(viz body 33, 34, 36)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 48, 51, 52, 55, 57–60, výrok 1)

Konečně, aby mohl být režim předchozího správního povolení oprávněný, přestože se od základní svobody odchyluje, musí se zakládat na objektivních, nediskriminačních a předem známých kritériích, která zajišťují, aby pro výkon posuzovací pravomoci vnitrostátními orgány byly stanoveny dostatečné meze. Tak tomu není, pokud jedna z uvedených podmínek vyžaduje, aby mezi potenciálním nabyvatelem nebo nájemcem a dotyčnou obcí byla prokázána profesní, rodinná, sociální nebo hospodářská vazba na základě významné a dlouhodobé skutečnosti, a to vzhledem k neurčité povaze uvedené podmínky a k tomu, že nebyly vymezeny situace, kdy musí být v konkrétních případech tato podmínka považována za splněnou.

Tato opatření nicméně jdou nad rámec toho, co je nezbytné pro dosažení sledovaného cíle. Alternativní podmínky stanovené uvedenou právní úpravou, jejichž dodržení musí být systematicky ověřováno provinční hodnotící komisí, aby bylo prokázáno, že podmínka existence „dostatečné vazby“ mezi potenciálním nabyvatelem a dotyčnou cílovou obcí mohou být splněny nejen nejméně majetnými obyvateli, ale rovněž jinými osobami, které mají dostatečné prostředky, a které tedy nepotřebují na uvedeném trhu zvláštní sociální ochranu.

(viz body 65–69, výrok 2)

Daňové pobídky a dotační mechanismy mohou být kvalifikovány jako státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Předkládajícímu soudu přísluší, aby posoudil, zda jsou podmínky týkající se existence státní podpory splněny, a, v případě kladné odpovědi, u opatření, která se týkají vyrovnání sociální povinnosti vztahujícího se na některé stavebníky a developery ověřil, zda se rozhodnutí 2005/842 o použití čl. 86 odst. 2 ES na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytované určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu přesto na taková opatření použije.

V tomto ohledu jsou za podpory považovány zásahy, které mohou v jakékoli formě přímo nebo nepřímo zvýhodňovat podniky nebo které musejí být považovány za hospodářské zvýhodnění, které by podnik-příjemce nezískal za obvyklých podmínek na trhu. Musí-li být naproti tomu státní zásah považován za vyrovnání představující protihodnotu plnění uskutečněných podniky-příjemci za účelem plnění povinností veřejné služby, takže tyto podniky ve skutečnosti nejsou finančně zvýhodněny, a účinkem uvedeného zásahu tedy není poskytnout těmto podnikům výhodnější soutěžní postavení oproti konkurenčním podnikům, na takový zásah se čl. 107 odst. 1 SFEU nevztahuje. Tak by tomu mohlo být v případě opatření určených ke kompenzaci sociální povinnosti, která se vztahuje na developery a stavebníky a jež spočívá v tom, že část svého stavebního projektu určí na výstavbu sociálního bydlení nebo zaplatí finanční příspěvek obci, ve které je projekt uskutečňován.

Avšak nemá-li být v konkrétním případě takové vyrovnání kvalifikováno jako státní podpora, musí být splněna řada podmínek. Zaprvé musí být podnik, který je příjemcem takového vyrovnání, skutečně pověřen plněním povinností veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasně vymezeny. V tomto ohledu, zejména vzhledem k široké posuzovací pravomoci, kterou mají členské státy, nelze vyloučit, že služby sociálního bydlení mohou být kvalifikovány jako veřejné služby. Skutečnost, že sociální povinnost nesvědčí přímo jednotlivcům – žadatelům o sociální bydlení, ale společnostem zabývajícím se sociálním bydlením, nemá vliv na kvalifikaci dotčené služby. Zadruhé parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočítáno, musejí být stanoveny předem, objektivním a transparentním způsobem, aby bylo zabráněno tomu, že vyrovnání bude obsahovat hospodářské zvýhodnění způsobilé zvýhodnit podnik-příjemce oproti konkurenčním podnikům. Zatřetí poskytnuté vyrovnání nemůže přesáhnout to, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených na plnění povinností veřejné služby při zohlednění odpovídajících příjmů a s ohledem na přiměřený zisk v souvislosti s plněním těchto povinností. Začtvrté uvedené vyrovnání musí být určeno na základě rozboru nákladů, které by průměrný podnik, řádně řízený a přiměřeně disponující nezbytnými prostředky k tomu, aby mohl plnit požadavky veřejné služby, vynaložil za účelem plnění těchto povinností, při zohlednění odpovídajících příjmů a s ohledem na přiměřený zisk v souvislosti s plněním těchto povinností.

(viz body 83–89, 91, 92, 102, výrok 3)