ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

Článek 11 Úmluvy TIR zní následovně: „1. Jestliže karnet TIR nebyl uvolněn nebo byl uvolněn s výhradami, nejsou příslušné orgány oprávněny požadovat na záručním sdružení zaplacení částek podle čl. 8 odst. 1 a 2, pokud do jednoho roku od přijetí karnetu TIR těmito orgány neuvědomily tyto orgány písemně sdružení o neuvolnění nebo o uvolnění s výhradou. Toto ustanovení platí rovněž v případě, kdy uvolnění bylo získáno nekale nebo podvodně, avšak v takovém případě je lhůta dvouletá. 2. Žádost o zaplacení částek podle čl. 8 odst. 1 a 2 se zasílá záručnímu sdružení nejdříve tři měsíce ode dne, kdy toto sdružení bylo uvědoměno o neuvolnění karnetu, o jeho uvolnění s výhradou nebo o jeho uvolnění získaném nekale nebo podvodně, a nejpozději ve lhůtě dvou let od téhož dne. V případech, které však v uvedené dvouleté lhůtě byly předány soudu, zasílá se žádost o zaplacení do roka ode dne nabytí právní moci soudního rozhodnutí. 3. K zaplacení požadovaných částek má záruční sdružení tříměsíční lhůtu ode dne, ke kterému mu byla žádost o zaplacení zaslána. Zaplacené částky jsou sdružení vráceny, jestliže se do dvou let ode dne uvedeného na žádosti o zaplacení celním orgánům prokáže, že při dané dopravní operaci [přepravě] nebyly porušeny předpisy.“
26

Je nutné uvést, že podle vysvětlivky k HS týkající se položky 2206 KN nebrání přidání alkoholu do nápojů spadajících do této položky tomu, aby byly tyto nápoje nadále do této položky zařazeny, pokud si zachovaly charakteristické rysy produktů zařazených do této položky, a to rysy kvašených (fermentovaných) nápojů.
36

Odepření osvobození od cla stanoveného v článku 27 nařízení č. 918/83 ve znění pozdějších předpisů zásilkám, jako jsou zásilky dotčené v původním řízení, a to i když balíčky posuzované samostatně mají hodnotu nižší než 22 eur, by mohlo mít za následek, že by odesílatel za účelem získání uvedeného osvobození předkládal celním orgánům každý balíček jednotlivě. Takové rozdrobení řízení přitom neodpovídá sledovanému cíli zjednodušení administrativy.
65

Přitom, pokud by uvedené pojmy byly vykládány v různých členských státech rozdílně, mohly by stejné okolnosti vést k tomu, že právo k (průmyslovému) vzoru Společenství by náleželo v některých státech původci a v jiných jeho právnímu nástupci. V takovém případě by ochrana přiznaná těmto (průmyslovým) vzorům nebyla jednotná na celém území Společenství (viz obdobně výše citovaný rozsudek Nokia, bod 27).
19

Agenzia se proti uvedenému rozsudku odvolala a Commissione tributaria regionale del Lazio jej rozsudkem ze dne 19. září 2003 zrušil a zamítl také žádosti EGN o přiznání nároku na odpočet DPH a o vrácení částek zaplacených na vstupu. Tento soud měl totiž za to, že čl. 19 odst. 3 písm. b) nařízení č. 633/1972 není použitelný, protože výraz „plnění uskutečněná v jiné zemi, na která by se nárok na odpočet daně vztahoval, kdyby byla uskutečněna v tuzemsku“, se týká pouze plnění, která byla fakticky uskutečněna v zahraničí. Podle tohoto soudu nelze k právní fikci extrateritoriality upravené v čl. 7 odst. 4 písm. e) uvedeného nařízení přihlédnout, protože neexistuje žádná norma, která by tuto uměle vytvořenou a fiktivní extrateritorialitu kladla na roveň extrateritorialitě skutečné. Vzhledem k tomu, že předmětné telekomunikační služby v Itálii nepodléhají DPH, čl. 19 odst. 2 téhož nařízení tedy vylučuje, že by se na ně mohl vztahovat nárok na odpočet nebo vrácení DPH zaplacené na vstupu.
35

Pokud tedy předkládající soud vykonává činnost správního orgánu, aniž by byl současně příslušný k rozhodnutí sporu, nemůže být považován za orgán vykonávající soudní funkci. Tak je tomu například, když rozhoduje o návrhu na zápis obchodní společnosti do obchodního rejstříku v řízení, jehož předmětem není zrušení aktu, o němž je tvrzeno, že poškozuje navrhovatelova práva (viz výše uvedené rozsudky Job Centre, bod 11, a Salzmann, bod 15, jakož i ze dne 15. ledna 2002, Lutz a další, C-182/00, Recueil, s. I-547, bod 14; viz rovněž v tomto smyslu rozsudek ze dne , Cartesio, C-210/06, Sb. rozh. s. I-9641, bod 57).
6

Třídám KN, jakož i jejich kapitolám předchází určitý počet poznámek ke třídám nebo kapitolám. V druhé části KN stanoví poznámka 2 ke třídě XVI následující: „2. S výhradou poznámky 1 k této třídě a poznámky 1 ke kapitole 84 a poznámky 1 ke kapitole 85 se části a součásti strojů (které nejsou částmi nebo součástmi výrobků čísel 8484, 8544, 8545, 8546 nebo 8547) zařazují podle následujících pravidel: a) části a součásti, které jsou zbožím zahrnutým v jakémkoliv z čísel kapitol 84 nebo 85 (jiném, než jsou čísla 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8487, 8503, 8522, 8529, 8538 a 8548), se ve všech případech zařazují do svých příslušných čísel bez ohledu na stroj, pro který jsou určeny; b) ostatní části a součásti, jsou-li vhodné pro použití výhradně nebo hlavně s konkrétním druhem stroje nebo s několika stroji téhož čísla (včetně strojů čísel 8479 nebo 8543), se zařazují jako tyto stroje, ke kterým náleží, nebo do odpovídajících čísel 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8503, 8522, 8529 nebo 8538. Avšak části a součásti, které jsou stejnou měrou vhodné pro použití zejména s výrobky čísla 8517 a s výrobky čísel 8525 až 8528, se zařazují do čísla 8517; c) všechny ostatní části a součásti se zařazují do odpovídajících čísel 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8503, 8522, 8529 nebo 8538, nebo popřípadě do čísel 8485 nebo 8548.“
14

David Hütter a jeho kolegyně byli následně přijati TUG do zaměstnání, a to ode dne 3. března 2005 do dne , tedy na dobu tří měsíců. Kolegyně D. Hüttera, která byla o dvaadvacet měsíců starší než on, byla zařazena do vyššího platového stupně, což představuje platový rozdíl ve výši 23,20 eura měsíčně. Tento rozdíl je způsoben tím, že učební praxe absolvovaná D. Hütterem v době po dosažení zletilosti činila pouze okolo 6,5 měsíce oproti 28,5 měsíce v případě jeho kolegyně.
14

Podle bodu 4.1 této vyhlášky, nazvaného „Podmínky vypracování žádosti do zahraničí“: „Žádost o informace se může týkat organizací a fyzických osob a může být vypracována, pokud tyto údaje mohou umožnit správné vyměření daně (článek 1 směrnice [77/799]) nebo pokud jsou tyto údaje nezbytné k provedení dotčených ustanovení dvoustranných daňových smluv nebo k použití nizozemských daňových předpisů (viz jednotlivé články dvoustranných daňových smluv týkající se žádostí o údaje). Žádost se musí týkat jednotlivých případů. Nesmí se jednat o ‚rybářskou výpravu‘. Dříve, než může být žádost o údaje do zahraničí vypracována, musejí být vyčerpány obvyklé vlastní prostředky získání údajů (zásada vyčerpání).“
43

Takové úvahy by se tím spíše uplatnily v případě, kdy by počáteční vyloučení po dobu jednoho kalendářního roku na základě sankce uložené za použití čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1254/1999 mohlo přivodit stálé snížení referenční částky, a následně jednotné platby, což by mohlo zapříčinit to, že zemědělec bude potrestán vícekrát za stejné porušení, a tudíž ponese nepřiměřené finanční následky vzhledem k cílům původně uložené sankce.
6

Nařízení č. 320/2006 uvádí ve svém prvním, druhém, čtvrtém a pátém bodě odůvodnění zejména následující: „(1) […] Pro dosažení souladu mezi systémem výroby cukru a obchodováním s ním ve Společenství a mezinárodními požadavky a pro zajištění jeho konkurenceschopnosti do budoucna je nezbytné zahájit rozsáhlý restrukturalizační proces vedoucí ke značnému snížení nerentabilní výrobní kapacity ve Společenství. K tomuto účelu je třeba zavést zvláštní a samostatný dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství jako předpoklad pro zavedení nové fungující společné organizace trhů v odvětví cukru. […] (2) Měl by být zřízen dočasný restrukturalizační fond, ze kterého by se financovala restrukturalizační opatření pro cukrovarnický průmysl Společenství […]. […] (4) Restrukturalizační opatření stanovená tímto nařízením by měla být financována vybíráním dočasných částek od výrobců cukru, isoglukosy a inulinového sirupu, kteří budou mít posléze z restrukturalizačního procesu prospěch. Protože tato částka nespadá do rámce tradičních poplatků v rámci společné organizace trhů v odvětví cukru, měly by být výnosy vyplývající z jejího vybírání považovány za ‚účelově vázané příjmy‘ ve smyslu nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství […]. (5) Měla by být zavedena významná ekonomická pobídka v podobě přiměřené restrukturalizační podpory pro cukrovarnické podniky s nejnižší produktivitou, aby se vzdaly své výroby v rámci kvót. K tomu by měla být zřízena restrukturalizační podpora, která vytvoří pobídku pro to, aby se vzdaly výroby cukru podléhajícího kvótám, […]. Podpora by měla být dostupná během čtyř hospodářských let s cílem snížit výrobu v rozsahu potřebném pro dosažení rovnováhy na trhu ve Společenství.“
14

Při provádění kontroly prohlášení společnosti Schenker ohledně tohoto zboží pojal Rīgas Muitas reģionālā iestāde (Krajský celní úřad VID v Rize) podezření, že bylo zařazeno do nesprávné položky KN. Některé výrobky byly proto zadrženy jako vzorek a zaslány příslušnému celnímu orgánu, aby určil příslušný kód KN. Celní úředníci považovali za správné celní zařazení do podpoložky 85282190, a nikoli zařazení provedené společností Schenker, tedy zařazení do podpoložky 90138020. Zařazení provedenému VID odpovídá dovozní clo ve výši 14 %, kterým mělo být podle tohoto orgánu zatíženo uvedené zboží.
27

Pokud jde o posouzení protisoutěžní povahy jednání ve vzájemné shodě, je třeba se soustředit zejména na objektivní cíle, kterých má dosáhnout, jakož i na hospodářský a právní kontext, do kterého spadá (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 8. listopadu 1983, IAZ International Belgium a další v. Komise, 96/82 až 102/82, 104/82, 105/82, 108/82 a 110/82, Recueil, s. 3369, bod 25, jakož i ze dne , Beef Industry Development Society a Barry Brothers, C-209/07, Sb. rozh. s. I-8637, body 16 a 21). Krom toho, i když úmysl účastníků není pro určení omezující povahy jednání ve vzájemné shodě nezbytný, Komisi Evropských Společenství ani soudům Společenství nic nezakazuje, aby jej zohlednily (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek IAZ International Belgium a další v. Komise, body 23 až 25).
45

C. M. Mesko, jakož i polská vláda tvrdí, že v případě stejné dvojí státní příslušnosti manželů je třeba uplatnit kritérium státní příslušnosti, která nejpřesněji odpovídá skutečnosti. V tomto ohledu se C. M. Mesko domnívá, a to na základě více skutečností, zejména pak na základě toho, že jak ona sama, tak L. Hadadi pobývají ve Francii od roku 1980, že státní příslušností, která ve věci v původním řízení nejpřesněji odpovídá skutečnosti, je státní příslušnost francouzská. Tvrdí, že postavení obou státních příslušností na roveň by vedlo k „nepřiměřenému spěchu k soudu“, jelikož by byl jeden z manželů nežádoucím způsobem podněcován k podání návrhu na rozvod u soudu jednoho členského státu, aby tak zabránil tomu, aby druhý manžel podal návrh na rozvod u soudu druhého členského státu. Polská vláda má za to, že není vhodné nechat volbu příslušného soudu na účastnících řízení, neboť takové řešení poskytuje mimořádnou výsadu osobám se stejnou dvojí státní příslušnosti a přiznává jim prakticky možnost volby příslušného soudu, ačkoli nařízení č. 2201/2003 toto právo ostatním osobám nepřiznává. Krom toho má uvedená vláda za to, že by zachovávání příslušnosti soudů členského státu, ve kterém manželé již dlouhou dobu nebydlí, ohrožovalo účinnost, jakož i spravedlnost soudních rozhodnutí a mohlo by vést k určitému typu zneužívání, jakým je např. „forum shopping“.
25

Přísluší zejména každému členskému státu, aby při dodržení práva Společenství uspořádal svůj systém zdanění rozdělovaných zisků a v rámci toho vymezil základ daně, jakož i daňovou sazbu, které se použijí u akcionáře-příjemce (viz zejména výše uvedený rozsudek Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, bod 50; rozsudek ze dne 12. prosince 2006 Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, Sb. rozh. s. I-11753, bod 47, a ze dne 20. května 2008, Orange European Smallcap Fund, C-194/06, Sb. rozh. s. I-3747, bod 30).
50

Polská republika, aniž by zpochybnila, že zákazy, které obsahují sporná vnitrostátní ustanovení, porušují směrnice 2001/18 a 2002/53, pokud by se potvrdilo, že obchodování s osivy geneticky modifikovaných odrůd a jejich zápis do společného katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin mají upravovat pouze tyto směrnice, tvrdí, že tak tomu v projednávaném případě není. Vzhledem k tomu, že uvedená vnitrostátní ustanovení sledují etické účely, které jsou odlišné od cílů ochrany životního prostředí a veřejného zdraví, jakož i volného oběhu, které jsou pro uvedené směrnice charakteristické, nespadají tak podle ní do působnosti těchto směrnic, takže narušení volného oběhu GMO, které způsobují, čímž potenciálně porušují článek 28 ES, může být v daném případě odůvodněno na základě článku 30 ES.
12

Toto ustanovení mimo jiné stanoví: „1. Zaměstnanec nebo jeho právní nástupci mají lhůtu patnácti dnů od ohlášení úpadku, které se stalo účinným podle článku 97 královského nařízení č. 267 ze dne 16. března 1942 [GURI ze dne 6. dubna 1942, mimořádný dodatek č. 81], nebo zveřejnění rozsudku ve smyslu článku 99 zmíněného nařízení v případě, že byly podány námitky nebo žaloby týkající se jeho pohledávky, nebo od zveřejnění rozsudku, jímž se schvaluje předběžné vyrovnání, k tomu, aby mohli na svoji žádost ze strany Fondu získat úhradu odstupného při skončení pracovního poměru a příslušných vedlejších pohledávek, přičemž se odečtou již případně vyplacené částky. 2. V případě opožděného přihlášení pohledávek týkajících se mzdy, jež jsou uvedeny v článku 101 královského nařízení č. 267 ze dne 16. března 1942, může být žádost, stanovená v předchozím článku, podána po prohlášení konkursního řízení nebo po vydání rozsudku týkajícího se případného zpochybnění správce konkursní podstaty. 3. V případě podniku, který podléhá nucené správní likvidaci, může být žádost podána ve lhůtě patnácti dnů od ohlášení úpadku na základě článku 209 královského nařízení č. 267 […] a v případě, kdy byly podány námitky nebo žaloby týkající se pohledávky vyplývající z pracovního poměru, běží tato lhůta od vydání rozsudku, kterým o nich soud rozhodl. 4. Pokud zaměstnavatel, na kterého se nevztahují ustanovení královského nařízení č. 267 […], nevyplatí v případě skončení pracovního poměru splatné odstupné nebo jej vyplatí pouze částečně, zaměstnanec nebo jeho právní nástupci mohou požádat, aby jim bylo z Fondu uhrazeno odstupné pro případ skončení pracovního poměru, a to za podmínky, že na základě exekučního řízení k vydobytí pohledávky týkající se tohoto odstupného, vyšlo najevo, že majetkové záruky nepostačují ke splacení celé této pohledávky nebo její části. 5. V případě, že v tomto směru nejsou uplatněny námitky, uhradí Fond nezaplacené odstupné. 6. Ustanovení předchozích odstavců se použijí pouze v případech, kdy ke skončení pracovního poměru, konkursnímu řízení nebo exekučnímu došlo až po vstupu tohoto zákona v platnost. 7. Fond provede výplaty uvedené v druhém, třetím, čtvrtém a pátém odstavci tohoto článku do 60 dnů od podání žádosti dotčenou osobou. Fond ze zákona nastupuje do práv zaměstnance nebo jeho právních nástupců, pokud jde o přednostní právo věřitele na majetek zaměstnavatelů podle článků 2751a a 2776 občanského zákoníku pro částky, které zaplatil […]“.
31

V tomto ohledu je vhodné připomenout, že Soudní dvůr měl svým výkladem čl. 5 bodu 3 Bruselské úmluvy v tom smyslu, že toto ustanovení se týká nejen místa příčinné události, ale rovněž místa, kde škoda vznikla, za to, že volba pouze místa příčinné události by ve značném množství případů vedla k záměně mezi příslušnostmi stanovenými články 2 a 5 bod 3 uvedené úmluvy, takže by toto posledně uvedené ustanovení ztratilo v tomto rozsahu svůj užitečný účinek (viz výše uvedené rozsudky Mines de potasse d’Alsace, body 15 a 20, jakož i Shevill a další, bod 22). Taková úvaha týkající se záměny mezi příslušnostmi se totiž použije stejným způsobem ve vztahu k případnému nezohlednění místa, kde škoda vznikla, které se liší od místa příčinné události.
5

Podle druhého, šestého, desátého a dvanáctého bodu odůvodnění směrnice 98/59: „(2) vzhledem k tomu, že je důležité posílit ochranu zaměstnanců v případě hromadného propouštění a současně přihlédnout k potřebě vyváženého hospodářského a sociálního rozvoje uvnitř Společenství; […] (6) vzhledem k tomu, že Charta Společenství základních sociálních práv pracovníků, přijatá na zasedání Evropské rady ve Štrasburku dne 9. prosince 1989 hlavami států nebo předsedy vlád jedenácti členských států, prohlašuje jmenovitě v bodě 7 prvním pododstavci první větě a druhém pododstavci, v bodě 17 prvním pododstavci a v bodě 18 třetí odrážce zejména: ‚7. Dotvoření vnitřního trhu musí vést ke zlepšení životních a pracovních podmínek pracovníků v Evropském společenství […]. Toto zlepšení musí být tam, kde je to nezbytné, spojeno s rozvojem určitých hledisek právní úpravy zaměstnanosti, jako jsou postupy pro hromadné propouštění a postupy v případě konkurzu. […] 17. Informování, projednání se zaměstnanci a jejich účast musí být rozvíjeny vhodnými způsoby, s ohledem na stávající praxi v jednotlivých členských státech. […] 18. Informování, projednání a účast musí být prováděny v přiměřené době, zejména v následujících případech: [–...] [–...] — při hromadném propouštění, [–...]‘; […] (10) vzhledem k tomu, že je třeba umožnit členským státům, aby stanovily, že se zástupci zaměstnanců mohou z důvodu odborné složitosti otázek, které by mohly být předmětem informování a projednání, obracet na odborníky; […] (12) vzhledem k tomu, že by členské státy měly dbát na to, aby zástupci zaměstnanců nebo zaměstnanci mohli k zajištění dodržování povinností stanovených touto směrnicí využívat správní nebo soudní řízení.“
14

Podle článku 69 odst. 1 a 2 nařízení č. 507/1993: „1. Obce nejpozději do 31. října na základě tříd a progresivních kritérií stanovených nařízením rozhodnou o sazbách na jednotku plochy prostor a prostranství spadajících do jednotlivých tříd a podtříd použitelných pro příští rok. Nebude-li do tohoto data o sazbách rozhodnuto, sazby platné pro daný rok budou považovány za použitelné i pro rok následující. 2. Za účelem přezkumu legality musí rozhodnutí obsahovat důvody vztahů mezi jednotlivými sazbami, souhrnná data a odhady týkající se nákladů na služby třízené v závislosti na jejich hospodářské klasifikaci, a rovněž data a okolnosti, které vedly ke zvýšení minimálního krytí nákladů […]“
32

Společnost American Clothing konečně tvrdí, že Soud nezohlednil relevanci některých okolností projednávané věci. V bodech 64 a 65 napadeného rozsudku tak nepřihlédl k celkovému dojmu, kterým ochranná známka působí, a domníval se, že tento dojem je zcela nerelevantní, jedná-li se o zápis ochranné známky, která sestává ze znaku státní svrchovanosti nebo jeho napodobení z heraldického hlediska. Společnost American Clothing rovněž uvádí, že se nezdá, že by článek 6 ter Pařížské úmluvy bránil tomu, aby byla kombinovaná ochranná známka obsahující symbolický znak předmětem zápisu spolu s „disclaimer“, jak to stanoví článek 38 nařízení č. 40/94, kterým přihlašovatel prohlásí, že nebude uplatňovat výlučné právo ve vztahu k určitému prvku ochranné známky. To ostatně odpovídá praxi kanadského úřadu pro duševní vlastnictví, který souhlasil se zápisem ochranných známek s javorovým listem s jedenácti cípy pod podmínkou přijetí „disclaimer“. V projednávané věci Soud zkreslil skutkový stav popřením této praxe uvedeného úřadu, zejména ohledně uložení povinnosti předložit takový „disclaimer“ pro ochrannou známku, která je předmětem tohoto řízení a od jejíhož zápisu se později upustilo z jiných důvodů.
11

Nařízení Rady (ES) č. 319/2009 ze dne 16. dubna 2009, kterým se vymezuje oblast působnosti konečného antidumpingového cla uloženého nařízením (ES) č. 85/2006 (Úř. věst. L 101, s. 1), nahradilo čl. 1 odst. 1 nařízení č. 85/2006 následujícím textem: „Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu lososa chovaného pro hospodářské účely (jiného než volně žijícího), také v podobě filé, čerstvého, chlazeného a zmrazeného, kódů KN ex 03021200, ex 03031100, ex 03031900, ex 03032200, ex 03041013 a ex 03042013 (dále jen ‚losos chovaný pro hospodářské účely‘) pocházejícího z Norska. Na páteř z lososa, která sestává z rybí kosti částečně pokryté masem a která je jedlým vedlejším produktem odvětví rybolovu, kódů KN ex 03021200, ex 03031100, ex 03031900, ex 03032200, se konečné antidumpingové clo nevztahuje, pokud maso na páteři představuje nejvýše 40 % hmotnosti páteře z lososa.“
37

K cílům úzkého vztahu a předvídatelnosti, které jsou naplňovány prostřednictvím koncentrace soudní příslušnosti do místa poskytování služeb na základě dané smlouvy a prostřednictvím určení jednotné soudní příslušnosti pro veškeré nároky vycházející z této smlouvy, nelze v případě více míst poskytování dotčených služeb v několika členských státech přistupovat odlišně. Takovéto rozlišování – nehledě na to, že pro něj neexistuje opora v ustanovení nařízení č. 44/2001– by totiž bylo v rozporu s cílem, který předcházel přijetí tohoto nařízení, které, sjednocením pravidel pro určení příslušnosti v občanských a obchodních věcech, přispívá k rozvoji prostoru svobody, bezpečnosti a práva, jakož i k řádnému fungování vnitřního trhu uvnitř Společenství (viz první a druhý bod odůvodnění nařízení č. 44/2001).
22

Landesgericht Feldkirch uvádí tři argumenty ve prospěch příslušnosti rakouských soudů. Zaprvé je podle něj třeba považovat VGKK za poškozeného, neboť po nehodě poskytla plnění D. Kerti. Zadruhé z důvodu zákonného přechodu podle § 332 ASVG přešly v okamžiku nehody na VGKK veškeré nároky D. Kerti. Vzhledem k tomu, že nastoupila do právního postavení svého pojištěnce, uplatňuje ve své žalobě jeho nároky, a nikoli vlastní nároky. Zatřetí v případě vážné nehody, která vede k tělesné újmě, si zachovává nárok na náhradu nemajetkové a majetkové újmy přímo poškozený. Může se tedy domáhat náhrady této újmy u soudu místa svého bydliště. Landesgericht Feldkirch je toho názoru, že nároky na úhradu lékařského ošetření a případně na důchodové dávky byly v tomto případě převedeny na instituci sociálního zabezpečení. Pokud by se uvedená instituce nemohla dovolávat téže příslušnosti, musela by tedy podle Landesgericht Feldkirch podat regresní žalobu u soudu jiného členského státu. Za těchto podmínek by různé soudy rozhodly o stejných skutkových okolnostech, což by bylo v rozporu s cíli směrnice č. 44/2001, jelikož soudy různých členských států by mohly vynést protichůdné rozsudky.
102

Toto konstatování se vztahuje na případy, kdy taková právní úprava nepřesahuje to, co je nezbytné k ochraně vyváženého rozdělení zdaňovací pravomoci mezi členskými státy, jakož i k předcházení čistě vykonstruovaným operacím, postrádajícím hospodářskou podstatu, a vytvořeným výlučně s cílem mít neoprávněný prospěch z daňové výhody. Je na předkládajícím soudu, aby přezkoumal, zda se právní úprava, o kterou jde v původním řízení, omezuje na to, co je nezbytné k dosažení těchto cílů.
32

Dopisem ze dne 24. prosince 2008 informoval předkládající soud Soudní dvůr, že setrvává na své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce. Má totiž za to, že k tomu, aby mohl rozhodnout o pozměněné žalobě, je nadále nezbytná odpověď na položené otázky, a to již z toho důvodu, že se na koncese na služby bez dalšího nevztahuje působnost § 97 a následujících GWB, takže změna žaloby v původním řízení nemá žádný vliv na skutečnost, že předložení opravných prostředků orgánům příslušným pro kontrolu dodržování příslušných řízení v oblasti veřejných zakázek, a sice Vergabekammer a Vergabesenat, by bylo v případě, že by smlouva dotčená v původním řízení byla kvalifikována jako koncese na služby, nepřípustné.