ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
47.

Proto irská vláda stále tvrdí, že teleologický výklad pojmu „pobyt“ vylučuje závěr, že pan I v Německu pouze pobývá. Tato vláda tvrdí, že osoba nemá ani podle Smlouvy, ani podle nařízení č. 883/2004 právo zvolit si systém sociálního zabezpečení, pod nějž bude spadat. Podle jejího názoru je uvedené nařízení koordinačním aktem určeným k zajištění toho, aby se na každou osobu vztahoval pouze jeden systém. Podle irské vlády, pokud by měl pan I nárok na úhradu v rámci německého systému, souběžné právo na setrvání v irském systému by zmařilo veškerý účel systému. Pokud by se prokázalo, že pan I má nyní v Německu „pobyt“, bylo by možné tvrdit, že se na něj německý systém sociálního zabezpečení nevztahuje, což by podle názoru irské vlády bylo neslučitelné s obecným účelem nařízení.
21.

Společnosti Alpina River Cruises a Nicko Tours mají za to, že otázka by měla být přeformulována tak, aby směřovala také k přezkumu, zda do působnosti nařízení č. 3577/92 spadá výletní plavba uskutečněná ve vnitřních vodách s jedinou výjimkou plavby po moři trvající zhruba jednu hodinu. Pokud se nařízení č. 3577/92 vztahuje pouze na „námořní“ kabotáž, tedy „na moři“, služba uskutečněná téměř výhradně ve vnitřních vodách by podle jejich názoru zjevně nespadala do jeho působnosti, a neměla by tedy být zakázána na základě článku 224 plavebního zákona. Požadovaná služba tedy podle jejich názoru měla být povolena na základě rozhodnutí Ministerio della Marina Mercantile ze dne 1. června 1957, kterým bylo stanoveno pravidlo o povolení námořní plavby mezi přístavy Chioggia a Porto Levante lodím poskytujícím služby hlavně ve vnitřních vodách.
49.

Předpokládejme na tomto základě, že příslušné vnitrostátní orgány přesto vydají registraci pro generikum za okolností, kdy například panuje nejistota, zda přípravek, ohledně kterého byla podána žádost v souladu s článkem 10, je skutečně generikum referenčního přípravku (nebo pokud vyvstanou pochybnosti ohledně výpočtu desetileté ochranné lhůty). Pokud by držitel neměl právo napadnout uvedené rozhodnutí, – bez ohledu na uplatňované důvody ( 19 ) – bylo by to podle mého názoru jasně v rozporu s cílem zajistit, aby během desetileté ochranné lhůty stanovené v článku 10 směrnice 2001/83 nebyla na trh uvedena žádná konkurenční generika. Jakýkoli jiný závěr by podstatně omezil praktický účinek uvedené ochranné lhůty. To by v důsledku toho bylo v rozporu s cílem, který je základem směrnice, tedy s podporou inovace.
83.

S ohledem na výše uvedené úvahy Soudnímu dvoru navrhuji, aby na obě předběžné otázky odpověděl takto: „1) Článek 4 odst. 1 směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž se rozdílná očekávaná délka života u mužů a žen použije jako pojistněmatematické kritérium pro účely výpočtu zákonem stanovených dávek sociálního zabezpečení, které je třeba vyplácet v důsledku pracovního úrazu, v případě, že při použití tohoto kritéria je jednorázová dávka odškodnění, která má být vyplacena muži, nižší než odškodnění, které by obdržela žena stejného věku, která by se jinak nacházela ve srovnatelné situaci. 2) Posouzení podmínek vzniku odpovědnosti členského státu je záležitostí vnitrostátních soudů. Pokud jde o otázku, zda existuje dostatečně závažné porušení unijního práva, je ale ve prospěch dotyčného členského státu třeba zohlednit zejména to, — že Soudní dvůr ve své judikatuře nezaujal výslovně stanovisko k otázce, zda lze při vyměřování dávek zákonných systémů sociálního zabezpečení, které spadají do oblasti působnosti směrnice 79/7, zohlednit pojistněmatematické faktory týkající se pohlaví, — že Soudní dvůr teprve ve svém rozsudku ve věci Association belge des Consommateurs Test-Achats a další, C‑236/09, prohlásil za neplatný čl. 5 odst. 2 směrnice 2004/113, který zohlednění takových faktorů připouští, současně ale stanovil přechodné období do začátku účinnosti této neplatnosti, a — že unijní zákonodárce ve směrnicích 2004/113 a 2006/54 za určitých podmínek připustil zohlednění takových faktorů při výpočtu dávek ve smyslu těchto směrnic a vnitrostátní zákonodárce na základě toho předpokládal, že předmětné faktory lze zohlednit i v oblasti zákonných systémů sociálního zabezpečení ve smyslu projednávané věci.“
31.

Na rozdíl od toho, co by bylo možné očekávat, Soudní dvůr nezkoumá rozlišitelnost služby jako takové po hospodářské stránce. Ve svém výše uvedeném rozsudku Komise v. Francie (EU:C:2010:253), který se týkal přepravy tělesných ostatků vozidlem poskytnutým pohřebními ústavy, totiž Soudní dvůr odmítl tezi Komise, podle které je třeba rozlišitelnost služby jako takové posuzovat z pohledu očekávání průměrného spotřebitele a z hospodářského hlediska a toto posouzení by mělo spočívat v ověření toho, zda je možné činnost skládající se z několika prvků ve skutečnosti považovat za jedinou službu podléhající jedinému daňovému zacházení, nebo spíše za několik různých služeb, které je možné zdanit odlišně.
63.

To však není míněno jako kritika Verwaltungsgericht. Právě naopak – uvedený soud zjevně přijal promyšlené rozhodnutí nepoložit otázku týkající se tohoto bodu, a proto zcela správně neuvedl odůvodnění a podrobnosti o skutkových okolnostech, které se týkají této otázky. Pokud by se tedy Soudní dvůr měl tímto problémem zabývat, musel by tak učinit bez opory, neznaje důvody, které vedly Verwaltungsgericht k tomu aby se na tento bod Soudního dvora nedotázal, ani skutkový a procesní základ, který by mohl tyto důvody zpochybnit. Soudní dvůr by překročil meze úlohy, která mu byla svěřena, pokud by rozhodl o hypotetickém problému, který mu byl předložen, aniž by měl nezbytné skutkové nebo právní podklady ( 24 ). Zodpovězení otázky vznesené účastníkem původního řízení bez souhlasu předkládajícího soudu by podle mne ještě více překračovalo meze této úlohy.
64.

V tomto případě by předkládající soud mohl vyložit rozhodnutí o začlenění pobočky do seskupení pro účely DPH způsobem, který by vedl k jeho souladu s unijním právem, tedy že by shledal, že žádost o členství v seskupení pro účely DPH mohla podat jen samotná Skandia America Corporation, takže tato společnost by celá byla jeho součástí.
71.

Vzhledem k tomu, že podle nizozemské právní úpravy může být za chybějící pracovní povolení pro pracovníky, kteří jsou státními příslušníky třetích států, činěn odpovědným právě příkazce, je tedy jediným – je-li tomu tak – který se může užitečně dovolávat těchto článků. Pokud by mu byla tato možnost odepřena, znamenalo by to připustit, že systém zavedený nizozemskou právní úpravou, který spočívá v tom, že se v řetězci odpovědnosti dojde až k příkazci, umožňuje zachovat omezení volného pohybu služeb.
59.

Konkrétně, uplatnění jednoročního prodloužení doby vyžadované pro služební postup do každého z prvních tří platových stupňů na zaměstnance, s nimiž nebylo zacházeno diskriminačně, aniž by bylo nové rozhodné datum stanoveno na dřívější datum, by mělo za následek přeřazení těchto zaměstnanců do nižšího platového stupně. Toto přeřazení do nižšího platového stupně by bez doprovodných opatření nevyhnutelně vedlo ke snížení jejich platů. K vyvážení této nevýhody by přitom takové doprovodné opatření mohlo spočívat v tom, že by po určitou přechodnou dobu byly platy, které tito zaměstnanci dříve pobírali, zachovány až do doby, kdy tito zaměstnanci znovu dosáhnou zařazení, které odpovídá jejich zařazení před reformou. Jinými slovy řečeno, jak vysvětluje Komise ve svém vyjádření, platy zaměstnanců, kteří by z důvodu prodloužení dob vyžadovaných pro služební postup tratili na platu, by se nezměnily díky tomu, že by se oddělily od platového stupně, do kterého by byli uvedení zaměstnanci skutečně zařazeni, a to až do doby, kdy by tito zaměstnanci dosáhli stupně odpovídajícího tomuto platu.
80.

Pokud se pro účely projednávané věci budeme držet tohoto vodítka, lze konstatovat, že na jednu stranu by ničím nepodložený výpočet zajišťované částky, jenž by byl pro žalovaného naprosto nesrozumitelný, patrně nebyl slučitelný se zásadou spravedlivého procesu, a tudíž ani s veřejným pořádkem. Na druhou stranu je však nutno konstatovat, že v původním řízení, které se přece jen opíralo o znalecká vyjádření, tomu tak zjevně nebylo a požadavky na odůvodnění kromě toho nelze obecně stanovovat příliš široce. Ačkoli lze v některých právních systémech najít široce přijímané, avšak málo podrobné a na konkrétní okolnosti jednotlivých případů zaměřené metody určování škod, nebylo by příliš srozumitelné, pokud by jejich uplatňování – zasazené do jinak dostatečně odůvodněného rozhodnutí, proti němuž lze podat opravný prostředek – mělo představovat porušení článku 6 EÚLP resp. čl. 47 odst. 2 Listiny a být problematické z hlediska veřejného pořádku členského státu ( 49 ).
33.

V tomto případě by Fonderie 2A musela ve Francii zdanit úplatné dodání zboží podle čl. 2 bodu 1 šesté směrnice, u kterého by se neuplatnilo osvobození od daně. Fonderie 2A by však mohla vzniklou daň z přidané hodnoty bez dalšího vyúčtovat svému kupujícímu, společnosti Atral, protože Atral by měla v této souvislosti v zásadě nárok na odpočet daně ( 7 ). Vzhledem k tomu, že by Fonderie 2A měla dodání zdanit ve Francii, nebyla by Atral povinna zdanit pořízení zboží.
22.

Khaled Boudjlida uvádí, že útvary prefekta, které jsou k tomu jediné příslušné, nebyl nikdy formálně vyslechnut ani ohledně obnovení svého oprávnění k pobytu, ani ohledně rozhodnutí o navrácení. Zastává názor, že pohovor na policii mu neumožnil požádat o povolení pobytu nebo uplatnit argumenty proti rozhodnutí o navrácení, když vůbec nevěděl, jaké rozhodnutí orgány přijmou. Khaled Boudjlida vůbec nepomyslel na to, že by rozhodnutí o navrácení mohlo být přijato téhož dne, aniž by byl vyslechnut ohledně jeho důvodů. Nemohl se tak proti němu bránit, jelikož nebyl vyslechnut v souvislosti se zamýšleným obsahem rozhodnutí o navrácení. Podle K. Boudjlidy při pohovoru na policii vysvětlil, že očekává odpověď na svou žádost o naturalizaci a potvrzuje, že na otázku, zda by souhlasil s opuštěním území, pokud tak prefektura rozhodne, odpověděl, že je připraven opustit území, pokud to bude nutné. Zastává názor, že v tomto pohovoru nic nenasvědčovalo tomu, že měl právo přednést své vyjádření a být vyslechnut před tím, než bylo téhož dne přijeto rozhodnutí o navrácení.
7.

Článek L.313-11 zákona o vstupu a pobytu cizinců a o azylovém právu (code de l’entrée et du séjour des étrangers et du droit d’asile, dále jen „Ceseda“) stanoví: „Kromě případů, kdy přítomnost cizince představuje hrozbu pro veřejný pořádek, se dočasné povolení k pobytu s údajem „soukromý nebo rodinný život“ bez dalšího vydá: […] 7° cizinci, který nežije v polygamii, nespadá do výše uvedených kategorií nebo do kategorií, ve kterých vzniká nárok na sloučení rodiny, jehož osobní a rodinné vazby ve Francii, posouzené zejména na základě jejich pevnosti, trvání a stability, na základě životních podmínek dotyčného, jeho integrace do francouzské společnosti, a na základě povahy jeho vazeb k rodině, která zůstala v zemi původu, jsou takové, že by zamítnutí udělení povolení k pobytu představovalo zásah do jeho práva na respektování soukromého a rodinného života, který by byl nepřiměřený s ohledem na důvody zamítnutí, aniž je vyžadováno splnění podmínky stanovené v článku L.311-7. Integrace cizince do francouzské společnosti se posoudí zejména s přihlédnutím k jeho znalostem republikánských hodnot; […] 11° cizinci, který má obvyklé bydliště ve Francii, jehož zdravotní stav vyžaduje lékařskou péči, jejíž neposkytnutí by pro něj mohlo mít mimořádně závažné následky, s výhradou, že v zemi, ze které pochází, není vhodná péče dostupná, pokud existují výjimečné humanitární okolnosti posouzené správním orgánem po vyjádření generálního ředitele regionální zdravotní agentury, aniž by bylo vyžadováno splnění podmínky stanovené v článku L.311-7. Rozhodnutí o vydání povolení k pobytu přijme správní orgán po vyjádření lékaře regionální zdravotní agentury regionu, ve kterém se nachází bydliště cizince, kterého určí generální ředitel agentury, nebo v Paříži lékaře, vedoucího zdravotní služby policejní prefektury. Lékař regionální zdravotní agentury nebo vedoucí zdravotní služby policejní prefektury mohou žadatele předvolat k lékařské prohlídce před regionální lékařskou komisi, jejíž složení stanoví Conseil d’État nařízením.“
32.

S ohledem na ustanovení o nejvyšší hodnotě předkládající soud nyní klade otázky týkající se jak jeho výkladu (k tomu viz oddíl B), tak i jeho platnosti (k tomu viz oddíl C). V rámci další otázky má být objasněno, zda byl příslušným orgánům účinně oznámen počet hektarů příslušející zemědělskému podniku již v žádosti o prozatímní schválení platebních nároků z vnitrostátní rezervy, nebo teprve jeho uvedením v žádosti o skutečnou platbu (dále jen „formulář IACS“), kterou má zemědělec podat (k tomu viz oddíl D). Kromě těchto otázek je dále třeba objasnit možnost časového omezení účinků rozsudku Soudního dvora (k tomu viz oddíl E).
10.

Gérard Fenoll je popsán předkládajícím soudem jako osoba, která pracovala v SPP, spravovaném Association de parents et d’amis de personnes handicapées mentales (APEI v Avignonu), do kterého nastoupil v roce 1996. Od 16. října 2004 byl G. Fenoll v pracovní neschopnosti. Zbývalo mu tedy za období od 1. června 2003 do 31. května 2004 12 dnů placené dovolené ( 15 ). Gérard Fenoll zůstal v pracovní neschopnosti do 31. května 2005, poté opustil dne 20. června 2005 SPP. SPP se domnívalo, že za období od 1. června 2004 do 31. května 2005 měl G. Fenoll, který pracoval jen 78 dnů, nárok pouze na šest dnů placené dovolené, které byly skutečně G. Fenollovi v červenci 2005 proplaceny.
20.

Vnitrostátní spis obsahuje dokumenty poskytující informace o životním pojištění H. W. Van Leeuwena za období od 10. dubna 2007 až 10. dubna 2008 a období od 10. dubna 2008 do 10. dubna 2009. Pokud je to zároveň typ informací, které W. H. Van Leeuwen obdržel v roce 2008, byla pro určení hodnoty podílů na provedených investicích použita následující metoda. Za období od 10. dubna 2007 do 10. dubna 2008 tudíž byla výchozím bodem hodnota podílů k 10. dubnu 2007. K této částce byly přičteny platby pojistného zaplacené v průběhu tohoto období 12 měsíců. Z této částky pak byly provedeny srážky na rizikovou přirážku, první a opakující se náklady pojišťovny a pojišťovacího poradce nebo agenta, správní náklady a náklady na nákup a prodej (předpokládám, že podílů). Hodnota podílů k 10. dubnu 2008 byla výsledkem tohoto součtu a ztrát nebo zisků z podílů dosažených v období od 10. dubna 2007 do 10. dubna 2008. Tato hodnota pak sloužila jako východisko pro stanovení hodnoty podílů v investičních fondech k 10. dubnu 2009 (za použití stejné metody).
32.

Předkládající soud dále odkazuje na článek 12 směrnice 2004/114. Z tohoto ustanovení vyplývá, že povolení k pobytu est délivré [je vydáváno] studentovi, který splňuje podmínky stanovené v článcích 6 a 7 směrnice 2004/114, na dobu nejméně jednoho roku. Jak přitom uvádí Komise, použití oznamovacího způsobu slovesa „être“ [„být“] hovoří pro výklad tohoto ustanovení v tom smyslu, že jsou-li uvedené podmínky splněny, povolení k pobytu by mělo být vydáno. Formulace tohoto článku tedy patrně podporuje tezi, že směrnice 2004/114 stanoví veškeré podmínky přijímání za účelem studia. Pokud by totiž unijní zákonodárce chtěl ponechat prostor pro uvážení při vydávání tohoto povolení, použil by, jak to ostatně učinil německý zákonodárce, slovní spojení „může být vydáno“.
5.

Body 31, 34, 36, 40 a 44 odůvodnění směrnice 2001/29 zní takto: „(31) Mezi různými skupinami nositelů práv stejně jako mezi různými kategoriemi nositelů práv a uživatelů […] předmětů ochrany musí být zajištěna přiměřená rovnováha práv a zájmů. Stávající výjimky a omezení práv stanovené členskými státy je třeba s ohledem na nové elektronické prostředí přehodnotit. Stávající rozdíly ve výjimkách a omezeních určitých omezených úkonů mají přímé záporné účinky na fungování vnitřního trhu v oblasti autorského práva a práv s ním souvisejících. Takové rozdíly by se mohly zvýraznit dalším rozvojem mezinárodního užívání děl a rozvojem činností překračujících hranice. Pro zajištění náležitého fungování vnitřního trhu je třeba takové výjimky a omezení vymezit více harmonickým způsobem. Míra harmonizace by měla vycházet z dopadu těchto výjimek a omezení na hladké fungování vnitřního trhu. […] (34) Členským státům by měla být dána možnost stanovit určité výjimky nebo omezení pro případy jako jsou vzdělávací nebo vědecké účely ve prospěch veřejných institucí, jakými jsou knihovny a archivy. [...] […] (36) Členské státy mohou stanovit spravedlivou odměnu pro nositele práva rovněž při uplatňování volitelných ustanovení o výjimkách nebo omezeních, která nevyžadují takovou náhradu. […] (40) Členské státy mohou stanovit výjimku nebo omezení ve prospěch určitých neziskových organizací, jako jsou veřejně přístupné knihovny a podobné instituce a také archivy. Tato výjimka nebo omezení by však měly být omezeny na určité zvláštní případy, na které se vztahuje právo na rozmnožování. Taková výjimka nebo omezení by neměly zahrnovat používání v souvislosti s on-line dodávkou chráněných děl nebo jiných předmětů ochrany. […] Je proto třeba podporovat zvláštní smlouvy nebo licence, které bez vytváření nerovnováhy upřednostňují takové organizace a účely, kterým slouží. […] (44) Uplatňování výjimek a omezení stanovených v této směrnici by mělo být činěno v souladu s mezinárodními závazky. Takové výjimky a omezení nesmí být uplatňovány způsobem, který se dotýká oprávněných zájmů nositele práv nebo který je v rozporu s běžným způsobem užití jeho díla nebo jiného předmětu ochrany. Stanovení takových výjimek nebo omezení členskými státy by mělo zejména patřičně odrážet zvýšený hospodářský dopad, který by takové výjimky a omezení mohly mít v souvislosti s novým elektronickým prostředím. Z tohoto důvodu je možné, že rozsah určitých výjimek nebo omezení bude muset být stále užší, dojde-li na určitá nová užití děl chráněných autorským právem nebo jiných předmětů ochrany.“
18.

Ohledně argumentu, že předkládající soud nemůže posoudit skutkové okolnosti nebo že v původním řízení hrozí nebezpečí porušení zásady kontradiktornosti řízení, mám za to, že je rovněž neopodstatněný. Soudní dvůr měl již v rozsudku Österreichischer Gewerkschaftsbund ( 3 ) příležitost posoudit, zda Oberster Gerichtshof při výkonu svých poradních pravomocí v oblasti pracovního práva jedná jako „soudní orgán“ ve smyslu článku 267 SFEU. Je pravda, že v uvedené věci Soudní dvůr neodkazoval výslovně na okolnost, že by předkládající soud nemohl posoudit skutkové okolnosti a že by zásada kontradiktornosti řízení byla omezena. Nemám však za to, že tyto dvě vlastnosti původního řízení odůvodňují jiné rozhodnutí, než jaké přijal Soudní dvůr v uvedené věci v roce 1998.
164.

Guido Strack rovněž zastává názor, že Komise a Tribunál musely zohlednit, zda dotčené osoby již předem udělily souhlas se sdělováním svých osobních údajů ve vztahu ke svým potvrzujícím žádostem. Přinejmenším v jednom případě toto dokonce má vyplývat z dokumentů, které mu byly předány. Tam se žadatel vyjádřil následovně: „In view of the public interest, I cannot treat this as confidential. My question was not confidential. The public interest in this issue must prevail.“ ( 55 )
36.

Úvodem je třeba objasnit, že se v rámci odůvodnění nemůže jednat o otázku, zda Nizozemské království smí podporovat národní památky. Tento cíl by totiž byl v zásadě zajištěn i tehdy, pokud by nizozemský režim daňové podpory platil rovněž pro zahraniční památky. Proti tomu by Nizozemské království nemohlo namítat, že by rozšíření daňové podpory i na zahraniční památky vedlo k menším daňovým příjmům. Podle ustálené judikatury totiž požadavek zamezení úbytku daňových příjmů nepatří mezi naléhavé důvody obecného zájmy, které by mohly odůvodnit omezení svobody zakotvené Smlouvou ( 15 ).
39.

S tím není v rozporu ani skutečnost, že Komise v rámci ústního jednání uvedla, že skutkové okolnosti projednávané věci se liší od věci MDDP, protože VDP by své právo na odpočet daně musela uplatnit dodatečně. S Komisí je sice třeba souhlasit v tom, že VDP by stála před problémem, že by za to dodatečně od svých odběratelů obdržela cenu zvýšenou o DPH, neboť by pro uplatnění nároku na odpočet daně musela zdanit svá plnění původně osvobozená od daně. Již v rámci věci MDDP jsem však poukazovala na to, že osoba povinná k dani může za určitých okolností požadovat od dotčeného členského státu náhradu škody, jestliže již nelze následně vybranou DPH zatížit své odběratele ( 14 ).
26.

Nejprve uvedu několik úvodních poznámek, které jsou relevantní pro obě řízení (k tomu viz níže část A) a posléze přezkoumám, zda Itálie (k tomu viz níže část B) a Řecko (k tomu viz níže část C) provedly oba rozsudky. Na závěr se budu zabývat finančními sankcemi (k tomu viz níže část D).
27.

Předkládající soud neupřesňuje, která ze tří možností čl. 15 odst. 1 [písm. a), b) nebo c)] nařízení č. 44/2001 by mohla být použitelná. Podle mého názoru se může jednat pouze o možnost uvedenou v písmenu c), podle kterého osoba, která vykonává podnikatelské nebo profesní činnosti je musí vykonávat v členském státě, na jehož území má spotřebitel bydliště, nebo pokud se jakýmkoli způsobem taková činnost na tento členský stát nebo na několik členských států včetně tohoto členského státu zaměřuje, přičemž smlouva musí spadat do rozsahu těchto činností. Použití pravidel pro určení příslušnosti vyplývajících z čl. 15 odst. 1 písm. a) (koupě movitých věcí na splátky) a z písmene b) (půjčka návratná ve splátkách nebo jiný úvěrový obchod určený k financování koupě takových movitých věcí) nařízení č. 44/2001 musí být vyloučeno z prostého důvodu, že certifikáty nejsou movitými věcmi ve smyslu uvedeného čl. 15 odst. 1 písm. a) nebo b).
59.

Pokud by pro vnější činnosti Unie měla stačit pouhá existence vnitřních pravomocí, které Unii umožňují, aby přijala prováděcí opatření případně nezbytná ke splnění povinností, které přijala na mezinárodní úrovni, vedlo by to ke značnému rozšíření jejích vnějších pravomocí a téměř úplně by to rozostřilo její pravomoci v této oblasti. To by bylo v rozporu se zásadou svěření pravomoci (čl. 5 odst. 1 první věta SEU).
54.

Tribunál totiž v bodech 36 až 39 tohoto rozsudku pouze uvedl, a vycházel přitom z úvah uvedených v bodech 27 až 30 téhož rozsudku, že zohlednění takové prémie, jako je prémie dotčená v projednávané věci, v rámci stanovení běžné hodnoty, má za následek, že se do výpočtu této hodnoty vloží faktor, který není určen ke stanovení ceny, za kterou je výrobek prodáván v zemi původu, ale který se týká výlučně finanční schopnosti konkrétního domácího kupujícího. Zahrnutí takového prvku do výpočtu běžné hodnoty podle Tribunálu uměle zvyšuje výsledek tohoto výpočtu, takže tento výsledek již co nejspolehlivěji neodráží prodejní cenu výrobku, kterou by výrobek měl, kdyby byl prodán v zemi původu v běžném obchodním styku.
24.

Ministr měl za to, že prohlášení C o tom, že je homosexuál není hodnověrné, jelikož jeho tvrzení jsou nekonzistentní. C tvrdil, že si byl schopen přiznat, že je možná homosexuál až poté, co opustil zemi původu. Byl přesvědčen, že měl takovéto pocity od svých 14 nebo 15 let a informoval příslušné orgány o tom, že měl sexuální poměr s jedním mužem v Řecku. Přesto svou dřívější žádost o přiznání postavení uprchlíka založil na tom, že měl v zemi svého původu potíže vzhledem k tomu, že měl sexuální poměr s dcerou svého zaměstnavatele. Ministr dospěl k názoru, že C mohl, a také měl, sdělit svou sexuální orientaci v dřívějším řízení. Ministr rozhodl, že skutečnost, že C předložil film, ve kterém vykonává homosexuální akt s mužem, neprokazuje, že je homosexuál. Navíc C nebyl schopen jasně uvést, jak zjistil svou sexuální orientaci, a nebyl schopen odpovědět na otázky týkající se například označení organizací v Nizozemsku, které hájí práva homosexuálů. Ministr zamítl žádost C o přiznání postavení uprchlíka rozhodnutím vydaným dne 8. října 2012.