Keywords

Summary



Keywords

1. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Povinnost Komise předložit důkaz protiprávního jednání a doby jeho trvání – Dosah důkazního břemene

(Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 1/2003)

2. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Narušení hospodářské soutěže – Kritéria posouzení – Protisoutěžní předmět – Dostatečná povaha s ohledem na konstatování protiprávního jednání

(Článek 81 odst. 1 ES)

3. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Protiprávní jednání – Jednotná povaha protiprávního jednání – Kritéria posouzení

(Článek 81 odst. 1 ES; dohoda o EHP, článek 53)

4. Hospodářská soutěž – Pokuty – Zásada individuality sankcí – Soulad s pojmem podniku

(Článek 81 odst. 1 ES)

5. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Zohledněný obrat

(Článek 81 odst. 1 ES)

6. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Protiprávní jednání, jehož se dopustila dceřiná společnost – Přičtení odpovědnosti mateřské společnosti – Důkazní břemeno Komise – Meze

(Článek 81 odst. 1 ES)

7. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Protiprávní jednání – Přičtení odpovědnosti – Přičtení protiprávního jednání, kterého se dopustila dceřiná společnost, mateřské společnosti – Meze

(Článek 81 odst. 1 ES; dohoda o EHP, článek 53)

8. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Podnik – Pojem – Hospodářská jednotka – Přičtení protiprávních jednání – Mateřská společnost a dceřiné podniky – Solidární odpovědnost dotyčných společností

(Článek 81 odst. 1 ES; dohoda o EHP, článek 53; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

9. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Zohlednění celosvětového obratu dosaženého prodejem zboží, které je předmětem protiprávního jednání – Přípustnost – Podmínky

(Nařízení Rady č. 17, článek 15)

10. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Prostor pro uvážení vyhrazený Komisi

(Článek 81 odst. 1 ES)

11. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Maximální výše – Výpočet – Obrat, který je třeba zohlednit – Společný obrat všech společností tvořících jedinou hospodářskou entitu jednající jako podnik

(Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2 a 3)

12. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Protiprávní jednání, jehož se dopustila dceřiná společnost – Přičtení odpovědnosti mateřské společnosti – Účinky – Zachování individuální odpovědnosti dceřiné společnosti

(Článek 81 odst. 1 ES)

13. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Polehčující okolnosti – Prostor pro uvážení vyhrazený Komisi

(Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 1/2003, článek 23; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 3)

14. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Polehčující okolnosti – Dosah

(Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 1/2003, článek 23; sdělení Komise 98/C 9/03)

15. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Neuložení nebo snížení pokuty za spolupráci dotyčného podniku – Nezbytnost chování, které Komisi usnadnilo zjištění protiprávního jednání

(Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 1/2003, článek 23; sdělení Komise 2002/C 45/03)

16. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Dodržování práva na obhajobu – Dosah zásady – Meze – Právo podniku vyslýchat svědky v jeho neprospěch – Vyloučení

(Článek 81 odst. 1 ES)

17. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Posuzovací pravomoc Komise – Soudní přezkum – Konstatování protiprávnosti – Nezbytnost, aby se Tribunál vyjádřil ke změně rozhodnutí z titulu své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci

(Článek 81 odst. 1 ES)

Summary

1. Straně nebo orgánu, který tvrdí, že byla porušena pravidla hospodářské soutěže, přísluší, aby předložil důkaz, který právně dostačujícím způsobem prokazuje skutečnosti zakládající protiprávní jednání, a podniku, který uplatňuje důvod na obranu proti konstatování, že se dopustil protiprávního jednání, přísluší, aby předložil důkaz, že podmínky použití tohoto důvodu na jeho obranu jsou splněny, takže uvedený orgán bude muset uplatnit jiný důkaz.

Zásada, podle které Komise musí prokázat všechny skutečnosti, které zakládají protiprávní jednání, včetně doby jeho trvání a které mohou mít dopad na její konečné závěry, pokud jde o závažnost uvedeného protiprávního jednání, není zpochybněna skutečností, že dotyčné podniky uplatnily důvod na svou obranu vycházející z promlčení, jehož prokázání v zásadě přísluší posledně uvedeným. Uplatnění takového důvodu na obranu totiž nutně předpokládá, že doba trvání protiprávního jednání a den jeho ukončení jsou prokázány. Tyto okolnosti však v tomto ohledu samy o sobě nemohou odůvodnit přenesení důkazního břemene na tyto podniky. Jednak doba trvání protiprávního jednání, tedy pojem, který předpokládá, že je znám konečný den protiprávního jednání, je jedním ze základních prvků protiprávního jednání, jehož prokázání přísluší Komisi, bez ohledu na skutečnost, že zpochybnění těchto prvků je také součástí důvodu na obranu vycházejícího z promlčení. A jednak je tento závěr odůvodněný s ohledem na skutečnost, že nepromlčení stíhání Komisí na základě ustanovení nařízení č. 1/2003 je objektivním právním kritériem vyplývajícím ze zásady právní jistoty, a je tedy podmínkou platnosti jakéhokoli rozhodnutí o uložení sankce. Komise je totiž povinna toto kritérium dodržovat, i když podnik v této souvislosti neuplatnil důvod na svou obranu.

Nicméně toto rozložení důkazního břemene se může měnit v rozsahu, v němž skutkové okolnosti, kterých se strana dovolává, mohou zavazovat druhou stranu k poskytnutí vysvětlení nebo odůvodnění, přičemž pokud tak neučiní, lze dospět k závěru, že důkazní břemeno bylo uneseno. Zejména pokud Komise předložila důkaz o existenci dohody, přísluší podnikům, které se této dohody účastnily, aby předložily důkaz, že se od ní distancovaly, tedy důkaz, jež svědčí o jasné vůli, sdělené ostatním účastnícím se podnikům, neúčastnit se této dohody.

(viz body 52–55, 60)

2. Ze samotného znění čl. 81 odst. 1 ES vyplývá, že dohody mezi podniky jsou zakázány nezávisle na jejich účincích, pokud mají protisoutěžní cíl. Proto se nepožaduje prokázání skutečných protisoutěžních účinků, je-li prokázán protisoutěžní cíl vytýkaného chování.

(viz bod 75)

3. Soudy Unie stanovily několik relevantních kritérií pro posouzení jednotné povahy porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o evropském hospodářském prostoru (EHP), a sice totožnost cílů dotčeného jednání, totožnost dotyčných výrobků a služeb, totožnost účastnících se podniků a totožnost způsobu jeho provádění. Mezi ostatní relevantní kritéria patří totožnost fyzických osob podílejících se na účet podniků na protiprávním jednání a stejná zeměpisná působnost dotčených jednání.

(viz bod 90)

4. Na základě zásady personality trestů a sankcí má být fyzická nebo právnická osoba sankcionována pouze za skutečnosti, které jsou jí individuálně vytýkány, což je zásada použitelná na veškerá správní řízení, která mohou vést k uložení sankcí na základě pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže. Tato zásada musí být nicméně uplatněna v souladu s pojmem podniku ve smyslu článku 81 ES. V tomto ohledu pojem „podnik“ zahrnuje hospodářské jednotky, z nichž každá je tvořena jednotnou organizací osobních, hmotných a nehmotných složek, která dlouhodobě sleduje určitý hospodářský cíl a může přispívat ke spáchání protiprávního jednání uvedeného v daném ustanovení. Právo Společenství v oblasti hospodářské soutěže uznává, že různé společnosti náležející do téže skupiny tvoří jednu hospodářskou entitu, a tedy podnik ve smyslu článku 81 ES, jestliže dceřiné společnosti skupiny neurčují své jednání na trhu samostatně.

Z toho vyplývá, že je třeba zamítnout tvrzení, podle kterého skutečnost, že podnik účastnící se protiprávního jednání je tvořen více různými společnostmi, nevede k tomu, že s těmito společnostmi musí být zacházeno jako s jediným účastníkem protiprávního jednání. Toto tvrzení totiž vyplývá ze záměny mezi pojmem podniku a pojmem společnosti a nemá oporu v judikatuře.

(viz body 122–123)

5. V oblasti hospodářské soutěže nevede skutečnost, že Komise použila se zpětnou účinností koncept hospodářské jednotky při výpočtu výše pokuty k uložení přísnější sankce, a tedy neporušuje čl. 7 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podle kterého nesmí být uložen trest přísnější, než jaký bylo možno uložit v době spáchání trestného činu. Jelikož je totiž praxe Komise spočívající v tom, že se při výpočtu výše pokuty zohlední obrat podniku – a tedy případně kumulovaný obrat všech společností tvořících tento podnik – stále jednotná, hospodářské subjekty ji musí znát. Ustálená praxe Komise, která spočívá v tom, že se pro účely stanovení výchozí částky pokut zohlední obrat za poslední celý rok, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, byla implicitně přijata judikaturou.

V tomto ohledu je zaprvé odrazující dosah pokut jednou ze skutečností, v závislosti na kterých musí být zjištěna závažnost protiprávních jednání. Přitom odrazující povaha pokuty závisí ve velké míře na tom, že je pro dotyčný podnik dostatečně citelná. Aby bylo možné změřit odrazující povahu pokuty ve vztahu k podniku, který se účastnil protiprávního jednání, je tedy třeba zohlednit takovou situaci, jaká existovala na konci protiprávního jednání, a nikoliv situaci, která mohla existovat dříve. Zadruhé by s ohledem na zásadu řádné správy a požadavky hospodárnosti správního řízení bylo neproveditelné a v každém případě nepřiměřené žádat od Komise, aby zohlednila vývoj obratu dotčených podniků během celé doby fungování kartelové dohody. Takový přístup by předpokládal, aby se pro každý rok účasti na kartelové dohodě stanovila odlišná výchozí částka pokuty a za tímto účelem určily příslušné tržní podíly účastníků za každý rok protiprávního jednání.

(viz body 124–127)

6. Komise může v oblasti hospodářské soutěže důvodně předpokládat, že 100% dceřiná společnost uplatňuje v zásadě pokyny udělované mateřskou společností a že tento předpoklad implikuje, že Komise není povinna ověřovat, zda mateřská společnost skutečně tuto pravomoc vykonávala. Přičtení mateřské společnosti chování její 100% vlastněné dceřiné společnosti nepředpokládá tedy důkaz, že mateřská společnost věděla o jednání dceřiné společnosti. Je to naopak mateřská společnost, které přísluší, pokud se domnívá, že dceřiná společnost, navzdory 100% účasti mateřské společnosti na jejím kapitálu, určuje své chování na trhu samostatně, vyvrátit uvedený předpoklad předložením dostatečných důkazů.

(viz bod 130)

7. Právní entity, které se účastnily nezávisle porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) a které byly následně nabyty jinou společností, nadále samy odpovídají za své protiprávní jednání uskutečněné před jejich nabytím, jestliže tyto společnosti nebyly čistě a jednoduše sloučeny s nabyvatelem, ale pokračovaly ve svých činnostech jako dceřiné společnosti. V takovém případě může být nabyvatel odpovědný za chování své dceřiné společnosti až od okamžiku, kdy ji nabyl, pokud dceřiná společnost pokračuje v protiprávním jednání a může být prokázána odpovědnost nové mateřské společnosti.

Dále se musí stejná zásada uplatnit mutatis mutandis v případě, kdy se nabytá společnost účastnila před svým nabytím protiprávního jednání nikoliv jako nezávislá společnost, ale jako dceřiná společnost jiné skupiny.

(viz body 139, 141)

8. Solidarita mezi společnostmi ve vztahu k zaplacení pokut dlužných z důvodu porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) je právním účinkem, který bez dalšího vyplývá z hmotněprávních ustanovení těchto článků.

Jednotnost chování podniku na trhu pro účely uplatňování práva hospodářské soutěže je důvodem pro to, aby společnosti, respektive obecněji právní subjekty, které mohou být shledány osobně odpovědnými za toto chování, byly zavázány solidárně. Solidarita při placení pokut uložených za porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP napomáhá v rozsahu, v němž přispívá k zaručení účinného výběru těchto pokut, k dosažení cíle odrazení, který právo hospodářské soutěže obecně sleduje, a to za současného dodržení zásady non bis in idem , která je základní zásadou unijního práva, rovněž zakotvenou v článku 4 protokolu č. 7 Evropské Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, který zakazuje, aby za totéž porušení práva hospodářské soutěže bylo více než jednou trestáno totéž chování podniku na trhu prostřednictvím právních subjektů, které za něj mohou nést osobní odpovědnost.

Skutečnost, že osobní odpovědnost, již v důsledku účasti jednoho podniku na protiprávním jednání nese vícero společností, není u všech táž, nebrání tomu, aby těmto společnostem byla uložena pokuta, kterou mají zaplatit solidárně, neboť solidarita při zaplacení pokuty pokrývá pouze to období protiprávního jednání, ve kterém tyto společnosti tvořily jednu hospodářskou jednotku, potažmo představovaly jeden podnik ve smyslu práva hospodářské soutěže.V tomto ohledu, ze zásady personality trestů a sankcí vyplývá, že každá společnost musí mít možnost vyvodit z rozhodnutí, které jí ukládá solidární zaplacení pokuty s jednou nebo více jinými společnostmi, výši podílu, který musí uhradit ve vztahu k jejím solidárním spoludlužníkům, jakmile bude pohledávka Komise uspokojena. Za tímto účelem musí Komise upřesnit zejména období, během kterých jsou dotyčné společnosti (spolu)odpov ědné za protiprávní jednání podniků, které se účastnily kartelové dohody a případně stupeň odpovědnosti uvedených společností za tato jednání.

Rozhodnutí, kterým Komise vícero společnostem ukládá solidární zaplacení pokuty, tedy nezbytně způsobuje všechny účinky, které se podle práva vážou k právnímu režimu platby pokut v právu hospodářské soutěže, a to jak ve vztazích mezi věřitelem a solidárními spoludlužníky, tak ve vzájemných vztazích solidárních spoludlužníků.

Je tedy výlučně věcí Komise, aby v rámci výkonu své pravomoci ukládat pokuty na základě čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 určila příslušný podíl různých společností na částkách, jejichž solidární zaplacení jim bylo uloženo, jelikož byly součástí téhož podniku a tato úloha nemůže být obzvláště ponechána vnitrostátním soudům.

Není-li v rozhodnutí, jímž Komise ukládá pokutu za protiprávní jednání jednoho podniku vícero společnostem, které ji mají zaplatit solidárně, uvedeno jinak, je třeba mít za to, že Komise těmto společnostem přičítá odpovědnost za toto jednání rovným dílem. Společnosti, jimž je uložena pokuta, kterou mají zaplatit solidárně, a které nesou, není-li v rozhodnutí, jímž se ukládá pokuta, stanoveno jinak, stejnou míru odpovědnosti za protiprávní jednání, musí v zásadě přispět k zaplacení pokuty uložené za toto protiprávní jednání rovným dílem. Pokud z rozhodnutí, jímž je ukládána pokuta vícero společnostem, které ji mají zaplatit solidárně, nelze a priori určit, která z těchto společností bude nakonec vyzvána, aby Komisi uhradila celou částku pokuty, nebrání to nicméně tomu, aby každá z těchto společností mohla jednoznačně zjistit svůj vlastní podíl na výši pokuty a podat případně proti svým solidárním spoludlužníkům žalobu na vydání částek, které by uhradila nad rámec tohoto svého podílu.

(viz body 149, 151–153, 156–158)

9. V případě kartelové dohody celosvětového rozměru, která kromě stanovení cen zahrnuje i rozdělení trhů, je Komise oprávněna vycházet z obratů dosažených prodejem dotčeného výrobku na světové úrovni, aby prostřednictvím výchozí částky pokuty vyjádřila povahu protiprávního jednání, jeho skutečný dopad na trh, jakož i rozsah zeměpisného trhu, a přitom zohlední rozdíly ve velikosti účastníků kartelové dohody. Vzhledem k tomu, že Spojené království a Irsko dohromady představují významnou část společného trhu, nemůže být újma způsobená hospodářské soutěži na těchto trzích kvalifikována jako malá. Jelikož protiprávní jednání vytýkané žalobkyním v napadeném rozhodnutí zahrnuje právě výtku, že si dotyčné podniky rozdělily různé vnitrostátní trhy na evropské úrovni prostřednictvím systému „domovských zemí“, nemůže být skutečnost, že žalující podnik v souladu s takovou protiprávní dohodou omezil své činnosti v rámci společného trhu na své domácí trhy, použita jako polehčující okolnost. Konečně jelikož účastníci kartelové dohody samy zohledňovali své světové obraty při stanovení jejich individuálních kvót v rámci kartelové dohody, kvót, které se používaly jak na evropské úrovni – mimo „domovských zemí“ –, tak na světové úrovni, je Komise rovněž oprávněna zohlednit při posouzení zvláštní váhy různých dotčených podniků jejich obrat na světové úrovni.

(viz body 170–171)

10. Právo Společenství nevyžaduje, aby pokuty uložené různým společnostem v rámci téhož podniku byly úměrné době trvání účasti vytýkané každé z těchto společností. V důsledku toho srovnání mezi částkami v eurech za každý měsíc účasti na protiprávním jednání použité na několik společností, kterým se vytýká účast různého trvání, nemůže vykazovat nerovné zacházení.

Proto se nezdá, že by postup Komise spočívající ve stanovení pokut způsobem, který není zcela úměrný době trvání protiprávního jednání, překročil meze posuzovací pravomoci, která je jí přiznána judikaturou.

(viz body 181–182)

11. Okolnost, že několik společností je společně a nerozdílně odpovědných za zaplacení pokuty z důvodu, že tvoří podnik ve smyslu článku 81 ES neznamená, ohledně uplatnění maximální výše stanovené v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, že povinnost každé z nich je omezena na 10 % obratu, kterého dosáhly za předchozí hospodářský rok. Maximální výše 10 % ve smyslu uvedeného ustanovení totiž musí být vypočtena na základě společného obratu všech společností tvořících jedinou hospodářskou entitu jednající jako podnik ve smyslu článku 81 ES, neboť pouze společný obrat společností tvořících dotčený podnik může být ukazatelem jeho velikosti a hospodářské síly.

Pojem podniku ve smyslu čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení č. 1/2003 se neliší od pojmu podniku ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES. Proto není třeba, aby se v případě solidární odpovědnosti více společností v rámci skupiny tvořící podnik ve smyslu těchto ustanovení určila maximální výše pokuty s ohledem na společnost s nejnižším obratem.

(viz body 186–187)

12. Skutečnost, že se mateřské společnosti přisuzuje chování její dceřiné společnosti z důvodu, že určovala její obchodní chování, nemá za důsledek, že se uvedená mateřská společnost musí namísto své dceřiné společnosti považovat za osobu, která spáchala toto jednání. Jinými slovy odpovědnost mateřské společnosti za jednání dceřiné společnosti v žádném případě nezbavuje dceřinou společnost vlastní odpovědnosti jako právnické osoby a tato tedy zůstává individuálně odpovědná za protisoutěžní praktiky, kterých se účastnila.

(viz bod 196)

13. Pokyny Komise o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO v bodě 3 stanoví snížení základní částky pokuty z důvodu „zvláštních polehčujících okolností“, jako jsou výlučně pasivní nebo následovnická role žalujících podniků a ukončení protiprávního jednání, jakmile Komise zasáhla. Tento text neuvádí taxativní výčet polehčujících okolností, které musí Komise zohlednit. Komisi je tedy ponechán určitý prostor, aby celkově posoudila význam případného snížení výše pokut z důvodu polehčujících okolností.

V této souvislosti nemůže být Komise jakkoliv povinna v rámci své posuzovací pravomoci přiznat snížení pokuty pro ukončení zjevného protiprávního jednání, ať k tomuto ukončení došlo před nebo po jejích zásazích. I když totiž Komise považovala v minulosti dobrovolné ukončení protiprávního jednání za polehčující okolnost, může brát na základě svých pokynů v úvahu skutečnost, že zjevná, velmi závažná protiprávní jednání jsou stále relativně častá, i když jejich protiprávnost byla stanovena od počátku politiky Společenství v oblasti hospodářské soutěže, a tudíž se může domnívat, že je třeba upustit od této velkorysé praxe a již neodměňovat ukončení takového protiprávního jednání snížením pokuty.

(viz body 207–208, 211, 213)

14. Skutečnost, že podnik, jehož účast na kartelové dohodě zakázané pravidly hospodářské soutěže – protiprávním jednání, které má velmi závažnou povahu – Komise dostatečně právním způsobem prokázala, byl oklamán dalšími účastníky této kartelové dohody, kteří se takto snažili získat dodatečné výhody k výhodám, které jim uvedená kartelová dohoda přinesla, nemůže vést k tomu, aby se chování takového podniku považovalo za méně závažné. Proto takové okolnosti nemohou představovat polehčující okolnost, a zejména neprokazují výlučně pasivní nebo následovnickou úlohu uvedeného podniku v rámci kartelové dohody.

(viz bod 218)

15. Základem pro snížení pokut v případě spolupráce podniků podílejících se na protiprávním jednání porušujícím právo Společenství v oblasti hospodářské soutěže je úvaha, podle níž taková spolupráce usnadňuje úlohu Komise směřující ke zjišťování existence protiprávního jednání a k jeho případnému ukončení.

Jak je uvedeno v bodě 29 oznámení o ochraně před pokutami a snížení jejich výše v případech kartelů, tento předpis vytvořil legitimní očekávání, o které se opírají podniky, které si přejí informovat Komisi o existenci kartelové dohody. S ohledem na legitimní očekávání, které z tohoto oznámení mohly vyvodit podniky, které si přejí spolupracovat s Komisí, je tedy Komise při posouzení spolupráce podniku povinna dodržovat toto oznámení v rámci stanovení částky pokuty ukládané tomuto podniku. V mezích stanovených oznámením o spolupráci Komise nicméně požívá širokou posuzovací pravomoc pro účely posouzení, zda mají důkazy poskytnuté podnikem přidanou hodnotu ve smyslu bodu 22 uvedeného oznámení, či nikoliv a zda je třeba přiznat podniku snížení na základě tohoto oznámení. Toto posouzení je předmětem omezeného soudního přezkumu.

(viz body 219–221)

16. Základní zásada dodržování práva na obhajobu vyžaduje, aby podnikům a sdružením podniků dotčeným šetřením Komise v oblasti hospodářské soutěže, bylo již ve stadiu správního řízení umožněno užitečně vyjádřit své stanovisko k pravdivosti a relevanci skutkových zjištění, námitek a okolností dovolávaných Komisí. Uvedená zásada naopak nevyžaduje, aby měly tyto podniky možnost samy vyslechnout v rámci správního řízení svědky vyslýchané Komisí.

(viz body 233–234)

17. Jestliže přezkum žalobních důvodů vznesených podnikem proti legalitě rozhodnutí Komise, kterým mu byla uložena pokuta za porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže, odhalil určitou protiprávnost, je třeba, aby Tribunál posoudil, zda musí v rámci přezkumu v plné jurisdikci napadené rozhodnutí změnit.

(viz bod 238)