ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

Pokud jde o přistoupení ke kartelové dohodě, Tribunál měl v bodě 70 napadeného rozsudku za to, že Komise správně dospěla k závěru, že bez ohledu na chybějící účast navrhovatelky v podskupinách, byla tato zapojená do globální kartelové dohody. Tribunál odůvodnil toto posouzení tím, že zejména zdůraznil v bodě 68 téhož rozsudku, že se navrhovatelka účastnila na kartelové dohodě na její centrální úrovni, to znamená na úrovni, ze které vycházely podněty.
12

Článek 16 odst. 1 téže směrnice stanoví: „Každá významná nová skutečnost, podstatná chyba nebo nepřesnost týkající se údajů uvedených v prospektu, které by mohly ovlivnit hodnocení cenných papírů a které vyvstaly nebo byly zjištěny od okamžiku, kdy byl prospekt schválen, do konečného uzavření veřejné nabídky nebo okamžiku zahájení obchodování na regulovaném trhu, se uvádějí v dodatku k prospektu. Tento dodatek se schvaluje stejným způsobem do nejvýše sedmi pracovních dnů a zveřejňuje se alespoň podle stejného režimu, jaký byl použit při zveřejnění původního prospektu. Souhrn a jakékoli jeho překlady se rovněž doplní, pokud je nezbytné vzít v úvahu nové údaje obsažené v dodatku.“
5

Článek 6 směrnice o přírodních stanovištích uvádí: „1. Pro zvláštní oblasti ochrany stanoví členské státy nezbytná ochranná opatření zahrnující v případě potřeby odpovídající plány péče vypracované speciálně pro dané lokality nebo integrované do jiných plánů rozvoje a vhodná opatření právního, správního nebo smluvního charakteru, která odpovídají ekologickým požadavkům typů přírodních stanovišť uvedených v příloze I a druhů uvedených v příloze II, jež se na těchto lokalitách vyskytují. 2. Členské státy přijmou vhodná opatření, aby v oblastech zvláštní ochrany vyloučily poškozování přírodních stanovišť a stanovišť druhů ani k [jakož i] vyrušování druhů, pro něž jsou tato území určena, pokud by takové vyrušování mohlo být významné ve vztahu k cílům této směrnice. 3. Jakýkoli plán nebo projekt, který s určitou lokalitou přímo nesouvisí nebo není pro péči o ni nezbytný, avšak bude mít pravděpodobně na tuto lokalitu významný vliv, a to buď samostatně, nebo v kombinaci s jinými plány nebo projekty, podléhá odpovídajícímu posouzení jeho důsledků pro lokalitu z hlediska cílů její ochrany. S přihlédnutím k výsledkům uvedeného hodnocení důsledků pro lokalitu a s výhradou odstavce 4 schválí příslušné orgány příslušného státu tento plán nebo projekt teprve poté, co se ujistí, že nebude mít nepříznivý účinek na celistvost příslušné lokality, a co si v případě potřeby opatří stanovisko široké veřejnosti. 4. Pokud navzdory negativnímu výsledku posouzení důsledků pro lokalitu musí být určitý plán nebo projekt z naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu, včetně důvodů sociálního a ekonomického charakteru, přesto uskutečněn a není-li k dispozici žádné alternativní řešení, zajistí členský stát veškerá kompenzační opatření nezbytná pro zajištění ochrany celkové soudržnosti sítě NATURA 2000. O přijatých kompenzačních opatřeních uvědomí Komisi. Jestliže se na dotyčné lokalitě vyskytují prioritní typy přírodních stanovišť a/nebo prioritní druhy, pak mohou být uplatněny pouze důvody související s ochranou lidského zdraví a veřejné bezpečnosti [nebo] s nesporně příznivými důsledky mimořádného významu pro životní prostředí nebo jiné naléhavé důvody převažujícího veřejného zájmu podle stanoviska Komise.“
18

Článek 7 šesté směrnice stanovil: „1. ‚Dovozem zboží‘ se rozumí: a) vstup zboží, které nesplňuje podmínky stanovené v článcích [23 ES a 24 ES], a u zboží pokrytého [Smlouvou o ESUO] vstup zboží, které se nenachází ve volném oběhu, na území Společenství; b) vstup zboží, na které se nevztahuje písmeno a), z třetího území na území Společenství. 2. Místem dovozu zboží je členský stát, na jehož území se zboží nachází při vstupu do Společenství. 3. Odchylně od odstavce 2 je u zboží, které je uvedeno v odst. 1 písm. a) a při svém vstupu do Společenství je propuštěno do některého z režimů uvedených v čl. 16 odst. 1 bodu B písm. a), b), c) a d) nebo do režimu dočasného použití s úplným osvobozením od daně při dovozu anebo do režimu vnějšího tranzitu, místem dovozu členský stát, na jehož území se na toto zboží přestanou vztahovat uvedené režimy. Obdobně, je‑li zboží uvedené v odst. 1 písm. b) propuštěno při svém vstupu do Společenství do některého z režimů uvedených v čl. 33a odst. 1 písm. b) nebo c), je místem dovozu členský stát, na jehož území je tento režim ukončen.“
4)

Článek 12 písm. b) a čl. 14 první pododstavec písm. a) směrnice 95/46 musí být vykládány v tom smyslu, že v rámci posouzení podmínek pro uplatnění uvedených ustanovení je třeba zejména přezkoumat, zda má subjekt údajů právo na to, aby daná informace týkající se jeho osoby za současného stavu již nebyla nadále spojena s jeho jménem prostřednictvím zobrazeného seznamu výsledků vyhledávání provedeného na základě jeho jména, aniž přitom konstatování takového práva předpokládá, že zahrnutí dotčené informace do uvedeného seznamu subjekt údajů poškozuje. Vzhledem k tomu, že posledně uvedený subjekt může s ohledem na svá základní práva podle článků 7 a 8 Listiny požadovat, aby dotčená informace již nebyla nadále poskytována široké veřejnosti na základě jejího zahrnutí do takového seznamu výsledků, převládají uvedená práva v zásadě nejen nad hospodářským zájmem provozovatele vyhledávače, ale rovněž nad zájmem veřejnosti nalézt uvedenou informaci při vyhledávání prováděném na základě jména subjektu údajů. Avšak nebylo by tomu tak v případě, kdy by se z konkrétních důvodů, jako je úloha subjektu údajů ve veřejném životě, jevilo, že zásah do jeho základních práv je odůvodněn převažujícím zájmem uvedené veřejnosti mít na základě tohoto zahrnutí k dotčené informaci přístup.
4

Článek 2 písm. a), c), e) a f) uvedené směrnice stanoví, že se rozumí: „a) ‚mezinárodní ochranou‘ postavení uprchlíka nebo postavení podpůrné [status doplňkové] ochrany, definované v písmenech d) a f); [...] c) ‚uprchlíkem‘ státní příslušník třetí země, který se v důsledku oprávněných obav před pronásledováním z důvodů rasových, náboženských nebo národnostních nebo z důvodů příslušnosti k určitým společenským vrstvám nebo i zastávání určitých politických názorů nachází mimo zemi své státní příslušnosti a je neschopen přijmout, nebo vzhledem ke shora uvedeným obavám odmítá ochranu dotyčné země, nebo osoba bez státní příslušnosti, která se ze stejných shora uvedených důvodů nachází mimo zemi svého dosavadního pobytu, která vzhledem ke shora uvedeným obavám se tam nechce nebo nemůže vrátit a na kterou se nevztahuje článek 12; [...] e) ‚osobou, která má nárok na podpůrnou [doplňkovou] ochranu,‘ státní příslušník třetí země [...], kter[ý] nesplňuje podmínky pro uznání za uprchlíka, ale u které[ho] existují závažné důvody se domnívat, že pokud by se vrátil[…] do země svého původu, [...] byl[...] by vystaven[...] reálné hrozbě, že utrpí vážnou újmu uvedenou v článku 15 [...]; f) ‚statusem podpůrné [doplňkové] ochrany‘ uznání státního příslušníka třetí země nebo osoby bez státní příslušnosti členským státem za osobu, která má nárok na podpůrnou [doplňkovou] ochranu.“
25

Za použití § 32 odst. 4 EStG má dítě nárok na „Kindergeld“ bez dalších podmínek až do dovršení 18 let nebo do dovršení 21 let, pokud není v pracovním poměru nebo je registrováno jakožto uchazeč o zaměstnání u některého tuzemského úřadu práce nebo až do dovršení 25 let, pokud se připravuje na výkon povolání nebo vykonává uznanou dobrovolnou službu či konečně bez věkového omezení, pokud se z důvodu tělesného nebo mentálního postižení není schopno samo vyživovat.
15

Německá vláda a Evropská komise mají za to, že Soudní dvůr nemá pravomoc k tomu, aby odpověděl na tuto otázku, protože předkládací rozhodnutí neobsahuje nic, co by umožňovalo se domnívat, že předmět sporu v původním řízení vykazuje vztah k unijnímu právu.
37

Soudní dvůr také zdůraznil, že pokud si zákazníci společnosti UPC Nederland BV koupí předplatné s cílem získat přístup k základní programové nabídce přístupné prostřednictvím kabelové sítě, kterou tato společnost nabízí, neznamená to však, že činnost této společnosti, která spočívá v přenosu programů vyráběných vydavateli obsahu, tj. v projednávané věci rozhlasovými a televizními stanicemi, až do připojovacího bodu své kabelové sítě umístěného v domově svých předplatitelů, musí být vyloučena z pojmu „služby elektronických komunikací“ ve smyslu čl. 2 písm. c) rámcové směrnice (viz rozsudek UPC Nederland, EU:C:2013:709, bod 43).
4

Body 1, 6, 7, 8, 22, 23 a 26 odůvodnění směrnice 2011/82 znějí takto: „(1) Zvýšení bezpečnosti silničního provozu je prvořadým cílem dopravní politiky Unie. Unie provádí politiku zvyšování bezpečnosti silničního provozu s cílem snižovat počet usmrcených a zraněných osob a škody na majetku. Významným prvkem této politiky je důsledné vymáhání sankcí za dopravní delikty spáchané v Unii, jež značně ohrožují bezpečnost silničního provozu. […] (6) Pro zvýšení bezpečnosti silničního provozu v celé Unii a zajištění rovného zacházení s řidiči, tedy tuzemskými i zahraničními pachateli, by vymáhání právních předpisů mělo být usnadněno bez ohledu na členský stát, v němž je vozidlo registrováno. Za tímto účelem by měl být v případě některých zjištěných dopravních deliktů v oblasti bezpečnosti silničního provozu, bez ohledu na jejich správní nebo trestní povahu podle právních předpisů dotčeného členského státu, zaveden systém přeshraniční výměny informací, jenž by udělil členskému státu deliktu přístup k údajům o registraci vozidla v členském státu registrace. (7) Účinnější přeshraniční výměna údajů o registraci vozidla, která by měla usnadnit určení totožnosti osob podezřelých ze spáchání dopravních deliktů v oblasti bezpečnosti silničního provozu, může zvýšit odrazující účinek a vést k opatrnějšímu chování řidičů vozidel registrovaných v jiném členském státě, než je členský stát deliktu, a tím také předcházet obětem na životech v důsledku silničních dopravních nehod. (8) K dopravním deliktům v oblasti bezpečnosti silničního provozu, na které se vztahuje tato směrnice, se v členských státech nepřistupuje jednotným způsobem. Některé členské státy je podle vnitrostátního práva kvalifikují jako „správní“ delikty, jiné je kvalifikují jako „trestné“ činy. Tato směrnice by se měla použít bez ohledu na kvalifikaci těchto deliktů podle vnitrostátních právních předpisů. […] (22) V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se tyto členské státy neúčastní přijímání této směrnice, a proto pro ně není závazná ani použitelná. (23) V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice, a tato směrnice pro ně není závazná ani použitelná. […] (26) Jelikož cíle této směrnice, totiž zajištění vysoké úrovně ochrany všech účastníků silničního provozu v Unii usnadněním přeshraniční výměny informací o dopravních deliktech v oblasti bezpečnosti silničního provozu, které byly spáchány s vozidlem registrovaným v jiném členském státě, než je členský stát, v němž k deliktu došlo, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a může jej být proto z důvodu rozsahu či účinků činnosti lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. […]“
54

Navíc má tento soud podle všeho za to, že skutečným cílem dotčeného omezujícího režimu není boj proti kriminalitě a ochrana hráčů, ale pouhá maximalizace příjmů státu, třebaže podle judikatury Soudního dvora samotný cíl maximalizace příjmů státního rozpočtu nemůže takové omezení volného pohybu služeb umožnit (viz rozsudek Dickinger a Ömer, EU:C:2011:582, bod 55). Takový režim by se každopádně jevil jako nepřiměřený, jelikož by nebyl způsobilý zaručit soudržnost požadovanou judikaturou Soudního dvora a překračoval by meze toho, co je nezbytné k dosažení cílů uvedených jako sledované cíle.
34

Společnost FLSmidth především konkrétně tvrdila, že byla čistě holdingovou společností a nebyla zapojena do každodenních činností svých dceřiných společností, že pan T., přestože oficiálně byl členem představenstva společnosti Trioplast Wittenheim, neměl vliv na to, jakým způsobem se tato společnost chovala na trhu a nevěděl o protiprávním jednání této společnosti, že dotyčná skupina uplatňovala zásadu decentralizace vedení, že neprováděla kontrolu otázek týkajících se provozu společnosti, nýbrž jen sledovala finanční otázky, že Trioplast Wittenheim nebyla povinna jí přímo předkládat účty, že se touto společností příliš nezabývala, a to proto, že se z důvodu nerentabilnosti velmi rychle rozhodla ji prodat a že Trioplast Wittenheim vykonávala protiprávní činnost před i po té, co ji FLSmidth získala, což prokazuje, že tato společnost jednala na trhu nezávisle.
113

V tomto rozsahu, aniž je třeba přezkoumat, zda měla Polská republika v dobré víře za to, že ustanovení zákona o korporační dani byla v souladu s unijním právem, není namístě vyhovět žádosti tohoto členského státu směřující k omezení časových účinků tohoto rozsudku, jelikož neuvádí žádnou skutečnost, která by mohla podpořit její argumentaci, podle které by tento rozsudek mohl přivodit vážné finanční potíže, pokud by jeho účinky nebyly časově omezeny.
29

Pokud jde o veřejné zakázky, je v zájmu Unie v oblasti svobody usazování a svobodného poskytování služeb, aby zadávací řízení bylo otevřeno co nejširší možné hospodářské soutěži (v tomto smyslu viz rozsudek CoNISMa, C‑305/08, EU:C:2009:807, bod 37). Použití takového ustanovení, jako je ustanovení dotčené ve věci v původním řízení podle čl. 38 odst. 1 písm. i) legislativního nařízení č. 163/2006, které z účasti na postupu při zadávání veřejných zakázek na stavební práce vylučuje osoby, které se dopustily vážných porušení vnitrostátních pravidel použitelných v oblasti úhrady příspěvků na sociální zabezpečení, může zabránit co nejširší možné účasti uchazečů na zadávacích řízeních.
39

V rámci postupu před zahájením soudního řízení tvrdilo Belgické království, že Ústavní soud v rozsudku č. 55/2011 ze dne 6. dubna 2011 výslovně prohlásil ustanovení zákona ze dne 6. dubna 2010, která vylučovala tato povolání z jeho působnosti, za odporující Ústavě a že toto prohlášení protiústavnosti umožnilo, aby ve lhůtě šesti měsíců byla podána žaloba na zrušení onoho zákona, která mohla vést ke zrušení sporných ustanovení citovaného zákona se zpětnou účinností. K tomu Komise zaprvé uvádí, že touto argumentací Belgické království uznává, že nesplnění povinnosti – a to i k datu uplynutí lhůty určené v odůvodněném stanovisku – je mu vytýkáno opodstatněně. Zadruhé má tento orgán za to, že hypotetické zrušení se zpětnou účinností, které by mohl provést Ústavní soud, by nemohlo napravit vytýkané nesplnění povinnosti a bylo by v rozporu s judikaturou Soudního dvora k potřebě jasnosti a právní jistoty při provádění pravidel unijního práva o ochraně spotřebitele, neboť taková náprava není s to odstranit protiprávní stav, který v okamžiku uplynutí lhůty určené v odůvodněném stanovisku přetrvával.
45

Zadruhé je třeba uvést, že čl. 2 druhý pododstavec písm. l) uvedené směrnice upřesňuje, co je třeba chápat pod pojmem „povinnost využívat energii z obnovitelných zdrojů“ ve smyslu článku 2 druhého pododstavce písm. k) této směrnice. V tomto ohledu písmeno l) uvedeného pododstavce hovoří o vnitrostátním režimu podpory, který požaduje po výrobcích, aby zahrnuli určitou část zelené energie do „výroby“, po dodavatelích energie, aby zahrnuli určitou část energie [vyrobené] z obnovitelných zdrojů do dodávky, nebo po spotřebitelích energie, aby zahrnuli určitou část energie [vyrobené] z obnovitelných zdrojů do spotřeby, a zároveň výslovně stanoví, že do této kategorie spadají režimy, v jejichž rámci mohou být tyto požadavky splněny používáním zelených certifikátů.
20

Článek 5 stanov střediska SUCH dále stanoví, že toto středisko může poskytovat služby v režimu hospodářské soutěže a trhu veřejným subjektům, které nejsou jejími členy, nebo domácím či zahraničním soukromým subjektům za podmínky, že to nezpůsobí újmu zájmům jeho členů a je to pro středisko SUCH a pro jeho členy výhodné, a to jak z hlediska hospodářského, tak s ohledem na technologické obohacení nebo zhodnocení. Poskytování takových služeb nicméně musí být v rámci činnosti střediska SUCH jen doplňkové a jejich účetní objem nesmí být vyšší než 20 % jeho celkového ročního obratu za předchozí hospodářský rok.
40

V daném případě vyplývá ze spisu předloženého Soudnímu dvoru, že podle § 27 a 28 dřívějšího zákona o platech úředníků představuje „služební věk“ určený v závislosti na skutečném věku referenční kritérium pro počáteční zařazení do platového stupně základní platové stupnice úředníků. Tento služební věk se počítá od prvního dne měsíce, ve kterém úředník dovršil věku 21 let. Tento výchozí bod pro výpočet služebního věku se posouvá v důsledku zohlednění dob po dovršení 31. roku věku o doby, ve kterých neexistoval nárok na plat úředníka, a to o čtvrtinu doby, která uplynula do dovršení 35 let věku, a poté o polovinu doby, jež uplynula po této věkové hranici. Úředník obdrží minimálně počáteční základní plat v platové třídě, do které byl jmenován. K postupům v platových stupních dochází v závislosti na počtu odpracovaných let a na zásluhách. Základní plat se tak v zásadě zvyšuje každé dva roky až do dosažení pátého platového stupně, poté každé tři roky až do dosažení devátého platového stupně a každé čtyři roky nad tuto hranici. Úředníci, kteří se odlišují vysokým a trvalým výkonem, mohou předčasně získat základní plat odpovídající bezprostředně vyššímu platovému stupni.
27

Co se nejprve týče údajné protiprávnosti domněnky uplatněné v unijním právu v oblasti hospodářské soutěže, pokud společnost přímo či nepřímo vlastní veškerý kapitál jiné společnosti, a vykonává tak nad posledně uvedenou společností rozhodující vliv, stačí připomenout, že opodstatněnost této domněnky vyplývá z ustálené judikatury Soudního dvora (viz zejména rozsudek The Dow Chemical Company v. Komise, C‑179/12 P, EU:C:2013:605, bod 56 a citovaná judikatura). Jak kromě toho již Soudní dvůr také rozhodl, uplatnění takové domněnky není v žádném případě porušením presumpce neviny zakotvené v článku 48 Listiny a čl. 6 odst. 2 EÚLP, zejména s ohledem na vyvratitelnost této domněnky (viz zejména rozsudek Eni v. Komise, C‑508/11 P, EU:C:2013:289, bod 50 a citovaná judikatura).
14

Jessy Saint Prix je francouzskou státní příslušnicí, která přicestovala do Spojeného království dne 10. července 2006 a pracovala zde většinou jako asistentka pedagoga od 1. září 2006 do 1. srpna 2007. Poté se na University of London zapsala do kurzu umožňujícího získat osvědčení o způsobilosti vyučovat, přičemž plánovaná doba studia měla trvat od 17. září 2007 do 27. června 2008.
23

Teleklagenævnet uvádí, že na dotčeném trhu v Dánsku, kde zaprvé se optická síť teprve buduje a zadruhé na rozdíl od jiných sítí (měděné, koaxiální) tato síť není při své původní instalaci bezprostředně napojena na koncového uživatele, existují problémy v oblasti hospodářské soutěže. Podle jejího názoru povinnost instalovat připojovací kabely nepředstavuje povinnost vybudovat novou infrastrukturu, ale technické přizpůsobení již existující optické sítě. Má za to, že na základě článků 8 a 12 přístupové směrnice má IT- og Telestyrelsen pravomoc uložit operátorům s významnou tržní silou na určitém trhu povinnost vyhovět oprávněným žádostem jiných operátorů o propojení, i když to může vyžadovat přizpůsobení sítě v podobě mimo jiné omezených výkopových prací. Poukazuje na to, že je-li taková povinnost uložena, je přiměřenost plánovaných opatření posuzována s přihlédnutím k rozsahu počáteční investice majitele zařízení.
36

V souladu s tím, co bylo konstatováno v bodě 29 tohoto rozsudku ohledně pojmu „jiné cenné papíry“ uvedeného v čl. 13 části B písm. d) bodu 5 šesté směrnice, je třeba mít za to, že plnění osvobozená od daně podle bodu 3 tohoto ustanovení spadají rovněž do oblasti finančních operací (v tomto smyslu viz rozsudek Velvet & Steel Immobilien, EU:C:2007:232, bod 22).
32

Na druhé straně Bulharská republika tvrdí, že články 6 a 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 994/2010 ze dne 20. října 2010 o opatřeních na zajištění bezpečnosti dodávek zemního plynu a o zrušení směrnice Rady 2004/67/ES (Úř. věst. L 295, s. 1) ukládají členským státům povinnost co nejdříve a nejpozději do 3. prosince 2013 zprovoznit obousměrnou fyzickou kapacitu ve všech přeshraničních propojeních mezi členskými státy. Takže pokud by unijní zákonodárce chtěl uložit podobnou povinnost prostřednictvím nařízení č. 715/2009, učinil by tak výslovně, jako když přijal články 6 a 7 nařízení č. 994/2010.
20

Společnost First Note se sídlem v Oelegem (Belgie) provozuje velkoobchod s parfémy. V průběhu ledna 2007 prodala parfém nazvaný „Blue Safe for Women“ Stefanovi P. Warenhandel (dále jen „Stefan P.“), jehož provozovna se nachází v Německu. Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že Stefan P. převzal zásilku výrobků od společnosti First Note v Belgii a následně je prodal na německém území.
„1)

Je jednací řád monitorovacího výboru zřízeného společnou dohodou dvěma členskými státy – v daném případě programová příručka přijatá [Seirekomitee] – který stanoví, že rozhodnutí monitorovacího výboru nelze napadnout u žádného soudu (bod 6.6 čtvrtý pododstavec programové příručky: ‚The decisions of the Monitoring Committee are not appealable at any place of jurisdiction‘), slučitelný s čl. 63 odst. 2 [nařízení č. 1083/2006] ve spojení s článkem 47 [Listiny]?
172

V bodech 95 a 96 napadeného rozsudku Tribunál správně rozhodl, jak vyplývá z bodů 78 až 121 tohoto rozsudku, že Komise mohla správně dospět k závěru, že „možnosti, aby některé vydávající banky využily zúčtovací banky, které jsou vázány pravidlem [Honour All Cards Rule], by bylo možné zabránit pravidlem pro danou síť, které by mělo méně omezující účinky na hospodářskou soutěž než současné řešení MasterCard, která chce, aby se standardně uplatňovala určitá výška mezibankovních poplatků. Jiným řešením by bylo pravidlo zakazující zpoplatnění ‚ex post“ v případě, že by mezi těmito bankami neexistovala dvoustranná dohoda“.
31

Do působnosti článku 49 SFEU týkajícího se svobody usazování spadají vnitrostátní právní předpisy, které se použijí pouze na podíly umožňující vykonávat nepochybný vliv na rozhodování společnosti a určovat její činnost (viz rozsudky Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, bod 37; Idryma Typou, C‑81/09, EU:C:2010:622, bod 47; Accor, EU:C:2011:581, bod 32, Scheunemann, C‑31/11, EU:C:2012:481, bod 23, a Test Claimants in the FII Group Litigation, EU:C:2012:707, bod 91).
7

Článek 3 odst. 1 a 2 uvedené směrnice stanovil: „1. Členské státy přijmou vhodná opatření na podporu větší spotřeby elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie v souladu se státními směrnými cíli uvedenými v odstavci 2. Tyto kroky musí být úměrné cíli, kterého má být dosaženo. 2. Nejpozději do 27. října 2002 a poté každých pět let členské státy přijmou a zveřejní zprávu, ve které budou stanoveny státní směrné cíle týkající se budoucí spotřeby elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie vyjádřené jako procentní sazba spotřeby elektřiny na dalších deset let. [...] Při stanovení těchto cílů do roku 2010 členské státy. — zohlední referenční hodnoty uvedené v příloze, — zajistí, aby byly cíle slučitelné se všemi státními závazky přijatými v rámci závazků týkajících se ochrany klimatu, které Společenství přijalo podle Kjótského protokolu k Rámcové úmluvě Organizace spojených národů o změně klimatu.“