Sbí rka soudních roz hodnutí  
ROZSUDEK SOUDN ÍHO DVORA (osmého senátu) 
4. března 2020 * 
„Řízení o předběžné otázce – Celní unie – Nařízení (EU) č. 952/2013 – Vyjmutí z celního dohledu – 
Krádež zboží nacházejícího se v režimu uskladnění v celním skladu – Článek 242 – Osoba odpovědná 
za vyjmutí – Držitel povolení k provozování celního skladu – Sankce za porušení celní právní úpravy – 
Článek 42 – Povinnost zaplatit částku odpovídající hodnotě chybějícího zboží – Kumulace s peněžitou 
sankcí – Přiměřenost“ 
Ve věci C-655/18, 
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základěčlánku 267 SFEU, podaná 
rozhodnutím Administrativen sad Varna (Správní soud ve Varně, Bulharsko) ze dne 5. října 2018 , 
došlým Soudnímu dvoru dne 19. října 2018 , v řízení 
Teritorialna direkcia „Severna morska“ kam Agencia Mitnici, právní nástupce Mitnica Varna 
proti 
„Sc henker“ EOOD, 
za přítomnosti: 
Okražna prokuratura – Varna, 
SOUDN Í DVŮR (osmý senát), 
ve složení L. S. Rossi, předsedkyně senátu, J. Malenovský a F. Biltgen (zpravodaj), soudci, 
generální advokát: M. Campos Sánchez-Bordona, 
vedoucí soudní kanceláře: R. Schiano, rada , 
spřihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 14. listopadu 2019 , 
s ohledem na vyjádření předložená: 
– za Teritorialna direkcia „Severna morska“ kam Agencia Mitnici, právního nástupce Mitnica Varna, 
S. K. Kirilovou a F. Bosilkovou-Kolipatkovou, jakož i B. Borisovem, jako zmocněnci, 
– za „Schenker“ EOOD G. Goranovem, advokat, 
– za bulharskou vládu L. Zacharievou a E. Petranovou, jako zmocněnkyněmi, 
* Jednací jazyk: bulharština. 
CS 
ECLI:EU:C:2020 :157 1 
ROZSUDEK ZE DNE 4. 3. 2020 – VĚCC-655/18  
SCHENKER  
– za Evropskou komisi I. Zaloguinem a V. Bottkou, jakož i M. Kocjan, jako zmocněnci, 
spřihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez 
stanoviska, 
vydává tento 
Rozsudek 
1 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 
č. 952/2013 ze dne 9. října 2013 , kterým se stanoví celní kodex Unie (Úř.věst. 2013 , L 269, s. 1). 
2 Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi Teritorialna direkcia „Severna morska“ kam Agencia 
Mitnici (oblastní ředitelství pro Severní pobřeží celního úřadu, Bulharsko, dále jen „celní úřad ve 
Varně)a „Schenker“ EOOD ve věci sankcí uložených této společnosti jakožto držiteli povolení 
k provozování celního skladu v důsledku krád eže zboží, které měla ve své moci. 
Právní rámec 
Unijní právo 
3 Bod 45 odůvodnění nařízení č. 952/2013 uvádí: 
„Je vhodné na úrovni Unie stanovit pravidla, která by vymezila okolnosti, za nichž celní orgány mohou 
zboží zničit nebo s ním jinak nakládat, což muselo být dříve upraveno vnitrostátními právními 
předpisy.“ 
4 Článek 42 odst. 1 a 2 tohoto nařízení stanoví: 
„1. Každý členský stát stanoví sankce za porušení celních předpisů. Tyto sankce musí být účinné, 
přiměřené a odrazující. 
2. Uplatňují-li se správní sankce, mohou mít mimo jiné jednu z těchto forem, případně obě formy: 
a) peněžní pokuta uložená celními orgány, případně včetně narovnání použitého namísto trestní 
sankce; 
b) zrušení, pozastavení nebo změna jakéhokoli povolení, jehož je dotyčná osoba držitelem.“ 
5 Článek 79 uvedeného nařízení, nadepsaný „Celní dluh vzniklý nesplněním povinností nebo podmínek“, 
v odstavcích 1 a 3 stanoví: 
„1. Uzboží podléhajícího dovoznímu clu vzniká celní dluh při dovozu nesplněním: 
a) některé z povinností stanovených v celních předpisech pro vstup zboží, které není zbožím Unie, na 
celní území Unie, pro jeho odnětí celnímu dohledu nebo pro pohyb, zušlechtění, uskladnění, 
dočasné uskladnění, dočasné použití zboží nebo nakládání s tímto zbožím na tomto území; 
b) některé z povinností stanovených v celních předpisech upravujících konečné užití zboží na celním 
území Unie; 
[…] 
ECLI:EU:C:2020 :157 2 
ROZSUDEK ZE DNE 4. 3. 2020 – VĚCC-655/18  
SCHENKER  
3. V případech uvedených v odst. 1 písm. a) a b) je dlužníkem :  
a) každá osoba, která měla splnit dané povinnosti;  
b) každá osoba, která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že nebyla splněna povinnost podle  
celních předpisů, a která jednala na účet osoby, jež byla povinna splnit tuto povinnost, nebo která 
se zúčastnila úkonu, jenž vedl k nesplnění této povinnosti; 
[…]“ 
6 Článek 198 téhož nařízení zní: 
„1. Celní orgány přijmou veškerá nezbytná opatření, včetně zabavení a prodeje nebo zničení zboží, pro 
nakládání se zbožím v těchto případech: 
a) nebyla-li splněna jedna z povinností stanovených celními předpisy týkající se vstupu zboží, které 
není zbožím Unie, na celní území Unie, nebo bylo zboží vyjmuto z dohledu celních orgánů; 
[…] 
3. Náklady opatření uvedených v prvním odstavci nese: 
a) v případě uvedeném v odst. 1 písm. a) osoba, jež měla splnit příslušné povinnosti nebo jež celním 
orgánům neumožnila dohled nad zbožím; 
[…]“ 
7 Článek 242 odst. 1 nařízení č. 952/2013 stanoví: 
„Držitel povolení a držitel režimu je povinen: 
a) zajistit, že zbožívrežimu uskladnění v celním skladu nebude vyjmuto z celního dohledu; a 
b) splnit povinnosti vyplývající ze skladování zbožívrežimu uskladnění v celním skladu.“ 
Bulharské právo 
8 Článek 233 odst. 6 Zakon za mitnicite (celní zákon, DV č. 15 ze dne 6. února 1998 ) ve znění 
použitelném na skutkový stav v původním řízení (dále jen „celní zákon“) stanoví: 
„Zboží, které je předmětem pašování, je zabaveno ve prospěch státu bez ohledu na jeho vlastníka 
a pokud nepodléhalo celnímu dohledu nebo bylo z něj vyjmuto, je mu přidělena hodnota odpovídající 
celní hodnotě zboží nebo hodnota zbožípři vývozu.“ 
9 Článek 234a odst. 1 a 3 celního zákona stanoví: 
„1. Kdo vyjme z celního dohledu dočasně uskladněné zboží nebo zboží navržené v celním prohlášení 
do celního režimu nebo pro zpětný vývoz, aniž splnil podmínky stanovené právními předpisy nebo 
celními orgány, bude potrestán pokutou, jedná-li se o fyzickou osobu, nebo peněžitou sankcí, jedná-li 
se o právnickou osobu nebo podnikající fyzickou osobu, jejíž výše činí 100 až 200 % celní hodnoty 
zboží, nebo v případě vývozu hodnoty zboží, které je předmětem protiprávního jednání. 
[…] 
ECLI:EU:C:2020 :157 3 
ROZSUDEK ZE DNE 4. 3. 2020 – VĚCC-655/18  
SCHENKER  
3. V případech uvedených v odstavcích 1 a 2 se použijí ustanovení čl. 233 odst. 6, 7 a 8 odpovídajícím 
způsobem.“ 
Spor v původním řízení a předběžné otázky 
10 Dne16.března 2017 podala Teld Consulting OOD celní prohlášení s návrhem na propuštění 13 
kontejnerů překližovaných desek do režimu uskladnění v celním skladu. Toto prohlášení bylo podáno 
jménem a na účet společnosti Balkantrade Properties EOOD. 
11 Povyřízení celních formalit souvisejících s uvedeným režimem měly být tyto kontejnery přepraveny do 
celního skladu, který je provozován a spravován společností Schenker na základě povolení 
k provozování celního skladu, jehož je tato společnost držitelkou. 
12 Schenker pověřila zajištěním této přepravy společnost Fortis Trade OOD. Avšak jeden z těchto 
kontejnerů, jakož i vozidlo patřící společnosti Fortis Trade, které tento kontejner přepravovalo, byly 
odcizeny v průběhu cesty. Zboží umístěné v tomto kontejneru tudíž nebylo dodáno do skladu 
společnosti Schenker. 
13 Poté, co celní inspekce ve Varně (Bulharsko) provedla kontrolu, zjistila, že se v uvedeném skladu 
nenacházelo veškeré zboží, které bylo předmětem režimu uskladnění v celním skladu. Bylo tudíž 
vydáno rozhodnutí o zjištění porušení čl. 234a odst. 1 celního zákona proti společnosti Schenker 
zdůvodu, že tato společnost vyjmula z celního dohledu část zboží, které bylo propuštěno do režimu 
uskladnění v celním skladu. Na základě tohoto zjištění vydal ředitel celního úřadu ve Varně 
rozhodnutí, kterým v souladu s čl. 233 odst. 6 a čl. 234a odst. 1 a 3 celního zákona uložil společnosti 
Schenker peněžitou sankci ve výši 23 826,06 bulharského leva (BGN) (přibližně 12 225 eur) a nařídil 
této společnosti, aby zaplatila tutéžčástku, která odpovídala hodnotě chybějícího zboží. 
14 Varnenski rajonen sad (Okresní soud ve Varně, Bulharsko), kterému podala Schenker žalobu proti 
tomuto rozhodnutí, zrušil uvedené rozhodnutí. Měl zejména za to, že krád ež je případem vyšší moci 
a nebyla prokázána žádná příčinná souvislost mezi protiprávním jednáním nebo opomenutím této 
společnosti a následkem krád eže, a sice skutečností, že celní orgány nemohly mít přístup ke zboží, 
které podléhalo celnímu dohledu a provést jeho kontrolu. 
15 Proti tomuto rozsudku podal celní úřad ve Varně kasační opravný prostředek kpředkládajícímu soudu, 
kterým je Administrativen sad Varna (Správní soud ve Varně, Bulharsko). Tvrdí, že uplatněním režimu 
uskladnění v celním skladu vzniká povinnost nevyjmout zboží z celního dohledu a dotčená krád ež není 
případem vyšší moci, která by mohla skladovatele zprostit jeho odpovědnosti. 
16 Předkládající soud konstatuje, že společnosti Schenker byly uloženy dvě správní sankce. Sankce 
spočívající v povinnosti uhradit hodnotu odcizeného zboží podle něj nespadá pod žádnou z forem 
sankcí stanovených v čl. 42 odst. 2 nařízení č. 952/2013 a nejedná se ani o takovou formu zabavení 
zboží, jaká je stanovena vnitrostátním právem. Předkládající soud si tudíž klade otázku, zda tato 
povinnost uhradit hodnotu zboží je v souladu s uvedeným ustanovením, jakož i se zásadami efektivity 
a proporcionality vzhledem k tomu, že je kumulována s uložením peněžité sankce. 
17 Zatěchto podmínek se Administrativen sad Varna (Správní soud ve Varně, Bulharsko) rozhodl přerušit 
řízení a předložit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: 
„1) Musí být čl. 242 odst. 1 písm. a) a b) nařízení č. 952/2013 vykládán v tom smyslu, že krád ež zboží 
nacházejícího se v režimu uskladnění v celním skladu, za okolností, které jsou dány v původním 
řízení, je vyjmutím zbožízrežimu uskladnění v celním skladu, které odůvodňuje uložení peněžité 
sankce za porušení celních předpisů držiteli režimu? 
ECLI:EU:C:2020 :157 4 
ROZSUDEK ZE DNE 4. 3. 2020 – VĚCC-655/18  
SCHENKER  
2) Má povinnost uhradit zaplatit částku odpovídající hodnotě zboží, které je předmětem porušení 
celních předpisů (vyjmutí zbožízrežimu uskladnění v celním skladu) povahu správní sankce ve 
smyslu čl. 42 odst. 1 a 2 nařízení č. 952/2013 ? Je přípustné ustanovení vnitrostátního práva, které 
ukládá takovou povinnost zároveň s uložením peněžité sankce? Splňuje toto vnitrostátní 
ustanovení požadavky týkající se účinnosti, přiměřenosti a odrazujícího účinku, které ukládá čl. 42 
odst. 1 druhá věta nařízení č. 952/2013 ve vztahu k sankcím za porušení celních předpisů Unie?“ 
Kpředběžným otázkám 
K první otázce 
Kpřípustnosti 
18 Schenker má ve svém písemném vyjádření za to, že první otázka je nepřípustná, jelikož se týká výlučně 
použití ustanovení vnitrostátního práva, a zejména otázky, zda konkrétní jednání nebo opomenutí je 
porušením, jak je definováno vnitrostátním právem. 
19 V tomto ohledu je zajisté třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora platí, že 
v rámci řízení podle článku 267 SFEU, které je založeno na jasné dělbě funkcí mezi vnitrostátními 
soudy a Soudním dvorem, posledně uvedený nemá pravomoc vykládat vnitrostátní právo a je pouze 
na vnitrostátním soudu, aby zjistil a posoudil skutkový stav sporu v původním řízení a určil přesnou 
působnost vnitrostátních právních a správních předpisů (rozsudek ze dne 3. října 2019 , Fonds du 
Logement de la Région de Bruxelles-Capitale, C-632/18, EU:C:2019 :833, bod 48 a citovaná judikatura). 
20 V projednávaném případě však vyplývá ze znění první otázky, že touto otázkou se předkládající soud 
táže Soudního dvora na výklad čl. 242 odst. 1 nařízení č. 952/2013 , a konkrétně na pojem „vyjmutí 
z celního dohledu“ ve vztahu k tomuto ustanovení, jakož i na to, zda unijní právo umožňuje, aby za 
takové vyjmutí byla uložena peněžitá sankce. 
21 Schenker rovněž tvrdí, že rozhodnutí ve věci v původním řízení závisí nikoli na výkladu ustanovení 
unijního práva, nýbrž na skutkových otázkách, a sice na určení konkrétní osoby, která se dopustila 
dotčeného porušení právních předpisů, jejího postavení v okamžiku, kdy k tomu došlo, jakož i jednání 
nebo opomenutí, která jsou porušením právních předpisů přičitatelným uvedené osobě. 
22 V tomto ohledu je třeba připomenout, že v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními 
soudy zavedené článkem 267 SFEU je věcí pouze vnitrostátního soudu, aby s ohledem na konkrétní 
okolnosti každé věci posoudil jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání jeho 
rozsudku, tak i relevanci otázek, které pokládá Soudnímu dvoru. Jestliže se tedy otázky položené 
vnitrostátním soudem týkají výkladu ustanovení unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen 
rozhodnout (rozsudek ze dne 14. března 2013 , Allianz Hungária Biztosító a další, 
C-32/11, EU:C:2013 :160, bod 19 a citovaná judikatura). Tak tomu přitom zjevně je v projednávaném 
případě. 
23 Zatěchto podmínek je první předběžná otázka přípustná. 
ECLI:EU:C:2020 :157 5 
ROZSUDEK ZE DNE 4. 3. 2020 – VĚCC-655/18  
SCHENKER  
Kvěci samé 
24 Úvodem je třeba připomenout, žese čl. 242 odst. 1 písm. a) a b) nařízení č. 952/2013 uvedený v první 
otázce týká odpovědnosti držitele povolení k provozování celního skladu a držitele tohoto režimu 
v případě vyjmutí zboží z celního dohledu, zatímco tato otázka se vztahuje rovněž k tomu, zda osobě 
odpovědné za takové vyjmutí lze uložit peněžitou sankci stanovenou vnitrostátním právem, k čemuž 
se vztahují jiná ustanovení tohoto nařízení. 
25 Avšak okolnost, že předkládající soud po formální stránce omezil svou otázku na výklad konkrétního 
ustanovení unijního práva, nebrání tomu, aby Soudní dvůr poskytl předkládajícímu soudu všechny 
prvky výkladu unijního práva, které mohou být užitečné pro rozhodnutí ve věci, která mu byla 
předložena, bez ohledu na to, zda je tento soud ve svých otázkách zmínil. V tomto ohledu je na 
Soudním dvoru, aby ze všech poznatků předložených vnitrostátním soudem, zejména z odůvodnění 
předkládacího rozhodnutí, vytěžil ty prvky uvedeného práva, které je s přihlédnutím k předmětu sporu 
v původním řízení třeba vyložit (rozsudek ze dne 18. září 2019 , VIPA, C-222/18, EU:C:2019 :751, 
bod 50 a citovaná judikatura). 
26 Je tudíž třeba mít za to, že podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda nařízení č. 952/2013 
musí být vykládáno v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž je v případě krád eže 
zboží nacházejícího se v režimu uskladnění v celním skladu uložena držiteli povolení k provozování 
celního skladu peněžitá sankce za porušení celní právní úpravy. 
27 Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že pojem „vyjmutí z celního dohledu“, který je obsažen v nařízení 
č. 952/2013 , musí být chápán v tom smyslu, že zahrnuje každou činnost nebo opomenutí, v jejichž 
důsledku je příslušnému celnímu orgánu zabráněno, i když jen přechodně,v přístupu ke zboží 
podléhajícímu celnímu dohledu a v provedení kontrol stanovených celní právní úpravou (v tomto 
smyslu viz rozsudek ze dne 22. listopadu 2017 , Aebtri, C-224/16, EU:C:2017 :880, bod 93 a citovaná 
judikatura). 
28 Jak již měl Soudní dvůrpříležitost rozhodnout, o „vyjmutí z celního dohledu“ ve smyslu uvedeného 
nařízení se jedná zejména tehdy, jestliže jako v projednávaném případě došlo ke krád eži zboží 
nacházejícího se v režimu s podmíněným osvobozením od cla (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 
11. července 2013 , Harry Winston, C-273/12, EU:C:2013 :466, bod 30 a citovaná judikatura). 
29 Pokud jde o osobu odpovědnou za takové vyjmutí z celního dohledu, čl. 242 odst. 1 písm. a) nařízení 
č. 952/2013 stanoví, žedržitel povolení je povinen zajistit, že zbožívrežimu uskladnění v celním 
skladu nebude vyjmuto z celního dohledu. 
30 V tomto ohledu z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že vyjmutí zboží z celního dohledu 
předpokládá jen splnění takových objektivních podmínek, jako je fyzická nepřítomnost zboží v místě 
schváleného uskladnění v okamžiku, kdy celní orgán zamýšlí provést kontrolu uvedeného zboží 
(rozsudek ze dne 12. června 2014 , SEK Zollagentur, C-75/13, EU:C:2014 :1759 , bod 31 a citovaná 
judikatura). 
31 Z toho vyplývá, že odpovědnost držitele povolení k provozování celního skladu v případě vyjmutí zboží 
nacházejícího se v režimu uskladnění v celním skladu z celního dohledu je objektivní, a tudíž nezávislá 
na chování tohoto držitele, jakož i chování třetích osob. 
32 Pokud jde o důsledky takového vyjmutí z celního dohledu pro uvedeného držitele, z judikatury 
Soudního dvora vyplývá, že nesplnění povinností stanovených v celních předpisech pro jeho vyjmutí 
z celního dohledu je porušením celních právních předpisů,přičemž tímto nesplněním vzniká podle 
čl. 79 odst. 1 písm. a) nařízení č. 952/2013 celní dluh při dovozu. Vzhledem k tomu, že unijní právní 
ECLI:EU:C:2020 :157 6 
ROZSUDEK ZE DNE 4. 3. 2020 – VĚCC-655/18  
SCHENKER  
předpisy v oblasti takových porušení celních právních předpisů nejsou harmonizovány, členské státy 
jsou příslušné k přijetí sankcí vhodných k zajištění dodržování unijní celní právní úpravy (v tomto 
smyslu viz rozsudek ze dne 16. října 2003 , Hannl-Hofstetter, C-91/02, EU:C:2003 :556, body 18 až 20). 
33 Vzhledem k výše uvedenému je třeba na první otázku odpovědět tak, ženařízení č. 952/2013 musí být 
vykládáno v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle níž je v případě krád eže zboží 
nacházejícího se v režimu uskladnění v celním skladu uložena držiteli povolení k provozování celního 
skladu peněžitá sankce za porušení celní právní úpravy. 
K druhé otázce 
34 Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 42 odst. 1 nařízení č. 952/2013 musí být 
vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, na základě níž je v případě vyjmutí zboží 
zrežimu uskladnění v celním skladu držitel povolení k provozování celního skladu povinen zaplatit 
kromě peněžité sankce také částku odpovídající hodnotě tohoto zboží. 
35 Zpředkládacího rozhodnutí vyplývá v tomto ohledu, že zatímco čl. 234a odst. 1 celního zákona stanoví 
v případě vyjmutí zboží z celního dohledu peněžitou sankci ve výši od 100 % do 200 % hodnoty 
vyjmutého zboží, čl. 234a odst. 3 tohoto zákona ve spojení s čl. 233 odst. 6 uvedeného zákona stanoví, 
že osoba, která nese odpovědnost za toto vyjmutí, musí zaplatit částku odpovídající celní hodnotě 
tohoto zboží. 
36 Celní úřad ve Varně a bulharská vláda ve svých písemných vyjádřeních a na jednání před Soudním 
dvorem uvedly, že tato povinnost není sankcí ve smyslu čl. 42 odst. 1 nařízení č. 952/2013 , nýbrž je 
opatřením, na které se vztahuje čl. 198 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení, které stanoví, že celní orgány 
musí přijmout veškerá nezbytná opatření, včetně zabavení a prodeje nebo zničení zboží, pro 
„nakládání se zbožím“ vyjmutým z celního dohledu. Tyto zúčastněné strany mají za to, že jelikož výčet 
opatření uvedených v tomto ustanovení není vyčerpávající, zaplacení hodnoty dotčeného zboží 
v případě, že příslušné orgány nemohou konstatovat fyzickou přítomnost tohoto zboží, je „způsobem 
nakládání [s ním]“ ve smyslu uvedeného ustanovení, který je podobný zabavení tohoto zbožíve 
prospěch státu. 
37 Takový výklad však nelze přijmout. 
38 Článek 198 nařízení č. 952/2013 je totiž součástí kapitoly 4, nadepsané „Nakládání se zbožím“, 
hlavy V tohoto nařízení. Z toho vyplývá, že ustanovení nacházející se v této kapitole se týkají jen 
opatření, která je třeba přijmout „pro nakládání“ se zbožím, jehož fyzická přítomnost byla zjištěna 
příslušnými orgány. Tento výklad je potvrzen bodem 45 odůvodnění tohoto nařízení, který uvádí, že 
toto nařízení sleduje zejména cíl na úrovni Unie stanovit pravidla, která by vymezila okolnosti, za 
nichž celní orgány mohou zboží zničit nebo s ním jinak nakládat. 
39 Avšak zaplacení hodnoty dotčeného zboží nemůže být považováno za způsob nakládání s ním, který by 
tedy směřoval k dosažení tohoto cíle. 
40 Předkládající soud tudíž správně kvalifikuje jako sankci povinnost osoby odpovědné za porušení 
právních předpisů zaplatit kromě peněžité sankce také částku odpovídající hodnotě zboží vyjmutého 
z celního dohledu. 
41 Článek 42 odst. 1 nařízení č. 952/2013 stanoví, že sankce stanovené členskými státy za porušení celních 
předpisů musí být účinné, přiměřené a odrazující. 
ECLI:EU:C:2020 :157 7 
ROZSUDEK ZE DNE 4. 3. 2020 – VĚCC-655/18  
SCHENKER  
42 V tomto ohledu je třeba připomenout, že při neexistenci harmonizace právních předpisů Unie v oblasti 
sankcí použitelných v případě nedodržení podmínek stanovených režimem zavedeným těmito právními 
předpisy mají členské státy pravomoc zvolit si sankce, které se jim jeví vhodné. Při výkonu své 
pravomoci však musí dodržovat unijní právo a jeho základní zásady, a tedy i zásadu proporcionality 
(rozsudek ze dne 16. července 2015 , Chmielewski, C-255/14, EU:C:2015 :475, bod 21 a citovaná 
judikatura). 
43 Konkrétně, správní nebo represivní opatření, dovolená vnitrostátními právními předpisy nesmějí 
překračovat meze toho, co je nezbytné k dosažení legitimních cílů sledovaných těmito právními 
předpisy, a mimoto nesmějí být nepřiměřená vzhledem k těmto cílům (v tomto smyslu viz rozsudek 
ze dne 22. března 2017 , Euro-Team a Spirál-Gép, C-497/15 a C-498/15, EU:C:2017 :229, body 40 a 58, 
jakož i citovaná judikatura). 
44 Sankce spočívající v povinnosti zaplatit částku odpovídající hodnotě zboží vyjmutého z celního dohledu 
se přitom v projednávaném případě nejeví jako přiměřená, a to nezávisle na tom, že je tato sankce 
uložena zároveň se sankcí upravenou v čl. 234a odst. 1 celního zákona. Sankce ve výši takové částky 
totiž překračuje meze toho, co je nezbytné k zajištění zejména toho, aby zbožívrežimu uskladnění 
v celním skladu nebylo vyjmuto z celního dohledu. 
45 V tomto kontextu je třeba připomenout, že cílem sankcí upravených v článku 42 nařízení č. 952/2013 
není postihovat případné podvodné či protiprávní činnosti, ale pouze porušení celních právních 
předpisů (obdobně viz rozsudek ze dne 16. července 2015 , Chmielewski, C-255/14, EU:C:2015 :475, 
bod 31). 
46 Jak uvedla kromě toho Komise ve svém písemném vyjádření, taková sankce, jako je sankce stanovená 
v čl. 234a odst. 3 celního zákona ve spojení s čl. 233 odst. 6 tohoto zákona se jeví jako nepřiměřená 
vzhledem k celnímu dluhu, který vznikl z důvodu vyjmutí zboží nacházejícího se v režimu uskladnění 
v celním skladu z celního dohledu. 
47 Vzhledem k výše uvedenému je třeba na druhou otázku odpovědět tak, že čl. 42 odst. 1 nařízení 
č. 952/2013 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, na základě níž je 
v případě vyjmutí zboží nacházejícího se v režimu uskladnění v celním skladu z celního dohledu 
držitel povolení k provozování celního skladu povinen zaplatit kromě peněžité sankce také částku 
odpovídající hodnotě tohoto zboží. 
K nákladům řízení 
48 Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve 
vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení 
příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření 
uvedených účastníkůřízení se nenahrazují. 
Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto: 
1) Nařízení E v ropského parlamentu a Rady (EU) č. 9 5 2 / 2 0 1 3  ze dne 9. října 2 0 1 3 , kterým se 
stanoví celní kodex Unie, musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní 
úpravě, podle níž je v případě krádeže zboží nac házejícího se v režimu uskladnění v celním 
skladu uložena držiteli povolení k provozování celního skladu peněžitá sankce za porušení 
celní právní úpravy. 
ECLI:EU:C:2020 :157 8 
ROZSUDEK ZE DNE 4. 3. 2020 – VĚCC-655/18  
SCHENKER  
2) Článek 4 2 odst. 1 nařízení č. 9 5 2 / 2 0 1 3  musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní 
právní úpravě, na základě níž je v případě vyjmutí zboží nac házejícího se v režimu uskladnění 
v celním skladu z celního dohledu držitel povolení k provozování celního skladu povinen 
zaplatit kromě peněžité sankce také částku odpovídající hodnotě tohoto zboží. 
Podpisy. 
ECLI:EU:C:2020 :157 9