ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

V případě kladné odpovědi na první otázku, v jakém smyslu mají být vykládány návětí a písm. c) článku 3 nařízení (ES) č. 469/2009 v případě, kdy platný základní patent chrání několik výrobků a ke dni podání žádosti o vydání osvědčení pro jeden z těchto výrobků (A) dosud nebyla vydána osvědčení pro další výrobky chráněné tímtéž základním patentem (B, C), ale osvědčení pro tyto výrobky (B, C) byla vydána ještě před rozhodnutím o žádosti o vydání osvědčení pro první výrobek (A)?
CS Úřední věstník Evropské unie C 26/32

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 8. listopadu 2012 — Jessy Saint Prix v. Secretary of State for Work and Pensions

(Věc C-507/12)

2013/C 26/59

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom

Účastníci původního řízení

Navrhovatelka: Jessy Saint Prix

Odpůrce: Secretery of State for Works and Pensions

Předběžné otázky

1) Je třeba právo pobytu přiznané „pracovníkovi“ v článku 7 směrnice o občanství (1) vykládat tak, že se vztahuje pouze na osoby, i) u kterých trvá pracovní poměr, ii) které se (přinejmenším za určitých okolností) ucházejí o zaměstnání, nebo iii) na které se vztahují rozšíření v čl. 7 odst. 3, nebo je třeba tento článek vykládat tak, že nebrání tomu, aby bylo právo pobytu přiznáno i dalším osobám, které zůstávají „pracovníky“ pro tento účel?

2) i) Platí-li posledně uvedený výklad, vztahuje se na ženu, která z opodstatněných důvodů spojených fyzickými omezeními vyplývajícími z pozdního stadia těhotenství (a situace po narození dítěte) přestala pracovat nebo se ucházet o zaměstnání? ii) Pokud ano, má taková žena nárok na to, aby se na ní vztahovala definice vnitrostátního práva ohledně doby, kdy je opodstatněné, aby tak učinila?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).
1)

Je třeba čl. 1 odst. 4 směrnice [Rady 91/477/EHS, dále jen „směrnice“] ve spojení s článkem 3 směrnice a s čl. 45 odst. 1 a čl. 52 odst. 1 Listiny vykládat tak, že a) brání členskému státu přijmout takovou právní úpravu, která by neumožňovala vydání evropského zbrojního pasu podle čl. 1 odst. 4 směrnice držiteli zbrojního průkazu (příslušného oprávnění držet zbraň), který byl vydán pro jiné než lovecké nebo sportovní účely a který mu jinak umožňuje držení (jakož i nošení) střelné zbraně, pro kterou vydání tohoto evropského zbrojního pasu žádá, a to i přesto, že: b) právní úprava tohoto členského (domovského) státu umožňuje tomuto držiteli i bez evropského zbrojního průkazu vyvézt takovou střelnou zbraň ze svého území na území jiného členského státu jen na základě splnění oznamovacích povinností, přičemž postavení tohoto držitele by se ve vztahu k tomuto domovskému členskému státu ani při vydaní evropského zbrojního průkazu nijak nezměnilo (tedy tento držitel by musel splnit pouze tytéž oznamovací povinnosti)?
CS Úřední věstník Evropské unie C 32/8

Žaloba podaná dne 27. listopadu 2012 — Evropská komise v. Kyperská republika

(Věc C-545/12)

2013/C 32/11

Jednací jazyk: řečtina

Účastnice řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch, J. Hottiaux a M. Konstantinidis, zmocněnci)

Žalovaná: Kyperská republika

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že Kyperská republika tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (přepracované znění) (Úř. věst. L 403, 30.12.2006, s. 18), a v každém případě tím, že o všech předmětných předpisech neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 16 téže směrnice;

— uložit Kyperské republice ve smyslu čl. 260 odst. 3 SFEU zaplacení denního penále ve výši EUR 6 504,96, počítaného ode dne vydání rozsudku Soudního dvora;

— uložit Kyperské republice náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Článek 16 odst. 1 směrnice 2006/126/ES ukládá členským státům povinnost přijmout a zveřejnit do 19. ledna 2011 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s novými ustanoveními zavedenými dotčenou směrnicí, jejichž výčet tato směrnice uvádí.

Kyperská republika plně neprovedla ustanovení směrnice do svého vnitrostátního právního řádu. Komise zejména poukazuje na to, že ke dni podání žaloby Kyperská republika neprovedla do svého vnitrostátního právního řádu čl. 1 odst. 1, článek 3, čl. 7 odst. 1, 3 a 5, článek 10 a článek 15, jakož i přílohu I bod 2, přílohu II bod 5.2 a přílohy IV, V a VI směrnice.

Komise má tudíž za to, že Kyperská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 260 odst. 3 SFEU.
1)

Za okolností, kdy i) se roční mzda zaměstnance skládá ze základní mzdy a plateb provizí poskytnutých na základě smluvního nároku na provizi; ii) se provize vyplácí na základe dosaženého objemu prodejů a smluv uzavřených zaměstnavatelem v důsledku práce zaměstnance; iii) se provize vyplácí zpětně a výše provize vyplacené v daném referenčním období se mění podle hodnoty dosaženého objemu prodejů a uzavřených smluv a okamžiku takových prodejů; iv) po dobu čerpání dovolené za kalendářní rok zaměstnanec nevykonává žádnou práci, ze které by mu vyplýval nárok na tyto platby provizí, a tedy nezískává za taková období provizi; v) po dobu vyplácení mzdy, které zahrnuje období čerpání dovolené za kalendářní rok, zaměstnanec má nárok na základní mzdu a nadále dostává platby provizí založené na dříve vydělané provizi, a vi) jeho průměrný příjem z provizí v průběhu roku je nižší, než by byl v případě, pokud by zaměstnanec nečerpal dovolenou, neboť po dobu období čerpání dovolené nevykonává žádnou práci, ze které by mu vyplýval nárok na platbu provizí; vyžaduje článek 7 směrnice 93/104/ES (1), ve znění směrnice 2003/88/ES (2), aby členské státy přijaly opatření k zajištění vyplácení odměny zaměstnanci za období čerpání dovolené za kalendářní rok na základě plateb provizí, které by získal po dobu tohoto období, pokud by nečerpal dovolenou, jakož i jeho základní mzdy?
CS Úřední věstník Evropské unie C 55/3

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 19. listopadu 2012 — T. C. Briels a další v. Minister van Infrastructuur en Milieu

(Věc C-521/12)

2013/C 55/04

Jednací jazyk: nizozemština

Předkládající soud

Raad van State

Účastníci původního řízení

Žalobci: T. C. te. Briels, M. Briels-Loermans, R. L. P. Buchholtz, Stichting A2 Platform Boxtel e. o. a další, H. W. G. Cox, G. P. A. Damman, P. A. M. Goevaers a další, J. H. van Haaren a L. S. P. Dijkman, R. A. H. M. Janssen, M. M. van Lanschot, J. E. A. M. Lelijveld a další, A. Mes a další, A. J. J. Michels, VOF Isphording a další, M. Peijnenborg a S. Peijnenborg-van Oers, G. Oude Elferink, W. Punte a P. M. Punte Cammaert, Stichting Reinier van Arkel, E. de Ridder, W. C. M. A. J. G. van Rijckevorsel a M. van Rijckevorsel-van Asch van Wijck, Vereniging tot Behoud van het Groene Hart van Brabant a Stichting Boom en Bosch, Stichting Overlast A2 Vught e. o., Streekraad Het Groene Woud en De Meijerij, A. C. M. W. Teulings a Stichting Bleijendijk, M. Tilman, Vereniging van Eigenaars Appartementengebouw De Heun I a další, M. C. T. Veroude, E. J. A. M. Widlak, Van Roosmalen Sales BV a další, M. A. A. van Kessel, Bricorama BV a další

Žalovaný: Minister van Infrastructuur en Milieu

Další účastníci řízení: Burgemeester en wethouders van Best, Burgemeester en wethouders van Boxtel

Předběžné otázky

1) Je třeba část věty „nebude mít nepříznivý účinek na celistvost příslušné lokality“ v čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS (1) ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin vykládat v tom smyslu, že v případě, kdy má projekt nepříznivý účinek na plochu typu chráněného přírodního stanoviště, který se v lokalitě nachází, nebude mít nepříznivý účinek na celistvost příslušné lokality, pokud se v rámci projektu vytvoří v lokalitě stejně velká nebo větší plocha tohoto typu přírodního stanoviště?

2) V případě, že odpověď na první otázku zní, že část věty „nebude mít nepříznivý účinek na celistvost příslušné lokality“ je třeba vykládat v tom smyslu, že je ohrožena celistvost oblasti Natura 2000, je třeba potom vytvoření nové plochy typu přírodního stanoviště v tomto případě považovat za kompenzační opatření ve smyslu čl. 6 odst. 4 směrnice?

(1) Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102.
CS Úřední věstník Evropské unie C 46/16

Kasační opravný prostředek podaný dne 6. prosince 2012 El Corte Inglés, SA proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 27. září 2012 ve věci T-39/10, El Corte Inglés, SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

(Věc C-578/12 P)

2013/C 46/30

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: El Corte Inglés, SA (zástupcei: E. Seijo Veiguela, abogada, J.L. Rivas Zurdo, abogado)

Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Emilio Pucci International BV

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

— v celém rozsahu zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2012 ve věci T-39/10;

— uložil OHIM náhradu nákladů vynaložených El Corte Inglés, SA;

— uložil Emilio Pucci International BV náhradu nákladu řízení vynaložených El Corte Inglés, SA.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že hrozí nebezpečí záměny (čl. 8 odst. 1 písm. b NOZS (1)) starších ochranných známek „EMIDIO TUCCI“ a „E. TUCCI“ se spornou přihláškou ochranné známky Společenství „PUCCI“, pokud jde o všechny označené výrobky zařazené do tříd 3, 9, 14, 18, 25 a 28, jelikož prokázala řádné užívání všech jejích španělských ochranných známek a na jednu ochrannou známku (přihláška ochranné známky Společenství č. 3679528) se tato povinnost nevztahuje, a sporná označení jsou si podobná, takže by mohla být zaměněna. Krom toho byly v tomto případě splněny podmínky pro uplatnění čl. 8 odst. 5 NOZS 2009, jelikož starší zápisy požívají ve Španělsku dobrého jména, pokud jde o výrobky v oblasti módy, a užívání podobného označení třetí osobou by takovému dobrému jménu působilo újmu a neoprávněně by z něj těžilo.

(1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 78, s. 1
a)

Je jednací řád monitorovacího výboru zřízeného společně dvěma členskými státy — jakož i průvodce programem, vydaný monitorovacím výborem pro estonsko-lotyšský program 2007-2003 —, který stanoví, že rozhodnutí monitorovacího výboru nelze napadnout u žádného soudu (bod 6.6 odst. 4 průvodce programem: „The decisions of the Monitoring Committee are not appealable at any place of jurisdiction.“), slučitelný s čl. 63 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (1) ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie?
1)

slučitelnosti článku 7 správního řádu platného v Italské republice, který na základě článku 103 Ústavy stanoví, že „správní soudy mají pravomoc rozhodovat o sporech, ve kterých se čelí otázce oprávněných zájmů a ve zvláštních oblastech stanovených zákonem o sporech, ve kterých se čelí otázce subjektivních práv týkajících se výkonu nebo opomenutí vykonat správní pravomoci ve vztahu k opatřením, aktům, dohodám nebo jednáním spadajícím i nepřímo do výkonu této pravomoci a přijatým správním orgánem. Akty nebo opatření přijaté vládou při výkonu politické moci nemohou být napadeny před soudem.“ s článkem 6 [Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod] a článkem 47 a čl. 52 odst. 3 [Listiny základních práv Evropské unie], jak byly začleněny v důsledku změny článku 6 [SEU]; a) v části, v níž přiznává různým soudním orgánům pravomoc rozhodovat o subjektivních právních postaveních odlišujících se in abstracto (oprávněný zájem a subjektivní právo), avšak které je in concreto obtížné, ba nemožné s jistotou určit při neexistenci právních ustanovení o jejich skutečném obsahu; b) v části, v níž stanoví, že soudy mají pravomoc rozhodovat o stejných věcech na základě kritérií (určení různých subjektivních právních postavení), které již neodrážejí faktickou realitu po zavedení možnosti podat žalobu na náhradu škody v souvislosti s oprávněným zájmem (jež je stanovena od roku 2000 za účelem uvedení vnitrostátní právních předpisů do souladu se zásadami Společenství), s významnými rozdíly zejména s ohledem na procesní pravidla pro podání žaloby; jakož i obecně
CS Úřední věstník Evropské unie C 71/7

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království) dne 14. prosince 2012 — The Commissioners for Her Majesty's REvenue & Customs v. GMAC UK PLC

(Věc C-589/12)

2013/C 71/12

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Účastníci původního řízení

Žalobce: The Commissioners for Her Majesty's REvenue & Customs

Žalovaný: GMAC UK PLC

Předběžné otázky

1) Do jaké míry se může osoba povinná k dani odvolávat u dvou transakcí týkajících se téhož zboží na i) přímý účinek ustanovení směrnice Rady ES 77/388 (1) („šestá směrnice o DPH“) stran jedné transakce a zároveň na ii) ustanovení vnitrostátního práva stran druhé transakce, povede-li to z daňového hlediska u těchto dvou transakcí k výsledku, k němuž by nedošlo či k němuž nemá dojít v případě, že se vnitrostátní právní úprava či šestá směrnice o DPH aplikují na tyto dvě transakce odděleně?

2) Bude-li odpověď na první otázku znít v tom smyslu, že osoba povinná k dani není za určitých okolností oprávněna tak učinit (či není oprávněna učinit tak v určitém rozsahu), za jakých okolností taková situace nastane a jaký musí být konkrétně vztah mezi těmito dvěma transakcemi, aby tyto okolnosti nastaly.

3) Závisí odpovědi na první a druhou otázku na tom, zda je vnitrostátní úprava jedné z transakcí v souladu se šestou směrnicí o DPH?

(1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23)
2)

Ve druhém bodě odůvodnění nařízení č. 1383/2003 se mezi cíli nařízení uvádí též ochrana spotřebitele a podle třetího bodu odůvodnění by mělo být zavedeno příslušné řízení, které by umožnilo celním orgánům zákaz uvedení zboží porušující právo duševního vlastnictví na celní území Společenství co možná nejúčinněji prosazovat, aniž by tím byla ohrožena svoboda právně dovoleného obchodu, jak je uvedeno v druhém bodě odůvodnění tohoto nařízení a v prvním bodě odůvodnění provádějícího nařízení č. 1891/2004 (2). Je s těmito cíly slučitelné, pokud opatření stanovená v článku 17 nařízení č. 1383/2003 mohou být použita pouze tehdy, pokud majitel práv zahájí řízení ke stanovení, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví, uvedené v čl. 13 odst. 1 nařízení, nebo musí mít s ohledem na co možná nejúčinnější prosazování těchto cílů možnost zahájit příslušné řízení i celní orgán?
5)

Lze mít s ohledem na skutečnost, že subjekt, jemuž je zakázka zadávána, může v souladu se stanovami poskytovat služby v režimu hospodářské soutěže veřejným subjektům, kteří nejsou jeho členy, nebo soukromým subjektům, domácím nebo zahraničním, (i) pokud to nezpůsobí újmu jeho členům a je to pro ně a pro subjekt, jemuž je zakázka zadávána, výhodné, ať již na hospodářské úrovni nebo s ohledem na technologické obohacení nebo zhodnocení, a (ii) pokud poskytování těchto služeb nepředstavuje účetní objem vyšší než 20 % jeho celkového ročního obratu za předchozí hospodářský rok, za to, že je splněn požadavek na in house zadávání, zejména pokud jde o požadavek „podstatného účelu činnosti“ stanovený čl. 5 odst. 2 písm. b) CCP (1)?
1)

Spadá plnění spočívající v přemístění zboží ze členského státu na italské území za účelem ověření kompatibility tohoto zboží s jiným zbožím nabytým na vnitrostátním území, aniž by bylo cokoliv provedeno na zboží dovezeném do Itálie, do pojmu „práce na dotyčném zboží“ uvedeného v čl. 17 odst. 2 písm. f) směrnice 2006/112/ES (1) a je v tomto ohledu užitečné posuzovat povahu plnění, která se uskutečnila mezi F. B. ITMI a DR IT?
4)

Kdyby se v případě pod písm. c) čistě teoreticky připustila použitelnost čl. 14 odst. 2 na případ v něm uvedený, je třeba v každém případě toto ustanovení ve spojení s obecnou zásadou proporcionality vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví vyloučení z kurzu zaměstnankyně nepřítomné z důvodu mateřské dovolené namísto zajištění souběžných náhradních kurzů, které by umožnily doplnit si chybějící odbornou přípravu, čímž by se tak sloučila práva pracující matky a veřejný zájem, a to i přes organizační a finanční náklady vyplývající z této možnosti?
6)

V případě kladné odpovědi na první až třetí otázku: vyplývá z výkladu evropského primárního nebo sekundárního práva, že zákon upravující přechod na nový systém odměňování (Überleitungsgesetz), podle něhož jsou stávající soudci (Bestandsrichter) zařazeni do platového stupně nového systému pouze podle výše jejich základního platu, který pobírali k rozhodnému dni přechodu na nový systém podle starých (diskriminačních) právních předpisů o odměňování, a podle kterého se další postup do vyšších stupňů určuje, nezávisle na absolutní době zkušeností získaných soudcem, výlučně podle dob zkušeností nabytých po vstupu v platnost zákona o přechodu na nový systém, zachovává diskriminaci na základě věku a to až do doby, kdy každý jednotlivý soudce dosáhne nejvyššího platového stupně?
2)

Bude-li otázka 1.2 zodpovězena kladně: 2.1. Je výrobek uveden do oběhu, je-li výrobní proces provedený výrobcem ukončen a výrobek vstoupil do procesu prodeje, kdy je nabízen veřejnosti za účelem používání nebo spotřeby? 2.2. Je výrobek uveden do oběhu, je-li strukturovaným způsobem distribuován konečným spotřebitelům?
1)

Dochází k omezení svobody usazování ve smyslu článku 43 ES ve spojení s článkem 48 ES, jestliže je daňovým dlužnicím odepřeno použití nizozemské právní úpravy daňové jednotky na činnosti a majetek vnukovské společnosti/daňové dlužnice 2 se sídlem v Nizozemsku? Je v tomto rámci a z hlediska cílů, které nizozemská právní úprava daňové jednotky sleduje (viz body 4.13.7 až 4.13.9), postavení vnukovské společnosti/daňové dlužnice 2 objektivně srovnatelné (viz body 4.13.11 až 4.13.13) se i) situací společnosti se sídlem v Nizozemsku, která je dceřinou společností zprostředkující holdingové společnosti se sídlem v Nizozemsku, která se nerozhodla pro začlenění do daňové jednotky se svou mateřskou společností se sídlem v Nizozemsku, a jakožto vnukovská společnost tudíž stejně tak jako daňová dlužnice 2 nemají přístup k právní úpravě daňové jednotky se — výlučně — svou hlavní mateřskou společností, nebo se ii) situací vnukovské společnosti se sídlem v Nizozemsku, které se společně se svou mateřskou/zprostředkující holdingovou společností se sídlem v Nizozemsku rozhodla vytvořit daňovou jednotku s [jejich] (hlavní) mateřskou společností, která má sídlo v Nizozemsku, a jejichž činnosti a majetek jsou tudíž — na rozdíl od činností a majetku daňové dlužnice 2 — daňově konsolidovány?
3)

Je třeba rozsudek Soudního dvora Evropské unie ze dne 9. března 1978 ve věci C 106/77, Amministrazione delle Finanze dello Stato vs. Simmenthal (3) vykládat tak, že v zájmu splnění cíle směrnic uvedených v bodě 1. ve světle článku 38 Listiny základních práv Evropské unie vnitrostátní soud neuplatní vnitrostátní ustanovení, jako je ustanovení § 151j odst. 1 Občanského zákoníku ve spojení s dalšími ustanoveními právní úpravy dotčené ve věci samé, které věřiteli umožňuje vymáhat plnění z nepřiměřených smluvních podmínek vykonáním zástavního práva na nemovitý majetek spotřebitele bez posouzení smluvních podmínek soudem a tak navzdory existenci sporu obejít ex offo soudní přezkum smluvních podmínek?
CS Úřední věstník Evropské unie C 141/16

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené království) dne 18. března 2013 — Raytek GmbH, Fluke Europe BV v. Commissioners for her Majesty's Revenue and Customs

(Věc C-134/13)

2013/C 141/29

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Raytek GmbH, Fluke Europe BV

Žalovaný: Commissioners for her Majesty's Revenue and Customs

Předběžná otázka

„Je nařízení Komise (EU) č. 314/2011 ze dne 30. března 2011 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (1) platné v rozsahu, v němž zařazuje infračervené termovizní kamery do kódu KN 9025 19 20?“

(1) Úř. věst. L 86, s. 57.
CS Úřední věstník Evropské unie C 129/11

Žaloba podaná dne 11. března 2013 — Evropská komise v. Maďarsko

(Věc C-115/13)

2013/C 129/20

Jednací jazyk: maďarština

Účastníci řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Barslev a A. Sipos, zmocněnci)

Žalovaný: Maďarsko

Návrhová žádání žalobkyně

Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

— určil, že Maďarsko tím, že přijalo a ponechalo v platnosti právní předpisy, podle kterých se za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy — stanoví sazba spotřební daně z lihu vyrobeného v lihovarech na účet soukromých pěstitelů ovoce na 0 HUF a — osvobozuje od spotřební daně líh vyrobený jednotlivci, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 19 až 21 směrnice 92/83/EHS (1) ve spojení s čl. 22 odst. 7 této směrnice a s čl. 3 odst. 1 směrnice 92/84/EHS (2);

— uložil Maďarsku náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Podle článku 19 směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů mělo Maďarsko povinnost uplatňovat na destiláty sazbu spotřební daně stanovenou v souladu s touto směrnicí, zejména s jejím článkem 21, a vnitrostátní právní úpravu, která je v souladu se směrnicí. Článek 22 uvedené směrnice upravuje případy, kdy členské státy mohou uplatňovat sazby nižší, než jaká je základní vnitrostátní sazba.

Podle § 64 odst. 3 maďarského zákona č. CXXVII z roku 2003, o spotřebních daních a kterým se stanoví zvláštní pravidla pro uvádění výrobků podléhajících spotřebním daním na trh (a jövedéki adóról és a jövedéki termékek forgalmazásának különös szabályairól szóló 2003. évi CXXVII. törvény), se daň z lihu vyrobeného ze surovin dodaných soukromými pěstiteli a na účet těchto pěstitelů stanoví na 0 HUF, a to až do množství 50 litrů ročně na každého pěstitele. Směrnice však neumožňuje uplatňovat sníženou sazbu daně nižší než 50 % základní vnitrostátní sazby spotřební daně.

Kromě toho je podle výše citovaného zákona osvobozena od spotřební daně výroba lihu jednotlivci až do množství 50 litrů ročně. Vzhledem k tomu, že směrnice 92/83/EHS neobsahuje ustanovení o osvobození lihu vyrobeného podomácku od daně, domnívá se Komise, že takové osvobození nelze na vnitrostátní úrovni stanovit bez porušení ustanovení směrnice. Pokud by úmyslem unijního zákonodárce bylo takovou možnost poskytnout, bylo by ve směrnici příslušné ustanovení výslovně obsaženo. Směrnice umožňuje osvobození od daně, jsou-li splněny stanovené podmínky, toliko u piva, vína a jiných nešumivých a šumivých kvašených nápojů, které vyrobí jednotlivci.

(1) Směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů (Úř. věst. L 316, s. 21; Zvl. vyd. 09/01, s. 206)

(2) Směrnice Rady 92/84/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřební daně z alkoholu a alkoholických nápojů (Úř. věst. L 316, s. 29; Zvl. vyd. 09/01, s. 213)