ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Porušují napadený oběžník a vnitrostátní předpisy v něm uvedené zejména články 28 až 31 Smlouvy o Evropském společenství, které zakazují omezení dovozu a opatření s rovnocenným účinkem, a to tím, že uvedení na trh výrobku pocházejícího z jiného státu Společenství, jako v přezkoumávaném případě, podmiňují technickým požadavkem, a to připojením značky ES — připojením, které by bylo možné a legitimní pouze v případě, že by existoval odpovídající harmonizovaný předpis — jehož cílem je ve skutečnosti zabránit dovozu a distribuci dotyčného výrobku na území italského státu, a to v rozporu se zásadami stanovenými v uvedených ustanoveních Smlouvy o ES a práva Společenství, jež zaručují svobodnou hospodářskou soutěž tím, že vyžadují zásady, které mohou zajistit nediskriminační rovné zacházení, jakož i transparentnost, proporcionalitu a dodržování práv jednotlivých podniků?
3)

Krom toho se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že vůbec neposoudil jednotlivé žalobní důvody uvedené v odstavcích 93 až 96 žaloby, jakož i odstavcích 121 až 129 žaloby ve vztahu k posuzování souladu italského zákona s čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. V této souvislosti Tribunál rovněž neposkytl dostatečné odůvodnění. Krom toho se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při uplatňovaní čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU tím, že prohlásil, že italský zákon je neslučitelný se společným trhem pouze z důvodu údajného nedodržení zásady technologické neutrality vyplývajícího z údajného vyloučení satelitních dekodérů z jeho působnosti, quod non, a tím, že přijal, že žalovaná neprovedla právní posouzení rušivých účinků opatření na trh placené televize prostřednictvím řádného právního, ekonomického a srovnávacího testu: a) konkrétních narušení hospodářské soutěže na trhu placené televize, a b) údajných účinků výhody. Tato výhoda byla zaprvé jen předpokládána a byla prohlášena za neslučitelnou se společným trhem z důvodu, že údajně není technologicky neutrální. Tribunál se krom toho dopustil nesprávného právního posouzení a podal nedostatečné odůvodnění tím, že zamítl třetí žalobní důvod. Nejenže Tribunál nesprávně uvedl a vyložil příslušný žalobní důvod a argumenty o vnitřní rozpornosti odůvodnění napadeného rozhodnutí, ale tyto argumenty ani neposoudil a proto je neprávem zamítl jako neopodstatněné.
—

Rozhodnutí Tribunálu porušuje nařízení č. 68/2001, bývalý čl. 87 odst. 3 písm. c) ES a zásadu rovného zacházení, protože přezkum nezbytnosti podpory byl právně chybný. Porušení nařízení (ES) č. 68/2001 vyplývá z toho, že nebyla zkoumána kritéria stanovená v nařízení, což je výjimečně přípustné pouze tehdy, pokud to odůvodňují zvláštnosti konkrétního případu. Bývalý čl. 87 odst. 3 ES byl porušen, protože Tribunál v rozporu s právem neuznal, že podpory na vzdělání sloužily, resp. mohly sloužit cílům bývalého čl. 87 odst. 3 písm. c) ES a toto mělo být v rámci uvážení podle čl. 87 odst. 3 ES zohledněno Komisí. Konečně došlo k porušení zásady rovného zacházení, protože Komise v dřívějších rozhodnutích v případě srovnatelných situací nezbytnost podpor na vzdělání nezkoumala a ani nekonstatovala. Objektivní odůvodnění tohoto nerovného zacházení není zřejmé.
3)

Je pro účely odpovědi na druhou otázku relevantní důvod, pro který hostitelský členský stát odmítne zápis společnosti do obchodního rejstříku? Konkrétně: — že v aktu, kterým se společnost zakládá, vydaném v hostitelském členském státě společnost uvede jako svou právní předchůdkyni společnost založenou v členském státě původu, jež byla vymazána z rejstříku, a navrhne, aby byla tato společnost jako její právní předchůdkyně uvedena v obchodním rejstříku hostitelského členského státu. — Je v situaci mezinárodní přeměny uvnitř Společenství pro účely rozhodnutí hostitelského členského státu o návrhu na zápis společnosti do obchodního rejstříku hostitelský členský stát povinen zohlednit akt, jímž členský stát původu uvedl ve svém obchodním rejstříku skutečnost, že došlo ke změně sídla, a pokud ano, do jaké míry?
CS Úřední věstník Evropské unie C 301/12

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (Spojené království) dne 27. srpna 2010 — Georgetown University, University of Rochester, Loyola University of Chicago v. Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

(Věc C-422/10)

()

2010/C 301/17

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice (Chancery Division)

Účastníci původního řízení

Žalobci: Georgetown University, University of Rochester, Loyola University of Chicago

Žalovaný: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

Předběžná otázka

1) Umožňuje nařízení o DOO, a konkrétně čl. 3 písm. b) udělení dodatkového ochranného osvědčení pro jedinou účinnou látku nebo kombinaci účinných látek, pokud: a) platný základní patent chrání jedinou účinnou látku nebo kombinaci účinných látek ve smyslu čl. 3 písm. a) nařízení o DOO; a b) léčivý přípravek obsahující jedinou účinnou látku nebo kombinaci účinných látek společně s jednou či více dalšími účinnými látkami je předmětem platné registrace udělené v souladu se směrnicí 2001/83/ES (1) nebo 2001/82/ES (2), která je prvním povolením k uvedení této jediné účinné látky nebo kombinace účinných látek na trh?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67).

(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 1).
CS Úřední věstník Evropské unie C 301/18

Kasační opravný prostředek podaný dne 15. září 2010 Grain Millers, Inc. proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 9. července 2010 ve věci T-430/08, Grain Millers, Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Grain Millers GmbH & Co. KG

(Věc C-447/10 P)

()

2010/C 301/26

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Grain Millers, Inc. (zástupci: L.-E. Ström, K. Martinsson, advokáti)

Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), Grain Millers GmbH & Co. KG

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

— zrušit v plném rozsahu rozhodnutí Tribunálu Evropské unie (sedmého senátu) ze dne 9. července 2010 ve věci T-430/08, kterým se potvrzuje rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 23. července 2008 (věc R 478/2007-2) týkající se námitkového řízení mezi Grain Millers GmbH & Co. KG a Grain Millers, Inc., uložit OHIM náhradu nákladů vynaložených v řízení před Soudním dvorem a Tribunálem a uložit dalším účastníkům řízení náhradu nákladů vynaložených v řízení před odvolacím senátem OHIM a námitkovým oddělením OHIM.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Věc se týká otázky, zda Grain Millers GmbH & Co. KG předložila dostatečné důkazy o používání označení „GRAIN MILLERS“ k tomu, aby byly splněny podmínky stanovené v čl. 8 odst. 4 nařízení (1) a aby tak uvedené označení bránilo zápisu ochranné známky Společenství „GRAIN MILLERS“ (přihláška účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek č. 003650256).

Tribunál již dříve v rozsudku ze dne 24. března 2009, T-318/06 až T-321/06, Alberto Jorge Moreira da Fonsecal v. OHIM — General Optica, v bodech 33 až 35, vyložil účel podmínky „jehož význam není pouze místní“, která se nachází v čl. 8 odst. 4 nařízení, tak, aby byly případy kolidujících ochranných známek omezeny pouze na případy skutečně významných označení, což by mělo být posuzováno nejen z hlediska zeměpisného, ale i z hlediska hospodářského významu označení, který je třeba hodnotit s ohledem na dobu, po kterou toto označení plnilo funkci v obchodním styku, a na míru jeho užití. Tribunál však v napadeném rozhodnutí tento přístup nezaujal a ani neexistují náznaky, že by si byl Tribunál zásad stanovených v uvedené věci vědom.

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál nesprávně rozhodl, že čl. 8 odst. 4 nevyžaduje, aby se námitky opíraly o důkazy o skutečném užití označení, jak vyžaduje čl. 43 odst. 2 nařízení.

Tribunál nesprávně opominul dřívější judikaturu týkající se hodnocení důkazů a požadovaného důkazního standardu.

(1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl.vyd. 17/01, s. 146)
2)

Tribunál dále popřel, že by bylo neslučitelné se zárukou právní ochrany dle práva Unie, pokud by členský stát a přímo dotčený podnik musel poskytnout jakoukoliv informaci požadovanou Komisí na základě čl. 10 odst. 3 nařízení č. 659/1999 a to bez ohledu na skutečnost, zda byly vůbec dodrženy procesní požadavky stanovené v čl. 10 odst. 3 a zda požadované informace vykazují nějak souvislost s účelem řízení o kontrole státní podpory.
3)

Je nutno zásadu přiměřenosti a omezení a podmínky stanovené pro výkon svobody pohybu občana Unie, jakož i opatření přijatá k jejich provedení podle práva Unie resp. kritéria stanovená v čl. 27 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS za okolností daných v původním řízení vykládat v tom smyslu, že připouštějí, aby v případě existence veřejnoprávního závazku obchodní společnosti zapsané podle práva členského státu, který je podle práva tohoto státu kvalifikován jako „značný dluh“, bylo fyzické osobě, která je jednatelem dotyčné společnosti, zakázáno opustit tento členský stát, jestliže jsou zároveň dány následující okolnosti: 3.1 existence „značného“ dluhu z veřejnoprávních závazků je považována za skutečné, aktuální a dostatečně závažné ohrožení, které se dotýká některého ze základních zájmů společnosti, což je posouzení, které zákonodárce provedl prostřednictvím zavedení konkrétního správního opatření „zákaz opustit zemi“; 3.2 není stanoveno posouzení okolností souvisejících s osobním chováním jednatele a zásahem do jeho základních práv, jako je právo na výkon výdělečné činnosti v jiném právním vztahu spojené s cestami do zahraničí; 3.3 po uložení zákazu nejsou posuzovány následky pro obchodní činnost dlužníka a možnosti splacení dluhu z veřejnoprávních závazků; 3.4 zákaz se uloží na základě návrhu, který má závaznou povahu, jestliže je v něm potvrzeno, že existuje „značný“ dluh z veřejnoprávních závazků konkrétní obchodní společnosti, že dluh není zajištěn v rozsahu jistiny a úroků a že osoba, vůči níž je navrhováno uložení zákazu, je jednatelem obchodní společnosti; 3.5 zákaz je platný do úplného splacení nebo zajištění dluhu z veřejnoprávních závazků, aniž by byl stanoven přezkum tohoto zákazu na návrh adresáta u orgánu, který zákaz uložil, a zohlednění lhůt promlčení dluhu?
—

určit, že Řecká republika tím, že použila vyjednávací řízení, aniž by předem zveřejnila oznámení o zakázce na hospodaření s nebezpečným zdravotnickým odpadem nakažlivého charakteru pocházejícím ze zdravotnických zařízení spadajících do působnosti 1. D.Y.P.E. (regionální zdravotní správa) Attiky, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 28 směrnice 2004/18/ES, neboť nejsou splněny podmínky žádné z výjimek stanovených v článku 31 směrnice, a zejména podmínky čl. 31 odst. 1 písm. c), které odůvodňují odchylku od obecného pravidla a použití výjimečného řízení upraveného v dotčeném článku;
—

podpůrně, pro případ, že by Soudní dvůr měl za to, že spor není ve stavu, v němž by o něm soudní řízení dovolovalo rozhodnout, vrátit věc Tribunálu, aby znovu rozhodl ve spojených věcech T-425/04, T-444/04, T-450/04 a T-456/04 s přihlédnutím k právnímu názoru vyjádřenému Soudním dvorem,
3)

Pokud je na základě odpovědí na otázky 1 a 2 třeba vycházet z toho, že se v případě sporného výrobku nebo jeho odpovídající části jedná o bioethanol, do kterého kódu kombinované nomenklatury (KN) v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku ve znění nařízení Komise (EHS) č. 2587/91 (2) ze dne 26. července 1991 je potom třeba sporný výrobek zařadit: 3.1. Je třeba ustanovení kapitoly 22 KN a konkrétně čísla 2207 vykládat v tom smyslu, že zahrnují zařazení výrobku bioethanol? 3.2. V případě kladné odpovědi na otázku v bodu 3.1, je potom při zařazování bioethanolu a konkrétně sporného výrobku nutno zohlednit, zda byl výrobek denaturován (podle postupů uvedených v nařízení Komise [ES] č. 3199/93 ze dne 22. listopadu 1993 o vzájemném uznávání postupů úplné denaturace lihu pro účely osvobození od spotřební daně (3) nebo podle jiných přípustných postupů)? 3.3. Pokud otázka v bodu 3.2 bude zodpovězena kladně, mají být poté ustanovení KN ve vztahu k číslu 2207 vykládána v tom smyslu, že pouze denaturovaný bioethanol se řadí do kódu KN 2207 20 000? 3.4. V případě kladné odpovědi na otázku v bodu 3.3, mají být poté ustanovení KN ve vztahu k číslu 2207 vykládána v tom smyslu, že bioethanol, který nebyl denaturován, se řadí do kódu KN 2207 10 000? 3.5. V případě kladné odpovědi na otázku v bodu 3.1 a záporné odpovědi na otázku v bodu 3.2, do které z obou podpoložek — 2207 10 000 nebo 2207 20 000 — je potom třeba sporný výrobek zařadit? 3.6. V případě záporné odpovědi na otázku v bodu 3.1, řadí se poté bioethanol do jednoho z kódů KN uvedených v definici podle čl. 2 odst. 1 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (4), a do kterého?
3)

Za předpokladu, že termíny uvedené v otázce 1 mají být vykládány s ohledem na právo Společenství, je třeba položit následující otázku: Jaká kritéria mají používat vnitrostátní soudy ke konkrétnímu posouzení, zda záznam pořízený třetí stranou (výrobcem) pro použití v přenosech vysílací organizace byl vyroben „vlastními prostředky“ a „jménem [a/nebo] v rámci odpovědnosti vysílací organizace“, a zda se tedy na záznam vztahuje výjimka stanovená v čl. 5 odst. 2 písm. d)? V souvislosti s odpovědí na otázku 3 je potřeba odpovědět zejména na následující otázky: a) Má být pojem „vlastní prostředky“ v čl. 5 odst. 2 písm. d) směrnice 2001/29/ES chápán tak, že na záznam pořízený výrobcem pro použití v přenosech vysílací organizace se vztahuje výjimka stanovená v čl. 5 odst. 2 písm. d) pouze v případě, že vysílací organizace je odpovědná třetím stranám za jednání či opomenutí výrobce v souvislosti s tímto záznamem stejně, jako kdyby se vysílací organizace sama dopustila těchto jednání či opomenutí? b) Je podmínka, že záznam musí být uskutečněn „jménem [a/nebo] v rámci odpovědnosti vysílací organizace“, splněna, zadala-li vysílací organizace výrobci pořízení záznamu, aby mohla dotyčný záznam sdělovat, a za předpokladu, že dotyčná vysílací organizace má oprávnění sdělovat dotyčný záznam? Østre Landsret má zájem zjistit, zda je potřeba přihlížet k následujícím situacím pro účely odpovědi na otázku 3b), a pokud ano, jaký význam jim má být přikládán: i) Zda je to vysílací organizace nebo výrobce, kdo s konečnou platností a nezvratně rozhoduje z uměleckého a redakčního hlediska o obsahu objednaného programu na základě smluv mezi těmito subjekty. ii) Zda je vysílací organizace odpovědná třetím stranám, co se týče povinností výrobce ve vztahu k pořizování záznamu, stejně, jako kdyby se vysílací organizace sama dopustila jednání či opomenutí. iii) Zda je výrobce smluvně vázán smlouvou s vysílací organizací o dodání dotyčného programu vysílací organizaci za stanovenou cenu a z této ceny musí uhradit veškeré výdaje, které mohou být spojeny s pořizováním záznamu. iv) Zda zodpovědnost za pořizování dotyčného záznamu ve vztahu ke třetím stranám přebírá vysílací organizace nebo výrobce. c) Je podmínka, že záznam musí být uskutečněn „jménem [a/nebo] v rámci odpovědnosti vysílací organizace“, splněna v případě, kdy vysílací organizace zadala výrobci pořízení záznamu, aby mohla dotyčná vysílací organizace záznam sdělovat, a za předpokladu, že dotyčná vysílací organizace má oprávnění sdělovat záznam, pokud výrobce ve smlouvě s vysílací organizací týkající se záznamu převzal finanční a právní odpovědnost za i) úhradu veškerých výdajů souvisejících se záznamem výměnou za úhradu stanovené částky předem, ii) za nákup práv a iii) za nepředvídané okolnosti, včetně zpoždění při pořizování záznamu, a za porušení smlouvy, aniž by ovšem přitom byla vysílací organizace odpovědná třetím stranám za povinnosti výrobce stejně, jako kdyby se vysílací organizace sama dopustila těchto jednání či opomenutí?
1)

Je třeba čl. 12 odst. 1 a čl. 13 odst. 1 směrnice 2009 (1) vykládat tak, že brání vnitrostátním ustanovením, jejichž důsledkem je podle příslušného vnitrostátního práva vyloučení nároku osoby poškozené dopravní nehodou na pojistné plnění v případě, kdy a) tuto nehodu zavinil nepojištěný řidič, přičemž b) tomuto nepojištěnému řidiči dovolil řídit vozidlo poškozený a c) tento poškozený byl v okamžiku nehody cestujícím ve vozidle a d) tento poškozený byl pro řízení dotyčného vozidla pojištěn? Konkrétně i) Je takové vnitrostátní ustanovení ustanovením, které „[vylučuje] z pojištění“ ve smyslu čl. 13 odst. 1 směrnice 2009? ii) Za okolností projednávaného případu, spadá svolení pojištěnce dané nepojištěné osobě pod výraz „výslovně či nepřímo oprávněny“ ve smyslu čl. 13 odst. 1 písm. a) směrnice 2009? iii) Má na odpověď na tuto otázku vliv to, že podle článku 10 směrnice 2009 mohou vnitrostátní orgány pověřené poskytováním náhrad v případě škod způsobených nezjištěnými nebo nepojištěnými vozidly vyloučit výplatu náhrady u osob, které dobrovolně nastoupily do vozidla, jež způsobilo věcnou škodu nebo škodu na zdraví, jestliže tento orgán může prokázat, že věděly, že vozidlo není pojištěné?
CS Úřední věstník Evropské unie C 346/29

Žaloba podaná dne 17. září 2010 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství

(Věc C-458/10)

()

2010/C 346/48

Jednací jazyk: francouzština

Účastníci řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: S. Pardo Quintillán a O. Beynet, zmocněnci)

Žalované: Lucemburské velkovévodství

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že Lucemburské velkovévodství nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z čl. 9 odst. 3 písm. b), c) a e) směrnice 98/83/ES (1), tím, že úplně a správně neprovedlo čl. 9 odst. 3 písm. b), c) a e) směrnice 98/83/ES;

— uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu své žaloby uplatňuje Komise dvě výtky.

V rámci první výtky Komise tvrdí, že provedení čl. 9 odst. 3 písm. b) a c) směrnice 98/83 je neúplné. Vnitrostátní právní úprava totiž nestanoví, že rozhodnutí o povolení odchylky musí obsahovat „relevantní výsledky monitorování předchozího období“, a neupřesňuje „množství vody dodávané za den“, „velikost zasažené populace“ a „zda budou, nebo nebudou ovlivněny nějaké relevantní potravinářské podniky“.

V rámci druhé výtky Komise tvrdí, že provedení čl. 9 odst. 3 písm. e) směrnice 98/83 je neúplné a nesprávné potud, pokud lucemburské orgány mimo jiné tvrdí, že „souhrn plánu“, „časový rozvrh prací“ a „odhad nákladů“ opatření by neměl předkládat ten, kdo rozhodl o povolení odchylky, jak to vyžaduje směrnice, nýbrž žadatel o povolení odchylky, neboť právě on je povinen stanovit a provést nápravná opatření.

(1) Směrnice Rady 98/83/ES ze dne 3. listopadu 1998 o jakosti vody určené k lidské spotřebě (Úř. věst. L 330, s. 32; Zvl. vyd. 15/04, s. 90).
2)

Má na odpověď na první otázku vliv některá z těchto skutečností: a) povaha nebo rozsah funkčnosti prvního programu; b) povaha nebo rozsah odbornosti, úsudku a práce, které byly vynaloženy autorem prvního programu při vytváření funkčnosti prvního programu; c) míra podrobnosti, v jaké byla funkčnost prvního programu zkopírována do druhého programu; d) pokud zdrojový kód druhého programu rozmnožuje aspekty zdrojového kódu prvního programu v rozsahu, který překračuje to, co bylo zcela nutné za účelem dosažení stejné funkčnosti jako má první program?
CS Úřední věstník Evropské unie C 13/16

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal in Northern Ireland (Spojené království) dne 29. září 2010 — Seaport (NI) Ltd, Magherafelt district Council, F P McCann (Developments) Ltd, Younger Homes Ltd, Heron Brothers Ltd, G Small Contracts and Creagh Concrete Products Ltd v. Department of the Environment for Northern Ireland

(Věc C-474/10)

()

2011/C 13/27

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal in Northern Ireland

Účastníci původního řízení

Žalobci: Seaport (NI) Ltd, Magherafelt district Council, F P McCann (Developments) Ltd, Younger Homes Ltd, Heron Brothers Ltd, G Small Contracts and Creagh Concrete Products Ltd

Žalovaný: Department of the Environment for Northern Ireland

Předběžné otázky

1) Je třeba směrnici [2001/42] (1) vykládat tak, že pokud je státní orgán, který připravuje plán, na nějž se vztahuje článek 3 uvedené směrnice, sám orgánem s obecnou působností v oblasti životního prostředí v členském státě, může tento členský stát odmítnout jmenovat orgán pro konzultaci podle čl. 6 odst. 3 pro účely článků 5 a 6 uvedené směrnice?

2) Je třeba směrnici vykládat tak, že pokud je orgán, který připravuje plán, na nějž se vztahuje článek 3, sám orgánem s obecnou působností v oblasti životního prostředí v členském státě, je tento členský stát povinen zajistit jmenování orgánu pro konzultaci, který je oddělen od prvně uvedeného orgánu?

3) Je třeba směrnici vykládat tak, že, lze požadavek stanovený v čl. 6 odst. 2, aby byla orgánům v souladu s čl. 6 odst. 3 a veřejnosti v souladu s čl. 6 odst. 4 dána včas skutečná příležitost, aby „v přiměřené lhůtě“ vyjádřily své stanovisko, provést prostřednictvím právních předpisů, jež stanoví, že orgán odpovědný za přípravu plánu stanoví lhůtu, během níž mají být vyjádřena stanoviska, pro každý případ zvlášť, nebo musí právní předpisy provádějící směrnici samy stanovit lhůtu či různé lhůty pro různé okolnosti, v nichž mají být taková stanoviska vyjádřena?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí

Úř. věst. L 197, s. 30; Zvl. vyd. 15/06, s. 157
CS Úřední věstník Evropské unie C 13/18

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Ireland dne 15. října 2010 — M. E. a další v. Refugee Applications Commissioner, Minister for Justice, Equality and Law Reform

(Věc C-493/10)

()

2011/C 13/32

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Ireland

Účastníci původního řízení

Navrhovatelé: M. E. a další

Odpůrci: Refugee Applications Commissioner, Minister for Justice, Equality and Law Reform

Předběžné otázky

1) Je přemísťující členský stát podle nařízení Rady (ES) č. 343/2003 (1) povinen posoudit, zda přijímající členský stát dodržuje článek 18 Listiny základních práv a svobod EU, směrnice Rady 2003/9/ES (2), 2004/83/ES (3) a 2005/85/ES (4) a nařízení Rady (ES) č. 343/2003?

2) Pokud je odpověď kladná, a pokud se zjistí, že přijímající členský stát nedodržuje jedno nebo více z těchto ustanovení, je přemísťující členský stát povinen přijmout příslušnost k posouzení žádosti podle čl. 3 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 343/2003?

(1) Nařízení Rady (ES) č. 343/2003 ze dne 18. února 2003, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států

Úř. věst. L 50, s. 1.

(2) Směrnice Rady 2003/9/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl

Úř. věst. L 31, s. 18.

(3) Směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany

Úř. věst. L 304, s. 2

(4) Směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka

Úř. věst. L 326, s. 13