ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
41

Prvním důvodem kasačního opravného prostředku Francouzská republika, podporovaná Španělským královstvím, tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že bez návrhu nepřihlédl k tomu, že se Komise dopustila porušení podstatných formálních náležitostí tím, že podle Francouzské republiky nepřijala sporné rozhodnutí v přiměřené lhůtě. V této souvislosti připomíná, že Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 4. září 2014, Španělsko v. Komise (C‑192/13 P, EU:C:2014:2156), již rozhodl, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že Komise nebyla povinna dodržet žádnou lhůtu stanovenou právním předpisem pro přijetí rozhodnutí o finanční opravě. Francouzská republika má za to, že umožnit Komisi přijímat takováto rozhodnutí mimo jakékoli lhůty by bylo v rozporu nejen s obecnou zásadou řádné správy, ale i se zásadou loajální spolupráce mezi účastníky řízení, neboť členské státy jsou povinny dodržovat striktní lhůty.
30

Je třeba poukázat na to, že pouhá platba hypotetického poplatku v případě porušení práva duševního vlastnictví nemá zaručit odškodnění celé skutečně utrpěné škody, jelikož platba tohoto poplatku by sama o sobě nezajistila ani náhradu případných nákladů souvisejících se zjištěním a určením případných porušení práva, jak se uvádí v bodě 26 odůvodnění směrnice 2004/48, ani náhradu případné nemajetkové újmy (v posledně uvedeném ohledu viz rozsudek ze dne 17. března 2016, Liffers, C‑99/15, EU:C:2016:173, bod 26), ani platbu úroků z dlužných částek. OTK totiž na jednání potvrdilo, že platba dvojnásobku hypotetického poplatku v praxi odpovídá odškodnění, jež nedosahuje výše, kterou by mohl nositel práv požadovat na základě „obecných zásad“ ve smyslu čl. 79 odst. 1 bodu 3 písm. a) UPAPP.
8

Článek 23 rámcového rozhodnutí, nadepsaný „Lhůty pro předání osoby“, stanoví: „1. Vyžádaná osoba je předána co nejdříve v den, který dohodnou dotyčné orgány. 2. Je předána nejpozději do deseti dnů po přijetí pravomocného rozhodnutí o výkonu evropského zatýkacího rozkazu. 3. Brání-li předání vyžádané osoby ve lhůtě stanovené v odstavci 2 okolnosti, které jsou mimo kontrolu členských států, vykonávající a vystavující justiční orgán se neprodleně vzájemně kontaktují a dohodnou nové datum předání. V tomto případě se předání uskuteční do deseti dnů od dohodnutí tohoto nového data [od dohodnutého nového data]. 4. Předání lze výjimečně dočasně odložit ze závažných humanitárních důvodů, například existují-li závažné důvody domnívat se, že by to zjevně ohrozilo život nebo zdraví vyžádané osoby. Výkon evropského zatýkacího rozkazu se uskuteční, jakmile tyto důvody pominou. Vykonávající justiční orgán neprodleně informuje vystavující justiční orgán a dohodne s ním nové datum předání. V tomto případě se předání uskuteční ve lhůtě do deseti dnů od nového data. 5. Nachází-li se osoba po uplynutí lhůt uvedených v odstavcích 2 až 4 ještě ve vazbě, bude propuštěna.“
19

Předkládající soud má za to, že kdyby měl být čl. 28 odst. 2 rámcového rozhodnutí 2008/909 vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na rozsudky vydané před datem stanoveným členským státem bez ohledu na to, kdy nabyly právní moci, muselo by pravidlo přechodných ustanovení obsažených v čl. 5:2 odst. 3 WETS vykládáno podle zásady konformního výkladu tak, že vylučuje uplatnění WETS na soudní rozhodnutí vydaná před 5. prosincem 2011. Z toho by pro věc v původním řízení plynul závěr, že WETS se na věc v původním řízení nepoužije, jelikož rozsudek hof van beroep Antwerpen (Odvolací soud v Antverpách) byl vydán dne 28. února 2011, a předkládající soud bude proto mít pravomoc rozhodnout o žádosti podané belgickými orgány.
16

Předkládající soud má za to, že zaměstnance lze považovat za dlužníka celního dluhu ve smyslu čl. 202 odst. 3 první odrážky celního kodexu, pokud lze mít za to, že svým jednáním způsobil protiprávní vstup zboží, za podmínky, že uvedené jednání lze považovat za jím zaviněné uskutečnění protiprávního vstupu. Uvádí, že otázka, na jakém základě musí být posuzováno jednání zaměstnavatele, právnické osoby, nebyla dosud řešena, zejména pokud jde o to, zda je třeba zohlednit pouze jednání orgánů právnické osoby, nebo zda je třeba rovněž zohlednit jednání některého z jejích zaměstnanců, které přímo způsobilo protiprávní vstup, jestliže uvedený zaměstnanec v rámci právnické osoby odpovídá za přepravu zboží.
12

Článek 8 uvedeného nařízení, nadepsaný „Látky podléhající zákazu, omezení nebo přezkumu Společenství“, stanoví: „1. Pokud se do potravin přidává nebo při výrobě potravin používá jiná látka než vitaminy nebo minerální látky anebo složka obsahující jinou látku než vitaminy a minerální látky za podmínek, které by vedly k požívání této látky v množství, které podstatně překračuje množství v rozumné míře předpokládaná při požívání za běžných podmínek spotřeby při vyvážené a pestré stravě nebo které by mohlo představovat jiné možné nebezpečí pro spotřebitele, použije se postup podle tohoto článku. 2. Komise může z vlastního podnětu nebo na základě informací poskytnutých členskými státy přijmout rozhodnutí, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, a to vždy po posouzení dostupných informací úřadem a regulativním postupem s kontrolou podle čl. 14 odst. 3, zařadit, je-li to nutné, látku nebo složku do přílohy III. Zejména: a) pokud byl zjištěn škodlivý účinek na zdraví, zařadí se látka nebo složka látku obsahující i) do části A přílohy III a její přidávání do potravin nebo její použití při výrobě potravin se zakáže nebo ii) do části B přílohy III a její přidávání do potravin nebo její použití při výrobě potravin se povolí pouze za podmínek stanovených v uvedené části; b) pokud je zjištěn možný škodlivý účinek na zdraví, ale ještě není vědecky prokázán, zařadí se látka do části C přílohy III. […]“
„1)

Pokud veřejnoprávní subjekt vykonává činnost spočívající v poskytování přístupu k silnici zpoplatněné mýtem a pokud se v daném členském státě vyskytují soukromé subjekty, které vybírají mýtné na různých zpoplatněných silnicích na základě dohody s dotčeným veřejnoprávním subjektem podle vnitrostátních právních předpisů, musí být čl. 13 odst. 1 druhý pododstavec směrnice 2006/112 vykládán v tom smyslu, že dotčený veřejnoprávní subjekt je nutné považovat za konkurující dotčeným soukromým subjektům, a že pokud by s tímto veřejnoprávním subjektem nebylo zacházeno jako s osobou povinnou k dani, je nutné mít za to, že by to vedlo k výraznému narušení hospodářské soutěže bez ohledu na skutečnost, že a) neexistuje a nemůže existovat žádná skutečná hospodářská soutěž mezi daným veřejnoprávním subjektem a dotčenými soukromými subjekty a b) neexistuje žádný důkaz, že by soukromý subjekt měl reálnou možnost vstoupit na trh za účelem výstavby a provozu zpoplatněné silnice, která by konkurovala zpoplatněné silnici provozované veřejnoprávním subjektem?
11

Body 1, 5 a 13 odůvodnění nařízení č. 601/2012 znějí: „(1) Základem účinného fungování systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů, vytvořeného směrnicí 2003/87/ES, je úplné, důsledné, transparentní a přesné monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů v souladu s harmonizovanými požadavky stanovenými v tomto nařízení. […] […] (5) Základním prvkem systému vytvořeného tímto nařízením by měl být plán pro monitorování, který stanoví podrobnou, úplnou a transparentní dokumentaci týkající se metodiky konkrétního zařízení nebo provozovatele letadel. Jako reakce na zjištění ověřovatele a na základě vlastní iniciativy provozovatele nebo provozovatele letadel by měly být vyžadovány pravidelné aktualizace plánu. Hlavní odpovědnost za provádění metodiky monitorování, jejíž součásti jsou dále specifikovány na základě postupů vyžadovaných tímto nařízením, by měl i nadále nést provozovatel nebo provozovatel letadel. […] (13) K odstranění potenciálních mezer spojených s přemístěním vlastního nebo čistého CO2 by měly být tyto přenosy povoleny pouze při velmi speciálních podmínkách. Tyto podmínky spočívají v tom, že přenos vlastního CO2 by měl být pouze do jiných zařízení podle systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů a k přenosu čistého CO2 by mělo docházet pouze za účelem uložení v geologickém úložišti podle systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů, které je v současné době jedinou možností trvalého uložení CO2 akceptovanou na základě systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů. Těmito podmínkami by nicméně neměla být vyloučena možnost budoucích inovací.“
13

V letech 2006 až 2012 propustila společnost Wortmann do volného oběhu na území Evropské unie svým jménem obuv se svrškem z usně pocházející z Číny a Vietnamu a vyrobenou společnostmi Brosmann Footwear (HK) Ltd. (dále jen „Brosmann“) a Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd. (dále jen „Seasonable“). Vzhledem k tomu, že tato obuv spadala pod některý z kódů kombinované nomenklatury uvedených v čl. 1 odst. 1 nařízení č. 1472/2006, vyměřil Hlavní celní úřad v Bielefeldu společnosti Wortmann podle téhož nařízení antidumpingové clo.
10

V rámci zmíněného prvního řízení vnitrostátní soud pravomocným rozsudkem rozhodl, že společnost ALLTOYS porušila práva společnosti NEW WAVE z ochranné známky MegaBabe, a uložil jí povinnost zdržet se závadného jednání do budoucna, jakož i povinnost stáhnout již na trh uvedené výrobky. Uvedený soud však nepřipustil, aby společnost NEW WAVE změnila žalobu tak, aby jí byla společnost ALLTOYS též povinna poskytnout informace o předmětném zboží.
29

Nicméně je třeba připomenout, že kvalifikace zdanění, daně, cla nebo poplatku musí být s ohledem na unijní právo učiněna Soudním dvorem v závislosti na objektivních vlastnostech zdanění nezávisle na jeho kvalifikaci podle vnitrostátního práva (viz rozsudky ze dne 12. prosince 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, bod 107, jakož i ze dne 24. června 2010, P. Ferrero e C. a General Beverage Europe, C‑338/08 a C‑339/08, EU:C:2010:364, bod 25).
17

V bodech 20 až 23 oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3; Zvl. vyd. 08/02, s. 155, dále jen „oznámení o shovívavosti“), které jsou uvedeny v oddílu B tohoto oznámení, nadepsaném „Snížení pokuty“, uvádí: „20. Podniky, které nesplňují podmínky oddílu A, mohou mít nárok na snížení jakékoli pokuty, kterou by jinak bylo možné udělit. 21. Pro získání nároku musí podnik poskytnout Komisi důkaz o předpokládaném protiprávním jednání, který představuje významnou přidanou hodnotu k důkazům, které Komise již vlastní, a musí ukončit svou účast v předpokládaném protiprávním jednání nejpozději v době předložení důkazů. 22. Pojem ‚přidané hodnoty‘ se vztahuje na rozsah, v němž poskytnutý důkaz posiluje svou povahou a/nebo obsaženými podrobnostmi schopnost Komise dokázat dotyčné skutečnosti. Při vyhodnocování Komise obvykle přikládá větší hodnotu písemným důkazům, které pocházejí z doby, k níž se vztahují, než později vypracovaným důkazům. Podobně se má obecně za to, že důkazy, které mají přímý vztah k dotyčným otázkám, mají větší hodnotu než důkazy, které s nimi souvisejí pouze nepřímo. 23. Komise v každém konečném rozhodnutí přijatém na konci správního řízení určí: a) zda důkazy, které podnik předložil, představovaly významnou přidanou hodnotu k důkazům, které Komise v té době vlastnila; b) úroveň snížení, na kterou má podnik nárok ve vztahu k pokutě, která by mu byla jinak uložena, a to tímto způsobem. Pro — první podnik, který splnil požadavky bodu 21: snížení o 30 – 50 %, — druhý podnik, který splnil požadavky bodu 21: snížení o 20 – 30 %, — další podniky, které splnily požadavky bodu 21: snížení do 20 %. Při určování úrovně snížení v každém z těchto pásem Komise přihlédne k době, kdy byly předloženy důkazy splňující požadavky bodu 21, a k míře, v jaké tyto důkazy představovaly přidanou hodnotu. Může také vzít v úvahu rozsah a stálost jakékoli spolupráce, kterou podnik poskytl poté, co předložil důkazy. Pokud podnik kromě toho poskytne důkazy, které se vztahují ke skutečnostem, které předtím nebyly Komisi známy a mají přímý dopad na závažnost nebo trvání předpokládaného kartelu, Komise je nevezme v úvahu při stanování pokuty pro podnik, který tyto důkazy předložil.“
15

Za těchto okolností se Landgericht Stuttgart (Zemský soud ve Stuttgartu) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Je třeba čl. 21 první pododstavec směrnice [2011/83] vykládat v tom smyslu, že částky, které jsou účtovány spotřebiteli za hovor s obchodníkem v případě, že obchodník zřídil telefonní linku, aby jej spotřebitel mohl kontaktovat v souvislosti s uzavřenou smlouvou, nesmí překročit cenu, kterou by spotřebitel zaplatil za hovor na běžné (zeměpisné) číslo pevné linky nebo mobilní sítě? 2) Brání čl. 21 první pododstavec směrnice [2011/83] vnitrostátnímu ustanovení, podle kterého musí spotřebitel v případě, že obchodník zřídil zákaznický servis se speciálním číslem (s předvolbou 0180) vyhrazeným pro hovory týkající se uzavřené smlouvy, uhradit částky, které mu účtuje poskytovatel telekomunikačních služeb za využívání této telekomunikační služby, a to i tehdy, pokud tyto částky překročí cenu, kterou by spotřebitel zaplatil za hovor na běžné (zeměpisné) číslo pevné linky nebo mobilní sítě? Je třeba čl. 21 první pododstavec směrnice [2011/83] považovat v každém případě za ustanovení, které nebrání takovému vnitrostátnímu ustanovení v případě, že poskytovatel telekomunikačních služeb neodvádí z ceny uhrazené spotřebitelem za hovor na speciální číslo obchodníkovi žádný podíl?“
75

Co se týče konkrétněji situace dotčené v původním řízení, přísluší předkládajícímu soudu, vzhledem k odpovědi na druhou a třetí otázku, jakož i k úvahám uvedeným v bodě 58 tohoto rozsudku a týkajícím se počátku běhu promlčecí lhůty použitelné na pohledávky z úroků, jakými jsou pohledávky dotčené v původním řízení, ověřit, zda ke dni nabytí účinnosti zákona č. 2008-561, zavádějícího promlčecí lhůtu pěti let, byly tyto pohledávky promlčeny, vzhledem k prvnímu a čtvrtému pododstavci čl. 3 odst. 1 nařízení č. 2988/95. Pokud by se potvrdilo, že k promlčení k tomuto dni nedošlo, znamenalo by to podle čl. 3 odst. 1 čtvrtého pododstavce nařízení č. 2988/95, že lhůta rovnající se dvojnásobku lhůty pěti let stanovená v tomto zákoně byla každopádně vyčerpaná ke dni, k němuž příslušný orgán přijal rozhodnutí týkající se úroků dotčených ve věci v původním řízení, v dubnu 2013, což však musí ověřit předkládající soud.
3

V bodech 4, 20, 23, 32 a 60 odůvodnění směrnice 2001/29 se uvádí: „(4) Větší právní jistota a vysoká úroveň ochrany duševního vlastnictví poskytovaná harmonizovaným právním rámcem týkajícím se autorského práva a práv s ním souvisejících podpoří podstatné investice do tvůrčí a inovační činnosti včetně síťové infrastruktury a povede tím k růstu a vyšší konkurenceschopnosti evropského průmyslu […]. […] (20) Tato směrnice je založena na zásadách a pravidlech již stanovených ve směrnicích platných v současné době v této oblasti, zejména ve směrnicích [Rady 91/250/EHS, 92/100/EHS, 93/83/EHS ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu (Úř. věst. 1993, L 248, s. 15; Zvl. vyd. 17/01, s. 134), 93/98/EHS a 96/9/ES], přičemž tato směrnice uvedené zásady a pravidla rozvíjí a dává je do souvislosti s informační společností. Není-li v této směrnici stanoveno jinak, neměla by být touto směrnicí dotčena ustanovení výše uvedených směrnic. […] (23) Tato směrnice by měla pokračovat v harmonizaci práva autora na sdělování veřejnosti. Tímto právem by se v širokém smyslu mělo rozumět veškeré sdělování veřejnosti nepřítomné v místě, ze kterého sdělování vychází. […] […] (32) Tato směrnice stanoví vyčerpávající výčet výjimek a omezení práva na rozmnožování a práva na sdělování veřejnosti. […] […] (60) Ochranou stanovenou v této směrnici by neměly být dotčeny vnitrostátní právní předpisy nebo právní předpisy Společenství v jiných oblastech, jakými jsou průmyslové vlastnictví, ochrana údajů, podmíněný přístup, přístup k veřejným dokumentům a pravidlo časové posloupnosti využívání ve sdělovacích prostředcích, které se mohou dotknout ochrany autorského práva a práv s ním souvisejících.“
11

Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch (Odvolací soud v ’s-Hertogenbosch) zamítl hlavní odvolání daňového inspektora jako neopodstatněné. Vedlejší odvolání X shledal tento soud nepřípustným v rozsahu, ve kterém se týkalo rozhodnutí o doměření daně za období do roku 2003 včetně, jakož i let 2005 a 2006, ale opodstatněným v části týkající se rozhodnutí o doměření daně za rok 2004. V této souvislosti zmíněný soud rozhodl, že doměření daně ve vztahu ke švýcarskému bankovnímu účtu v plném rozsahu spadá do působnosti judikatury vyplývající z rozsudku ze dne 11. června 2009, X a Passenheim-van Schoot (C‑155/08 a C‑157/08, EU:C:2009:368). Podle téhož soudu se čl. 64 odst. 1 SFEU na věc v původním řízení nevztahuje, neboť opatření obsažené v čl. 16 odst. 4 AWR je opatřením obecným, které lze použít na situace nesouvisející s přímými investicemi, poskytováním finančních služeb či přijímáním cenných papírů na kapitálové trhy, což jsou kategorie výslovně uvedené v čl. 64 odst. 1 SFEU.
43

Rozvoj hospodářských svobod, který by obecně povoloval volný pohyb osob a byl by srovnatelný s volným pohybem, jenž podle článku 21 SFEU platí pro občany Unie, není předmětem dohody o přidružení. Obecná zásada volného pohybu osob mezi Tureckem a Unií totiž v této dohodě a dodatkovém protokolu stanovena není. Dohoda o přidružení ostatně určitá práva zaručuje jen na území hostitelského členského státu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. září 2013, Demirkan, C‑221/11, EU:C:2013:583, bod 53).
37

V tomto ohledu je třeba připomenout, že požadavek nezávislosti předkládajícího orgánu má dva aspekty. První, vnější aspekt předpokládá, že uvedený orgán plní své funkce zcela samostatně, aniž je na kohokoli hierarchicky vázán či komukoli podřízen, a od nikoho nepřijímá příkazy ani pokyny (viz rozsudek ze dne 17. července 2014, Torresi, C‑58/13 a C‑59/13, EU:C:2014:2088, bod 22, a rozsudek ze dne 6. října 2015, Consorci Sanitari del Maresme, C‑203/14, EU:C:2015:664, bod 19), čímž je chráněn před vnějšími zásahy nebo tlaky, které by mohly ohrozit nezávislost rozhodování jeho členů ve sporech, které jim jsou předloženy (viz rozsudek ze dne 19. září 2006, Wilson, C‑506/04, EU:C:2006:587, bod 51, rozsudek ze dne 9. října 2014, TDC, C‑222/13, EU:C:2014:2265, bod 30, a rozsudek ze dne 6. října 2015, Consorci Sanitari del Maresme, C‑203/14, EU:C:2015:664, bod 19).
22

Rozsah práva na sdělování veřejnosti upraveného v čl. 8 odst. 3 směrnice 2006/115 odpovídá v daném případě rozsahu práva upraveného v čl. 13 písm. d) Římské úmluvy, který – podle formulace převzaté do zmíněného čl. 8 odst. 3 – toto právo omezuje na „veřejně přístupná místa za vstupné“ (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. září 2014, Komise v. Rada, C‑114/12, EU:C:2014:2151, body 94 až 96). Jak potvrzuje pozměněný návrh směrnice ze dne 30. dubna 1992 [COM (92) 159 final, s. 12)], který vedl k přijetí směrnice Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem (Úř. věst. 1992, L 346, s. 61), která byla zrušena a kodifikována směrnicí 2006/115, bylo totiž vůlí unijního normotvůrce vycházet do značné míry z ustanovení Římské úmluvy, která stanoví minimální úroveň ochrany, ve snaze dosáhnout jednotné minimální úrovně ochrany v Unii a zakotvit úpravou čl. 6a odst. 3 navrhované směrnice podle čl. 13 písm. d) Římské úmluvy výlučné právo na sdělování veřejnosti televizního vysílání za podmínek uvedených v této úmluvě.
26

Výrobce těchto implantátů, který se mezitím dostal do platební neschopnosti, pověřil společnost TÜV Rheinland posouzením jeho systému jakosti. Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že v rámci svého působení během let 1998 až 2008 uskutečnil tento oznámený subjekt u tohoto výrobce osm prohlídek, jež byly všechny předem ohlášeny. Během této doby TÜV Rheinland nikdy nenahlédla do obchodních podkladů ani nenařídila kontrolu výrobků.
65

Takové skutečnosti však nijak nevyplývají z písemností ve spise předloženém Soudnímu dvoru. Zejména není zřejmé, že by se dítě V přestěhovalo z Litvy do Nizozemska před podáním žaloby k Vilniaus miesto apylinkės teismas (obvodní soud města Vilnius) ani že by existovala dohoda nositelů rodičovské zodpovědnosti o příslušnosti litevských soudů. Předkládající soud kromě toho vůbec nezmiňuje únos nebo neoprávněné zadržení dítěte V a ani se nejeví, že by nizozemské soudy označily litevské soudy za vhodnější k projednání věci v původním řízení vzhledem ke svému umístění.
10

Z informací uvedených v předkládacím rozhodnutí vyplývá, že pokud by čl. 13 část A odst. 1 písm. n) šesté směrnice měl být vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na „ty“ kulturní služby, které jsou poskytovány veřejnoprávními subjekty nebo jinými subjekty uznanými dotyčnými členskými státy ve smyslu tohoto ustanovení, znamenalo by to, že BFI, který je takovým subjektem, by se mohl přímo dovolávat tohoto ustanovení k tomu, aby měl nárok na osvobození poskytování práva na vstupu na promítání filmů ve sporném období od 1. ledna 1990 do 31. května 1996 od daně. BFI by se dokonce mohl přímo dovolávat uvedeného ustanovení i po 31. květnu 1996, i když služby poskytované BFI nejsou součástí kulturních služeb, které Spojené království od tohoto data osvobodilo od daně.
4

Článek 33 odst. 1 a 2 nařízení č. 2038/1999 stanovil: „1. Před koncem každého hospodářského roku je třeba zjistit: a) předpokládané množství cukru A a B, isoglukózy A a B a inulinového sirupu A a B vyrobeného během daného hospodářského roku; b) předpokládané množství cukru, isoglukózy a inulinového sirupu prodaného ke spotřebě v rámci Společenství v daném hospodářském roce; c) exportovatelný přebytek vypočtený tak, že od množství uvedeného pod písmenem a) se odečte množství uvedené pod písmenem b); d) předpokládanou průměrnou ztrátu nebo předpokládaný průměrný výnos z tuny cukru vyplývající ze závazků v oblasti vývozu, které musí být v daném hospodářském roce splněny. Tato průměrná ztráta nebo průměrný výnos se rovná rozdílu mezi celkovou výší náhrad a celkovou výší dávek odpovídajících celkové hmotnosti produktů vyvážených na základě daných závazků; e) předpokládanou celkovou ztrátu nebo předpokládaný celkový výnos stanovené tak, že přebytek uvedený v písmenu c) se vynásobí průměrnou ztrátou nebo průměrným výnosem podle písmene d). 2. Před koncem hospodářského roku 2000/2001 a aniž je dotčen čl. 26 odst. 5 se kumulovaně za hospodářské roky 1995/1996 až 2000/2001 zjišťují tyto údaje: a) exportovatelný přebytek stanovený v závislosti na konečné produkci cukru A a B, isoglukózy A a B a od hospodářského roku 1994/1995 inulinového sirupu A a B na jedné straně a konečném množství cukru, isoglukózy a od hospodářského roku 1994/1995 inulinového sirupu prodaném za účelem spotřeby v rámci Společenství na druhé straně; b) průměrná ztráta nebo průměrný výnos z tuny cukru vyplývající z příslušných celkových závazků v oblasti vývozu a stanovené početní metodou popsanou v písmenu d), druhém pododstavci odstavce 1; c) celková ztráta nebo celkový výnos vypočtené tak, že přebytek podle písmene a) se vynásobí průměrnou ztrátou nebo průměrným výnosem podle písmene b); d) celková částka stanovených základních dávek z výroby a dávek B. Předpokládaná celková ztráta nebo předpokládaný celkový výnos podle odst. 1 písm. e) se upraví podle zjištěného rozdílu mezi částkami uvedenými v písmenech c) a d).“ [neoficiální překlad]