(viz body 36–39, 43)

Skutečnost, že předmětem kartelové dohody je pouze prodej výrobků v jediném členském státě, nepostačuje k vyloučení možnosti ovlivnění obchodu mezi členskými státy. Kartelová dohoda vztahující se na celé území členského státu má totiž ze své podstaty za účinek posílení oddělování vnitrostátních trhů, čímž narušuje vzájemné hospodářské prolínání, které je zamýšleno Smlouvou o ES. V případě takové dohody existuje silná domněnka ovlivnění obchodu mezi členskými státy, přičemž tato domněnka může být vyloučena pouze tehdy, pokud analýza vlastností dohody a hospodářského kontextu, do kterého patří, prokáže opak. Soud Společenství tak může konstatovat při výkonu své pravomoci posoudit skutkové okolnosti a aniž by obrátil důkazní břemeno, že taková domněnka nebyla vyvrácena.

Aby rozhodnutí, dohoda nebo jednání mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy, musí na základě souhrnu právních a skutkových okolností umožnit předpokládat s dostatečnou pravděpodobností, že přímo, nebo nepřímo, skutečně, nebo potenciálně ovlivňují obchod mezi členskými státy, a to tak, že se lze obávat, že by mohly být překážkou uskutečňování jednotného trhu mezi členskými státy. Krom toho je třeba, aby tento vliv nebyl zanedbatelný. Ovlivnění obchodu uvnitř Společenství tedy obecně vyplývá ze spojení více faktorů, které samy o sobě nejsou nezbytně určující. Pro ověření toho, zda kartelová dohoda citelně ovlivňuje obchod mezi členskými státy, je třeba ji zkoumat v jejím hospodářském a právním kontextu.

(viz body 55–56, 59)

(viz bod 60)

(viz body 76–83)

V tomto ohledu měla Komise možnost volby sankcionovat buď dceřinou společnost, která se účastnila protiprávního jednání, nebo mateřskou společnost, která ji ovládala během období, kterého se týká rozhodnutí. Komise není povinna přednostně ověřit, zda jsou splněny podmínky k tomu, aby bylo protiprávní jednání přičteno mateřské společnosti podniku, který se dopustil dotčeného protiprávního jednání. Komise totiž nemůže být v zásadě povinna přistoupit prvořadě k takovému ověření před tím, než se může zamýšlet obrátit proti podniku, který se dopustil protiprávního jednání, a to i když tento podnik jako právní entita prošel změnami. Zásada osobní odpovědnosti nebrání nijak tomu, aby Komise zamýšlela nejdříve sankcionovat posledně uvedený podnik před tím, než přezkoumá, zda případně protiprávní jednání může být přičteno mateřské společnosti. Navíc, kdyby tomu bylo jinak, šetření Komise by byla podstatně ztížena nezbytností ověřit v každém případě nástupnictví v ovládání podniku, v jakém rozsahu jeho jednání mohou být přičítána bývalé mateřské společnosti.

Jednotka může být sankcionována za protiprávní jednání, přestože není jeho původcem, zaprvé tehdy, jestliže jednotka, která se protiprávního jednání dopustila, přestala právně existovat. Pokud totiž u jednotky, jež porušila pravidla hospodářské soutěže, dojde k právní nebo organizační změně, nemá taková změna nutně za následek vytvoření nového podniku, jenž by byl zproštěn odpovědnosti za chování předchozí jednotky, jež bylo v rozporu s pravidly hospodářské soutěže, pokud mezi oběma jednotkami existuje totožnost z hospodářského hlediska.

(viz body 90–93)

Při stanovení výše pokut ukládaných za porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže je třeba přihlédnout k délce trvání a všem faktorům, které hrají roli při posouzení závažnosti protiprávních jednání. Závažnost protiprávních jednání musí být zjištěna v závislosti na vícero skutečnostech, jako jsou zejména zvláštní okolnosti věci, její kontext a odrazující dosah pokut, a to aniž by byl sestaven závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto. Je věcí Soudu, aby přezkoumal, jak Komise vykonala svou posuzovací pravomoc nad těmito faktory. Soud si neprotiřečí ani tím, že rozhodl, že Komise může celkově posoudit závažnost protiprávního jednání v závislosti na všech relevantních okolnostech, včetně skutečností, které pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO výslovně neuvádí, ani tím, že rozhodl, že horizontální kartelová dohoda o cenách týkající se tak významného hospodářského odvětví může být kvalifikována jen jako velmi závažné protiprávní jednání.

(viz body 116–118)

Soud Společenství se tím, že při posouzení závažnosti protiprávního jednání pro účely stanovení výše pokuty uvedl, že kartelová dohoda měla skutečné účinky na trh, tím, že citoval mnoho příkladů provádění dotčených protisoutěžních dohod a tím, že upřesnil, že i když tyto dohody nebyly vždy dodržovány, nestačí to pro vyvrácení konstatování, podle kterého byly dohody prováděny a měly účinky na trh, neomezil na konstatování provádění kartelové dohody. Není mu tedy možné vytýkat, že se opřel pouze o provádění kartelové dohody, aby konstatoval její skutečný dopad na trh.

(viz bod 141)

V rámci stanovení výše pokut ukládaných za porušení článku 81 ES v bankovním odvětví neznamená skutečnost, že Komise zohlednila podíly bank decentralizovaného sektoru na trhu, aby se rozdělily společnosti s úlohou zastřešujících společností v rámci bankovního seskupení do různých kategorií, přičtení protiprávního jednání těchto bank zastřešujícím společnostem. Jedná se o krok, který má zabezpečit, aby úroveň pokut uložených zastřešujícím společnostem odrážela přiměřeně závažnost jejich protiprávního jednání. Pro účely posouzení závažnosti tohoto chování je třeba v souladu s bodem 1A čtvrtým a šestým pododstavcem pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO zohlednit skutečnou hospodářskou schopnost podniků narušit hospodářskou soutěž a jejich specifickou váhu, a tudíž skutečný dopad jejich protiprávního jednání na hospodářskou soutěž. Přitom toto vyžaduje, aby byly rovněž zohledněny stabilní strukturální vazby, které udržují zastřešující společnosti s bankami decentralizovaného sektoru formou zejména zastupování a výměny informací, protože z důvodu těchto vazeb může být skutečná hospodářská schopnost těchto společností, a tedy jejich schopnost narušit hospodářskou soutěž větší než ta, kterou představuje jejich obrat. Pokud by nebyly zohledněny podíly decentralizovaných entit na trhu, hrozilo by, že odrazující účinek pokuty, nebude zajištěn. Takové kritérium, které se týká hospodářské schopnosti bank, se liší od kritéria, které se týká četnosti účasti na nejvýznamnějších schůzkách, které může Komise použít k rozhodnutí, kterým bankám musí být určeno konečné rozhodnutí.

(viz body 172–177, 214–215)