ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
28

Osoba povinná k dani, která použije pro účely činnosti osvobozené od DPH zboží, jehož je vlastníkem a nechala ho dokončit nebo zdokonalit třetí osobou, by se totiž mohla, pokud by neexistovala možnost postavení na roveň uvedená v čl. 5 odst. 7 písm. a) šesté směrnice, dostat do situace, kdy DPH budou podléhat pouze práce provedené touto třetí osobu. Aby se na takovou osobu povinnou k dani vztahovala v souladu s cílem uvedeného čl. 5 odst. 7 písm. a) stejná daňová zátěž jako na její soutěžitele, kteří vykonávají stejnou činnost osvobozenou od daně prostřednictvím zboží, které zcela nabyli u třetí osoby, postavení na roveň podle tohoto ustanovení se musí vztahovat na veškeré zboží dokončené nebo zdokonalené třetí osobou, a tedy vést ke zdanění DPH, jejímž základem je celková hodnota uvedeného zboží.
23

Ustanovení § 18 odst. 2 zákona o DPH stanoví, že má-li dovážené zboží při vstupu na unijní území postavení dočasně uskladněného zboží nebo je-li umístěno do svobodného celního pásma nebo do svobodného celního skladu, nebo je-li propuštěno do režimu uskladňování v celním skladu, do režimu aktivního zušlechťovacího styku, do režimu dočasného dovozu s úplným osvobozením od dovozního cla, anebo je-li vpuštěno do vnitřních mořských vod, místem dovozu je členský stát, ve kterém se skončí tato celní opatření.
11

Ustanovení § 19 AuslG, nadepsaného „Samostatné právo pobytu manžela/manželky“, stanoví, že: „(1) V případě ukončení manželského soužití bude povolení k pobytu manžela prodlouženo jakožto samostatné právo pobytu nezávisle na účelu pobytu uvedeném v § 17 odst. 1, pokud 1. manželské soužití na spolkovém území legálně existovalo alespoň po dobu dvou let, […] 4. cizinec byl až do doby splnění podmínek uvedených v bodech 1 až 3 držitelem povolení k pobytu nebo oprávnění k pobytu, ledaže by z důvodů, které mu nelze přičítat, nemohl včas požádat o prodloužení platnosti povolení k pobytu. (2) V případě uvedeném v odstavci 1 se povolení k pobytu prodlouží o jeden rok; toto prodloužení nebrání vyplácení dávek sociální podpory, aniž jsou dotčena ustanovení odstavce 1, třetí věty. Poté, nejsou-li splněny podmínky pro prodloužení na dobu neurčitou, může být povolení k pobytu prodlouženo na dobu určitou. […]“
32

Co se týče cílů sledovaných článkem 11 zákona 3631/2008, má Komise zaprvé za to, že toto ustanovení zaručuje nejen nepřetržité poskytování služeb a fungování sítí, jak vyplývá z odstavce 2 tohoto článku, ale má i dva další cíle, a to zaručit transparentní privatizaci podniků se strategickým významem pro národní hospodářství a umožnit státu vybrat pro tyto podniky strategického investora, jakož i zvýšit jejich konkurenceschopnost.
25

Předkládající soud kromě toho upřesňuje, že by v případě, že by dotčená podpora spadala do rozsahu působnosti směrnice 2000/78, žalobci v původních řízeních měli na požadovanou podporu nárok. Na základě této směrnice by se totiž uplatnilo rovné zacházení mezi úředníky, kteří mají registrovaného partnera, a úředníky, kteří uzavřeli manželství, jelikož stran požadované dávky, a sice podpory vyplácené úředníkům v případě nemoci, je situace mezi registrovanými partnery a manžely srovnatelná.
b)

ve výjimečných případech, kdy vývozce zjistí, že výše požadované náhrady je příliš vysoká, a kdy z vlastního podnětu o této skutečnosti okamžitě písemně uvědomí příslušné orgány, ledaže by příslušné orgány oznámily vývozci svůj úmysl prověřit jeho žádost nebo ledaže by se vývozce o tomto úmyslu dozvěděl jinak nebo ledaže by příslušný orgán již zjistil nesrovnalosti požadované náhrady.“(neoficiální překlad)
36

V souladu s těmito ustanoveními byla J. Odarovi vyplacena částka ve výši 308357,10 eur odpovídající polovině částky odstupného vypočítaného běžným způsobem výpočtu. Kdyby mu při propuštění bylo 54 let a všechny ostatní podmínky by jinak zůstaly stejné, měl by J. Odar nárok na odstupné ve výši 580357,10 eur. Jelikož překročil věk 54 let, došlo k uplatnění srovnávací metody, a tedy vyplacení nižší částky, než na jakou by měl nárok, kdyby tento věk nepřekročil. Způsob výpočtu stanovený v PSP pro případ propuštění z provozních důvodů tedy zakládá rozdílné zacházení založené přímo na věku.
31

Postavení veřejného zadavatele v subjektu, jemuž je zakázka zadávána a který je ve společném vlastnictví, nezajišťující jakoukoli možnost podílet se na kontrole tohoto subjektu by totiž otvíralo možnost k obcházení užití pravidel unijního práva v oblasti veřejných zakázek a koncesí na služby, neboť čistě formální účast na takovémto subjektu nebo na společném orgánu zajišťujícím jeho řízení by zbavovala tohoto veřejného zadavatele povinnosti zahájit nabídkové řízení podle pravidel unijního práva, ačkoli by se posledně uvedený zadavatel nijak neúčastnil výkonu „obdobné kontroly“ nad tímto subjektem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. července 2005, Coname, C-231/03, Sb. rozh. s. I-7287, bod 24).
15

Příloha V aktu o přistoupení v hlavě 2 stanoví mechanismus kontroly opatření státních podpor prováděných v Bulharsku před datem jeho přistoupení k Unii. Články 1 až 3 této hlavy stanoví: „1. Následující režimy podpor a individuální podpory, které nabyly účinku v novém členském státě přede dnem přistoupení a jsou stále použitelné i po tomto dni, se považují po přistoupení za existující podpory ve smyslu čl. 88 odst. 1 [ES]: a) podpůrná opatření, která nabyla účinku před 10. prosincem 1994; b) podpůrná opatření uvedená v dodatku k této příloze; c) podpůrná opatření, která byla ke dni přistoupení posouzena orgánem nového členského státu pro dohled nad veřejnou podporou, která byla shledána slučitelnými s acquis a v jejichž případě Komise nevznesla námitku na základě vážných pochybností o slučitelnosti opatření se společným trhem postupem uvedeným [v článku] 2. Všechna opatření stále použitelná po dni přistoupení, která představují státní podporu a nesplňují výše uvedené podmínky, se pro účely čl. 88 odst. 3 [ES] po přistoupení považují za nové podpory. […] 2. […] Pokud Komise do tří měsíců od obdržení úplných informací o existujícím podpůrném opatření nebo od obdržení prohlášení nového členského státu, kterým tento stát informuje Komisi, že poskytnuté informace považuje za úplné, neboť požadované dodatečné informace nejsou dostupné nebo již byly poskytnuty, nevznese námitky na základě vážných pochybností o slučitelnosti tohoto opatření se společným trhem, má se za to, že Komise proti němu nemá námitek. Tento postup se použije na veškerá podpůrná opatření předložená postupem podle [článku] 1 písm. c) Komisi přede dnem přistoupení bez ohledu na to, zda se v době zkoumání již daný nový členský stát stal členem Unie. 3. Rozhodnutí Komise vznést námitky vůči podpůrnému opatření ve smyslu [článku] 1 písm. c) se považuje za rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení ve smyslu nařízení [č. 659/1999]. Pokud je takové rozhodnutí přijato přede dnem přistoupení, nabývá účinku dnem přistoupení.“
98

K údajnému zkreslení zápisu o umístění sporné pečeti je nutno uvést, jak to učinil také generální advokát v bodě 56 svého stanoviska, že tento důkaz je průkazný až do prokázání opaku, a to jak v souvislosti s řádným umístěním této pečeti, tak v souvislosti s tím, že tato pečeť byla přilepena ke dveřím místnosti G.505, kteréžto skutečnosti byly večer dne 29. května 2006 konstatovány zástupci Komise a Bundeskartellamt. Ze související argumentace společnosti E.ON Energie však nevyplývá, že by Tribunál posoudil uvedený zápis věcně nesprávně, a společnost E.ON Energie v této argumentaci neuvádí nic, čím by bylo možné prokázat, že zápis obsahuje nesprávná zjištění nebo prohlášení.
16

Článek 4 směrnice 2004/83, nazvaný „Posuzování skutečností a okolností“, obsažený v kapitole II, jež je sama nazvána „Posuzování žádostí o mezinárodní ochranu“, zní následovně: „1. Členské státy mohou pokládat za povinnost žadatele předložit co nejdříve všechny náležitosti potřebné k doložení žádosti o mezinárodní ochranu. Povinností členského státu je posoudit významné náležitosti žádosti ve spolupráci se žadatelem. 2. Náležitosti uvedené v odstavci 1 zahrnují prohlášení žadatele a všechny dokumenty, jež má žadatel k dispozici a které uvádějí jeho věk, jeho původ, jeho vztahy včetně dotčených příbuzných, jeho totožnost, státní příslušnost nebo příslušnosti, zemi nebo země a místo nebo místa jeho předchozího pobytu, předchozí žádosti o azyl, cestovní trasy, průkazy totožnosti a cestovní doklady a důvody podání žádosti o mezinárodní ochranu. 3. Posouzení žádosti o mezinárodní ochranu se provádí jednotlivě a jsou při něm zohledněny a) všechny významné skutečnosti týkající se země původu v době rozhodování o žádosti, včetně právních předpisů země původu a způsobu jejich uplatňování; b) významná prohlášení a dokumenty předložené žadatelem, včetně informací o tom, zda žadatel byl nebo by mohl být pronásledován nebo zda utrpěl nebo by mohl utrpět vážnou újmu; c) konkrétní postavení a osobní situace žadatele, včetně takových faktorů jako jsou původ, pohlaví a věk, aby na základě osobní situace žadatele bylo možno posoudit, zda by jednání, kterým žadatel byl nebo mohl být vystaven, mohla být považována za pronásledování nebo vážnou újmu; d) skutečnost, zda žadatel po opuštění země původu vyvíjel činnost, jejímž jediným nebo hlavním účelem bylo vytvoření nezbytných podmínek pro požádání o mezinárodní ochranu, aby bylo možno posoudit, zda by tato činnost vystavila žadatele pronásledování nebo vážné újmě, kdyby se do uvedené země vrátil; e) skutečnost, zda by od žadatele bylo možné rozumně očekávat, že by využil ochrany jiné země, ve které mohl požádat o občanství. 4. Skutečnost, že žadatel již byl pronásledován nebo utrpěl vážnou újmu nebo byl vystaven přímým hrozbám pronásledování nebo způsobení vážné újmy, je závažným ukazatelem odůvodněnosti obav žadatele z pronásledování nebo reálného nebezpečí utrpění vážné újmy, neexistují-li závažné důvody domnívat se, že pronásledování nebo způsobení újmy se již nebude opakovat. 5. Uplatňují-li členské státy zásadu, podle které je povinností žadatele, aby žádost o mezinárodní ochranu zdůvodnil, a nejsou-li jednotlivá prohlášení žadatele doložena písemnými nebo jinými doklady, nevyžadují tato prohlášení důkazy při splnění těchto podmínek: a) žadatel vynaložil skutečné úsilí, aby svou žádost odůvodnil; b) žadatel předložil všechny náležitosti, které měl k dispozici, a podal uspokojivé vysvětlení ohledně jiných chybějících náležitostí; c) prohlášení žadatele byla shledána souvislými a hodnověrnými a nejsou v rozporu s dostupnými zvláštními i obecnými informacemi o případu žadatele; d) žadatel požádal o mezinárodní ochranu v nejkratším možném čase, ledaže může prokázat dobrý důvod, proč tak neučinil; e) byla zjištěna celková hodnověrnost žadatele.“
19

Rozsudkem ze dne 26. května 2009 uložil Juzgado Mercantil no 7 de Barcelona společnosti KLM zaplacení částky ve výši 600 eur, společně se zákonnými úroky, na základě nařízení č. 261/2004. Tento soud ve svém rozsudku zamítl důvod na obranu vznesený společností KLM a měl za to, že promlčecí lhůta stanovená v článku 29 Varšavské úmluvy ani promlčecí lhůta stanovená v článku 35 Montrealské úmluvy nejsou v projednávaném případě použitelné, jelikož je dotčeno nařízení č. 261/2004. S ohledem na neexistenci výslovného ustanovení tohoto nařízení, které by stanovovalo lhůtu, ve které musí být podány žaloby týkající se tohoto nařízení, měl uvedený soud za to, že se uplatní španělská právní úprava.
17

Předkládající soud ještě upřesňuje, že použití dodatkového ustanovení č. 7 LGSS vede u žalobkyně v původním řízení k tomu, že hrazení pojistného během 18 let ve výši 10 % denního pracovního úvazku odpovídá pro účely výpočtu doby pojištění vyžadované pro přiznání nároku na starobní důchod uhrazenému pojistnému za dobu kratší než 3 roky. V případě smlouvy na částečný pracovní úvazek v délce 4 hodin týdně by musela žalobkyně v původním řízení pracovat 100 let, aby dosáhla minimální doby pojištění v délce 15 let, která by jí umožnila nárokovat starobní důchod ve výši 112,93 eur měsíčně.
32

Kromě toho nelze platně tvrdit, že přiznání práva na náhradu škody podle čl. 22 odst. 2 Montrealské úmluvy cestujícímu, jehož věci se nacházely v zavazadle odbaveném jiným cestujícím, by ohrozilo spravedlivé vyvážení zájmů, jelikož v důsledku tohoto přiznání by bylo na letecké dopravce kladeno velmi těžké, obtížně určitelné a vyčíslitelné břemeno náhrad, které by mohlo ohrozit, či dokonce ochromit jejich hospodářskou činnost, a bylo by tudíž v rozporu s touto úmluvou.
6

Ustanovení bodů 1 až 5 a 7 až 9 odůvodnění nařízení č. 1371/2007zní: „(1) V rámci společné dopravní politiky je důležité chránit práva cestujících v železniční přepravě a zlepšovat kvalitu a efektivitu železniční přepravy osob s cílem podpořit zvýšení podílu železniční dopravy ve vztahu k jiným druhům dopravy. (2) Sdělení Komise ‚Strategie spotřebitelské politiky v letech 2002–2006‘ [Úř. věst. C 137, s. 2] stanoví cíl dosáhnout v oblasti dopravy vysoké úrovně ochrany spotřebitele v souladu s čl. 153 odst. 2 [ES]. (3) V železniční přepravě je cestující slabší stranou přepravní smlouvy, a jeho práva v tomto ohledu proto musí být chráněna. (4) Práva cestujících v železničních dopravních spojích zahrnují právo na obdržení informací o daném spoji před uskutečněním cesty i v jejím průběhu. Pokud to je možné, měly by tyto informace poskytnout železniční podniky a prodejci přepravních dokladů předem a co nejdříve. (5) Podrobnější požadavky ohledně poskytování cestovních informací budou stanoveny v technické specifikaci pro interoperabilitu (TSI) uvedené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/16/ES ze dne 19. března 2001 o interoperabilitě konvenčního železničního systému [(Úř. věst. L 110, s. 27; Zvl. vyd. 13/26, s. 243), ve znění směrnice Komise 2007/32/ES ze dne 1. června 2007 (Úř. věst. L 141, s. 63)]. […] (7) Železniční podniky by měly spolupracovat na usnadnění přechodu cestujících v železniční přepravě od jednoho provozovatele k jinému poskytováním přímých přepravních dokladů, pokud je to možné. (8) Poskytování informací a přepravních dokladů cestujícím v železniční přepravě by mělo být usnadněno upravením počítačových systémů podle společné specifikace. (9) Další zavádění dopravních informačních a rezervačních systémů by mělo být prováděno v souladu s TSI.“
3

Body odůvodnění 2, 12, 19, 20 a 23 nařízení stanoví: „(2) Řádné fungování vnitřního trhu vyžaduje, aby mezinárodní úpadková řízení probíhala účinně, a toto nařízení je třeba přijmout z důvodů dosažení tohoto cíle, který spadá do oblasti soudní spolupráce v občanských věcech ve smyslu článku 65 Smlouvy. […] (12) Toto nařízení umožňuje zahájit hlavní úpadkové řízení ve státě, ve kterém jsou soustředěny hlavní zájmy dlužníka. Tato řízení mají obecnou platnost a vztahují se na veškerý majetek dlužníka. Za účelem ochrany různých zájmů umožňuje toto nařízení zahájit vedlejší řízení, která probíhají souběžně s hlavním řízením. Vedlejší řízení může být zahájeno v členském státě, ve kterém má dlužník provozovnu. Účinky vedlejších řízení se omezují na majetek, který se nachází v tomto státě. Potřeba jednotnosti ve Společenství je naplněna závaznými pravidly o koordinaci s hlavním řízením. […] (19) Vedlejší úpadkové řízení může vedle ochrany místních zájmů sloužit i jiným účelům. Mohou nastat případy, kdy je struktura dlužníkova majetku natolik složitá, že je obtížné spravovat jej jako jedinou jednotku, nebo jsou-li právní systémy, jichž se to týká, natolik odlišné, že mohou nastat potíže plynoucí z rozšíření účinků práva státu, ve kterém bylo řízení zahájeno, na jiné státy, ve kterých se nachází majetek. Z tohoto důvodu může správce podstaty v hlavním řízení navrhnout zahájení vedlejšího řízení, vyžaduje-li to účinná správa majetku. (20) Hlavní úpadkové řízení a vedlejší řízení však mohou k účinnému zpeněžení celkového majetku přispět pouze v případě koordinace všech současně probíhajících řízení. […] K zajištění rozhodující úlohy hlavního úpadkového řízení by měl mít správce podstaty v tomto řízení možnost různými způsoby zasahovat do vedlejších úpadkových řízení, která probíhají ve stejné době. Měl by mít například možnost navrhnout reorganizační plán nebo vyrovnání nebo požádat o přerušení zpeněžování majetku ve vedlejším úpadkovém řízení. […] (23) Toto nařízení stanoví v oblasti své působnosti jednotná pravidla pro kolizní normy jednotlivých států, které nahrazují předpisy mezinárodního práva soukromého jednotlivých států. Pokud není stanoveno jinak, měly by být použity právní předpisy státu, který řízení zahájil (lex concursus). Tato kolizní norma jednotlivých států by měla platit pro hlavní i územní řízení. Lex concursus určuje veškeré procesní i hmotněprávní účinky úpadkového řízení na osoby a právní vztahy. Upravuje veškeré podmínky pro zahájení, vedení a skončení úpadkového řízení.“
3

Body 2, 3, 5, 17 a 18 odůvodnění směrnice 93/42 znějí takto: „vzhledem k tomu, že obsah a oblast působnosti právních a správních předpisů platných v členských státech pro bezpečnost, ochranu zdraví a funkční vlastnosti zdravotnických prostředků jsou navzájem odlišné; že se certifikační a inspekční postupy pro tyto prostředky v jednotlivých členských státech navzájem liší; že takovéto rozdíly vytvářejí překážky obchodu ve Společenství; vzhledem k tomu, že vnitrostátní předpisy pro bezpečnost a ochranu zdraví pacientů, uživatelů a případně i dalších osob týkající se zdravotnických prostředků musí být harmonizovány, aby zaručovaly volný pohyb těchto prostředků na vnitřním trhu; […] vzhledem k tomu, že zdravotnické prostředky mají poskytovat pacientům, uživatelům i třetím osobám vysoký stupeň ochrany a dosahovat výrobcem stanovené funkční způsobilosti; že je tedy udržování nebo zvyšování úrovně ochrany dosažené v členských státech jedním z hlavních cílů této směrnice; […] vzhledem k tomu, že by zdravotnické prostředky měly být zpravidla opatřeny označením CE prokazujícím jejich shodu s ustanoveními této směrnice, aby jim byl umožněn volný pohyb ve Společenství a mohly být uváděny do provozu v souladu se svým určeným účelem; vzhledem k tomu, že v boji proti AIDS a s ohledem na závěry Rady ze dne 16. května 1989 vztahující se k budoucím aktivitám při prevenci a potlačování AIDS na úrovni Společenství […] musí zdravotnické prostředky používané k ochraně před virem HIV poskytovat vysoký stupeň ochrany; že by návrh a výroba takových výrobků měly být ověřovány oznámeným subjektem“.
23

Za těchto okolností se Administrativen sad – Varna rozhodl přerušit řízení ve všech čtyřech věcech a položit Soudnímu dvoru otázky, z nichž některé jsou společné několika věcem a jiné jsou vlastní jen některým z nich: „1) Co je třeba rozumět pod pojmem ‚internet‘ ve smyslu vysvětlivek ke [KN], aby bylo zboží zařazeno pod kód […] 8528 71 13 (první otázka ve věcech C-320/11, C-330/11 a C-382/11)? 2) Co je třeba rozumět pod pojmem ‚modem‘ ve smyslu vysvětlivek ke [KN], aby bylo zboží zařazeno pod kód […] 8528 71 13 (druhá otázka ve věcech C-320/11, C-330/11 a C-382/11)? 3) Co je třeba rozumět pod pojmy ‚modulace‘ a ‚demodulace‘ ve smyslu vysvětlivek ke [KN], aby bylo zboží zařazeno pod kód […] 8528 71 13 (třetí otázka ve věcech C-320/11, C-330/11 a C-382/11)? 4) Jak je třeba vykládat výrazy ‚modem‘ a ‚přístup na internet‘ ve smyslu podpoložky 8528 71 13 [KN] a jejích vysvětlivek (první otázka ve věci C-383/11)? 5) Jaká je hlavní funkce přístroje označeného jako set-top box […], podle níž je třeba provést jeho sazební zařazení: příjem televizního signálu nebo používání modemu umožňujícího interaktivní výměnu informací pro účely přístupu na internet (čtvrtá otázka ve věcech C-320/11, C-330/11 a C-382/11 a druhá otázka ve věci C-383/11)? 6) Je-li hlavní funkcí přístroje označeného jako set-top box […] používání modemu umožňujícího interaktivní výměnu informací pro účely přístupu na internet, je pro účely sazebního zařazení důležitý druh modulace a demodulace, které provádí modem, a typ použitého modemu, nebo stačí, že umožňuje přístup na internet (pátá otázka ve věcech C-320/11, C-330/11 a C-382/11 a třetí otázka ve věci C-383/11)? 7) Do jakého čísla a pod jaký kód je třeba zařadit přístroj, který odpovídá popisu [set-top] boxu (šestá otázka ve věcech C-320/11 a C-330/11, sedmá otázka ve věci C-382/11 a pátá otázka ve věci C-383/11)? 8) Je-li takový set-top box, [jako je set-top box dotčený v původním řízení], zařazen do podpoložky […] 8521 90 00 [KN], bylo by použití nenulové celní sazby podle práva Společenství protiprávní, jelikož by představovalo porušení povinností [Evropského] společenství vyplývajících z [ITA], nebo vede zařazení do čísla 8521 k závěru, že takový set-top box, [jako je set-top box dotčený v původním řízení], nespadá do oblasti působnosti dotyčných ustanovení [ITA] (sedmá otázka ve věcech C-320/11 a C-330/11 a osmá otázka ve věci C-382/11)? 9) Mohou celní orgány změnit sazební zařazení daného zboží bez fyzické kontroly dovezeného zboží, přestože znalecký posudek byl vypracován pouze na základě písemných důkazů, a sice návodu k použití, technických vlastností a přezkumu přístroje téhož výrobce, jenž má stejné číslo, ale pochází z jiného dovozu (šestá otázka ve věci C-382/11 a čtvrtá otázka ve věci C-383/11)?“
62

Co se týče argumentu N. Bamba, podle něhož by neměla být omezující opatření přijatá vůči ní odůvodněna a posteriori, stačí uvést, že dokumentace předložená Radou v příloze jejího kasačního opravného prostředku nemá za cíl odůvodnit sporné akty ex post, ale prokázat, že s ohledem na kontext přijetí těchto aktů, je odůvodnění těchto aktů dostatečné.
45

Soudní dvůr v témže bodě dodal, že by přiřazení přebytku do předcházejícího hospodářského roku produkce cukru mělo za následek nezbytnou opravu číselných údajů o konečné produkci stanovených za tento hospodářský rok, co se týče jak jednotlivého podniku, tak rovněž členského státu a celého Společenství, a že taková oprava by kvůli důsledkům vyplývajícím se zpětným účinkem pro výpočet produkčních kvót a dávek, které by bylo nutné z přebytkové produkce vybrat, způsobila administrativní zátěž, která by byla ve vztahu ke sledovanému cíli nepřiměřená.
34

Komise má tedy za to, že jí systém směrnic v oblasti posuzování a řízení kvality vnějšího ovzduší umožňuje ověřit existenci případného nesplnění povinnosti pouze prostřednictvím přípustných důkazů, které má k dispozici, a to údajů poskytnutých členskými státy, a že je na dotčeném členském státu, aby vyvrátil závěry Komise na základě aktuálních údajů, které mohou prokázat současné dodržování mezních hodnot daných znečišťujících látek. Pokud tak dotyčný členský stát neučiní, musí mít Komise za to, že nesplnění povinnosti přetrvává, a může se domáhat jeho určení Soudním dvorem.
97

Vzhledem k tomu, že kapitola Smlouvy týkající se svobody usazování neobsahuje žádné ustanovení, které by rozšiřovalo působnost jejích ustanovení na situace, kdy se jedná o usazení společnosti z členského státu ve třetí zemi nebo o usazení společnosti ze třetí země v členském státě (viz rozsudky Holböck, uvedený výše, bod 28; ze dne 3. října 2006, Fidium Finanz, C-452/04, Sb. rozh. s. I-9521, bod 25, a Scheunemann, uvedený výše, bod 33, jakož i usnesení ze dne 10. května 2007, A a B, C-102/05, Sb. rozh. s. I-3871, bod 29, a Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation, uvedené výše, bod 88), totiž právní předpisy týkající se daňového zacházení s dividendami pocházejícími ze třetích zemí nemohou spadat do působnosti článku 49 SFEU.
24

Avšak skutečnost, že smlouva ve věci v původním řízení může spadat buď do působnosti směrnice 2004/18, nebo do působnosti základních pravidel a obecných zásad Smlouvy o FEU, nemá na odpověď na položenou otázku vliv. Kritéria stanovená v judikatuře Soudního dvora, s jejichž pomocí se posuzuje, zda je výzva k účasti v soutěži povinná, či nikoli, jsou totiž relevantní jak pro výklad této směrnice, tak pro výklad těchto pravidel a zásad Smlouvy o FEU (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. září 2009, Sea, C-573/07, Sb. rozh. s. I-8127, body 35 až 37).