ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12.

Duální aspekt parlamentní imunity je patrný ze znění a systematiky článků 9 a 10 Protokolu. Článek 10 stanoví okolnosti, za kterých může člen požívat imunity v průběhu zasedání Parlamentu na území vlastního členského státu, jiného členského státu nebo během cesty na místo zasedání Parlamentu a při návratu z něj, a dále stanoví, že Parlament může zbavit člena imunity a imunity se nelze dovolávat v případě přistižení člena při činu. Zde bylo úmyslem zákonodárce Společenství chránit členy Evropského parlamentu proti zásahům, které by mohly mít vliv na jejich možnosti účastnit se zasedání Parlamentu a vykonávat jejich parlamentní povinnosti. Nicméně Parlament může vždy člena této výsady zbavit, pokud má za to, že jeho jednání nesouvisí s jeho funkcí člena Parlamentu, a tudíž nemůže požívat parlamentní imunity. Například, pokud je člen obviněn z podvodu nebo vraždy, Parlament by jej měl v zásadě zbavit imunity navzdory skutečnosti, že jeho odsouzení mu znemožní výkon parlamentních povinností, jelikož tyto činy absolutně nesouvisí s povahou funkce člena Evropského parlamentu, ledaže ovšem Parlament má důvody k tomu, aby se domníval, že obžaloba je zcela nedůvodná a jejím cílem je zasáhnout do politických funkcí člena Evropského parlamentu a zabránit mu ve výkonu jeho poslaneckých povinností. Na rozdíl od toho článek 9, který se uplatní na názory a hlasování členů Evropského parlamentu při výkonu jejich funkcí, má chránit především integritu politické rozpravy, a tudíž integritu Evropského parlamentu jako takového a procesů v něm probíhajících. Přijetí opatření proti členovi ve vztahu k jeho názoru nebo jeho hlasování ve funkci člena Evropského parlamentu by bylo zásahem proti samotnému Parlamentu, jelikož by narušilo jeho postavení jakožto fóra par excellence pro otevřenou debatu a demokratickou rozpravu. Samozřejmě, v rámci článku 9, jakož i v rámci článku 10 jednotliví členové rovněž požívají imunity tak, aby se nemuseli hájit u soudu; nicméně důvodem pro to je, že možnost zahájit soudní řízení ohledně názorů nebo hlasování v Parlamentu by byla zásahem do základů deliberativní, reprezentativní demokracie.
8.

Také osmý bod odůvodnění rozhodnutí odkazuje na vnější politky Společenství: „Finanční operace EIB by měly být v souladu s vnějšími politikami EU, včetně specifických regionálních cílů, a měly by je podporovat. Zajištěním celkové soudržnosti s činnostmi EU by financování EIB mělo doplňovat odpovídající politiky, programy a nástroje pomoci Společenství v jednotlivých regionech. Součástí finančních cílů EIB ve všech způsobilých regionech by dále měla být ochrana životního prostředí a zabezpečení dodávek energie do členských států. Finanční operace EIB by měly být prováděny v zemích, které splňují příslušné podmínky v souladu s dohodami EU na vysoké úrovni o politických a makroekonomických aspektech.“
45.

Předkládající soud správně poznamenává, že zvláštní právo není právem, které by se vztahovalo na informace, které jsou v databázi uloženy ( 25 ). Nicméně jak Komise správně zdůrazňuje, neznamená to, že zvláštní právo se týká hmotné databáze jako takové. Chrání naopak výsledek vkladu do metodického a systematického uspořádání nezávislých údajů jako nehmotnou věc, bez ohledu na nosič, prostřednictvím kterého je dán k dispozici. Je v tomto ohledu spíše jako text, který zůstává stejný bez ohledu na to, zda je dán k dispozici prostřednictvím papírové kopie knihy, elektronické knihy, internetu, promítání na budovu nebo jiného druhu nosiče. Zda někdo použije kopírovací přístroj, aby si okopíroval na papír knihu v papírové podobě, zkopíruje ji elektronicky z elektronické knihy nebo z internetu a vloží ji do jiného dokumentu nebo zhotoví digitální fotografii projekce a umístí ji digitálně do nového dokumentu, pořád se jedná o „rozmnožování“ textu.
4.

Článek 3 směrnice upravuje povinnosti veřejné služby, které členské státy mohou uložit elektroenergetickým podnikům, a ochranu spotřebitele. Odstavce 2, 3, 5 a 8 tohoto ustanovení znějí následovně (výňatek): „2. S plným ohledem na související ustanovení Smlouvy, zejména na její článek 86, mohou členské státy uložit z důvodů obecného hospodářského zájmu podnikům působícím v elektroenergetice povinnosti veřejné služby, které se mohou týkat bezpečnosti, včetně zabezpečení dodávek, pravidelnosti, kvality a cen dodávek, jakož i ochrany životního prostředí, včetně energetické účinnosti a ochrany klimatu. Tyto povinnosti musí být jasně vymezeny, být průhledné, nediskriminační, kontrolovatelné a zaručovat rovnost přístupu pro elektroenergetické podniky Evropské unie k zákazníkům v jednotlivých členských státech. 3. Členské státy zabezpečí, aby alespoň všichni zákazníci v domácnostech, a pokud to členské státy uznají za vhodné, i malé podniky (především podniky s méně než 50 zaměstnanci a s ročním obratem nebo bilanční sumou nejvýše 10 milionů eur) mohli využívat univerzální služby, což znamená mít na jejich území právo na dodávky elektřiny ve stanovené kvalitě za přiměřené, jednoduše a jasně srovnatelné a průhledné ceny. […] Členské státy uloží distribučním podnikům povinnost připojit zákazníky do své soustavy za podmínek a při dodržení sazeb stanovených postupem podle čl. 23 odst. 2. […] 5. Členské státy přijmou vhodná opatření na ochranu konečných spotřebitelů, a zejména zabezpečí, aby existovaly dostatečné záruky na ochranu ohrožených spotřebitelů, včetně opatření na zabránění jejich odpojení. […] Členské státy zabezpečí vysokou úroveň ochrany zákazníka, zejména s ohledem na průhlednost týkající se smluvních podmínek, obecných informací a mechanismů řešení sporů. Členské státy zajistí, aby oprávněný zákazník byl skutečně schopen přejít k jinému dodavateli. Tato opatření musí zahrnovat opatření uvedená v příloze A, alespoň pokud jde o zákazníky v domácnostech. […] 8. Členské státy se mohou rozhodnout neuplatňovat články 6, 7, 20 a 22, pokud by jejich použití právně nebo fakticky bránilo plnění povinností uložených elektroenergetickým podnikům z důvodů obecného hospodářského zájmu a pokud tím rozvoj obchodu nebude ovlivněn do té míry, že by to bylo v rozporu se zájmy Společenství. Zájmy Společenství mimo jiné zahrnují hospodářskou soutěž s ohledem na oprávněné zákazníky v souladu s touto směrnicí a s článkem 86 Smlouvy.“
(37)

vzhledem k tomu, že zpracování osobních údajů pro účely žurnalistiky nebo uměleckého či literárního vyjádření, zejména v audiovizuální oblasti, by mělo opravňovat k výjimce z některých ustanovení této směrnice nebo k jejich omezení v míře nezbytné pro vytvoření souladu základních práv jednotlivců se svobodou projevu, zejména se svobodou získávat nebo sdělovat informace tak, jak to zejména zaručuje článek 10 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod; že tedy přísluší členským státům, aby pro účely udržování rovnováhy mezi základními právy stanovily nezbytné výjimky a omezení, pokud jde o obecná opatření týkající se oprávněnosti zpracování údajů, o opatření týkající se předávání údajů do třetích zemí a pravomocí orgánů dozoru, aniž by nicméně stanovily výjimky z opatření pro zajištění bezpečnosti zpracování; že by bylo rovněž vhodné svěřit alespoň příslušnému orgánu dozoru v této oblasti některé pravomoci dodatečně [vykonávané a posteriori], které budou spočívat například v pravidelném zveřejňování zprávy nebo v předávání věcí soudním orgánům.“
14.

Soud prvního stupně (první senát) dne 13. prosince 2006 vynesl rozsudek ve spojených věcech T-217/03 a T-245/03. Soud prvního stupně zamítl, s výjimkou dvou, všechna návrhová žádání žalobců ve spojených věcech. V tomto ohledu Soud prvního stupně, zaprvé, uvedl, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění, když v napadeném rozhodnutí neuvedla, že pro účely zjištění, zda pokuty nepřesahují horní hranici 10 % stanovenou čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, použila obrat základních členů žalobců, a rovněž neuvedla okolnosti, které jí umožnily zohlednit tyto souhrnné údaje o obratu. Nicméně Soud prvního stupně rozhodl, že Komise oprávněně zohlednila obrat základních členů žalobců pro účely výpočtu horní hranice, jestliže působili na trzích dotčených protiprávním jednáním sankcionovaným v napadeném rozhodnutí, a měl za to, že za těchto podmínek by porušení povinnosti odůvodnění nemělo vést ke zrušení napadeného rozhodnutí, neboť by to vedlo jen k přijetí dalšího rozhodnutí v podstatě totožného se zrušeným, ani ke změně výše pokut. Soud prvního stupně, zadruhé, uvedl, že pokuty uložené žalobcům by měly být na základě bodu 5 písm. b) pokynů sníženy o 70 % namísto o 60 %, které uplatnila Komise.
155.

Zdá se mi, že tento druhý důvod kasačního opravného prostředku je každopádně nadbytečný nebo neúčinný. Buď je čl. 12 odst. 3 přílohy XIII služebního řádu platný, nebo musí být prohlášen za protiprávní, jelikož porušuje zásadu rovného zacházení. Pokud by byl platný, Komise by byla povinna jmenovat navrhovatele v souladu s jeho ustanoveními, a jelikož se netvrdí, že čl. 12 odst. 3 sám o sobě porušuje zásady zde dovolávané, těchto zásad by nebylo možné se dovolávat za účelem toho, aby Komise přijala rozhodnutí v rozporu s těmito ustanoveními. Pokud by byl prohlášen za protiprávní, rozhodnutí o jmenování přijatá na jeho základě by musela být v každém případě zrušena a musela by být přijata nová rozhodnutí v souladu se zásadou rovného zacházení. Tato nová rozhodnutí musí být samozřejmě v souladu se všemi zásadami dovolávanými v souvislosti s tímto důvodem kasačního opravného prostředku, ale je v tomto ohledu irelevantní, zda tyto zásady byly dodrženy u prvních rozhodnutí.
18.

Jak však soud a quo zdůraznil, požadavek hospodárnosti řízení svědčí v této fázi ve prospěch relevance otázky slučitelnosti dotčeného ustanovení ústavy s právem Společenství. Pokud by totiž Soudní dvůr měl za to, že nemůže odpovědět na předběžnou otázku týkající se výkladu a nechal by nejprve předkládající soud rozhodnout otázku souladu ustanovení zákona č. 3021/2002 s čl. 14 odst. 9 ústavy, bylo by důvodné se domnívat, že pokud by uvedený soud zrušil osvědčení z důvodu porušení ústavy tímto zákonem, otázka slučitelnosti napadeného ustanovení ústavy s právem Společenství by se pravděpodobně k Soudnímu dvoru dříve či později vrátila, neboť ESR by s největší pravděpodobností byla nucena odmítnout vydat osvědčení nezbytné k zadání dotčené veřejné zakázky, a to z důvodu, že dotčený zhotovitel stavebních prací (K. Sarantopoulos) by nebyl schopen prokázat, že nespadá pod případ neslučitelnosti uvedený v ústavě. Konečný výsledek sporu v původním řízení tedy závisí na souladu zvláštního režimu neslučitelnosti mezi odvětvím stavebních prací a odvětvím sdělovacích prostředků s právem Společenství. Je tedy v zájmu hospodárnosti řízení poskytnout již na tomto místě předkládajícímu soudu prvky výkladu práva Společenství, které mu umožní rozhodnout, neboť pokud by dospěl k závěru o neslučitelnosti uvedeného režimu, který je stanoven ústavou a proveden zákonem č. 3021/2002, s právem Společenství, neměl by jinou volbu než, jak uvedl soud a quo, jej neuplatnit, a tudíž zamítnout žalobu společnosti Michaniki a potvrdit zadání zakázky společnosti Pantechniki.
21.

Nizozemská vláda při jednání kladla větší důraz na to, že mají-li služby splňovat podmínky pro osvobození od daně, musejí být poskytovány ve společném zájmu všech členů seskupení, a nikoli v individuálním zájmu určitých členů. Rozdíl ilustrovala na příkladu rady pro školní stížnosti, která poskytuje všem školám v Nizozemsku podporu při rozhodování o stížnostech. Tato služba je poskytována ve společném zájmu všech škol, i když některé školy ji v daném období nevyžadují, či ji nevyžadují vůbec, a musí tedy být osvobozena od daně na základě čl. 13 části A odst. 1 písm. f). Naproti tomu, pokud by nějaká škola chtěla od právníků rady získat právní poradenství, například v oblasti DPH, jednalo by se o službu v individuálním zájmu školy, a nebyla by od daně osvobozena.
105.

S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na otázky položené Tribunal d’instance du VIIème arrondissement de Paris odpověděl takto: „1. Kopírovací funkce multifunkčních přístrojů, jako jsou ty, které byly popsány v tomto řízení, představuje „specifickou funkci, jinou než je zpracování dat“ ve smyslu poznámky 5 E kapitoly 84 KN. 2. Existence této specifické funkce brání zařazení pod výrobky výpočetní techniky kapitoly 84 ve smyslu poznámky 5 E této kapitoly pouze tehdy, jestliže je tato funkce jedinou funkcí zajišťovanou přístrojem, který má být zařazen. 3. V rámci KN z roku 2006 musí být zařazení multifunkčních přístrojů, které zajišťují funkce tisku, skenování a kopírování, uskutečněno na základě všeobecného pravidla č. 3. Pokud je možné určit jedinou převažující funkci nebo soubor převažujících funkcí, které mohou spadat do téže třídy nebo téže kapitoly KN, musí být zařazení uskutečněno na základě písmene b) výše uvedeného všeobecného pravidla, za případného použití poznámek, které předcházejí dotčené třídě nebo dotčené kapitole. V opačném případě je třeba použít písmeno c). 4. Multifunkční přístroje, jako jsou ty, jež jsou předmětem tohoto řízení, musí být zařazeny do položky 847160 KN z roku 2006. 5. Přezkum položené otázky neodhalil žádné důvody, které by mohly ovlivnit platnost nařízení Komise (ES) č. 400/2006 ze dne 8. března 2006 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury.“
—

určil, že Francouzská republika tím, že nepřijala všechna opatření nezbytná k vyhovění rozsudku Soudního dvora ze dne 15. července 2004 ve věci C-419/03, týkajícímu se toho, že do svého vnitrostátního práva neprovedla ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS, která se odchylují nebo jdou nad rámec ustanovení směrnice Rady 90/220/EHS ze dne 23. dubna 1990 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 228 odst. 1 ES;
24.

Předem bych rád uvedl, že prvních sedm důvodů kasačního opravného prostředku se mi jeví jako irelevantní, a z toho důvodu by jim nemělo být vyhověno. Naopak z osmého důvodu kasačního opravného prostředku vyplývá několik důležitých problémových otázek, jejichž řešení bude třeba věnovat zvláštní pozornost při rozhodování v projednávané věci. Každopádně v zájmu úplnosti se budu nyní zabývat zvlášť jednotlivými důvody kasačního opravného prostředku, a to v pořadí zvoleném Komisí, takže nejdříve přezkoumám důvody, které by v případě, že by jim bylo vyhověno, vedly ke zrušení napadeného rozsudku v plném rozsahu. Osmý důvod, kterým se budu zabývat naposledy, by skutečně, bylo-li by mu vyhověno, sám o sobě vedl pouze k částečnému zrušení napadeného rozsudku.
34.

Toto tvrzení mě nepřesvědčilo. Znamenalo by to, že daňové důsledky jakékoliv transakce by závisely a) na daňovém režimu členského státu nabývající společnosti a b) na zvláštní dohodě mezi stranami (která by pravděpodobně odrážela jejich vzájemnou vyjednávací sílu v dané době). To by bylo nejen v rozporu se zněním směrnice, ale rovněž by to narušovalo právní jistotu, kterou směrnice poskytuje. Krom toho je znění čl. 8 odst. 1 vyčerpávající a bezpodmínečné. Neodkládá daň v závislosti na podrobnostech daňového režimu členského státu, ve kterém se nachází nabývající společnost nebo v závislosti na dohodě mezi stranami transakce.
41.

Co se týče posledně uvedeného ohledu, je pravdou, že odpočitatelnost daně na vstupu je explicitní podmínkou pouze pro uplatnění čl. 5 odst. 6 a čl. 6 odst. 2 písm. a), ale mám za to, že je nutně implicitní v čl. 6 odst. 2 písm. b). Není tam explicitní v zásadě proto, že ustanovení odkazuje hlavně na služby poskytované zaměstnanci, a náklady na zaměstnance (ve formě mzdy) nejsou předmětem DPH. Pokud však má být komplexní dodání klasifikováno jako poskytování služeb ( 17 ), použité zboží bylo obvykle předmětem DPH. A základem daně při poskytování všech služeb uvedených v čl. 6 odst. 2 je „výše výdajů na poskytování služeb vynaložených osobou povinnou k dani“ [čl. 11 část A odst. 1 písm. c)]. Pokud by se do tohoto základu daně zahrnula výše výdajů na dodání, ze kterých nebyla daň na vstupu odpočitatelná, bylo by to v rozporu nejenom se systémem čl. 5 odst. 6 a čl. 6 odst. 2 jako celkem, ale rovněž se základní zásadou neutrality DPH pro osoby povinné k dani.
27.

Názor, že nezisková sdružení mohou soutěžit, aby získala dary od veřejnosti, a tudíž se zapojit do podnikání nebo obchodní činnosti, v širším smyslu těchto pojmů, když vybírají a rozdělují dary, považuji v zásadě za správný. Mimoto, mám za to, že nezisková sdružení jsou v zásadě hráči na trhu, kteří získávají a poskytují výrobky nebo služby ( 13 ). I když zasazení některých neziskových sdružení do obchodního nebo podnikatelského kontextu nemusí možná odpovídat našemu chápání takových subjektů, mám za to, že zcela přehlížet obchodní nebo podnikatelské prostředí, ve kterém se pohybují, by bylo nerealistické ( 14 ) a mohlo by případně narušit jejich činnosti.
39.

To vyplývá zejména z toho, že čl. 3 bod 4 směrnice o spalování odpadů uvádí pyrolýzu a zplynování jako příklady tepelného zpracování, jestliže jsou při zpracovávání vzniklých látek následně spalovány. Pokud by produkty tepelného zpracování již nespadaly do oblasti působnosti směrnice o spalování odpadů, nevztahovala by se již směrnice na vlastní spalování těchto látek. Převážná část směrnice, jmenovitě ustanovení o spalování ( 9 ), by tím při zplynování s následným spalováním vyzněla naprázdno.
73.

Pokud bychom připustili, že by K. Schwarz mohl používat svůj rakouský řidičský průkaz, i když se nepodrobil žádné zkoušce, která by potvrzovala jeho způsobilost k řízení, vedlo by to k obcházení bezpečnostních pravidel stanovených směrnicí 91/439 a k porušení jejího cíle, kterým je přispět ke zlepšení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích.
9.

V letech 1994, 1995 a 1997 Cobelfret utrpěla ztrátu, a nemohla tedy pro tyto roky využít ADBI. V roce 1996 přesáhla výše ADBI, který mohla Cobelfret využít, výši jejího zdanitelného zisku o částku 277432 EUR. Tuto nevyužitou část nemohla převést do následujícího roku, kdy utrpěla ztrátu. Cobelfret má za to, že Belgie tedy neosvobodila skutečně dividendy od daně, neboť daňové ztráty, které mohou být převedeny do následujících období, jsou sníženy tak, že v následujícím roce je zdanitelný zisk uměle navýšen o částku dividend, které měly být osvobozeny od daně.
15.

Zaprvé tvrdí, že je vyloučena existence převodu ve smyslu směrnice, jelikož nebylo prokázáno, že součásti podniku nabyté společností Ferrotron představovaly jednotku, která by mohla být předmětem takového převodu. Zadruhé uvádí, že i za předpokladu, že by se jednalo o převod ve smyslu směrnice, neznamená to, že by byl rovněž převeden pracovní poměr žalobce v původním řízení, jelikož úkoly u společnosti ET plnil z převážné části v jiných odděleních než v oddělení F+E/ET-Systeme a jeho úkoly tudíž nebylo možné přiřadit tomuto oddělení ( 5 ). Zatřetí, žalovaná v původním řízení uvádí, že žalobce v původním řízení pozbyl práva dovolávat se převedení svého pracovního poměru, jelikož přesto, že mu byla smlouva mezi společnostmi Ferrotron a ET známa, vyčkával až do okamžiku, kdy bude úpadek společnosti ET zřejmý, než předložil své požadavky žalované v původním řízení.
Z vyjádření předložených Soudnímu dvoru krom toho rovněž vyplývá, že Komise přistoupila ke koordinaci Společenství, jejímž předmětem bylo zejména uplatňování kapitoly XI-2 úmluvy SOLAS, jakož i předpisu ISPS, s cílem předložit na 80. zasedání výboru pro námořní bezpečnost MNO postoj Společenství. Komise tak předložila Radě dne 27. dubna 2005 pracovní dokument nazvaný „IMO – European Community position to be adopted by the Council on maritime issues for the 80th session of the Maritime Safety Committee (MSC 80) meeting in London from 11 to 20 May 2005“ ( 17 ). Tento dokument byl přezkoumán skupinou odborníků svolanou předsednictvím dne 29. dubna 2005 a byl potvrzen pracovní skupinou pro námořní záležitosti v rámci Rady dne 3. května 2005 ( 18 ). Současně ze spisu vyplývá, že Řecká republika byla Komisí opakovaně vyzvána stáhnout svůj národní návrh předaný dne 18. března 2005 MNO, ale bezvýsledně. Skutečnost, že se v dokumentu, který vyjadřuje postoj Společenství, na tento návrh neodkazuje, lze vnímat jako výsledek tohoto přístupu Řecké republiky.
68.

Zdá se, že před tím, než nařízení č. 2988/95 vstoupilo v platnost, německé soudy používaly § 195 BGB per analogiam na situace zahrnující správní zpětné vymáhání částek. Použití per analogiam není použitím, které se jasně a jednoznačně odchyluje od standardní promlčecí doby stanovené nařízením pro řízení týkající se „jakéhokoli porušení právního předpisu Společenství vyplývající[ho] z jednání [konání] nebo opomenutí hospodářského subjektu, v důsledku kterého je nebo by mohl být poškozen souhrnný rozpočet Společenství“. Nařízení č. 2988/95 nyní stanoví standardní promlčecí dobu (obvykle čtyřletou). Vzhledem k tomu, že je promlčecí doba obsažena v nařízení, je přímo použitelná. Použití delší promlčecí doby na základě předchozí soudy uplatňované analogie by bylo v přímém rozporu s požadavky právní jistoty. Z tohoto důvodu jsem toho názoru, že obecná promlčecí doba v § 195 BGB nemůže být použita na základě čl. 3 odst. 3 nařízení.
34.

Co se týče prvního bodu, mám za to, že pouhý „osobní charakter“ transakcí, které jsou uvedeny v bodě XI, nemůže mít za následek, že se uvedený bod vztahuje pouze na operace uzavřené mezi fyzickými osobami. Ostatně takové omezení dosahu pohybu kapitálu uvedeného v bodě XI by bylo obtížně pochopitelné. Je totiž například obtížné připustit, že vyrovnání dluhů přistěhovalci v předešlé zemi pobytu, což je operace uvedená ve zmíněném bodu stejně jako dar, nemůže zahrnovat takové vyrovnání ve prospěch právnických osob. Mimoto se zdá trochu protichůdné tvrdit po vzoru většiny vlád, které předložily Soudnímu dvoru svá vyjádření, že pohyb kapitálu zahrnuje výhradně operace s výlučně ekonomickým účelem, a současně uvádět, že z operací osobního charakteru pouze ty, které jsou uzavřeny mezi fyzickými osobami, patří do oblasti působnosti volného pohybu kapitálu.
44.

Pokud jde o dokument BREF 2003, je třeba upozornit na to, že tento dokument sice uvádí pouze nosnice, brojlery, krůty, kachny a perličky a podrobně se zabývá pouze prvními dvěma kategoriemi drůbeže, avšak jasně se jeví, že dotčený výčet platí pouze pro „tento dokument“ ( 18 ), aniž by byl v důsledku toho dotčen výklad pojmu „drůbež“ ve smyslu směrnice 96/61. Jak ostatně Komise připomenula ve svém písemném vyjádření, dokument nazvaný „IPPC BREF Outline and Guide“, který zveřejnila v prosinci 2005 ( 19 ), výslovně upřesňuje, že dokument BREF nevykládá směrnici 96/61. V tomto ohledu dodávám, že pokud by byl dokumentu BREF 2003 přisouzen význam pro výklad této směrnice, znamenalo by to například vyloučení hus z působnosti pojmu „drůbež“ ve smyslu uvedené směrnice, zatímco všichni účastníci řízení, kteří předložili vyjádření Soudnímu dvoru, se správně shodují na tom, že tato zvířata do této druhové kategorie patří. Jinými slovy skutečnost, že v dokumentu BREF 2003 jsou zmíněny nebo přezkoumány pouze některé kategorie drůbeže, neznamená, že obsah výrazu „drůbež“ ve smyslu směrnice 96/61 je omezen na zmíněné kategorie. Krom toho přijetí restriktivního výkladu pojmu „drůbež“, který by byl omezen na druhy vyjmenované v dokumentu BREF 2003, by ohrozilo účel směrnice 96/61, jak jsem již měl příležitost v tomto stanovisku vyzdvihnout.