ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 19. ledna 2012 – Purple Parking a Airparks Services v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Věc C‑117/11)

„Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu – Daně – DPH – Šestá směrnice – Článek 28 odst. 2 písm. a) – Článek 28 odst. 3 písm. b) – Osvobození některých přepravních služeb od daně – Operace kombinující služby parkování vozidla a přepravu cestujících mezi parkovištěm a letištěm – Existence dvou oddělených plnění nebo jediného plnění – Zásada daňové neutrality“

Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Daně z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty – Poskytování služeb – Plnění složené z více prvků – Služby spočívající jednak z parkování vozidla a jednak z přepravy cestujících mezi parkovištěm a letadlem – Operace, kterou je třeba považovat za jediné komplexní plnění (Směrnice Rady 77/388 a směrnice Rady 92/111) (viz bod 4,1 výrok 1)

Předmět

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Výklad směrnice Rady ze dne 17. května 1977: Šestá směrnice o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1) – Možnost členských států zachovat osvobození prostřednictvím vrácení daně zaplacené v předchozí fázi – Zachování, prostřednictvím vnitrostátní právní úpravy, osvobození prostřednictvím vrácení daně zaplacené za určité přepravní služby – Provozovatel poskytující osobám cestujícím letadlem službu parkování vozidla spojenou se službou přepravy mezi parkovištěm a letištěm – Má být operace považována pro účely DPH za jediné nebo za několik oddělených plnění?

Výrok

Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 92/111/EHS ze dne 14. prosince 1992, musí být vykládána v tom smyslu, že pro určení sazby daně z přidané hodnoty použitelné na služby parkování vozidla na parkovišti „mimo letiště“ a dopravy cestujících uvedeného vozidla mezi tímto parkovištěm a terminálem daného letiště musí být za takových okolností, jako jsou ty, které jsou předmětem věci v původním řízení, považovány za jediné komplexní plnění, v němž převládá služba parkování.
Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) ze dne 12. května 2011 – Région Nord-Pas-de-Calais v. Komise a Communauté d’agglomération du Douaisis v. Komise (ve spojených věcech T-267/08 a T-279/08), ve kterém byly zamítnuty žaloby, jejichž předmětem byl původně návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2008) 1089 final ze dne 2. dubna 2008, poté návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2010) 4112 final ze dne 23. června 2010, týkajícího se státní podpory C 38/2007 (ex NN 45/2007) provedenou Francií ve prospěch Arbel Fauvet Rail SA – Výroba železničních kolejových vozidel – Navrácení podpory neslučitelné se společným trhem – Porušení práva na obhajobu a zásady kontradiktornosti
Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 26. dubna 2012 – Deichmann v. OHIM

(Věc C‑307/11 P)

„Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Společenství – Nařízení (ES) č. 40/94 – Článek 7 odst. 1 písm. b) – Absolutní důvod pro zamítnutí – Neexistence rozlišovací způsobilosti – Obrazové označení zobrazující zahnutý proužek s čárkovanými liniemi“

1. Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Absolutní důvody pro zamítnutí – Překrývání působnosti důvodů uvedených v písm. b) a c) čl. 7 odst. 1 nařízení č. 40/94 [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7odst. 1 písm. b) a c)] (viz body 46–48)

2. Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Nesprávné posouzení skutkového stavu a důkazů – Nepřípustnost – Přezkum posouzení skutkového stavu a důkazů Soudním dvorem – Vyloučení s výjimkou případu zkreslení (Článek 256 odst. 1 SFEU; statut Soudního dvora, čl. 58 první pododstavec) (viz bod 58)

3. Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Žalobní důvod předložený poprvé v rámci kasačního opravného prostředku – Nepřípustnost (viz bod 65)

Předmět

Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 13. dubna 2011 – Deichmann SE v. OHIM (T‑202/09), kterým Tribunál zamítl žalobu na neplatnost podanou proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. dubna 2009, zamítajícímu odvolání proti rozhodnutí průzkumového referenta, jímž se zamítá zápis obrazového označení zobrazujícího zahnutý proužek s čárkovanými liniemi, jakožto ochranné známky Společenství pro některé výrobky spadající do tříd 10 a 25 – Rozlišovací způsobilost ochranné známky

Výrok

1) Kasační opravný prostředek se odmítá.
2)

Došlo použitím článku 7 zákona ze dne 22. května 1910 o odpovědnosti Říše za její úředníky (BGH, rozsudek ze dne 26. června 2003, III ZR 245/98, [a] Bundesverfassungsgericht, rozsudek ze dne 15. února 2006, 2 Bvr 1476/03) v oblasti válečných zločinů a zločinů proti lidskosti, který v rozporu s článkem 2 dohody o německých zahraničních dluzích vylučuje veškeré nároky státních příslušníků Unie na náhradu škody vůči Bundesrepublik Deutschland, k zásahu do práv, která pro žalobce vyplývají z článků 17 a 47 Listiny [...] až do dne 11. března 2004 (výše uvedený rozsudek Ferrini [Corte suprema di cassazione]), a [je] v důsledku toho uplatnění promlčecí lhůty v rozporu s povinnostmi vyplývajícími z práva Společenství, a zvláště s článkem 3 [SEU] a čl. 4 odst. 3 posledním pododstavcem [SEU], jakož i se zásadou non conceditur contra venire factum proprio?
8

Článek 2 směrnice 2005/29 zní následovně: „Pro účely této směrnice se rozumí: a) ‚spotřebitelem‘ fyzická osoba, jež v obchodních praktikách spadajících do oblasti působnosti této směrnice jedná za účelem, který nelze považovat za provozování jejího obchodu, živnosti nebo řemesla anebo výkonu jejího svobodného povolání; b) ‚obchodníkem‘ fyzická nebo právnická osoba, jež v obchodních praktikách spadajících do oblasti působnosti této směrnice jedná za účelem, který lze považovat za provozování jejího obchodu, živnosti nebo řemesla anebo výkonu jejího svobodného povolání, a kdokoli, kdo jedná jménem obchodníka nebo v jeho zastoupení; c) ‚produktem‘ zboží nebo služby včetně nemovitosti, práva a závazku; d) ‚obchodními praktikami vůči spotřebiteli‘ (dále také jen ‚obchodní praktiky‘) jednání, opomenutí, chování nebo prohlášení, obchodní komunikace včetně reklamy a uvedení na trh ze strany obchodníka přímo související s propagací, prodejem nebo dodáním produktu spotřebiteli; [...]“
Pokud má újma uvedená v návrhu na předběžné opatření finanční povahu, navrhovaná předběžná opatření jsou odůvodněna, pokud se ukáže, že v případě neexistence těchto opatření by se navrhovatel nacházel v situaci, která by ohrozila jeho finanční životaschopnost před přijetím rozhodnutí, kterým se ukončí řízení ve věci samé, nebo že by se významně změnily jeho podíly na trhu zejména z hlediska velikosti a obratu jeho podniku, jakož i vlastností skupiny, do níž náleží.

V tomto ohledu, pokud jde o situaci, která může ohrozit finanční životaschopnost podniku, je v rámci posouzení nenapravitelné povahy újmy vyplývající údajně ze ztrát, které mohou vzniknout v rámci investice, relevantní porovnat světový obrat skupiny, do níž náleží, a náklady uvedené investice.

(viz body 54, 58)
Keywords

Summary



Keywords

1. Sociální politika – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Úprava pracovní doby – Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok – Zásada sociálního unijního práva, jež má zvláštní význam

(Listina základních práv Evropské unie, čl. 31 odst. 2; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88, článek 7)

2. Sociální politika – Rámcová dohoda mezi UNICE, CEEP a EKOS o částečném pracovním úvazku – Směrnice 97/81 – Úprava pracovní doby – Směrnice 2003/88 – Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok – Vnitrostátní právní předpisy nebo zvyklosti, které při přechodu z plného pracovního úvazku na částečný pracovní úvazek stanoví snížení nároku na dovolenou za kalendářní rok, který byl nabyt během období práce na plný pracovní úvazek – Ex post výpočet nároku na dovolenou za kalendářní rok podle zásady „poměrným dílem“ – Nepřípustnost

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88, čl. 7 odst. 1; směrnice Rady 97/81, ve znění směrnice 98/23, příloha, ustanovení 4 bod 2)

Summary

1. Viz znění rozhodnutí.

(viz body 27–29)

2. Článek 7 odst. 1 směrnice 2003/88 o některých aspektech úpravy pracovní doby a ustanovení 4 bod 2 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku, která tvoří přílohu směrnice 97/81 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, ve znění směrnice 98/23, musí být vykládány tak, že brání vnitrostátním právním předpisům nebo zvyklostem, na základě kterých je počet dnů placené dovolené za kalendářní rok, jež pracovník vykonávající práci na plný úvazek nemohl v referenčním období vyčerpat, snížen z důvodu skutečnosti, že tento pracovník přešel na částečný pracovní úvazek, a to v poměru k rozdílu mezi počtem pracovních dnů v týdnu, po které tento pracovník pracoval před tímto přechodem na částečný pracovní úvazek a po něm

Při přechodu z plného pracovního úvazku na částečný pracovní úvazek nelze totiž zásadu „poměrným dílem“ zakotvenou v ustanovení 4 bodě 2 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku uplatnit ex post na nárok na dovolenou za kalendářní rok, který byl nabyt během období práce na plný pracovní úvazek, to zejména v případě, že neexistují žádné objektivní důvody, jež by mohly takové snížení ospravedlnit.

(viz body 31, 36, 42 a výrok)
Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 7. března 2013 – Sindicato dos Bancários do Norte a další

(Věc C-128/12)

„Řízení o předběžné otázce — Článek 53 odst. 2 jednacího řádu — Listina základních práv Evropské unie — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví snížení platů pro některé pracovníky ve veřejném sektoru — Neprovedení unijního práva — Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora“

Předběžné otázky — Pravomoc Soudního dvora — Meze — Žádost o výklad Listiny základních práv Unie — Vnitrostátní právní úprava, která nepředstavuje opatření provádějící unijní právo — Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora (Článek 6 odst. 1 SEU; čl. 267 SFEU; listina základních práv Evropské unie, čl. 51 odst. 1) (viz body 9–14 a výrok)

Předmět

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunal do Trabalho do Porto – Výklad článku 20, čl. 21 odst. 1 a čl. 31 odst. 1 Listiny základních práv EU (Úř. věst. 2000, C 364, s. 1) – Dodržování zásady rovného zacházení a zásady zákazu diskriminace a práva na spravedlivé a rovné pracovní podmínky – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví snížení platů pro některé pracovníky ve veřejném sektoru

Výrok

Soudní dvůr Evropské unie zjevně nemá pravomoc k projednání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané tribunal do trabalho do Porto (Portugalsko) rozhodnutím ze dne 6. ledna 2012.

Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 7. března 2013 – Sindicato dos Bancários do Norte a další

(Věc C-128/12)

„Řízení o předběžné otázce — Článek 53 odst. 2 jednacího řádu — Listina základních práv Evropské unie — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví snížení platů pro některé pracovníky ve veřejném sektoru — Neprovedení unijního práva — Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora“

Předběžné otázky — Pravomoc Soudního dvora — Meze — Žádost o výklad Listiny základních práv Unie — Vnitrostátní právní úprava, která nepředstavuje opatření provádějící unijní právo — Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora (Článek 6 odst. 1 SEU; čl. 267 SFEU; listina základních práv Evropské unie, čl. 51 odst. 1) (viz body 9–14 a výrok)

Předmět

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunal do Trabalho do Porto – Výklad článku 20, čl. 21 odst. 1 a čl. 31 odst. 1 Listiny základních práv EU (Úř. věst. 2000, C 364, s. 1) – Dodržování zásady rovného zacházení a zásady zákazu diskriminace a práva na spravedlivé a rovné pracovní podmínky – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví snížení platů pro některé pracovníky ve veřejném sektoru

Výrok

Soudní dvůr Evropské unie zjevně nemá pravomoc k projednání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané tribunal do trabalho do Porto (Portugalsko) rozhodnutím ze dne 6. ledna 2012.
Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. března 2013 – EBS Le Relais Nord-Pas-de-Calais

(Věc C-240/12)

„Řízení o předběžné otázce — Nepřípustnost“

Předběžné otázky — Přípustnost — Otázky položené bez dostatečného upřesnění skutkového a právního rámce — Zjevná nepřípustnost (Článek 267 SFEU) (viz body 10–13, 23)

Předmět

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Rechtbank te Rotterdam – Nizozemsko – Výklad článku 15 a čl. 26 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole (Úř. věst. L 30, s. 1; Zvl. vyd. 15/02, s. 176) a čl. 2 bodu 32 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (Úř. věst. L 190, s. 1) – Pojem „tranzit“ – Přeprava odpadů prováděná prostřednictvím námořního plavidla z členského státu do státu, který nespadá do působnosti rozhodnutí OECD – Zakotvení během plavby v přístavu jiného členského státu

Výrok

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, podaná rozhodnutím Rechtbank te Rotterdam (Nizozemsko) ze dne 4. května 2012, je zjevně nepřípustná.

Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. března 2013 – EBS Le Relais Nord-Pas-de-Calais

(Věc C-240/12)

„Řízení o předběžné otázce — Nepřípustnost“

Předběžné otázky — Přípustnost — Otázky položené bez dostatečného upřesnění skutkového a právního rámce — Zjevná nepřípustnost (Článek 267 SFEU) (viz body 10–13, 23)

Předmět

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Rechtbank te Rotterdam – Nizozemsko – Výklad článku 15 a čl. 26 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole (Úř. věst. L 30, s. 1; Zvl. vyd. 15/02, s. 176) a čl. 2 bodu 32 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (Úř. věst. L 190, s. 1) – Pojem „tranzit“ – Přeprava odpadů prováděná prostřednictvím námořního plavidla z členského státu do státu, který nespadá do působnosti rozhodnutí OECD – Zakotvení během plavby v přístavu jiného členského státu

Výrok

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, podaná rozhodnutím Rechtbank te Rotterdam (Nizozemsko) ze dne 4. května 2012, je zjevně nepřípustná.
Keywords

Subject of the case

Výrok

Keywords Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Nesprávné posouzení skutkového stavu a důkazů – Nepřípustnost – Přezkum posouzení skutkového stavu a důkazů Soudním dvorem – Vyloučení s výjimkou případu zkreslení (Článek 256 odst. 1 SFEU; statut Soudního dvora, čl. 58 první pododstavec) (viz bod 35) Subject of the case Předmět Kasační opravný prostředek proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) ze dne 1. února 2012, Carrols Corp. v. OHIM (T-291/09), kterým Tribunál zamítl žalobu na zrušení rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 7. května 2009 (věc R 632/2008-1) týkajícího se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společností Carrols Corp. a Giuliem Gambettolou Výrok Výrok 1) Kasační opravný prostředek se odmítá. 2) Společnosti Carrols Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.

Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 28. února 2013 – Carrols v. OHIM

(Věc C-171/12 P)

„Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Nařízení (ES) č. 40/94 — Článek 51 odst. 1 písm. b) — Obrazová ochranná známka Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL — Návrh na prohlášení neplatnosti předložený majitelem národní obrazové ochranné známky Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL a národní slovní ochranné známky POLLO TROPICAL — Absolutní důvody neplatnosti — Neexistence dobré víry — Nepřípustnost“

Kasační opravný prostředek — Důvody kasačního opravného prostředku — Nesprávné posouzení skutkového stavu a důkazů — Nepřípustnost — Přezkum posouzení skutkového stavu a důkazů Soudním dvorem — Vyloučení s výjimkou případu zkreslení (Článek 256 odst. 1 SFEU; statut Soudního dvora, čl. 58 první pododstavec) (viz bod 35)

Předmět

Kasační opravný prostředek proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) ze dne 1. února 2012, Carrols Corp. v. OHIM (T-291/09), kterým Tribunál zamítl žalobu na zrušení rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 7. května 2009 (věc R 632/2008-1) týkajícího se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společností Carrols Corp. a Giuliem Gambettolou

Výrok

1) Kasační opravný prostředek se odmítá.
1.

Daňová ustanovení — Harmonizace právních předpisů — Nepřímé daně z kapitálových vkladů — Operace, které nejsou předmětem nepřímé daně — Roční poplatek placený každým podnikem z důvodu jeho zápisu do rejstříku podniků — Přípustnost [Směrnice Rady 2008/7, čl. 5 odst. 1 písm. c)] (viz body 18, 19, 23 až 26 a výrok)
Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 6. března 2014 – Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development v. Komise

(Věc C‑248/12 P)

„Kasační opravný prostředek — EZOZF, EZZF a EZFRV — Výdaje vyloučené z financování Evropské unie — Přípustnost žaloby na neplatnost — Situace žalobce, který není bezprostředně dotčen sporným rozhodnutím“

Žaloba na neplatnost — Fyzické nebo právnické osoby — Akty týkající se jich bezprostředně a osobně — Přímé dotčení — Kritéria — Rozhodnutí Komise o vyloučení některých výdajů uskutečněných členskými státy v rámci EZOZF, v rámci EZZF a v rámci EZFRV z financování Evropské unie — Žaloba podaná regionálním celkem, který je příjemcem uvedeného financování, a který jedná jako orgán spravující získané prostředky — Neexistence bezprostředního dotčení — Nepřípustnost (Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU) (viz body 21–26, 32–34, 40)

Předmět

Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development v. Komise (T‑453/10) ze dne 6. března 2012, kterým Tribunál odmítl jako nepřípustnou žalobu směřující k částečnému zrušení rozhodnutí Komise 2010/399/EU [oznámeno pod číslem C (2010) 4894] ze dne 15. července 2010 o vyloučení některých výdajů uskutečněných členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) z financování Evropské unie [oznámeno pod číslem C(2010) 4894] (Úř. věst. L 184, s. 6) v rozsahu, ve kterém toto rozhodnutí vylučuje některé výdaje uskutečněné Velkou Británií a Severním Irskem

Výrok

1) Kasační opravný prostředek se zamítá.
1.

Soudní řízení — Návrh na zahájení řízení — Formální požadavky — Určení předmětu sporu — Stručný popis žalobních důvodů — Absence — Kasační opravný prostředek zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný [Jednací řád Soudního dvora, čl. 120 písm. c); jednací řád Tribunálu, čl. 44 odst. 1 písm. c)] (viz body 24, 27, 32-34, 37, 38)
2.

Sociální zabezpečení — Migrující pracovníci — Zdravotní pojištění — Věcné dávky poskytované v jiném členském státě — Článek 22 odst. 1 písm. c) bod i) nařízení č. 1408/71 — Neopodstatněné zamítnutí souhlasu — Povinnost náhrady nákladů na nemocniční péči podle režimu členského státu pojištěnce — Výše náhrady nákladů určená právními předpisy státu poskytujícího plnění — Možnost dodatečné náhrady v případě rozdílu mezi těmito částkami — Mezní hodnoty náhrady zaručované systémem zdravotního pojištění, v jehož rámci je osoba pojištěna, v případě opodstatněného zamítnutí souhlasu [Článek 56 SFEU; nařízení Rady č. 1408/71, čl. 22 odst. 1 písm. c) a písm. i)] (viz body 26–29, 34 a výrok)
3

V bodě 25 odůvodnění nařízení č. 1896/2006 se uvádí: „Po uplynutí lhůty k podání odporu by žalovaný měl mít v některých výjimečných případech právo požádat o přezkum evropského platebního rozkazu. Přezkum prováděný ve výjimečných případech by neměl znamenat, že je žalovanému poskytnuta další příležitost podat odpor. Během přezkumného řízení by se podstata nároku neměla hodnotit nad rámec důvodů vyplývajících z výjimečných okolností, na které se žalovaný odvolává. Jiné výjimečné okolnosti by mohly zahrnovat situaci, kdy je evropský platební rozkaz založen na nepravdivých informacích uvedených ve formuláři návrhu.“
43

Z návrhu na předběžná opatření jakožto celku však vyplývá, že újma tvrzená navrhovatelkou spočívá v její povinnosti rozhodnout se do 30. června 2012, s lhůtou prodlouženou sporným rozhodnutím do 15. října 2012, mezi dvěma možnostmi stanovenými jejím druhým závazkem, a to mezi prodejem projektu Nest-Energie vhodnému nabyvateli nebo přijetím konečného rozhodnutí o její investici do tohoto projektu, přičemž každá z těchto možností pro ni představuje údajně vznik finanční ztráty. Navrhovatelka totiž uvádí, že investice do projektu Nest-Energie, která představuje přibližně náklad ve výši 800 milionů eur, by mohla pokrýt její roční fixní a variabilní náklady, avšak nepokrývá jistě původní investici a nedosahuje prahu požadované výnosnosti, zatímco okamžitý prodej projektu konkurentovi představuje závažné riziko ztrátového prodeje a byl by nezvratný v tom, že navrhovatelka by ztratila možnost investovat sama do tohoto projektu.
22

Takové prodeje se ztrátou, jako jsou prodeje, o něž se jedná v původním řízení, které fungují, jak uvádí předkládající soud, jako lákadlo, přitom mají za cíl přivést spotřebitele do obchodních prostor obchodníka a motivovat je ke koupi. Jsou tedy součástí obchodní strategie obchodníka a jsou přímo zaměřené na propagaci a odbyt jeho zboží. Z toho vyplývá, že jsou obchodními praktikami ve smyslu čl. 2 písm. d) směrnice o nekalých obchodních praktikách, v důsledku čehož spadají do její věcné působnosti (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag, bod 18 a citovaná judikatura, jakož i výše uvedené usnesení Wamo, bod 31).
32

Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca s ohledem na názor vyjádřený ve stanovisku generální advokátky Kokott ve věci Aziz (rozsudek ze dne 14. března 2013, C‑415/11) uvedl, že daný procesní režim by mohl být v rozporu s režimem zavedeným směrnicí 93/13, jak ji vykládá ustálená judikatura Soudního dvora v dané oblasti (viz rozsudky ze dne 27. června 2000, Océano Grupo Editorial a Salvat Editores, C-240/98 až C-244/98, Recueil, s. I-4941; ze dne 26. října 2006, Mostaza Claro, C-168/05, Sb. rozh. s. I-10421; ze dne 4. června 2009, Pannon GSM, C-243/08, Sb. rozh. s. I-4713, a výše uvedený rozsudek Banco Español de Crédito). Z této judikatury totiž vyplývá, že vnitrostátní soud má vždy povinnost posuzovat z úřední povinnosti zneužívající povahu smluvního ustanovení spadajícího do působnosti uvedené směrnice, pokud má k dispozici informace o právním a skutkovém stavu, které jsou pro tyto účely nezbytné.
42

Takový výklad uvedeného ustanovení je ostatně v souladu s cílem nařízení č. 469/2009, který je uveden v bodě 8 odůvodnění tohoto nařízení tak, jak musí být vykládán pro účely použití Dohody o EHP, a podle kterého může majitel patentu i DOO požívat za tímto účelem výlučné ochrany nejvýše patnáct let ode dne, kterému bylo pro daný léčivý přípravek uděleno rozhodnutí o registraci v EHP. Pokud by totiž bylo vyloučeno, že registrace vydaná švýcarskými orgány a automaticky uznaná Lichtenštejnským knížectvím podle právních předpisů tohoto státu může představovat první registraci ve smyslu článku 13 nařízení č. 469/2009, musel by být výpočet doby platnosti DOO proveden podle registrace vydané později v EHP. Existovalo by tak riziko překročení patnáctileté doby výlučné ochrany v EHP (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Novartis a další, bod 31).