ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
50

Pokud jde přitom o údajnou škodu vzniklou žalobkyni v důsledku ztráty příležitosti získat zakázku, je třeba připomenout, že ztráta příležitosti získat zakázku je skutečnou a určitou újmou pouze v případě, že by nebylo pochyb o tom, že v případě neexistence protiprávního jednání orgánu, by žalobkyně uvedenou zakázku získala (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 22. června 2011, Evropaïki Dynamiki v. Komise, T‑409/09, EU:T:2011:299, bod 85 a citovaná judikatura). Tak tomu však v projednávané věci není. I za předpokladu, že by dokumenty týkající se zakázky obsahovaly protiprávní ustanovení, je totiž nesporné, že se zadávacího řízení zahájeného napadeným oznámením o zahájení zadávacího řízení účastnily tři podniky a žalobkyně neprokázala, že pokud by napadené dokumenty neobsahovaly údajně protiprávní ustanovení, zakázka by byla nepochybně zadána jí, a nikoli jednomu z uvedených tří podniků.
132

Zatřetí Komise konkrétními skutečnostmi neprokazuje, že by uplatnění úroků z prodlení na pohledávky na vrácení ve výši sazby uplatňované ECB pro její hlavní refinanční operace, zvýšené o tři a půl procentních bodů, stanovené v čl. 83 odst. 2 písm. b) nařízení v přenesené pravomoci č. 1268/2012, bylo nepřiměřené s ohledem na cíle sledované takovými úroky z prodlení. Nevysvětluje ani to, že by výpočet úroků z prodlení na tomto základě měl negativní dopad na povinnost společnosti, jíž je určeno rozhodnutí, kterým jí byla uložena pokuta, aby okamžitě zaplatila částku této pokuty.
285

Stejně tak Komise neprokázala, že by hypotetický soukromý věřitel nacházející se v situaci srovnatelné se situací AAAS v dotčeném období přistoupil k obstavení účtů žalobkyně nebo mohl získat zajištění pro své pohledávky, jako je zástavní právo k nemovitostem. Komise se totiž omezila na zmínku o takové možnosti, avšak neprovedla konkrétní a za tímto účelem podložený přezkum. Komise tak například nepřezkoumala dostupnost likvidity nebo nemovitostí v dostatečné hodnotě v majetku žalobkyně, které by hypotetický soukromý věřitel nacházející se v situaci srovnatelné se situací AAAS mohl zabavit nebo na které by mohl získat zajištění. Nepřezkoumala ani postupy, které je třeba dodržet, a podmínky vyžadované za tímto účelem a zda by s ohledem na tato řízení takový hypotetický soukromý věřitel jednal způsobem, který doporučovala, během relativně krátkého období od 22. září 2012 do 31. ledna 2013. V každém případě, v souladu s judikaturou připomenutou v bodě 254 výše, je na Komisi, aby prokázala, že bylo zjevné, že takový hypotetický soukromý věřitel by během období dotčeného opatřením 1 jednal způsobem, který doporučila. Pokud jde o konkrétní příklady uvedené Komisí v napadeném rozhodnutí, tyto příklady se netýkají věřitelů, kteří mají expozici srovnatelnou s expozicí AAAS.
158

V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že skutečnost, že žalobce vlastními prostředky získal přístup ke skrytým částem dokumentu D 7.3, a seznámil se tak s informacemi, k nimž mu REA v napadeném rozhodnutí odepřela přístup, a že uvedený dokument zpřístupnil na svých internetových stránkách, neumožňuje mít za to, že nemá nebo již nemá právní zájem na zrušení napadeného rozhodnutí v tomto ohledu. Těmito kroky žalobce nedodržel postupy stanovené unijním právem v oblasti přístupu k dokumentům a nečekal ani na výsledek tohoto sporu, aby zjistil, zda může získat přístup k úplnému znění dotčeného dokumentu legálně. Tato okolnost, jakkoliv ji lze kritizovat, však sama o sobě nezpochybňuje zájem žalobce na zrušení napadeného rozhodnutí v tomto ohledu vzhledem k tomu, že autorem zveřejnění sporných informací není REA, která by tím uznala zájem veřejnosti na zpřístupnění takových informací. Žalobce má tedy právo na to, aby Tribunál rozhodl o legalitě tohoto rozhodnutí, které nepříznivě zasahuje do jeho právního postavení, jelikož ho REA výslovně nezrušila a poskytla mu pouze částečný přístup k požadovanému dokumentu na základě výjimky uvedené v čl. 4 odst. 2 první odrážce nařízení č. 1049/2001. Jednání žalobce v souvislosti s dotčeným dokumentem je irelevantní pro posouzení jeho zájmu na zrušení takového rozhodnutí (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 4. září 2018, ClientEarth v. Komise, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, bod 45 a citovaná judikatura; ze dne 21. ledna 2021, Leino-Sandberg v. Parlament, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, body 33 a 45 až 48, a ze dne 22. března 2011, Access Info Europe v. Rada, T‑233/09, EU:T:2011:105, body 33 až 36 a citovaná judikatura).
211

V tomto ohledu je třeba připomenout jednak to, že se kritérium ziskovosti nejeví jako určující (viz výše body 158 až 161 ve spojení s bodem 165 výše), dále skutečnost, že číselné údaje poskytnuté sdružením Eurofer nemohou být zohledněny (viz výše bod 194), a nakonec to, že příčinná souvislost mezi existující úrovní dovozu v době přijetí napadeného rozhodnutí a hrozbou vážné újmy byla Komisí právně dostačujícím způsobem prokázána (viz výše body 200 až 205).
62

Okolnost, že jakékoli částečné uskutečnění spojení spadá do působnosti téhož článku, tedy odpovídá požadavku zajistit účinnou kontrolu spojení podniků. Kdyby totiž bylo stranám spojení zakázáno uskutečnit spojení prostřednictvím jediné operace, ale mohly by k témuž výsledku dojít postupnými částečnými operacemi, snižovalo by to užitečný účinek zákazu obsaženého v článku 7 nařízení č. 139/2004, a ohrožovalo by to tedy předběžnou povahu kontroly stanovené uvedeným nařízením, jakož i dosažení jeho cílů (rozsudek ze dne 31. května 2018, Ernst & Young, C‑633/16, EU:C:2018:371, bod 47).
2) Prováděcí nařízení Komise (EU) 2018/1579 ze dne 18. října 2018, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá prozatímní clo uložené na dovoz určitých pneumatik, nových nebo protektorovaných, z kaučuku, používaných pro autobusy nebo nákladní automobily, s indexem zatížení převyšujícím 121, pocházejících z Čínské lidové republiky a kterým se zrušuje prováděcí nařízení (EU) 2018/163, se zrušuje v rozsahu, v němž ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz výrobků vyráběných následujícími vyvážejícími výrobci: – Chaoyang Long March Tyre Co. Ltd; – Triangle Tyre Co. Ltd; – Shandong Wanda Boto Tyre Co. Ltd; – Qingdao Doublestar Tire Industrial Co. Ltd; – Ningxia Shenzhou Tire Co. Ltd; – Guizhou Tyre Co. Ltd; – Aeolus Tyre Co. Ltd; – Shandong Huasheng Rubber Co. Ltd; – Chongqing Hankook Tire Co. Ltd; – Prinx Chengshan (Shandong) Tire Co. Ltd; – Jiangsu Hankook Tire Co. Ltd; – Shandong Linglong Tire Co. Ltd; – Shandong Jinyu Tire Co., Ltd; – Sailun Jinyu Group Co. Ltd; – Shandong Kaixuan Rubber Co. Ltd; – Weifang Yuelong Rubber Co. Ltd; – Weifang Shunfuchang Rubber And Plastic Products Co. Ltd; – Shandong Hengyu Science & Technology Co. Ltd; – Jiangsu General Science Technology Co. Ltd; – Double Coin Group (Jiang Su) Tyre Co. Ltd; – Hefei Wanli Tire Co. Ltd; – Giti Tire (Anhui) Company Ltd; – Giti Tire (Fujian) Company Ltd; – Giti Tire (Hualin) Company Ltd; – Giti Tire (Yinchuan) Company Ltd; – Qingdao GRT Rubber Co. Ltd.
185

Zadruhé v rozsahu, v němž žalobkyně tvrdí, že neexistuje žádné výslovné pravidlo, které by upravovalo zdanění licenčních poplatků, takže tato kategorie příjmů nespadá do působnosti ITA 2010, je třeba připomenout, že skutečnost, že daňové opatření je koncipováno určitou legislativní technikou, nemá pro účely analýzy uvedeného opatření z hlediska článku 107 SFEU dopad na riziko, že by vnitrostátní daňová pravidla bez dalšího nespadala do přezkumu v oblasti státních podpor pouze z důvodu skutečnosti, že byla přijata na základě jiné legislativní techniky, ačkoliv mají stejné právní nebo faktické účinky, úpravou nebo kombinací různých daňových pravidel. Jakýkoli jiný výklad by byl v rozporu s ustálenou judikaturou, podle které čl. 107 odst. 1 SFEU nerozlišuje podle důvodů a cílů státních zásahů, ale definuje je podle jejich účinků, a tedy bez ohledu na použité techniky [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. června 2018, Andres (Heitkamp BauHolding v úpadku) v. Komise, C‑203/16 P, EU:C:2018:505, bod 91 a citovaná judikatura].
36

Zaprvé totiž bod 34 odůvodnění nařízení 2019/942 uvádí: „V případech, kdy má ACER rozhodovací pravomoci, by měly mít zúčastněné strany z důvodů procesní ekonomie právo na odvolání k odvolacímu senátu, který by měl být součástí ACER, ale měl by být nezávislý na její správní nebo regulační struktuře. Aby bylo zaručeno jeho fungování a plná nezávislost, měl by mít odvolací senát v rozpočtu ACER samostatnou rozpočtovou položku. V zájmu kontinuity by mělo být možné při jmenování nebo obměně členů odvolacího senátu nahradit pouze část členů odvolacího senátu. Proti rozhodnutí odvolacího senátu se lze odvolat k Soudnímu dvoru Evropské unie […]“
36

Dne 18. února 2019 zaslala EASME žalobkyni druhý předběžný informační dopis (dále jen „druhý předběžný informační dopis“). V tomto dopise EASME uvedla, že po přezkoumání vyjádření žalobkyně trvá na svém záměru vypovědět grantovou dohodu, ale z jiných důvodů, než jsou důvody uvedené v prvním předběžném informačním dopisu, a v důsledku toho prodloužila postup předběžného poskytnutí informací. EASME upřesnila, že „[p]odle veřejně přístupných informací [CEPN] rozhodl, že [A] (spoluzakladatelka [žalobkyně,]) se dopustila vážného profesního pochybení“. EASME rovněž uvedla, že dva z dokumentů, které byly předloženy v rámci návrhu projektu žalobkyně jako „nejrelevantnější vědecké publikace týkající se obsahu projektu P‑TEV“, podle CEPN obsahují důkazy dotčeného pochybení, a sice článek „In Vivo Application of Tissue-Engineered Veins Using Autologous Peripheral Whole Blood: A Proof of Concept Study“, revue EBioMedicine, 22. září 2014 (dále jen „článek v časopise EBioMedicine“), a článek „Transplantation of an allogeneic vein bioengineered with autologous stem cells: a proof-of-concept study“, revue Lancet, 21. července 2012 (dále jen „článek v časopise Lancet“). Podle EASME vyšetřování CEPN rovněž dospělo k závěru, že v tomto případě se projevují systémové nedostatky, pokud jde o složení a fungování výzkumného týmu, jakož i téměř nefunkční výzkumné prostředí. Nebyla náležitě organizována žádná setkání a bylo konstatováno, že osoby přicházely a odcházely, často z nejasných důvodů. EASME doplnila, že skupina odborníků silně kritizovala prostředí kolem A, ve kterém probíhal výzkum. EASME měla za to, že tyto závěry zpochybňují profesní integritu A, a tedy provozní schopnost žalobkyně vhodně uskutečnit projekt a dodržet požadavky pro nevyloučení, které stanoví unijní finanční právní úprava. V důsledku toho měla EASME za to, že grantová dohoda nesmí být nadále uplatňována a musí být vypovězena z důvodu uvedeného v čl. 50.3.1 písm. f) grantové dohody.
85

Tento základní předpoklad platí rovněž ve vztazích mezi Komisí, vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž a vnitrostátními soudy v kontextu použití článků 101 a 102 SFEU.Jak pravidla týkající se prostoru svobody, bezpečnosti a práva, dotčená ve věci, v níž byl vydán rozsudek citovaný v bodě 76 výše [viz rozsudky ze dne 25. července 2018, Minister for Justice and Equality (Nedostatky soudního systému), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, body 35 a 36, a ze dne 25. července 2018, Generalstaatsanwaltschaft (Podmínyk vazby v Maďarsku), C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589, bod 104] tak i pravidla týkající se evropské sítě hospodářské soutěže a spolupráce mezi Komisí a vnitrostátními soudy pro účely použití článků 101 a 102 SFEU, která jsou dotčená v projednávané věci (viz zejména body 15, 21 a 28 odůvodnění, čl. 11 odst. 1 a článek 15 nařízení č. 1/2003, jakož i bod 2 in fine sdělení o spolupráci v rámci sítě orgánů pro hospodářskou soutěž), totiž zavádějí systém úzké spolupráce mezi příslušnými orgány, který je založený na zásadách vzájemného uznávání, vzájemné důvěry a loajální spolupráce.
37

Začtvrté, pokud jde o to, že žalobkyně zpochybňuje závěr Komise uvedený v bodech 94 a 95 odůvodnění napadeného rozhodnutí, podle kterého nelze vyrovnávací mechanismus smlouvy z roku 1984 považovat za běžné jednání hospodářského subjektu v tržním hospodářství, je třeba, i za předpokladu, že by jednání města Brusel mohlo být v projednávané věci přezkoumáno, připomenout, že podle judikatury by za účelem určení, zda státní opatření představuje podporu, bylo třeba posoudit, zda by za podobných okolností hospodářský subjekt v tržním hospodářství o velikosti, která je srovnatelná s velikostí subjektu působícího ve veřejném sektoru, mohl být motivován k tomu, aby přijal podobné rozhodnutí, v projednávané věci tedy k tomu, aby podobným způsobem nahradil škodu, která údajně vznikla smluvní straně při plnění jejích smluvních povinností (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. prosince 2018, Ryanair a Airport Marketing Services v. Komise, T‑165/15, EU:T:2018:953, bod 140). Kromě toho je nezbytné, aby objektivní a ověřitelné skutečnosti jasně ukazovaly, že dotyčný členský stát přijal před nebo současně s poskytnutím hospodářské výhody rozhodnutí nahradit prostřednictvím skutečně provedeného opatření škodu, která údajně vznikla smluvní straně při plnění jejích smluvních povinností (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 5. června 2012, Komise v. EDF, C‑124/10 P, EU:C:2012:318, body 82 a 83).
11

Konečně čl. 4 odst. 1 přílohy I jednacího řádu, nadepsané „Kodex chování poslanců […] Parlamentu v souvislosti s finančními zájmy a střety zájmů“, stanoví následující: „V zájmu transparentnosti poslanci […] Parlamentu předloží na vlastní odpovědnost předsedovi Parlamentu prohlášení o finančních zájmech, a to před koncem prvního dílčího zasedání následujícího po volbách do […] Parlamentu (nebo do 30 dnů poté, co v průběhu volebního období zahájí výkon mandátu v Parlamentu). Prohlášení předloží na formuláři přijatém předsednictvem podle článku 9. O veškerých změnách, které se dotýkají tohoto prohlášení, informují předsedu Parlamentu do konce měsíce následujícího po okamžiku, kdy ke změně došlo.“
47

V tomto ohledu je třeba konstatovat, že takové pravidlo je plně v souladu s požadavkem na řádné finanční řízení zakotveným v článku 317 SFEU, který je základem pro provádění strukturálních fondů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. ledna 2018, Itálie v. Komise, T‑91/16, nezveřejněný, EU:T:2018:30, bod 50). Zahrnutí DPH do nákladů, na něž může být poskytnut takový příspěvek z fondů ESI, jako je grant, by totiž vedlo k bezdůvodnému obohacení příjemce tohoto příspěvku, pokud by příjemce mohl poté, co uhradil DPH z dodaného dotovaného zboží nebo poskytnutých dotovaných služeb, získat tuto DPH zpět na základě vnitrostátních právních předpisů.
224

Společnost ITV v podstatě Komisi vytýká, že nesprávně identifikovala kategorii příjemců, do níž byla zahrnuta, pouze z toho důvodu, že tito příjemci uplatnili dotčená osvobození, a že nařídila navrácení podpor od této kategorie příjemců, aniž stanovila výjimku z tohoto navrácení pro případy, kdy nebyla získána žádná selektivní výhoda, jak je tomu v jejím případě. Skupina, do které ITV patří, totiž upravila svou strukturu financování tak, aby mohla uplatnit dotčená osvobození od daně, a to pouze z důvodů administrativního zjednodušení. Částka daně dlužné společností ITV by přitom nebyla nižší než částka, kterou by byla povinna zaplatit, kdyby neprovedla takovou úpravu své struktury a neuplatnila dotčená osvobození.
68

Usnesením ze dne 12. března 2021, PNB Banka v. ECB (T‑50/20, EU:T:2021:141), Tribunál žalobu žalobkyně zamítl. Měl zejména za to, že ECB zjevně neměla pravomoc vyhovět žádosti správní rady žalobkyně nařídit insolvenčnímu správci, aby zpřístupnil advokátovi zplnomocněnému touto radou přístup do prostor, k informacím, zaměstnancům a zdrojům žalobkyně (bod 73). Měl rovněž za to, že rozhodnutí přijatá vnitrostátními orgány v rámci takového insolvenčního řízení, jako je řízení, jehož předmětem je žalobkyně, v odpovědi na případnou žádost o přístup k dokumentům, do prostor, k zaměstnancům nebo zdrojům dotčené úvěrové instituce, v zásadě podléhají přezkumu ze strany vnitrostátních soudů, které mohou Soudnímu dvoru případně předložit předběžné otázky na základě článku 267 SFEU v případě, že by narazily na obtíže při výkladu nebo použití unijního práva (bod 72).
Zaprvé žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí není jasné a vytváří neodůvodněnou nejistotu. Rozhodnutí o převzetí přímého dohledu by mělo uvádět, jak se mění obezřetnostní požadavky a jak dlouho bude ECB hlavním orgánem dohledu. Napadené rozhodnutí přitom neobsahuje žádný údaj o těchto otázkách, protože neidentifikuje žádný konkrétní problém, který by mělo řešit. Neurčitě naznačuje, že žalobkyně musí být sankcionována vzhledem k tomu, že FKTK má za to, že žalobkyně neprokázala vůli spolupracovat po zahájení rozhodčího řízení. Z doslovného výkladu napadeného rozhodnutí lze usuzovat, že přímý dohled ze strany ECB skončí, jakmile bude přesvědčena, že žalobkyně prokázala vůli spolupracovat. To, co je za tímto účelem vyžadováno, není jasné, jelikož napadené rozhodnutí neuvádí jediný příklad nedostatečné spolupráce žalobkyně s FKTK. To by mohlo znamenat, že rozhodčí řízení by muselo být přerušeno, aby byla žalobkyně osvobozena od přímého dohledu ze strany ECB, a že by se žalobkyně musela zdržet použití jakéhokoli jiného právního prostředku, což by představovalo protiprávní cíl.
180

Žalobkyně především nezpochybňuje některé důvody napadeného rozhodnutí. Podle těchto důvodů by zaprvé nová skupina pravděpodobně nesplňovala kapitálové požadavky bez ohledu na scénář zamýšlený podnikatelským plánem, přičemž je třeba upřesnit, což není dále zpochybňováno, že nepříznivé scénáře byly realističtější než základní scénář. Zadruhé s ohledem na značné čisté ztráty cílové banky v letech 2017 a 2018 a nedostatky zjištěné v systému vnitřní kontroly a předcházení praní peněz této banky by nová skupina měla vysoký rizikový profil. Zatřetí by nová skupina byla vystavena vysoké úrovni úvěrového rizika a nedodržela by meze týkající se velkých rizik. Začtvrté s ohledem na skutečnost, že podnikatelský plán nenapravil nedostatky ve vedení žalobkyně a cílové banky, existovaly vážné pochybnosti o schopnosti nové skupiny zajistit zdravý systém řízení a vnitřní kontroly. Konečně zapáté strategie navrhovaných nabyvatelů nebyla jasná, zejména pokud jde o organizaci nové skupiny v průběhu období v délce až osmnácti měsíců mezi dokončením nabytí a dokončením fúze, jelikož podnikatelský plán vykazuje značné nedostatky, pokud jde o vnitřní soudržnost, čitelnost a popis zamýšlených činností, které mohou vést ke zvýšení pochybností o celkové důvěryhodnosti nabytí.
Podle judikatury Soudního dvora totiž ačkoliv nelze žalobci ukládat, aby prokázal, že by rozhodnutí Komise bylo odlišné, kdyby nedošlo k dotčenému procesnímu pochybení, ale pouze to, že taková hypotéza není zcela vyloučena, jelikož by tento účastník řízení mohl lépe zajistit svou obhajobu, kdyby k tomuto pochybení nedošlo, nic to nemění na tom, že pochybení týkající se práv na obhajobu může vést ke zrušení dotčeného aktu pouze tehdy, jestliže existuje možnost, že z důvodu tohoto pochybení by mohlo správní řízení vést k jinému výsledku, čímž by tak došlo ke konkrétnímu zásahu do práv na obhajobu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. února 2012, Rada a Komise v. Interpipe Niko Tube a Interpipe NTRP, C‑191/09 P a C‑200/09 P, EU:C:2012:78, body 78 a 79, jakož i citovaná judikatura).
265

Žalobkyně tvrdí, že délka správního řízení zasáhla do jejího práva na obhajobu. Podle ní z důvodu této délky neumožnilo slyšení dne 23. dubna 2018 orgánům pro hospodářskou soutěž členských států vyslechnout všechny účastníky, jejichž názory mohly mít vliv na její schopnost hájit se. Mimoto, pokud by se slyšení konalo v souladu s právní úpravou použitelnou před přijetím rozhodnutí z roku 2002, nebo dokonce před přijetím rozhodnutí z roku 2009, Tribunál by nerozhodl o věcné správnosti inkriminovaných jednání, a zástupci členských států by v důsledku toho nebyli nijak ovlivňováni a neměli žádné předsudky.
63

Možná znalost řešení dříve přijatého a případně potvrzeného v rozsudku Tribunálu, který byl následně zrušen Soudním dvorem v rámci kasačního opravného prostředku, je totiž inherentní povinnosti vyvodit důsledky ze zrušení. Rozhodnutí, že by znalost takové situace mohla sama o sobě bránit pokračování v řízení, by samo o sobě ovlivnilo mechanismus zrušení tím, že by uvádělo, že tento mechanismus znamená nejen zánik zrušeného aktu se zpětným účinkem, ale také zákaz pokračovat v řízení. Taková možnost by byla neslučitelná s článkem 266 SFEU, který v případě zrušení na základě článku 263 SFEU ukládá orgánům, institucím nebo jiným subjektům Unie přijmout opatření vyplývající z rozsudků, které byly ve vztahu k nim vydány, aniž by tyto orgány zprostily úkolu zajistit v oblastech spadajících do jejich pravomoci použití unijního práva.
7

Po skončení správního řízení přijala Komise rozhodnutí C (2002) 5087 final ze dne 17. prosince 2002 v řízení podle člínku 65 Smlouvy o ESUO (COMP/37.956) – Výztuže do betonu (dále jen „rozhodnutí z roku 2002“) určené sdružení Federacciai a osmi podnikům, včetně žalobkyně. Konstatovala v něm, že tyto společnosti mezi prosincem 1989 a červencem 2000 prováděly jednotnou, komplexní a trvající kartelovou dohodu na italském trhu s výztužemi do betonu ve formě tyčí nebo svitků (dále jen „výztuže do betonu“), jejímž cílem nebo výsledkem bylo stanovení cen a omezení nebo kontrola výroby nebo prodeje v rozporu s čl. 65 odst. 1 UO. Z tohoto důvodu uložila žalobkyni pokutu ve výši 10,25 milionů eur.
59

Vyloučit selektivitu pouze na základě sledovaného cíle, kterým je nahradit škodu spojenou s požáry a obnovit hospodářskou úroveň poškozených územních celků, by navíc a priori vylučovalo možnost kvalifikovat jako „selektivní výhody“ výhody poskytnuté podnikům usazeným v oblastech zasažených požáry v roce 2007. K tomu, aby mohlo být opatření podpory považováno za obecné opatření nespadající do působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, by totiž stačilo, aby se veřejné orgány odvolávaly na legitimitu cílů sledovaných přijetím opatření podpory (viz rozsudek ze dne 16. července 2014, Řecko v. Komise, T‑52/12, nezveřejněný, EU:T:2014:677, bod 67 a citovaná judikatura).
38

V tomto ohledu je třeba uvést, že pokud jde o soudní ochranu, není žádný rozdíl mezi účinky aktu v závislosti na tom, zda se tyto účinky týkají existence práva nebo jeho výkonu; právo existuje proto, aby bylo vykonáváno, takže i když se účinek aktu týká výkonu práva, je toto právo dotčeno v tom, pro co bylo vytvořeno a přiznáno (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 25. června 2014, Accorinti a další v. ECB, T‑224/12, nezveřejněné, EU:T:2014:611, bod 89). Nic v judikatuře tedy nenaznačuje, že by ze soudní ochrany měly být vyloučeny situace, ve kterých by na omezenou dobu došlo k zásahu do právního postavení účastníka řízení.
5

Rozhodnutím C (2015) 80 final ze dne 16. ledna 2015 týkajícím se opatření SA.33846 (2015/C) (ex 2014/NN) (ex 2011/CP)P – Finsko – Helsingin Bussiliikenne Oy (Úř. věst. 2015, C 116, s. 22, dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) zahájila Komise formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU týkající se zejména sporných opatření. Toto rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie dne 10. dubna 2015 a zúčastněné strany byly vyzvány, aby předložily své připomínky ve lhůtě jednoho měsíce od tohoto zveřejnění. Komise neobdržela žádné připomínky ze strany žalobkyně.