kapitálu dceřiných společností jejich mateřskými společnostmi.

66. Za účelem zamítnutí tohoto žalobního důvodu Tribunál v napadeném rozsudku nejprve analyzoval sporné rozhodnutí a připomněl relevantní zásady stanovené v judikatuře (body 144 a 145). Poté měl za to, že přísluší společnostem Areva a T&D Holding vyvrátit výše uvedenou domněnku odpovědnosti (bod 146), a že je proto třeba přezkoumat, zda skutečnosti předložené v průběhu správního řízení, které před ním byly znovu uvedeny, byly dostatečně průkazné k vyvrácení domněnky odpovědnosti (bod 147). Tribunál proto připomněl argumenty předložené společnostmi Areva a T&D Holding v průběhu správního řízení, zejména argumenty týkající se nedostatku zkušeností v odvětví T&D (bod 148), a nakonec dospěl v bodě 149 k závěru, že z důvodů uvedených v bodě 150 tyto skutečnosti, vzaty jednotlivě nebo dohromady, nemohly prokázat, že dceřiné společnosti určovaly své jednání na trhu skutečně nezávisle na společnostech Areva a T&D Holding, a že se tedy Komise v napadeném rozhodnutí nedopustila nesprávného právního posouzení tím, že tyto skutečnosti zamítla jako neprůkazné.

67. Tribunál konkrétně, aby dospěl k tomuto závěru, vycházel v bodě 150 napadeného rozsudku na jedné straně z konstatování, že tvrzení společností Areva a T&D Holding – podle nichž neměly dostatečné zkušenosti, aby skutečně vykonávaly rozhodující vliv na své dceřiné společnosti – nejsou podložená, a na druhé straně z úvahy, že z těchto tvrzení nebylo možno vyvodit, že obě mateřské společnosti nezbytně upustily od výkonu takového vlivu. Tato posouzení nebyla zpochybněna v argumentech účastnic řízení.

68. Právě v tomto rámci, a zejména pro posílení své argumentace, Tribunál uvedl první argument vznesený společnostmi Areva a T&D Holding, jímž tvrdil, že není vyloučeno, že tyto společnosti mohly získat, nebo alespoň rozvinout, znalost odvětví T&D při jednání zahájeném v souvislosti s prodejem činností T&D společnosti Alstom. Tato dodatečná úvaha, která byla Tribunálem učiněna na základě informací obsažených ve spisu ( 46 ) a výlučně pro zodpovězení argumentu vzneseného před Tribunálem společnostmi Areva a T&D Holding, se mi ostatně jeví zcela rozumnou. Je totiž jasné, že taková skupina, jakou je Areva, nemůže provádět operace takového rozsahu a významu a přitom nezískat natolik přesné informace o dotčeném odvětví, aby neposoudila rizika takové operace.

69. Poté Tribunál uvedl druhý argument vznesený společnostmi Areva a T&D Holding totiž otázku zkoumanou již v bodě 370 odůvodnění sporného rozhodnutí, týkající se jmenování nového člena představenstva společnosti Areva, který byl rovněž jmenován generálním ředitelem společnosti Areva T&D Holding a ředitelem divize T&D a členem výkonného výboru společnosti Areva. Ve světle tohoto jmenování, ke kterému došlo deset dnů po převzetí společností Areva, jak vyplývá z bodu 370 odůvodnění sporného rozhodnutí, měl Tribunál v souladu s uvedeným bodem odůvodnění sporného rozhodnutí v bodě 150 napadeného rozsudku za to, že „přijetí tohoto nového vedoucího z prostředí mimo skupinu nejen že nijak neprokazuje autonomii [dceřiných] společností v rámci skupiny Areva, ale naopak dokládá, že začátkem dotčeného období Areva a Areva T&D Holding zavedly takové uspořádání, aby mohly vykonávat skutečnou kontrolu nad svými dceřinými společnostmi působícími v rámci úseku T&D, v nichž měly 100 % podíl, a rozhodujícím způsobem ovlivňovat jejich tržní chování“. Věta na kterou poukazují Areva a T&D Holding týkající se skutečnosti, že nelze vyloučit, že uvedené „přijetí z prostředí mimo skupinu umožnilo společnostem Areva a Areva T & D Holding získat odborné znalosti, které jim v rámci daného oboru chyběly“, představuje pouze vsuvku mající posílit zamítnutí argumentu týkajícího se neexistence zkušeností v odvětví T&D. Tato věta tedy podle mého názoru nemůže být považována za skutečnost podstatnou pro základ odůvodnění napadeného rozsudku.

70. Z této podrobné analýzy napadeného rozsudku vyplývá, že na rozdíl od toho, co tvrdí společnost Areva a společnosti skupiny Alstom, Tribunál zkoumáním, v bodech 144 až 152 napadeného rozsudku, skutečností týkajících se údajné autonomie dceřiných společností, které byly předneseny před Tribunálem, pouze podrobně odpověděl na argumenty vznesené před ním, a vykonal tak svůj přezkum legality sporného rozhodnutí, aniž vlastním odůvodněním nahradil odůvodnění Komise v tomto rozhodnutí ( 47 ). Výhrada vycházející z protiprávního nahrazení odůvodnění tak podle mého názoru musí být zamítnuta.

71. Areva rovněž tvrdí porušení povinnosti uvést odůvodnění vzhledem k tomu, že jí úvahy Tribunálu týkající se údajných dvou nových skutečností připojených ke spornému rozhodnutí, údajně neumožnily porozumět tomu, v čem by tyto skutečnosti mohly odůvodnit konstatování skutečného výkonu rozhodujícího vlivu.

72. V tomto ohledu, a aniž je nezbytné rozhodnout o otázce přípustnosti některých argumentů společnosti Areva vznesené Komisí, stačí podle mého názoru uvést, že z analýzy bodů 144 až 152 napadeného rozsudku, kterou jsem provedl v bodech 65 až 69 výše, vyplývá, že tyto dvě skutečnosti, kterých se dovolává Areva, nepředstavují nové skutečnosti uvedené Tribunálem na podporu sporného rozhodnutí, nýbrž pouze znamenají doplnění úvah v odpověď na tvrzení uvedené společností Areva jak před Komisí, tak před Tribunálem, podle kterého Areva nebyla schopna vykonávat rozhodující vliv na své dceřiné společnosti, a to z důvodu neexistence zkušeností v odvětví T&D. Tyto argumenty tedy nejsou základem konstatování skutečného výkonu rozhodujícího vlivu, jak tvrdí Areva.

73. Areva rovněž tvrdí porušení svého práva na obhajobu. Zaprvé, pokud jde o výhradu vycházející z toho, že nikdy neměla příležitost vyjádřit se k údajným dvěma novým dotčeným argumentům, je třeba poznamenat, že tato společnost nemůže tvrdit, že jí měl Tribunál nutně poskytnout příležitost se v tomto ohledu vyjádřit, jelikož tyto argumenty nepředstavují doplnění odůvodnění v napadeném rozsudku v odpověď na argumenty předložené samotnou společností Areva.

74. Zadruhé, pokud jde o výhradu společnosti Areva vycházející z toho, že Tribunál porušil její právo na obhajobu tím, že jí uložil probatio diabolica, již jsem poznamenal, že vzhledem k povaze domněnky, která umožňuje prostřednictvím logické dedukce vyvodit důkaz o neznámé skutečnosti na základě známé skutečnosti, je patrně logické, že osoba, proti které je uplatněna, musí v zásadě předložit záporný důkaz o předpokládané skutečnosti. Pouhá skutečnost, že je takový důkaz vyžadován, neumožňuje dospět k závěru, že je domněnka nevyvratitelná, zvláště pak tehdy, když musí být jako v tomto případě tento důkaz hledán ve sféře subjektu, proti kterému je domněnka uplatněna ( 48 ). Z toho vyplývá, že se Areva nemůže dovolávat porušení práva na obhajobu v rozsahu, v němž Tribunál požadoval, aby prokázala neexistenci rozhodujícího vlivu na své dceřiné společnosti.

75. Zatřetí, pokud jde o kritiku vznesenou společností Areva v její replice a uvedenou v bodě 61 výše, je třeba připomenout, že z čl. 42 odst. 2 a článku 118 jednacího řádu ( 49 ) vyplývá, že nové důvody nelze předkládat v průběhu řízení, ledaže by se zakládaly na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení. Je třeba poznamenat, že Areva tento důvod ( 50 ) vznesla teprve ve stadiu repliky a že tento důvod není založen na skutečnostech, které se objevily po podání kasačního opravného prostředku ( 51 ). Takový nový důvod vznesený poprvé v průběhu tohoto řízení je podle mého názoru zjevně opožděný, a proto nepřípustný ( 52 ).

76. Ve světle všech předcházejících úvah se domnívám, že první důvod kasačního opravného prostředku společnosti Areva a druhá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom musejí být odmítnuty, resp. zamítnuty.

4. K čtvrté části druhého důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom

77. Ve čtvrté části svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku společnosti skupiny Alstom tvrdí nedostatek odůvodnění v napadeném rozsudku, jelikož jeho bod 206 údajně neumožňuje zjistit, proč zaprvé Komise mohla, aniž v tomto ohledu sporné rozhodnutí odůvodnila, uložit pokuty subjektům, které již v okamžiku přijetí sporného rozhodnutí netvořily hospodářskou jednotku, a zadruhé proč judikatura, kterou uvedly, nebyla relevantní.

78. V tomto ohledu jsem již v rámci analýzy druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom v bodech 40 až 42 výše uvedl důvody, ze kterých se domnívám, že Komisi nelze v tomto případě Komise vytýkat, že neposkytla konkrétní odůvodnění týkající se uložení solidární pokuty mateřské společnosti a její dceřiné společnosti, která se přímo účastnila kartelové dohody, i když v okamžiku přijetí napadeného rozhodnutí již netvořily jednu hospodářskou jednotku.

79. V bodě 206 napadeného rozsudku Tribunál správně vysvětlil, že Komise mohla uložit pokutu společně a nerozdílně společnostem, které ke dni přijetí rozhodnutí již nepatřily do téže skupiny, jelikož se solidarita pro zaplacení pokuty vztahuje pouze na období trvání protiprávního jednání, během něhož tyto společnosti tvořily hospodářskou jednotku, a představovaly tak podnik ve smyslu práva hospodářské soutěže. Tribunál také uvedl, že z judikatury nevyplývá – a to bez ohledu na okolnost, že tato judikatura je či není citována účastníky řízení – že solidární pokuta může být uložena pouze v případě společností, které tvoří hospodářskou jednotku ke dni přijetí rozhodnutí ukládajícího tuto pokutu.

80. Za těchto okolností nelze Tribunálu vytýkat žádné porušení jeho povinnosti uvést odůvodnění, takže podle mého názoru musí být čtvrtá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku rovněž zamítnuta.

81. Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že podle mého názoru musí být tento důvod kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom, s výjimkou třetí části tohoto důvodu kasačního opravného prostředku, která – jak bylo uvedeno – bude analyzována níže, zamítnut, stejně tak jako první důvod kasačního opravného prostředku společnosti Areva.

C – K třetímu důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom, vycházejícímu z porušení článku 101 SFEU, zejména pravidel o přičitatelnosti protiprávního jednání, jakož i zásad práva na spravedlivý proces a presumpce neviny

82. Ve svém třetím důvodu kasačního opravného prostředku, který je rozdělen do dvou částí, společnosti skupiny Alstom tvrdí porušení článku 101 SFEU, a zvláště pravidel o přičitatelnosti jednání dceřiné společnosti na úkor mateřské společnosti, jakož i zásad práva na spravedlivý proces a presumpce neviny zakotvených v článcích 47 a 48 Listiny základních práv Evropské unie a zajištěných v článku 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod.

1. K první části týkající se uložení probatio diabolica vůči společnosti Alstom

83. V první části tohoto důvodu kasačního opravného prostředku, který se týká bodů 84 až 110 napadeného rozsudku, se společnosti skupiny Alstom snaží zpochybnit judikaturu Soudního dvora v oblasti přičítání protiprávních jednání spáchaných dceřinou společností na úkor její mateřské společnosti, a zejména domněnku na základě kapitálu a Tribunálu vytýkají, že uvedenou domněnku použil způsobem, který jí dal nevyvratitelnou povahu tím, že mateřské společnosti ukládá povinnost prokázat probatio diabolica k vyvrácení uvedené domněnky. Odvodit skutečný výkon rozhodujícího vlivu z pouhé existence organizačních, hospodářských a právních vazeb mezi mateřskou společností a jednou z jejích dceřiných společností, a nikoli z konkrétních skutečností spojených s takovým či takovým skutečným jednáním na relevantním trhu, jak to podle nich Tribunál učinil v bodě 110 napadeného rozsudku, jde totiž nad rámec rozumných mezí tím, že činí domněnku na základě kapitálu nevyvratitelnou a tím, že tak ukládá probatio diabolica. Podle judikatury Soudního dvora se Komise nemůže spokojit s odkazem na vztahy inherentní existenci skupiny, ale měla by určit skutečné zasahování mateřské společnosti na dotčeném trhu. Rozhodující vliv se prokazuje na tomto trhu a pro dotčené jednání. V tomto ohledu by bylo nutné prokázat, že strukturální vztahy byly využity konkrétně pro ovlivnění chování dceřiné společnosti na trhu. Použití této domněnky na základě kapitálu by údajně vážně zasáhlo do práva na spravedlivý proces a presumpce neviny.

84. Tato část třetího důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom se podle mého názoru zakládá na chybném výkladu napadeného rozsudku.

85. Z bodu 103 napadeného rozsudku vyplývá, že Tribunál konstatoval, že dokumenty předložené společností Alstom v průběhu správního řízení svědčí o tom, že se „vedení skupiny Alstom, odpovědné společnosti Alstom, podílelo na určování chování ‚úseku T&D’ skupiny Alstom a jednotlivých částí podniku na trhu a na toto chování uvedeného úseku a jednotlivých částí podniku trvale dohlíželo“.

86. Společnosti skupiny Alstom tedy nemohou tvrdit, že se Tribunál „spokojil“ se zohledněním pouze organizačních, hospodářských a právních vazeb a nevzal v úvahu skutečné zasahování mateřské společnosti na dotčený trh, aby z toho vyvodil výkon rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na dotčené dceřiné společnosti.

87. V tomto ohledu je také třeba uvést, že podle ustálené judikatury organizační, hospodářské a právní vztahy mezi mateřskou společností a její dceřinou společností hrají zásadní roli při určování nezávislosti dceřiné společnosti na společnosti mateřské a pro otázku, zda mateřská společnost předložila dostatečné důkazy k vyvrácení domněnky na základě kapitálu ( 53 ).

88. I když je zřejmé, že se výkon rozhodujícího vlivu vztahuje na chování dceřiné společnosti na trhu dotčeném protiprávním jednáním, z judikatury naproti tomu nevyplývá, že by Komise byla povinna prokázat, jak tvrdí společnosti skupiny Alstom, že tyto strukturální vztahy byly konkrétně využity k ovlivnění uvedeného jednání, aby bylo možno přičíst, na bázi domněnky na základě kapitálu, mateřské společnosti odpovědnost za chování dceřiné společnosti. Uznání takové povinnosti by totiž vedlo ke zbavení domněnky jejího účinku. Spíše mateřské společnosti přísluší prokázat, že navzdory organizačním, hospodářským a právním vazbám mezi ní a její dceřinou společností, určovala posledně uvedená společnost své chování na trhu nezávisle.

89. Co se týče argumentu společností skupiny Alstom, podle kterého je taková domněnka skutečného výkonu rozhodujícího vlivu v rozporu se zásadami práva na spravedlivý proces a presumpce neviny, stačí připomenout, že ustálená judikatura uznala, že tato domněnka usiluje o vytvoření rovnováhy mezi důležitostí na jedné straně cíle spočívajícího v potlačení jednání, která jsou v rozporu s pravidly hospodářské soutěže, zvláště článkem 101 SFEU, a předcházení jejich opakování, a na druhé straně požadavky některých obecných zásad unijního práva, jako je zejména zásada presumpce neviny. Zejména z tohoto důvodu je vyvratitelná ( 54 ). Mimoto prostá okolnost, že určitá entita v určitém daném případě nepředloží důkazní prostředky, které by mohly vyvrátit domněnku o výkonu rozhodujícího vlivu, v tomto ohledu neznamená, že uvedenou domněnku nelze v žádném případě vyvrátit ( 55 ).

90. Ze všech předcházejících úvah podle mého názoru vyplývá, že první část třetí důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom musí být zamítnuta.

2. K druhé části, vycházející z nesprávného právního posouzení při určení skutečného výkonu rozhodujícího vlivu společnosti Areva T&D Holding na společnosti Areva T&D SA a Areva T&D AG v období od 9. ledna do 11. května 2004

91. V druhé části třetího důvodu kasačního opravného prostředku vytýká T&D Holding Tribunálu, „na základě stejných zásad, jako jsou zásady uvedené v první části“, že se dopustil nesprávných právních posouzení tím, že v bodech 144 až 152 napadeného rozsudku potvrdil sporné rozhodnutí v rozsahu, v němž konstatuje skutečný výkon rozhodujícího vlivu společnosti Areva T&D Holding na společnosti Areva T&D SA a Areva T&D AG během období od 9. ledna do 11. května 2004. T&D Holding tvrdí, že Tribunál k odůvodnění závěru Komise vycházel ze dvou skutečností uvedených společností Areva v bodě 59 výše, v rámci svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku. Zvláště závěr, který Tribunál vyvozuje ze jmenování ze strany společnosti Areva nového manažera společnosti Areva T&D Holding, který je rovněž členem správní rady společností Areva T&D SA a Areva T&D AG, a sice že není vyloučeno, že přijetí tohoto nového manažera přicházejícího zvenku umožnilo společnosti Areva získat odborné znalosti v dotyčném odvětví, je údajně hypotetickým scénářem postrádajícím právní základ. Tento závěr nebere údajně v úvahu skutečnosti uvedené před Tribunálem, jelikož je nesporné, že tato nová řídící osoba neměla žádný předchozí vztah ke skupině Areva, a především neměla žádné znalosti dotyčného odvětví. Z toho údajně vyplývá, že Tribunál měl za to, že je Areva T&D Holding povinna předložit důkaz o opaku svědčící o neexistenci zasahování do jednání svých dceřiných společností, který lze přirovnat k probatio diabolica a který by domněnku na základě kapitálu učinil nevyvratitelnou.

92. Tato druhá část třetího důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom se přitom omezuje na některé argumenty předložené společností Areva v rámci jejího prvního důvodu kasačního opravného prostředku, který byl analyzován – a zamítnut – v bodech 59 až 76 výše.

93. Konkrétně, pokud jde o úvahy týkající se probatio diabolica, odkazuji na své úvahy v bodě 74 výše.

94. Pokud jde o okolnost, že Tribunál v bodě 150 napadeného rozsudku poukázal na skutečnost, že Areva mohla získat potřebné odborné znalosti v odvětví T&D přijetím nového manažera, již jsem v bodě 69 uvedl, že šlo o doplňující odůvodnění pouze pro posílení zamítnutí argumentu, podle kterého při neznalosti odvětví nebyla Areva T&D Holding schopna skutečně vykonávat rozhodující vliv na své dceřiné společnosti od 9. ledna 2004, což je závěr založený na jiných skutečnostech.

95. Z toho vyplývá, že se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení tím, že v bodech 144 až 152 napadeného rozsudku potvrdil sporné rozhodnutí v rozsahu, v němž konstatovalo skutečný výkon rozhodujícího vlivu společnosti Areva T&D Holding na společnosti Areva T&D SA a Areva T&D AG během období od 9. ledna do 11. května 2004, a že tudíž druhá část třetího důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom a rovněž tento důvod kasačního opravného prostředku v plném rozsahu, musejí být zamítnuty.

D – Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku a třetí části druhého důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom a k druhému a třetímu důvodu kasačního opravného prostředku společnosti Areva, vycházejícím z pochybení a porušení práva, jakož i z porušení povinnosti uvést odůvodnění stran uplatnění pravidel ukládání společného a nerozdílného zaplacení pokuty

96. Společným jmenovatelem čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku a třetí části druhého důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom, jakož i druhého a třetího důvodu kasačního opravného prostředku společnosti Areva, ve kterých je tvrzeno několik nesprávných právních posouzení, porušení práva a porušení povinnosti uvést odůvodnění ze strany Tribunálu, je skutečnost, že se týkají, byť z různých úhlů pohledu, uplatnění a výkladu pravidel týkajících se společné a nerozdílné odpovědnosti za zaplacení pokuty uložené za protiprávní jednání. V rámci těchto kasačních opravných prostředků Komise mimo jiné vznesla námitky nepřípustnosti a návrhy na nahrazení odůvodnění, které se široce překrývají. Vzhledem k těmto úvahám pokládám za vhodné analyzovat tyto výhrady a důvody společně.

97. Výhrady vznesené účastníky řízení proti napadenému rozsudku lze v podstatě rozdělit do dvou skupin. V první skupině výhrad navrhovatelky Tribunálu vytýkají, že se dopustil několika chyb a porušení práva při vytvoření „faktické solidarity“ mezi dvěma následnými mateřskými společnostmi Areva a Alstom. Zvláště tvrdí, že by vytvoření faktické solidarity znamenalo porušení zásad právní jistoty a personality trestu. Ve druhé skupině výhrad navrhovatelky navrhují, aby bylo Tribunálu vytknuto, že se dopustil několika nesprávných právních posouzení při výkladu a uplatňování pravidel o společné a nerozdílné odpovědnosti, což způsobilo porušení výše uvedených zásad, článku 7 ES ( 56 ), jakož povinnosti uvést odůvodnění.

1. Napadený rozsudek

98. Tribunál zamítl žalobní důvody a výhrady vycházející z porušení zásady právní jistoty v bodech 209 až 218 napadeného rozsudku, žalobní důvody a výhrady vycházející z porušení zásady personality trestu v bodech 219 až 222 uvedeného rozsudku a žalobní důvody a výhrady týkající se protiprávního přenesení pravomocí v rozporu s ustanoveními článku 7 ES v bodech 232 až 237 napadeného rozsudku. Tribunál tedy mohl dojít k závěru, že Komise neporušila pravidla v oblasti společné a nerozdílné odpovědnosti k placení pokut. Poté v rámci změny pokuty na základě své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci Tribunál v bodech 318 až 323 napadeného rozsudku potvrdil rozložení společné a nerozdílné odpovědnosti použité Komisí ( 57 ).

99. Tribunál zvláště v bodech 213 až 216 napadeného rozsudku zamítl žalobní důvod vycházející z porušení zásady právní jistoty vykládaný jako námitka protiprávnosti směřující proti pravidlům o společné a nerozdílné odpovědnosti pro zaplacení pokuty, jelikož tato pravidla údajně jsou zdrojem nejistoty, pokud jde o placení pokuty, určení dlužníka majícího povinnost platit, a právní situaci solidárních spoludlužníků. Za tímto účelem Tribunál nejprve uvedl, že rozhodnutí, jímž Komise ukládá několika společnostem solidární zaplacení pokuty, nezbytně způsobuje všechny účinky, které se podle práva vážou k právnímu režimu platby pokut v právu hospodářské soutěže, a to jak ve vztazích mezi věřitelem a solidárními spoludlužníky, tak ve vzájemných vztazích solidárních spoludlužníků.

100. Dále měl Tribunál za to, že není-li v rozhodnutí, jímž Komise ukládá pokutu za protiprávní jednání jednoho podniku několika společnostem, které ji mají zaplatit solidárně, uvedeno jinak, přičítá jim odpovědnost za toto chování rovným dílem. Z toho podle Tribunálu vyplývá, že společnosti, jimž bylo uloženo solidární zaplacení pokuty, a které nesou stejnou míru odpovědnosti za protiprávní jednání, není-li v rozhodnutí o uložení pokuty stanoveno jinak, musí v zásadě přispět k zaplacení pokuty uložené za toto protiprávní jednání rovným dílem (dále jen „pravidlo o rovné míře odpovědnosti“). V důsledku toho společnost, která Komisi zaplatí celou částku pokuty, může podle Tribunálu na základě téhož rozhodnutí Komise žalovat své solidární spoludlužníky na vydání částek odpovídajících jejich podílům. Na základě tohoto pravidla o rovné míře odpovědnosti došel Tribunál k závěru, že i když z rozhodnutí, jímž je ukládána pokuta několika společnostem, které ji mají zaplatit solidárně, nelze a priori určit, která z těchto společností bude nakonec vyzvána, aby Komisi uhradila celou částku pokuty, nebrání to tomu, aby každá z těchto společností mohla jednoznačně zjistit svůj vlastní podíl na výši pokuty a podat proti svým spoludlužníkům žalobu na vydání částek, které by uhradila nad rámec tohoto svého podílu.

2. K vytvoření faktické solidarity mezi společnostmi Areva a Alstom

a) Argumenty účastnic řízení

i) Argumenty společnosti Areva a společností skupiny Alstom

101. V rámci svého druhého a – částečně – třetího důvodu kasačního opravného prostředku Areva tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při uplatňování pravidel o společné a nerozdílné odpovědnosti za placení pokut na jedné straně tím, že Komisi nevytkl to, že vytvořila faktickou solidaritu mezi společnostmi Areva a Alstom, dvěma společnostmi, které dohromady nikdy netvořily společnou hospodářskou jednotku, a na druhé straně tím, že sám v rámci pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci uložil pokuty, které mají účinek vytvoření takové solidarity. Toto nesprávné právní posouzení má podle ní za následek porušení zásad právní jistoty a personality trestu.

102. Ve druhé části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku společnosti skupiny Alstom rovněž tvrdí, že Tribunál porušil zásady právní jistoty a personality trestu, jelikož nezpochybnil uplatňování solidarity, jak bylo provedeno Komisí, které vedlo k vytvoření faktické solidarity mezi společnostmi Alstom a Areva, dvěma společnostmi, které mezi sebou nikdy netvořily hospodářskou jednotku. Tato faktická solidarita údajně vyplývá zaprvé ze skutečnosti, že částka 25500000 (snížená Tribunálem na 20400000 eur) uložená společně a nerozdílně společnostem Areva a jejím bývalým dceřiným společnostem, je součástí částky 53550000 (snížené Tribunálem na 48195000 eur) uložené společně a nerozdílně společnostem Alstom a Areva T&D SA, a zadruhé ze skutečnosti, že součet maximálních částek, za které jsou postupné mateřské společnosti činěny odpovědnými, přesahuje částku, která má být zaplacena dceřinou společností. Za těchto podmínek bez ohledu na výklad, který má být přijat stran sporného rozhodnutí, má zaplacení pokuty ze strany jedné z těchto skupin přímý dopad na zadlužení společností druhé skupiny, ačkoli tyto skupiny nikdy netvořily jedinou hospodářskou jednotku.

103. Jak však bylo rozhodnuto Tribunálem ve věci Trioplast ( 58 ), je uložení povinnosti solidarity, ačkoli jde pouze o „faktickou“ solidaritu, mezi společnostmi, které nikdy nepatřily k témuž podniku, v rozporu jak se zásadou personality trestu, protože v takovém případě je podnik trestán za skutečnosti, které mu nejsou přímo vytýkány, tak se zásadou právní jistoty, jelikož mateřské společnosti nemohou jasně znát přesnou částku, kterou je každá z nich povinna zaplatit ve vztahu k období, za které byla spolu se svou dceřinou společností činěna solidárně odpovědnou za protiprávní jednání. Kromě toho pravidlo o rovné míře odpovědnosti stanovené Tribunálem ( 59 ), i kdyby existovalo, což navrhovatelky popírají, údajně nemůže vysvětlit řešení přijaté Tribunálem v napadeném rozsudku. I kdyby totiž pokuta byla rozdělena rovným dílem mezi spoludlužníky, závisela by částka skutečně získaná od jedné z mateřských společností vždy na částce získané od dalších společností.

104. Konečně navrhovatelky popírají námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí. Areva tvrdí, že nedoplnila žádnou novou skutečnost k výhradám uvedeným před Tribunálem a že quod non pouze předložila nové argumenty (a nikoli nové důvody), které mají podpořit důvod vycházející z porušení pravidel o společné a nerozdílné odpovědnosti vznesený v prvním stupni. Každopádně v době mezi žalobou podanou k Tribunálu a kasačním opravným prostředkem podaným k Soudnímu dvoru údajně vyšly najevo nové skutkové a právní okolnosti ( 60 ), které by samy o sobě stačily k odůvodnění toto, že tyto argumenty byly předloženy až v průběhu nynějšího řízení. Společnosti skupiny Alstom tvrdí, že i když nebyl výraz „faktická solidarita“ použit v prvním stupni, byla tato solidarita opakovaně zmíněna v písemnostech společnosti Alstom a projednána před Tribunálem. Odkazují na první a druhý žalobní důvod vznesené před Tribunálem, na vyjádření Komise i na ústní přednesy zástupců společnosti Alstom na jednání. Argumenty týkající se faktické solidarity tak údajně nepředstavují nový důvod, nýbrž pouze rozšíření důvodu již vzneseného před Tribunálem.

ii) Argumenty Komise

105. Komise tvrdí, že jak druhý důvod kasačního opravného prostředku společnosti Areva, tak druhá část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom jsou nepřípustné jakožto nové důvody, které mění předmět řízení před Tribunálem. Z bodů 191 až 195 napadeného rozsudku a z vyjádření společností Areva a Alstom před Tribunálem údajně vyplývá, že se jejich argumenty týkají různých otázek, které nijak neodkazují na jakoukoli faktickou solidaritu mezi mateřskými společnostmi Alstom a Areva. Argumenty uvedené před Tribunálem se týkaly pouze solidarity de jure, a nikoli de facto mezi společností Areva T & D SA a jejími postupnými mateřskými společnostmi, co se týče společnosti Areva, a solidarity mezi společností Areva T&D SA a její bývalou mateřskou společností Alstom, pokud jde o společnosti skupiny Alstom.

106. Pokud jde o věc samou, Komise tvrdí, že skutečnost, že pokuta byla uložena společně a nerozdílně společnostem Areva T&D SA a ostatním společnostem skupiny Areva, i když tato společnost byla také činěna solidárně odpovědnou se společností Alstom, lze vysvětlit jednoduchou okolností, že se jedná o dceřinou společnost, která se účastnila protiprávního jednání, a která byla pod kontrolou dvou po sobě následujících mateřských společností. Převod této dceřiné společnosti údajně vedl k situaci její dvojí společné a nerozdílné odpovědnosti činící ji solidárně odpovědnou s každou ze svých mateřských společností. Nevyplývá z toho však, že jsou solidárně odpovědné Areva a Alstom. Ostatně přístup, v jehož rámci byla mateřské společnosti vyměřena stejná výchozí částka jako dceřiné společnosti, která se přímo účastnila na kartelové dohodě, a to bez rozdělení této výchozí částky v případě, že se postupem času vystřídalo několik mateřských společností, nemůže být sám o sobě považován za nevhodný ( 61 ).

107. Komise se domnívá, že z toho vyplývá, že v situaci projednávaného případu, kdy dceřiná společnost Areva T&D SA je činěna společně a nerozdílně odpovědnou se svými dvěma po sobě následujícími mateřskými společnostmi, mohla být každé z těchto dvou společností uložena celá výchozí částka, která byla shodná s výchozí částkou dceřiné společnosti, přičemž tato částka byla následně zvýšena v závislosti na době účasti každého jednotlivého adresáta rozhodnutí na protiprávním jednání a přitěžující okolnosti vycházející z vůdčí role v protiprávním jednání. To mělo za následek i tři různé částky pokuty pro dotčené společnosti. I když existuje řada možných způsobů vymezení společné a nerozdílné odpovědnosti, Komise v rámci výkonu svého prostoru pro uvážení zvolila požadovat jedinou výchozí částku společně a nerozdílně od tří společností tím, že uplatnila nejvýhodnější z metod myslitelných pro dotčené mateřské společnosti.

108. Komise se sice domnívá, že závěr Tribunálu, podle kterého nedošlo k porušení zásad právní jistoty a personality trestu, musí být potvrzen, avšak navrhuje, aby Soudní dvůr nahradil odůvodnění použité Tribunálem v bodech 213 až 215 napadeného rozsudku v souladu s tímto závěrem. Má totiž za to, že na rozdíl od toho, jak rozhodl Tribunál, není nijak příslušná rozhodnout o vzájemných podílech mezi různými spoludlužníky na zaplacení pokuty. Ačkoli způsob uspořádání společné a nerozdílné odpovědnosti použitý v projednávaném případě znamená překrytí splatných částek společností Areva a Alstom, nečiní to tyto společnosti přímo a stricto sensu společně solidárně odpovědnými. Právně rozhodující je totiž společná a nerozdílná odpovědnost každé mateřské společnosti s převedenou dceřinou společností. Znásobení solidárních vazeb dceřiné společnosti v případě jejího prodeje po dobu trvání protiprávního jednání nemění právní povahu individuálních vztahů mezi touto dceřinou společností a každou z jejích mateřských společností. V takové situaci „faktické“ solidární odpovědnosti mezi po sobě následujícími mateřskými společnostmi dceřiné společnosti, se použijí stejné úvahy, jaké podle judikatury zakládají společnou a nerozdílnou odpovědnost na základě dohody mezi mateřskou a dceřinou společností.

b) Analýza

i) K přípustnosti

109. Předem je třeba analyzovat námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí proti výhradám týkajícím se vytvoření faktické solidarity mezi společnostmi Areva a Alstom. Komise v podstatě tvrdí, že tyto výhrady byly předloženy teprve ve fázi kasačního opravného prostředku, a představují tak nové důvody, které mění předmět sporu před Tribunálem, a jsou proto nepřípustné.

110. V tomto ohledu je třeba v první řadě připomenout, že podle čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora je kasační opravný prostředek podaný k Soudnímu dvoru omezen na právní otázky a může být založen na důvodech vycházejících mimo jiné z porušení právních předpisů Unie Tribunálem.

111. Kromě toho čl. 113 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora ( 62 ) stanoví, že kasační opravný prostředek nesmí měnit předmět sporu před Tribunálem.

112. Z ustálené judikatury vyplývá, že příslušnost Soudního dvora je v zásadě omezena na posouzení právního řešení žalobních důvodů projednávaných u soudců rozhodujících ve věci samé ( 63 ). Účastník řízení tedy v zásadě nemůže poprvé až před Soudním dvorem vznést důvod, který nevznesl před Tribunálem, neboť by to znamenalo, že by Soudní dvůr mohl přezkoumávat legalitu řešení přijatého Tribunálem s ohledem na důvody, které Tribunál neprojednával ( 64 ).

113. Nicméně nový argument, který představuje pouhé rozvedení nebo rozšíření argumentace předložené před Tribunálem, nepředstavuje nový důvod, ale musí být považován za přípustné rozšíření žalobního důvodu uvedeného již v předchozím stadiu řízení ( 65 ). Takový argument je proto přípustný ( 66 ).

114. V projednávaném případě musím především konstatovat, že před Tribunálem ani Areva ani společnosti skupiny Alstom výslovně nevznesly výhradu vycházející z vytvoření faktické solidarity mezi společnostmi Areva a Alstom porušující zásadu právní jistoty a personality trestu, jak to učinily ve svých kasačních opravných prostředcích. Ve svých žalobách v prvním stupni vznesly žalobní důvody vycházející z porušení pravidel o solidaritě, ale pouze ve vztahu k vytvoření solidarity de jure mezi mateřskými společnostmi (Alstom a Areva) a dceřinou společností (Areva T&D SA), a nikoli v souvislosti s vytvořením faktické solidarity mezi oběma mateřskými společnostmi. Ačkoli se snaží prokázat, že tyto výhrady nejsou novými skutečnostmi, je podle mého názoru zřejmé, že je tomu naopak.

115. Zásadní otázkou, která zde tedy vyvstává, je otázka posouzení toho, zda tyto nové výhrady musejí být označeny za nový důvod, který mění předmět řízení, jak tvrdí Komise, nebo zda představují rozvedení nebo rozšíření důvodů vznesených před Tribunálem, jak tvrdí Areva i společnosti skupiny Alstom.

116. Již jsem uvedl, že rozdíl mezi novým argumentem (přípustné) a novým důvodem (nepřípustné) je citlivá otázka, k níž judikatura nepřistupuje vždy soudržně ( 67 ). Ve stejném smyslu jsem rovněž uvedl, že výhrada, která je založena na právním základě odlišném od žalobních důvodů vznesených před Tribunálem, musí být považována za nový důvod, který musí být prohlášen za nepřípustný, zatímco výhrada vyjádřená na podporu důvodu již uplatněného již před Tribunálem může v závislosti na daném případu představovat přípustný argument ( 68 ).

117. V projednávaném případě, pokud jde v první řadě o společnost Alstom, je třeba uvést, že před Tribunálem vznesla důvod, konkrétně druhý žalobní důvod, který stejně jako v kasačním opravném prostředku vychází z porušení právních pravidel použitelných na solidaritu, což způsobuje porušení zásad právní jistoty a personality trestu. Je pravda, že před Tribunálem v rámci tohoto žalobního důvodu nepoukazovala Alstom výslovně na vytvoření faktické solidarity mezi po sobě následujícími mateřskými společnostmi, nýbrž vyzvala Tribunál k tomu, aby vytkl konstatování vztahu solidarity mezi ní a společností Areva T&D SA, společnostmi, které již v okamžiku přijetí rozhodnutí nepředstavovaly hospodářskou jednotku. Nicméně je třeba konstatovat, že v rámci výhrady vycházející z porušení zásady personality trestu Alstom výslovně zpochybnila okolnost, že částka pokuty 25500000 eur uložené společnosti Areva a její bývalým dceřiným společnostem byla nedílnou součástí částky pokuty 53550000 eur uložené společně a nerozdílně společnostem Alstom a Areva T&D SA, tvrdíc, že by takové solidární rozdělení dluhů mezi spoludlužníky vedlo k porušení zásady personality trestu ( 69 ). Tato konkrétní otázka pak byla rovněž zmíněna na jednání před Tribunálem, jak vyplývá z tvrzení společnosti Alstom, která nejsou zpochybněna Komisí.

118. Právě z tohoto spojení solidární pokuty uložené společnosti Areva a jejím bývalým dceřiným společnostem s pokutou uloženou společně a nerozdílně společnostem Alstom a Areva T&D SA vyplývá „faktická“ solidarita mezi společnostmi Areva a Alstom napadená v kasačních opravných prostředcích. Kromě toho v rámci výhrady vycházející z porušení zásady právní jistoty vznesené v témže důvodu v prvním stupni Alstom výslovně uvádí nejistotu, pokud jde o výkon trestu, který s sebou nese použití pravidel solidarity ze strany Komise ( 70 ).

119. Je tedy třeba konstatovat, že ačkoli Alstom před Tribunálem konkrétně neuvedla výhradu, podle které vytvoření faktické solidarity mezi společnostmi Alstom a Areva pod tímto označením ( 71 ), způsobilo porušení zásad personality trestu a právní jistoty, jak to učinila v kasačním opravném prostředku, přesto v rámci žalobního důvodu, spočívajícího právě na témže právním základě jako důvod vznesený v kasačním opravném prostředku, výslovně tvrdila, že premisa, ze které tato faktická solidarita vyplývá, totiž spojení dvou solidárních pokut mezi dceřinou společností a po sobě následujícími mateřskými společnostmi, takové porušení způsobuje.

120. Za těchto okolností se domnívám, že se nelze domnívat, že výhrady vznesené společností Alstom v jejím kasačním opravném prostředku mění předmět řízení tak, aby je bylo třeba označit za nepřípustné. Tyto výhrady spíše představují rozvinutí výhrad vznesených před Tribunálem. Pokud jde o společnost Alstom, musejí tedy podle mého názoru být považovány za přípustné.

121. Co se týče společnosti Areva, je situace naproti tomu poněkud odlišná. V prvním stupni totiž, stejně jako Alstom, vznesla žalobní důvod (čtvrtý), vycházející z porušení pravidel o solidaritě, který se výslovně týkal pouze uložení společné a nerozdílné pokuty společnosti Areva T&D SA se společností Alstom, a nikoli vytvoření faktické solidarity mezi po sobě následujícími mateřskými společnostmi. V rámci tohoto důvodu Areva tvrdila, že nesprávné uplatnění pravidel týkajících se solidarity způsobilo porušení zásady právní jistoty ( 72 ), avšak v tomto rámci nevznesla výhradu vycházející z porušení zásady personality trestu. Naopak, na rozdíl od společnosti Alstom, z těchto písemností nevyplývá, že Areva před Tribunálem v rámci svého žalobního důvodu výslovně zpochybnila okolnost, že její pokuta byla nedílnou součástí pokuty uložené solidárně společnostem Alstom a Areva T&D SA. Pro společnost Areva je proto souvislost mezi žalobním důvodem vzneseným v prvním stupni a novou výhradou předloženou v kasačním opravném prostředku slabší než pro společnost Alstom.

122. V projednávané věci však zaprvé Areva vznesla žalobní důvod zakládající se, alespoň částečně, na témže právním základě jako důvod vznesený v jejím důvodu kasačního opravného prostředku, totiž důvod vycházející z porušení zásady právní jistoty při použití pravidel o solidaritě. Zadruhé v rámci své argumentace vycházející z porušení pravidel o solidaritě ( 73 ) Areva uvedla otázky týkající se vazby, která byla určena mezi ní a společností Alstom, vzhledem k dvojímu uložení solidární odpovědnosti mezi ní a společností Areva T&D SA na straně jedné, a společnostmi Alstom a Areva T&D SA na druhé straně. Zatřetí, jak vyplývá z bodu 101 výše, Areva na rozdíl od společnosti Alstom výslovně navrhla, aby bylo Tribunálu vytknuto použití pravidel o solidaritě, které provedl, jelikož tato pravidla měla za následek vytvoření „faktické“ solidarity. V tomto ohledu z judikatury vyplývá, že je navrhovatel oprávněn podat kasační opravný prostředek u Soudního dvora, ve kterém uplatní důvody vyplývající z napadeného rozsudku a směřující ke zpochybnění jeho opodstatněnosti ( 74 ). Začtvrté je ještě třeba uvést na jedné straně, že otázka spojení dvou solidárních pokut byla uvedena společností Alstom před Tribunálem, jak jsem uvedl v bodech 117 a 118 výše, takže tato otázka nebyla řízení před ním zcela cizí, a na druhé straně že Tribunál obě věci spojil a vydal jediný rozsudek, který odpovídá na všechny žalobní důvody vznesené před ním účastnicemi řízení ( 75 ).

123. Za těchto zvláštních podmínek se domnívám, že je třeba mít za to, že výhrada vycházející z toho, že vytvoření faktické solidarity mezi společnostmi Areva a Alstom porušuje zásadu právní jistoty, nemůže změnit předmět řízení, jak byl vymezen před Tribunálem. Naopak výhrada vycházející z porušení zásady personality trestu, jelikož nebyla v prvním stupni společností Areva ani jejími bývalými dceřinými společnostmi, spolužalobkyněmi před Tribunálem, uvedena (nyní dceřiné společnosti Alstom a spolunavrhovatelky společnosti Alstom ve věci C‑253/11 P), musí být podle mého názoru považována, pokud jde o ně, za nepřípustnou.

ii) K věci samé

124. Jak Areva, tak společnosti skupiny Alstom v podstatě Tribunálu vytýkají, že porušil zásadu právní jistoty a personality trestů tím, že potvrdil uplatňování pravidel o společné a nerozdílné odpovědnosti tak, jak k němu došlo ze strany Komise, což vedlo k vytvoření faktické solidarity mezi společnostmi Areva a Alstom, dvěma společnosti, které nikdy nepředstavovaly jednotnou hospodářskou entitu.

125. V tomto ohledu je nejprve třeba připomenout, že zásada právní jistoty je obecnou zásadou unijního práva, která zejména vyžaduje jasnost a přesnost všech aktů unijních orgánů, aby se tak dotčené osoby mohly s jistotou seznámit s rozsahem povinností, které jim tyto akty ukládají a jednoznačně rozpoznat svá práva a povinnosti, a aby mohly následně přijmout odpovídající opatření ( 76 ). Tato zásada se uplatní zvlášť přísně, jedná-li se o akt, který může mít finanční dopad, aby se zúčastněné osobě umožnilo s jistotou rozpoznat rozsah povinností, které jí tento akt ukládá ( 77 ).

126. Je třeba také připomenout, že zásada personality trestů, která je důsledkem zásady osobní odpovědnosti použitelné v jakémkoli správním řízení, které může vést k uložení sankcí podle práva hospodářské soutěže ( 78 ), vyžaduje, aby osoba byla potrestána pouze za činy, které jsou jí vytýkány individuálně. Podle této zásady tak lze čin, za nějž lze uložit trest, přičíst pouze tomu, kdo jej spáchal ( 79 ), a tudíž nemůže být potrestán nikdo jiný než viník ( 80 ).

– K vytvoření faktické solidarity

127. V projednávaném případě Komise a po změně výše pokuty Tribunál uložily společnosti Alstom pokutu ve výši 53550000 eur (sníženou Tribunálem na 48195000 eur), přičemž za zaplacení uvedené pokuty činily odpovědnou společnost Areva T&D SA v celé výši této částky. Pokud jde o částku uloženou společnosti Areva T&D SA, jsou Areva a její dvě další bývalé dceřiné společnosti činěny společně a nerozdílně odpovědnými spolu se společností Areva T&D SA do výše 25500000 eur (snížené na 20400000 eur po změně provedené Tribunálem). Prodaná dceřiná společnost, Areva T&D SA, je tedy činěna solidárně odpovědnou za zaplacení své pokuty zároveň se svou dřívější i novou mateřskou společností.

128. V tomto ohledu je třeba uvést, že je nesporné, že Areva a Alstom podle práva hospodářské soutěže nikdy netvořily jednotnou hospodářskou entitu, a tedy jeden podnik společně. V projednávaném případě je to dceřiná společnost, totiž Areva T&D SA, která tvořila jednotnou hospodářskou entitu s postupně společností Alstom v období od 7. prosincem 1992 do 8. ledna 2004, a se společností Areva a jejími bývalými dceřinými společnostmi od 9. ledna do 11. května 2004. Z tohoto důvodu Komise a poté Tribunál uložily společnou a nerozdílnou odpovědnost de jure výlučně dceřiné společnosti s jejími po sobě následujícími mateřskými společnostmi. Komise a Soudní dvůr nevytvořily solidaritu de jure mezi samotnými mateřskými společnostmi.

129. Avšak v souladu se samotným cílem společné a nerozdílné odpovědnosti ( 81 ) Komise má naprostou volnost k vymáhání pokuty od toho či onoho dotyčného právního subjektu v závislosti na jejich platebních možnostech. Proto v rámci struktury solidarity, jak je uvedena v bodě 127 výše, může Komise požadovat zaplacení celé pokuty nebo její části od dceřiné společnosti nebo jedné či druhé mateřské společnosti, které ji v časové následnosti kontrolovaly, až do zaplacení celé pokuty.

130. Je však zřejmé, že v takové struktuře solidarity vymožení pokuty od jedné z mateřských společností nevyhnutelně ovlivní vymáhání pokuty od druhé společnosti. Proto pokud Komise obdrží od společnosti Alstom celou částku pokuty, bude dceřiná společnost (Areva T&D SA, nyní Alstom Grid SAS) zcela osvobozena od povinnosti zaplatit pokutu Komisi, a následně Areva a její další bývalé dceřiné společnosti, solidární spoludlužníci společnosti Areva T&D SA, budou rovněž od této povinnosti osvobozeny. Naproti tomu, pokud Komise obdrží od společnosti Areva zaplacení její pokuty, budou dceřiná společnost a její solidární spoludlužnice Alstom osvobozeny do výše částky zaplacené společností Areva Komisi.

131. Na takovou „faktickou“ solidaritu poukazují Alstom a Areva.

– K porušení zásad personality trestů a právní jistoty

132. Obsahuje takové uspořádání vztahů solidarity mezi právnickými osobami potrestanými za porušení pravidel hospodářské soutěže, které s sebou nese vytvoření faktické solidarity mezi mateřskými společnostmi, které nikdy netvořily jednotnou hospodářskou entitu, porušení zásad právní jistoty a personality trestu?

133. V projednávaném případě na jedné straně použití pravidel o solidaritě ze strany Komise a potvrzené Tribunálem by způsobilo porušení zásady personality trestu, jak je připomenuta v bodě 126 výše, pokud by při výše uvedeném uspořádání solidarity právnická osoba, od které Komise pokutu vymohla, měla povinnost zaplatit pokutu za trestná jednání, která nejsou přičitatelná podniku, za něhož se má tato právnická osoba z protiprávního jednání zodpovídat, a zejména v projednávané věci, za trestná jednání spáchaná v průběhu období, za které dotčená právnická osoba již nemohla být (nebo ještě nemohla být) činěna odpovědnou za protiprávní jednání, neboť již nebyla (nebo ještě nebyla) součástí jediné hospodářské entity odpovědné za tato jednání.

134. Na druhé straně by došlo k porušení zásady právní jistoty, pokud by mělo uspořádání solidarity zvolené ve sporném rozhodnutí a potvrzené v napadeném rozsudku za následek to, že zúčastněné osoby, totiž právnické osoby potrestané za protiprávní jednání přičítané hospodářské jednotce, k níž náležely, nemohou jednoznačně zjistit rozsah povinností, které jim akty orgánů, totiž sporné rozhodnutí a napadeného rozsudku, v rozsahu, v němž potvrzuje uspořádání solidarity, ukládají.

135. V projednávané věci, jak jsem uvedl v bodě 128, Areva a Alstom nikdy netvořily jednotnou hospodářskou entitu, a tudíž společný podnik podle práva hospodářské soutěže. Naproti tomu v časové posloupnosti tvořily s dceřinou společností Areva T&D SA dvě odlišné hospodářské entity, z nichž každá je samostatně odpovědná za kartelovou dohodu v odlišných obdobích a za odlišných podmínek.

136. Mimoto je třeba konstatovat, že v projednávaném případě je odpovědnost každé mateřské společnosti zcela odvozena od odpovědnosti její dceřiné společnosti, takže jelikož se Komise v rámci svého prostoru pro uvážení ( 82 ) rozhodla uložit mateřské společnosti solidární zaplacení pokuty s její dceřinou společností, nemůže být odpovědnost mateřské společnosti větší než odpovědnost dceřiné společnosti ( 83 ). Za těchto podmínek představují částky stanovené Komisí k tíži mateřských společností maximální částky, do jejichž výše jsou určeny příslušné solidární odpovědnosti po sobě následujících mateřských společností s dceřinou společností ( 84 ).

137. Je přitom pravda, že sporné rozhodnutí zakládá osobní odpovědnost mateřských společností za spáchání protiprávního jednání, jak uvedl Tribunál v bodě 220 napadeného rozsudku ve vztahu ke společnosti Alstom.

138. Nicméně v případě, jako je projednávaný případ, kdy obě mateřské společnosti nikdy společně netvořily hospodářskou entitu a Komise se rozhodla činit je solidárně odpovědnými s dceřinou společností, požaduje zásada personality trestů, aby pokuta, která je každé z nich uložena, nepřesáhla podíl její solidární odpovědnosti. Tento podíl odpovídá části, přidělené každé mateřské společnosti z celkové částky, jejíž výše je dceřiné společnosti uložena solidárně s po sobě následujícími mateřskými společnostmi ( 85 ).

139. V projednávaném případě takové uspořádání solidarity, jaké bylo zvoleno Komisí a potvrzeno Tribunálem, obsahuje v tomto ohledu problémy. Pokud totiž částka pokuty uložené dceřiné společnosti, Areva T&D SA, neodpovídá částkám pokut uložených jí společně a nerozdílně s po sobě jsoucími mateřskými společnostmi, není možné určit, jaká pokuta odpovídá individuální odpovědnosti každé z různých hospodářských entit, uvedených v bodě 135. Naopak z této situace vyplývá zaprvé, že první z těchto hospodářských entit (ta, která je tvořená společnostmi Alstom a Areva T&D SA) je odpovědná za celou pokutu, i když se nedopustila protiprávního jednání během celého období, za které byla pokuta uložena (totiž období mezi 7. prosincem 1992 a 11. květnem 2004), a zadruhé že odpovědnost druhé hospodářské entity (tvořené společnostmi Areva T&D SA, Areva a dalšími jejími bývalými dceřinými společnostmi) výrazně převyšuje podíl částky pokuty stanovený za celé protiprávní jednání v dotčeném období. Tento stav podle mého názoru není v souladu se zásadou personality trestů.

140. Kromě toho musí být rovněž konstatováno porušení zásady právní jistoty, jelikož mateřské společnosti nejsou schopny jednoznačně určit přesnou výši pokuty, kterou by měla zaplatit za období, pro které jsou činěny společně a nerozdílně odpovědnými za protiprávní jednání společně s jejich dceřinou společností.

141. Zdá se mi, že problémy ve skutečnosti vyplývají z toho, že Komise ve sporném rozhodnutí, když začala stanovovat pokutu, ke skupině Areva a skupině Alstom přistupovala jako k jednotné entitě ( 86 ). V tomto ohledu, aniž je třeba se zvlášť vyjadřovat k této otázce, uvádím, že okolnost vznesená Komisí, že Tribunál měl v rozsudku Trioplast za to, že přístup spočívající v přičítání mateřské společnosti stejné výchozí částky pokuty jako dceřiné společnosti, která se přímo podílela na kartelové dohodě, aniž byla tato výchozí částka rozdělena v případě několika po sobě následujících mateřských společností, nemůže být považován za nepřiměřený, je sama o sobě irelevantní. Zaprvé se projednávané kasační opravné prostředky netýkají metody používané při výpočtu pokuty, nýbrž uplatnění pravidel o solidaritě. Zadruhé je tento argument neúčinný, jelikož i kdyby uvedená metoda nebyla sama o sobě chybná, nijak to nemění skutečnost, že v projednávané věci uspořádání solidarity zvolené Komisí a potvrzené Tribunálem obsahuje porušení zásad personality trestů a právní jistoty.

142. Mimoto je třeba uvést, že nejistota nemůže být zhojena pravidlem o rovné míře odpovědnosti stanoveným Tribunálem v bodě 215 napadeného rozsudku a uvedeným v bodě 100 výše.

143. Zaprvé totiž, jak jsem uvedl v bodech 88 a 89 svého stanoviska ve výše uvedené věci Komise v. Siemens Österreich a další, a jak podrobněji proberu v bodě 155 a následujících, nebylo prokázáno, že takové pravidlo v unijním právu hospodářské soutěže existuje.

144. Na druhé straně a každopádně, i kdyby takové pravidlo existovalo, nemohlo by zhojit nejistoty vyplývající z uspořádání solidarity použité v tomto konkrétním případě. Zdá se mi, že s jeho použitím v projednávaném případě je spojeno riziko závislosti celkové výše pokuty, za kterou je právnická osoba skutečně zodpovědná, na diskreční volbě Komise týkající se dlužníka, vzhledem k němuž má v úmyslu vymoci pokutu. Tato částka se totiž může lišit podle toho, zda se Komise rozhodne vymoci pokutu od jednoho ( 87 ), nebo druhého ( 88 ) dlužníka, což se mi zdá nepřijatelné obecně, a zvláště v situaci, ve které spoludlužníci nikdy nepatřili do jednotné hospodářské entity.

145. Pokud jde o návrh Komise na nahrazení odůvodnění v rozsahu, v němž směřuje ke zpochybnění její pravomoci určit vzájemné vztahy mezi solidárními spoludlužníky pokuty, domnívám se, že je třeba jej odmítnout z důvodů uvedených v bodech 160 až 163, 169 a 173 níže, jakož i podrobněji v rámci analýzy prvního a třetího důvodu kasačního opravného prostředku Komise ve výše uvedené věci Komise v. Siemens Österreich a další, obsažené v bodech 42 až 91 mého stanoviska v uvedené věci. V ostatních ohledech se mi zdá, že Komise spíše namísto skutečného návrhu na nahrazení odůvodnění předkládá argumenty směřující ke zpochybnění výhrad vznesených navrhovatelkami. Ve světle výše uvedených úvah však tyto argumenty musejí být zamítnuty.

146. Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že podle mého názoru musí být výhradám vycházejícím z nesprávného právního posouzení při uplatňování pravidel solidarity způsobující porušení zásad právní jistoty a personality trestů v souvislosti s vytvořením faktické solidarity mezi společnostmi Areva a Alstom vyhověno, přičemž výhrada vycházející z porušení zásady personality trestu je, jak bylo uvedeno v bodě 123 výše, v případě Areva nepřípustná.

3. K nesprávnému uplatnění pravidel o solidaritě způsobujícímu porušení zásad právní jistoty a personality trestů, článku 7 ES, jakož i k porušení povinnosti uvést odůvodnění

a) Argumenty účastnic řízení

i) Argumenty společnosti Areva a společností skupiny Alstom

147. V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku společnosti Areva, jakož i první části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, poslední výhrady druhé části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku a třetí části druhého důvodu kasačního opravného prostředku společností skupiny Alstom uvádějí navrhovatelky pochybení ve výkladu a použití pojmu „společná a nerozdílná odpovědnost za zaplacení pokuty“, které způsobuje porušení zásad právní jistoty, personality trestu a článku 7 ES, jakož i porušení povinnosti Tribunálu uvést odůvodnění.

148. Zaprvé jak Areva, tak společnosti skupiny Alstom zpochybňují pravidlo o rovné míře odpovědnosti stanovené v bodě 215 napadeného rozsudku ( 89 ). Na jedné straně je toto pravidlo údajně nové a nemá právní základ, jelikož Tribunál toto pravidlo nemůže najít v rozsudku Aristrain v. Komise ( 90 ), na který odkazuje, vzhledem k tomu, že není relevantní. Na druhé straně je toto pravidlo podle společnosti Alstom chybné i právně, jelikož mechanismus solidarity platí pouze pro vztahy mezi věřitelem a solidárními spoludlužníky a nikoli také pro vnitřní vztahy mezi solidárními spoludlužníky ( 91 ). Tím, že se Tribunál opřel o pravidlo o rovné míře odpovědnosti, ačkoli takové pravidlo je v rozporu s pojmem „solidarita“ v unijním právu, dopustil se údajně nesprávného právního posouzení, jelikož dospěl k závěru, že každá z těchto společností může ze sporného rozhodnutí vyvodit výši podílu, který musí uhradit ve vztahu ke svým solidárním spoludlužníkům ( 92 ). Kromě toho podle ní Tribunál svým rozsudkem porušil zásady právní jistoty a personality trestu, jelikož napadené rozhodnutí neumožnilo dotčeným společnostem jednoznačně rozpoznat způsob rozdělení pokuty.

149. Zadruhé Alstom rovněž tvrdí, že tím, že se Tribunál opřel o pravidlo o rovné míře odpovědnosti, dopustil se nesprávného právního posouzení konstatováním, že Komise nedelegovala na vnitrostátní soud nebo rozhodce pravomoc určit jejich příslušný podíl na zaplacení pokuty ( 93 ). Komisi příslušelo, s ohledem na skutkové okolnosti projednávaného případu a v závislosti na vlastnostech dotčených podniků, určit podíly každého spoludlužníka. Pokud Komise jako v projednávaném případě toto určení neprovede, deleguje implicitně tuto pravomoc na třetí subjekt, totiž vnitrostátní soud nebo rozhodce, v rozporu s článkem 7 ES, zatímco tyto orgány nejsou v tomto ohledu příslušné.

150. Zatřetí navrhovatelky tvrdí, že Tribunál tím, že chybně, na základě takového pravidla, odůvodnil zamítnutí argumentů týkajících se porušení zásady právní jistoty a nedovolené delegace pravomocí Komise ( 94 ), změnil obsah sporného rozhodnutí ve smyslu jdoucím proti úmyslu Komise, a tudíž porušil povinnost uvést odůvodnění tím, že posouzení Komise nahradil vlastním posouzením. Sporné rozhodnutí totiž takové pravidlo nijak nezmiňuje. Naopak před Tribunálem Komise podporovala opačný výklad sporného rozhodnutí.

151. Kromě toho společnosti skupiny Alstom odmítají námitku nepřípustnosti důvodu vycházejícího z nedovolené delegace pravomocí Komise. Podle nich se nejedná o nový důvod, jelikož Alstom tento argument vznesla před Tribunálem. Každopádně je tento důvod neoddělitelně spjat s důvodem vycházejícím z porušení zásady personality trestu. Rovněž odmítají nahrazení odůvodnění požadované Komisí, přičemž žádají zrušení napadeného rozsudku.

ii) Argumenty Komise

152. Komise se domnívá, že výhrady vznesené společností Areva a společnostmi skupiny Alstom musí být zamítnuty, souhlasí však s některými otázkami, které tyto společnosti vznesly, a v tomto ohledu Soudnímu dvoru navrhuje nahrazení odůvodnění. Komise zvláště sdílí úvahu, podle které výše uvedený rozsudek Aristrain v. Komise, není relevantní v projednávaném případě. Naopak se Komise domnívá, že argument společnosti Alstom vycházející z údajně nedovolené delegace sankční pravomoci Komise je nepřípustný, protože se jedná o nový argument, který Alstom nevznesla před Tribunálem.

153. Co se týče věci samé, Komise tvrdí, že argumentace navrhovatelek je založena na nesprávném předpokladu, podle kterého Komise nedovoleně delegovala své pravomoci tím, že ve sporném rozhodnutí neupravila vnitřní vztahy mezi spoludlužníky a zvláště podíly jejich solidární odpovědnosti. Tato argumentace je údajně především nesoudržná. Pokud se totiž Areva a Alstom domnívaly, že Komise má výlučnou pravomoc regulovat vztahy mezi spoludlužníky, bylo by nepochopitelné, proč ony samy tuto záležitost upravily smluvně. Mimoto ve svých kasačních opravných prostředcích Areva a společnosti skupiny Alstom připustily, že otázka jejich podílu může být regulována vnitrostátními soudy nebo rozhodci, což vylučuje jakoukoli nedovolenou delegaci údajně výlučné pravomoci Komise. Každopádně na rozdíl od toho, co se dá dovozovat z napadeného rozsudku ( 95 ), nemá Komise žádnou pravomoc určit velikost podílů připadajících na spoludlužníky, takže nemůže dojít ani k nedovolené delegaci takové pravomoci, ani nelze ze skutečnosti, že rozhodnutí ukládající solidární pokutu v tomto ohledu mlčí, dovozovat, že spoludlužníci jsou odpovědni rovným dílem.

154. Konečně, pokud jde o body 213 až 215, jakož i body 222, 236 a 257 napadeného rozsudku, které se vztahují k pojmu podílů na společné a nerozdílné odpovědnosti, Komise se domnívá, že jsou stiženy řadou nesprávných právních posouzení a že je třeba, aby Soudní dvůr toto odůvodnění nahradil novým. Komise se domnívá, že Tribunál porušil meze, kterým podléhají pravomoci a povinnosti, které článek 23 nařízení č. 1/2003 svěřuje a ukládá Komisi, a negativně tak zasahuje do právních řádů členských států a smluvní volnosti stran. Její pravomoc ukládat pokuty se týká pouze vnějšího vztahu, tedy vztahu mezi Komisí a podnikem, kterému je určeno rozhodnutí a který je povinen zaplatit pokutu. Pouhá skutečnost, že určení solidárně odpovědných spoludlužníků, v jejich vnějším vztahu, vyvolává určité právní účinky, nemůže přivodit povinnost Komise stanovit podíly jejich odpovědnosti v jejich vnitřních vztazích.

b) Analýza

155. Co se zaprvé týče pravidla o rovné míře odpovědnosti, na které Tribunál odkazuje v bodě 215 napadeného rozsudku a které jsem zmínil v bodě 100 výše, vylíčil jsem v bodech 88 a 89 svého stanoviska ve výše uvedené věci Komise v. Siemens Österreich a další své pochybnosti o relevanci takového pravidla vytvořeného Tribunálem.

156. Toto pravidlo, které se jeví být zapůjčené Tribunálem z právního režimu solidárních závazků soukromého práva stanoveného v právním řádu některých členských států ( 96 ), není podle mého názoru zaprvé slučitelné se zásadami osobní odpovědnosti a personality trestů, jelikož stanoví jakýsi předpoklad stejné odpovědnosti mezi solidárními spoludlužníky pokuty za účast na jednotném jednání podniku, která nutně není stejná pro všechny zúčastněné subjekty.

157. Zadruhé podle mého názoru nemá právního základ nebo alespoň přiměřený principiální základ. V bodě 88 svého stanoviska ve výše uvedené věci Komise v. Siemens Österreich a další jsem poznamenal, že podle mého názoru k vytvoření takového pravidla, jakým je pravidlo o rovné míře odpovědnosti stanovené Tribunálem, totiž není dle mého názoru dostačující obecný odkaz na právní režim závazků soukromého práva při nedostatku jakéhokoli jiného vysvětlení ohledně důvodů, proč je zásada vyplývající z tohoto režimu použitelná v oblasti hospodářské soutěže, když je povaha povinnosti zaplatit uložené společnostem, kterým Komise uložila pokuty, které mají být zaplaceny společně a nerozdílně kvůli porušení práva hospodářské soutěže, která má quasi trestní povahu ( 97 ), odlišná od povahy povinnosti spoludlužníků soukromého práva.

158. V mém výše uvedeném stanovisku jsem mimo jiné uznal určitou potíž uznat relevanci odkazu, obsaženého rovněž v bodě 215 napadeného rozsudku, na body 100 a 101 výše uvedeného rozsudku Aristrain v. Komise. V tomto rozsudku totiž Soudní dvůr neuznal zásadu stanovenou Tribunálem v napadeném rozsudku. Soudní dvůr spíše vytkl Tribunálu, že nepostihl nedostatek odůvodnění rozhodnutí Komise, která uložila pokutu společnosti, jíž přičetla jednání jiné s ní spojené společnosti, aniž byla prokázána existence hospodářské jednotky mezi nimi. V uvedeném případě se tedy nejednalo ani o solidární uložení pokuty více subjektům ( 98 ).

159. Z toho vyplývá, že Tribunál nemohl své zamítnutí žalobních důvodů a výhrad vycházejících z porušení zásady právní jistoty založit na tomto pravidle tím, že měl v bodě 215 napadeného rozsudku za to, že každá ze společností, které bylo uloženo solidární zaplacení pokuty, může jednoznačně zjistit svůj podíl na výši pokuty.

160. V tomto ohledu je ještě třeba uvést, jak jsem uvedl v bodech 85 a 86 svého stanoviska ve výše uvedené věci Komise v. Siemens Österreich a další, že jestliže se Komise v případě, že v okamžiku přijetí jejího rozhodnutí již neexistuje jednotná hospodářská entita ve formě, ve které existovala, když došlo k protiprávnímu jednání, rozhodne v rámci svého prostoru pro uvážení uložit solidární pokutu právnickým osobám, které již netvoří takovou jednotnou hospodářskou entitu, klade zásada personality trestu požadavky právní jistoty, pokud jde o stanovení sankce pro tyto subjekty v jejich vzájemných vztazích.

161. I když totiž tyto subjekty zůstávají odpovědné ve svých vnějších vztazích vůči Komisi k zaplacení celkové pokuty za protiprávní jednání spáchané podnikem v rozsahu, v němž již v okamžiku přijetí napadeného rozhodnutí netvoří jednotnou hospodářskou entitu, musejí tyto subjekty být schopny zjistit vlastní podíl, který budou muset uhradit, vnitřně, ve vztazích se svými solidárními spoludlužníky, s nimiž již nejsou v hospodářském, organizačním a právním spojení dostačujícím k odůvodnění jejich zařazení do hospodářské jednotky.

162. Z toho vyplývá, že v případě, kdy se Komise v rámci svého prostoru pro uvážení ( 99 ) rozhodne stanovit společnou a nerozdílnou odpovědnost osob,