Na základě zásady personality trestů a sankcí, která je použitelná na veškerá správní řízení, která mohou vést k uložení sankcí na základě unijních pravidel hospodářské soutěže, může být podnik potrestán pouze za skutky, které jsou mu individuálně vytýkány. Tato zásada se však musí uvést do souladu s pojmem „podnik“. Komisi totiž umožňuje určit rozhodnutí ukládající pokuty mateřské společnosti skupiny společností, nikoli vztah podněcování k protiprávnímu jednání mezi mateřskou společností a její dceřinou společností, a tím spíše ani osobní zapojení prvně uvedené společnosti do protiprávního jednání, ale skutečnost, že mateřská společnost a její dceřiná společnost představují jediný podnik ve smyslu článku 81 ES.

Postavení mateřské společnosti jako holdingové společnosti diversifikovaného konglomerátu, jejíž dozor nad činnostmi jedné z jejích dceřiných společností se omezoval na to, co vyžadovaly povinnosti mateřské společnosti vůči jejím vlastním akcionářům, nemůže vyvrátit domněnku odpovědnosti mateřské společnosti, která 100% vlastní kapitál jejích dceřiných společností, za porušení unijních pravidel hospodářské soutěže. V kontextu skupiny společností je totiž holding společností, jejímž cílem je seskupit podíly v různých společnostech a jejíž funkcí je zajistit jednotu jejich řízení.

V kontextu práva hospodářské soutěže se pojmem podniku rozumí jakákoli entita vykonávající hospodářskou činnost nezávisle na právním postavení této entity a způsobu jejího financování. Pouhé držení podílů, i kdyby zakládaly kontrolu, pokud umožňuje pouze výkon práv spojených s postavením akcionáře nebo společníka, jakož i případně přijímání dividend, pouhých plodů z vlastnictví majetku, nepostačuje k charakterizování činnosti subjektu držícího tyto podíly jako hospodářské. Naproti tomu subjekt držící podíly zakládající kontrolu ve společnosti, který skutečně tuto kontrolu vykonává tím, že přímo či nepřímo zasahuje do její správy, musí být považován za účastnícího se hospodářské činnosti vykonávané ovládaným podnikem. Pro ověření, zda je tato kontrola skutečně vykonávaná, je možné v rámci analýzy existence hospodářské jednotky mezi několika společnostmi, které náleží do jedné skupiny, zohlednit vliv mateřské společnosti na cenovou politiku, výrobní činnosti a distribuci, prodejní cíle, hrubé obchodní marže, prodejní náklady, „cash flow“, zásoby a marketing, ale rovněž všechny relevantní skutečnosti týkající se hospodářských, organizačních a právních vazeb, které spojují uvedené společnosti a které se mohou lišit případ od případu, a nemohou být v důsledku toho předmětem taxativního výčtu.

Dodržování práva na obhajobu ve všech řízeních, která mohou vést k uložení sankcí, zejména pokut nebo penále, představuje základní zásadu práva Unie, která musí být dodržována, i když se jedná o správní řízení. V tomto ohledu představuje oznámení námitek procesní záruku uplatňující tuto základní zásadu. Tato zásada zejména vyžaduje, aby oznámení námitek zaslané podniku, kterému Komise zamýšlí uložit sankci za porušení pravidel hospodářské soutěže, obsahovalo základní skutečnosti uplatňované vůči tomuto podniku jako vytýkané skutkové okolnosti, jejich kvalifikaci a důkazy, o něž se Komise opírá, aby mohl tento podnik užitečně uplatnit své argumenty v rámci správního řízení, které bylo proti němu zahájeno.

V této souvislosti nezpřístupnění dokumentu v neprospěch zakládá porušení práva na obhajobu pouze tehdy, jestliže dotčený podnik prokáže jednak to, že Komise vycházela z tohoto dokumentu na podporu své námitky týkající se existence protiprávního jednání, a jednak to, že tato námitka mohla být prokázána pouze odkazem na tento dokument. Jestliže existují jiné listinné důkazy, se kterými byli účastníci řízení ve správním řízení seznámeni a které konkrétně podporují závěry Komise, vyloučení nezpřístupněného usvědčujícího dokumentu jakožto důkazního prostředku nevyvrací opodstatněnost námitek uplatněných v napadeném rozhodnutí. Dotčený podnik má tedy povinnost prokázat, že výsledek, ke kterému Komise dospěla ve svém rozhodnutí, by byl odlišný, pokud by jakožto důkaz v neprospěch musel být odmítnut nezpřístupněný dokument, ze kterého Komise vycházela za účelem obvinění tohoto podniku.

(viz body 122–124, 197)