Kromě toho je třeba konstatovat, že unijní normotvůrce zajistil, aby byly zmírněny negativní hospodářské a sociální dopady zákazu používání mentolu jakožto charakteristické příchuti. Unijní normotvůrce totiž vážil mezi hospodářskými dopady uvedeného zákazu a povinností zajistit v souladu s čl. 114 odst. 3 SFEU vysokou úroveň ochrany zdraví ve vztahu k výrobku, který se vyznačuje karcinogenními, mutagenními a toxickými vlastnostmi pro reprodukci. V této souvislosti platí, že samotná skutečnost, že by se legislativní akt Unie mohl více dotýkat jednoho členského státu než jiných, nemůže ohrožovat zásadu proporcionality, pokud byly splněny podmínky pro její uplatnění. Směrnice 2014/40 má totiž dopad ve všech členských státech a předpokládá, že bude zajištěna rovnováha mezi jednotlivými dotčenými zájmy s ohledem na cíle sledované touto směrnicí. Nelze tudíž mít za to, že hledání takové rovnováhy, které zohledňuje nikoli zvláštní situaci jednoho členského státu, ale situaci všech členských států Unie, je v rozporu se zásadou proporcionality.

Z bodu 15 odůvodnění směrnice 2014/40 totiž vyplývá, že až do okamžiku přijetí této směrnice existovaly značné rozdíly v právních úpravách členských států, neboť některé z nich vypracovaly různé seznamy povolených či zakázaných příchutí, kdežto jiné členské státy nepřijaly žádnou právní úpravu v této věci. Rovněž se jeví jako pravděpodobné, že v případě neexistence opatření přijímaných na unijní úrovni by byly přijaty na vnitrostátní úrovni rozličné režimy, které by se vztahovaly na tabákové výrobky obsahující charakteristickou příchuť včetně mentolu. Dále vzhledem k tomu, že trh s tabákovými výrobky je trhem, v rámci kterého obchod mezi členskými státy představuje relativně důležitou část, mohou vnitrostátní pravidla týkající se podmínek, které musí tyto výrobky splňovat, zejména pokud jde o jejich složení, v případě neexistence harmonizace na unijní úrovni bránit volnému pohybu zboží. Z toho vyplývá, že omezení rozdílů mezi vnitrostátními právními úpravami stran složení tabákových výrobků či zamezení jejich nestejnorodému vývoji, a to i prostřednictvím zákazu určitých přísad na unijní úrovni, má za cíl usnadnit hladké fungování vnitřního trhu s dotyčnými výrobky.

Zákaz stanovený v článku 7 směrnice 2014/40 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků, který se týká uvádění na trh tabákových výrobků obsahujících určitou charakteristickou příchuť, jako je například mentol, není v rozporu se zásadou subsidiarity.

I kdyby totiž mohlo být druhé složky dvojího cíle sledovaného směrnicí 2014/40, a sice zajištění vysoké úrovně ochrany lidského zdraví, lépe dosaženo na úrovni členských států, nic to nemění na tom, že sledování takového cíle na takové úrovni by mohlo zakonzervovat, ne-li vyvolat situace, v nichž by některé členské státy povolily uvádění tabákových výrobků obsahujících určité charakteristické příchuti na trh, zatímco jiné členské státy by je zakázaly, což by bylo v přímém rozporu s prvním cílem uvedené směrnice, a sice se zlepšením fungování vnitřního trhu s tabákovými výrobky a výrobky s nimi souvisejícími. Ze vzájemné závislosti mezi oběma cíli sledovanými směrnicí 2014/40 vyplývá, že unijní normotvůrce mohl mít legitimně za to, že jeho opatření mělo zahrnovat zavedení režimu pro uvádění tabákových výrobků obsahujících charakteristickou příchuť na unijní trh a z důvodu této vzájemné závislosti mohlo být tohoto dvojího cíle lépe dosaženo na úrovni Unie.

(viz body 116–118)