Pouhá skutečnost, že hodnoty stanovené v pokynech nejsou překročeny, totiž nemá automaticky za následek slučitelnost podpory s vnitřním trhem. Naopak i za předpokladu, že by uvedené hodnoty nebyly překročeny a že by byly splněny další podmínky stanovené v pokynech, má Komise právo ověřit, zda výhody pro regionální rozvoj převáží nad narušením hospodářské soutěže a vlivem podporovaného projektu na obchod mezi členskými státy, což zejména vyžaduje posouzení nezbytnosti dotřené podpory.

Zásada proporcionality znamená rovněž to, že část podpory, která přesahuje minimum nezbytné pro přijetí rozhodnutí o investici v podporované oblasti, je nutno považovat za nadbytečnou, jelikož představuje finanční příspěvek pro příjemce, který není spojen s žádnými podmínkami a neslouží účelu, jenž by byl slučitelný s právními předpisy v oblasti státní podpory.

Není možné připustit, aby podpora zahrnovala podmínky, obzvláště její výši, jejichž omezující účinky by šly nad rámec toho, co je nezbytné k tomu, aby podpora mohla dosáhnout cíle připuštěné Smlouvou.

Prostřednictvím státních podpor není třeba vyloučit veškerá rizika investice spojená s konkrétním projektem. Taková rizika naopak spadají do odpovědnosti podniku-příjemce podpory, a to tím spíše, že nejsou vyčíslena, nebo částečně nejsou předem vyčíslitelná. Relevantním kritériem při posouzení přiměřenosti podpory je pouze otázka, zda je podpora nezbytná pro realizaci investičního projektu v dotčeném regionu.

V rámci přezkumu regionální podpory ve prospěch velkých investičních projektů musí být posouzení přiměřenosti podpory ve skutečnosti rovněž provedeno k datu rozhodnutí o investici, tedy v kontextu, v němž podnik-příjemce rozhoduje o lokalitě investice. To totiž plyne už z logiky odstavce 21 sdělení o kritériích pro podrobné posouzení regionální podpory pro velké investiční projekty, který odkazuje na odst. 68 pokynů týkajících se regionálních státních podpor pro období 2007–2013 a ukládá Komisi povinnost ověřit, zda je podpora nutná k vytvoření pobídkového účinku pro investici. Kromě skutečnosti, že pobídkový účinek musí být posouzen před přijetím rozhodnutí o investici, je třeba dodat, že odkaz na otázku, zda je podpora nutná v tomto ohledu spadá do posouzení přiměřenosti podpory. V rozporu s tvrzením žalobkyně je nemožné rozdělit tato kritéria tak, aby jedno bylo posouzeno a priori a druhé a posteriori.

V tomto ohledu je třeba dodat, že odlišný přístup by vedl k situaci, kdy by i státní podpora přesahující částku nezbytně nutnou s ohledem na sledovaný cíl mohla být považována za podporu splňující pobídkový účinek a požadavek přiměřenosti pouze proto, že by mohla vést k uskutečnění projektu, jak uvádí odstavec 22 sdělení o kritériích pro podrobné posouzení regionální podpory pro velké investiční projekty, a to bez zohlednění otázky, zda by podpora ve skutečnosti nezlepšila finanční situaci podniku, který je příjemcem podpory, aniž by byla nezbytná pro dosažení cílů stanovených v čl. 107 odst. 3 SFEU. Tento výklad, podle kterého je nezbytnost a pobídkový účinek podpory třeba posoudit v okamžiku přijetí rozhodnutí o investici, je v souladu s odstavcem 29 sdělení o kritériích pro podrobné posouzení regionální podpory pro velké investiční projekty, jakož i jeho odstavcem 26, který odkazuje zejména na dokumenty, které jsou předkládány investičnímu výboru a které rozvíjejí různé investiční scénáře.

Přitom nelze považovat za „nepřiměřené“, že Komise zohlednila jí známé skutečnosti při posouzení nezbytnosti a přiměřenosti podpory s ohledem na situaci k datu přijetí rozhodnutí, které umožnilo konečný výběr umístění investice.

(viz body 127–129, 135)