ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Zadruhé navrhovatelka na podporu svého důvodu kasačního opravného prostředku uvádí, že v původním antidumpingovém šetření byly identifikovány dvě kategorie vývozců: spolupracující vývozci, jako je navrhovatelka, kterým byl přiznán status podniků působících v tržním hospodářství („STH“) na základě čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení, a nespolupracující výrobci, kterým nebyl přiznán STH a na něž unijní orgány uplatnily metodu „nejlepších dostupných informací“ podle článku 18 základního nařízení. V průběhu částečného prozatímního přezkumu, který vyústil v přijetí nařízení č. 626/2012, byl spolupracujícím výrobcům, jako je navrhovatelka, unijními orgány odepřen STH a jejich běžná hodnota byla určena na základě čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení s odkazem na Argentinu – podobnou zemi vybranou Komisí. Tato kategorie vývozců nebyla při původním šetření přítomna. I kdyby tedy čl. 11 odst. 9 základního nařízení byl vykládán v tom smyslu, že unijním orgánům brání v použití početně zjištěných běžných hodnot v protikladu ke skutečnému domácímu prodeji v částečném prozatímním přezkumu, quod non, neznamenalo by to, že brání unijním orgánům v použití početně zjištěné běžné hodnoty v případě nové skupiny vývozců, kteří výrazně spolupracující, avšak nebyl jim přiznán STH, a kteří se objevili poprvé až při částečném prozatímním přezkumu.
1)

Je v souladu s unijním právem čl. 23 odst. 1 písm. c) zákoníku korporační daně ve znění účinném v roce 2013 a čl. 23 odst. 1 a 2 písm. c) téhož zákoníku ve znění účinném v roce 2014, pokud jsou vykládány v tom smyslu, že po uskutečnění reverzní fúze nejsou již úroky vznikající v souvislosti s úvěry získanými třetími osobami (které zaniklá společnost mohla odečíst od daně, pokud by nedošlo k fúzi) k nabytí kapitálu v nástupnické společnosti, které jsou převedeny v důsledku fúze, odpočitatelné od daně z výnosů nástupnické společnosti? Lze mít konkrétně za to, že nemožnost odečíst úroky od daně je překážkou operací slučování, na které se vztahuje směrnice Rady 2009/133/ES (1), nebo jejich omezením, což je v rozporu se zásadami a cíli směrnice, jak je stanoveno v jejím článku 4?
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španělsko) dne 28. června 2018 – Jörg Paul Konrad Fritz Bode v. Instituto Nacional de la Seguridad Social a Tesorería General de la Seguridad Social

(Věc C-428/18)

(2018/C 364/02)

Jednací jazyk: španělština

Předkládající soud

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Účastníci původního řízení

Odvolatel: Jörg Paul Konrad Fritz Bode

Žalovaní (odpůrci v odvolacím řízení): Instituto Nacional de la Seguridad Social, Tesorería General de la Seguridad Social

Předběžná otázka

Je třeba článek 48 SFEU vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která jako podmínku pro odchod do předčasného starobního důchodu stanoví, že příslušející částka důchodu musí přesahovat minimální důchod, který by dotyčné osobě příslušel podle téže vnitrostátní právní úpravy, je-li tento „příslušející důchod“ vykládán jako skutečný důchod k tíži pouze příslušného členského státu (v tomto případě Španělska), aniž se do ní započítává také skutečný důchod, který by tato osoba mohla pobírat na základě jiné dávky stejného druhu k tíži jiného nebo jiných členských států?
1)

Je vnitrostátní právní úprava uvedená v nařízení předsedy vlády ze dne 9. září 2008, kterým se provádí čl. 748 odst. 3 zákona o letecké a lodní dopravě, kterým bylo přijato nařízení ohledně omezení při zaměstnávání leteckého personálu společnosti DQ a zejména automatické ukončení pracovního poměru při dosažení věku 60 let, v rozporu s nařízením č. 1178/2011 (1) v části, v níž stanoví hranici pro zaměstnávání pilotů v obchodní letecké dopravě na 65 let a je toto nařízení poté, co je vyloučeno použití zvláštní vnitrostátní právní úpravy, použitelné na projednávanou věc?
C 364/7

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Francie) dne 30. července 2018 – COPEBI SCA v. Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

(Věc C-505/18)

(2018/C 364/06)

Jednací jazyk: francouzština

Předkládající soud

Conseil d’État

Účastníci původního řízení

Navrhovatelka: COPEBI SCA

Odpůrce: Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

Další účastník řízení: Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation

Předběžná otázka

Musí být rozhodnutí Evropské komise 2009/402/ES ze dne 28. ledna 2009 týkající se „ročních hospodářských plánů“ v odvětví ovoce a zeleniny provedených Francií [C 29/05 (ex NN 57/05)] (1) vykládáno v tom smyslu, že se vztahuje na podpory, které Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Národní mezioborový úřad pro ovoce, zeleninu a zahradnictví) (dále jen „ONIFLHOR“) vyplatil Comité économique agricole du bigarreau d’industrie (Hospodářský výbor pro průmyslové zpracování třešní chrupek) (dále jen „CEBI“) a které byly producentům třešní chrupek pro průmyslové zpracování přiděleny prostřednictvím seskupení producentů, která jsou členy tohoto výboru, přestože výbor CEBI není uveden mezi osmi hospodářskými zemědělskými výbory v bodě 15 rozhodnutí a přestože byly dotčené podpory – na rozdíl od mechanismu financování popsaného v bodech 24 až 28 tohoto rozhodnutí – financovány výlučně z dotací ze strany ONIFLHOR, a nikoli rovněž z dobrovolných příspěvků producentů, tzv. oborových příspěvků?

(1) Úř. věst. L 127, s. 11.
1.

V napadeném rozsudku Tribunál uvádí, že pokud by odvolací senát zohlednil proslulost žalobce, musel by dospět k závěru, že z konceptuálního hlediska se pojem „messi“ jasně liší od pojmu „massi“. V rozporu s tím, co uvádí napadený rozsudek, doktrína plynoucí z judikatury Soudního dvora a Tribunálu opakovaně konstatuje, že případná proslulost přihlašované ochranné známky je nerelevantní pro účely určení nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou podle čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Evropské unie.
3.

Třetí důvod, podle něhož Tribunál nesprávně posoudil podmínky aplikace čl. 102 Smlouvy o fungování EU. České dráhy namítají, že na základě nařízení č. 1/2003 může Komise kontrolovat pouze takové jednání, které by mohlo být porušením čl. 101 a/nebo čl. 102 Smlouvy o fungování EU. Komise nařídila kontrolu v sídle Českých drah proto, že měla podezření z porušení čl. 102 Smlouvy o fungování EU. Toto ustanovení se může aplikovat pouze v případě, že (a) by podnik případně zneužíval dominantní postavení na celém vnitřním trhu nebo na jeho podstatné části a (b) domnělé zneužívající jednání by mohlo podstatně ovlivnit obchod mezi členskými státy. Podle přesvědčení Českých drah Tribunál nesprávně uzavřel, že tyto podmínky by byly ve zdejší věci splněny.
4)

Zda v případě, kdy je smlouva o novaci přezkoumávána s ohledem na judikaturu SDEU a čl. 3 odst. 1 a čl. 4 odst. 2 směrnice [93/13], nové ujednání o minimálním úroku opět stiženo nedostatkem transparentnosti spočívající v tom, že banka opět nesplnila kritéria transparentnosti stanovená v [rozsudku Tribunal Supremo (Nejvyšší soud)] ze dne 9. května 2013 a neinformovala zákazníka o skutečných hospodářských nákladech uvedeného ustanovení v jeho hypotéce, což by mělo za následek, že by znal úrokovou sazbu (a z toho plynoucí částku splátky), která by se uplatnila v případě, že by se neuplatnilo nové ujednání o minimálním úroku, a byla by uplatněna úroková sazba sjednaná ve smlouvě o hypotečním úvěru bez omezení spodní hranice. Jinými slovy, zda měla finanční instituce, když prosadila smlouvu o novaci „ujednání o minimálním úroku“, provést přezkum transparentnosti podle čl. 3 odst. 1 a čl. 4 odst. 2 směrnice [93/13] a informovat spotřebitele o částce splátek, ve kterých byl poškozen uplatněním „ujednání o minimálním úroku“, jakož i o úroku, který by se uplatnil v případě neexistence uvedených ujednání, a zda jsou uvedené dokumenty (smlouva o novaci) rovněž stiženy neplatností, pokud tak neučinila?
1.

Tribunál se dopustil nesprávného posouzení, když rozhodl, že článek 20 nařízení č. 1/2003 (1) nebrání Komisi udělat si klony celých pevných disků jejích zaměstnanců, aniž přezkoumala jejich obsah, a pokračovat v jejich prozkoumávání v prostorách Komise v Bruselu. Správný výklad tohoto ustanovení je takový, že inspekce se mohou provádět pouze v prostorách podniku a Komise si může pořizovat kopie pouze těch záznamů, jejichž relevanci prozkoumala. Vzhledem k tomu, že jde o zásah do základních práv společností a jejich zaměstnanců, postup jako je klonování celých pevných disků by neměl být degradován na vysvětlivky, které poskytují Komisi neomezenou diskreční pravomoc, ale měl by se řídit právními předpisy v souladu se zásadou zákonnosti.
Kasační opravný prostředek podaný dne 19. září 2018 Viscas Corp. proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 12. července 2018 ve věci T-422/14, Viscas v. Komise

(Věc C-582/18 P)

(2018/C 427/27)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Viscas Corp. (zástupce: J.-F. Bellis, advokát)

Další účastnice řízení: Evropská komise, Furukawa Electric Co. Ltd

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

— zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ve věci T-422/14, Viscas Corp. v. Komise v rozsahu, v němž byl zamítnut žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení, pokud jde o výpočet výše pokuty uložené společnosti Viscas a této společnosti byla uložena povinnost uhradit náklady řízení,

— zrušil článek 2 rozhodnutí Komise C (2014) 2139 final (1) v rozsahu, v němž stanoví výši pokuty, která byla uložena společnosti Viscas ve výši 34 992 000 eur,

— stanovil pokutu, která se ukládá společnosti Viscas z důvodu porušení zjištěného v článku 1 uvedeného rozhodnutí, ve výši 19 595 520 eur,

— uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení a řízení před Tribunálem.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Společnsot Viscas na podporu svého kasačního opravného prostředku uvádí jediný důvod vycházející z tvrzení, že rozsudek Tribunálu je v rozporu se zásadou rovného zacházení v rozsahu, v jakém potvrdil metodu určení příslušné hodnoty prodejů na základě bodu 18 pokynů pro výpočet pokut (2), které Komise použila v napadeném rozhodnutí. Tato metoda poskytuje značnou diskriminační výhodu pro výrobce, kteří byli zapojeni do konfigurací evropského kartelu a zároveň konfigurací mezinárodního kartelu, ve srovnání s těmi, kteří se zapojili pouze do mezinárodní konfigurace. Stanovení jednotlivých podílů výrobců na protiprávním jednání ve skutečnosti nezohledňuje konfiguraci evropského kartelu, a tím značně snižuje závažnost protiprávního jednání výrobců, kteří se podílejí na obou kartelových konfiguracích, a ve skutečnosti je odměňuje za to, že byli zapojeni do dvou kartelů namísto jednoho tím, že jim ukládá pokuty, které jsou v průměru o 44 % nižší, než pokuty, které by jim byly uloženy, kdyby protiprávní jednání bylo omezeno pouze na konfiguraci evropského kartelu.

(1) Rozhodnutí Komise ze dne 2. dubna 2014 týkající se řízení podle článku 101 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.39610 — Elektrické kabely) [oznámené pod číslem C(2014) 2139 final] (Úř. věst. 2014, C 319, s. 10)

(2) Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2).
—

Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že v případě, že by bylo vyhověno námitce nepřípustnosti vznesené Radou, bylo by tím umožněno „zřídit v rámci právního řádu Unie subjekty, jejichž akty a jednání by nemohly založit odpovědnost Unie.“
1)

určil, že tím, že Italská republika soustavně a nepřetržitě překračovala a stále překračuje hodnoty koncentrace PM10, a) pokud jde o denní limity — od roku 2008 v následujících zónách: IT1212 (údolí Sacco); IT1215 (Římská aglomerace); IT1507 (bývalá zóna IT1501, ochranné pásmo – zóna Neapole a Caserty); IT0892 (Emilia-Romagna, západní část nížiny); zóna IT0893 (Emilia-Romagna, východní část nížiny); IT0306 (Milánská aglomerace); IT0307 (Bergamská aglomerace); IT0308 (aglomerace Brescia); IT0309 (Lombardie, nížina s vysokou mírou urbanizace A); IT0310 (Lombardie, nížina s vysokou mírou urbanizace B); IT0312 (Lombardie, údolí D); IT0119 (piemontská nížina); zóna IT0120 (piemontské pohoří); — od roku 2009 v následujících zónách: IT0508 a IT0509 (bývalá zóna IT0501, Benátsko-treviská aglomerace); IT0510 (bývalá zóna IT0502, Padovská aglomerace); IT0511 (bývalá zóna IT0503, Vicenzská aglomerace), IT0512 (bývalá zóna IT0504, Veronská aglomerace); IT0513 a IT0514 (bývalá zóna IT0505; zóna A1 – Benátská provincie); — v zóně IT0907 (zóna Prato Pistoia) od roku 2008 do roku 2013 a znovu od roku 2015; v zónách IT0909 (zóna Valdarno, Pisano a Luccaská nížina; IT0118 (Turínská aglomerace) od roku 2008 do roku 2012 a znovu od roku 2014; v zónách IT1008 (zóna Terniské kotliny) a IT1508 (bývalá zóna IT1504, zóna Beneventského horského úpatí) od roku 2008 do roku 2009 a znovu od roku 2011; v zóně IT1613 (Apulie – průmyslová zóna) v roce 2008 a znovu od roku 2011; v zóně IT1911 (Palermská aglomerace) od roku 2008 do roku 2012, v roce 2014 a od roku 2016 a b) pokud jde o roční limity IT1212 (údolí Sacco) od roku 2008 nepřetržitě alespoň do roku 2016; IT0508 a IT0509 (bývalá zóna IT0501, Benátsko-treviská aglomerace) v roce 2009, v roce 2011 a od roku 2015; IT0511 (bývalá zóna IT0503, Vicenzská aglomerace) v roce 2011, v roce 2012 a od roku 2015; IT0306 (Milánská aglomerace), IT0308 (Brescianská aglomerace), IT0309 (Lombardie, nížina s vysokou mírou urbanizace A) a IT0310 (Lombardie, nížina B) od roku 2008 do roku 2013 a od roku 2015; IT0118 (Turínská aglomerace) od roku 2008 do roku 2012 a od roku 2015, nesplnila povinnost, která pro ni vyplývá z článku 13 ve spojení s přílohou XI směrnice 2008/50/ES;
4)

Musí být ustanovení článků 2, 9 a 11 směrnice 2000/78, jakož i článků 21 a 47 Listiny vykládána v tom smyslu, že v případě diskriminace na základě věku vůči soudcům soudu posledního stupně členského státu z důvodu snížení věkové hranice pro jejich odchod do důchodu (důchodový věk) z dřívějších 70 let na 65 let tento soud může v případě, že rozhoduje o jakékoli věci v senátu, jehož členem je soudce, na něhož dopadá tato vnitrostátní diskriminační norma a který si nepřeje využít nižší věkové hranice pro odchod do důchodu, odmítnout pro účely rozhodnutí o předběžné otázce týkající se složení senátu aplikovat vnitrostátní právní předpisy, které jsou v rozporu se směrnicí 2000/78 a článkem 21 Listiny, a nadále zasedat za účasti tohoto soudce, je-li takový postup jedinou možností, jak účinným způsobem zaručit právo na účinnou soudní ochranu, které má soudce na základě unijního právního řádu?
C 445/6

Kasační opravný prostředek podaný dne 21. září 2018 společností The Goldman Sachs Group Inc. proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 12. července 2018 ve věci T-419/14, The Goldman Sachs Group v. Evropská komise

(Věc C-595/18 P)

(2018/C 445/07)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: The Goldman Sachs Group Inc. (zástupci: A. Mangiaracina, avvocatessa, J. Koponen, advokat)

Další účastnice řízení: Evropská komise, Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

— zrušil napadený rozsudek,

— zrušil v plném rozsahu nebo zčásti (např. od května roku 2007 nebo listopadu roku 2007, kdy skupina GS a její přidružené společnosti vlastnily pouze přibližně 45 %, resp. přibližně 26 % akcií společnosti Prysmian) články 1, 2, 3 a 4 rozhodnutí Komise C(2014) 2139 (1) ze dne 2. dubna 2014 v rozsahu, v jakém se týkají navrhovatelky; a/nebo

— snížil pokutu uloženou navrhovatelce článkem 2 rozhodnutí Komise C(2014) 2139 ze dne 2. dubna 2014; a

— uložil Komisi náhradu nákladů řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

První důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně použil článek 101 SFEU a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 (2), když přičítal navrhovatelce odpovědnost za protiprávní jednání, kterého se dopustila společnost Prysmian od 29. července 2005 do 3. května 2007 (dále jen „období před IPO“).

Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Navrhovatelka nevykonávala rozhodující vliv ve smyslu požadovaném judikaturou v období od 3. května 2007 do 28. ledna 2009 (dále jen „období po IPO“).

Třetí důvod kasačního opravného prostředku: Požadavek, aby Soudní dvůr navrhovatelce umožnil využít případného snížení pokuty přiznaného společnosti Prysmian.

(1) Rozhodnutí Komise ze dne 2. dubna 2014 týkající se řízení podle článku 101 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.39610 – Elektrické kabely).

(2) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Session, Edinburgh (Spojené království) dne 3. října 2018 – Andy Wightman a další v. Secretary of State for Exiting the European Union

(Věc C-621/18)

(2018/C 445/12)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Session, Edinburgh

Účastníci původního řízení

Navrhovatelé: Andy Wightman, Ross Greer, Alyn Smith, David Martin, Catherine Stihler, Jolyon Maugham, Joanna Cherry

Odpůrce: Secretary of State for Exiting the European Union

Další účastníci řízení: Chris Leslie, Tom Brake

Předběžná otázka

Jestliže členský stát oznámil Evropské radě na základě článku 50 Smlouvy o Evropské unii svůj záměr vystoupit z Evropské unie, dovoluje unijní právo, aby toto oznámení bylo oznamujícím členským státem jednostranně vzato zpět, a pokud ano, za jakých podmínek a s jakými účinky ohledně setrvání daného členského státu v Evropské unii?
3)

V případě, že odpověď na první bude záporná, a pokud členský stát může uplatnit jiné požadavky kromě těch, jež jsou uvedeny v čl. 10 odst. 2 (který je „na uprchlíkovi závislý“), znamená to, že členský stát je oprávněn, považuje-li to za vhodné, stanovit určitý požadavek, včetně těch, které jsou ve vztahu k jiným rodinným příslušníkům stanoveny v čl. 4 odst. 2, nebo může uplatnit jen požadavek uvedený v čl. 4 odst. 3 směrnice? V tomto případě jakou skutkovou situaci předpokládá požadavek „objectively unable to provide for their own needs on account of their state of health“ uvedený v čl. 4 odst. 3 směrnice? Musí být vykládán v tom smyslu, že rodinný příslušník nedokáže „uspokojit své potřeby“ nebo ve smyslu, že „není schopný“ se „postarat sám o sebe“, nebo musí být vykládán jinak?
2)

Spadá vyjádření názoru proti kategorii homosexuálních osob, jímž respondent v průběhu rozhovoru v zábavním rozhlasovém vysílání prohlásil, že by ve své advokátní kanceláři tyto osoby nikdy nezaměstnal a ani by s nimi nechtěl spolupracovat, do oblasti působnosti ochrany proti diskriminaci stanovené ve směrnici 2000/78/ES podle správného výkladu jejích článků 2 a 3, a to ačkoli z jeho strany v žádném případě neprobíhal nábor zaměstnanců a ani nebyl plánován?
1)

Vylučuje účinek „nezávaznosti“ podle čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 (1) možnost, aby podnikatel a spotřebitel prostřednictvím soukromoprávní smlouvy zmírnili klauzuli, která nesplňuje požadavek na jasnou a srozumitelnou formulaci čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice, ať snížením částky požadované podle uvedené klauzule, nebo nahrazením klauzule jinou – pro spotřebitele méně nevýhodnou – klauzulí? Byla by odpověď na uvedenou otázku jiná, pokud by zmírnění spadalo do rámce smlouvy uzavřené mezi spotřebitelem a podnikatelem, jejímž účelem je právě mimosoudně urovnat spor týkající se možného nedostatku transparentnosti klauzule, která nebyla individuálně sjednána, obsažené ve smlouvě mezi nimi uzavřené dříve?
2)

Pro případ, že na první otázku je třeba odpovědět záporně: Má být právo Evropské unie, zejména směrnice 2012/13, jakož i články 21, 45, 49 a 56 SFEU vykládáno v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která umožňuje nařídit v trestním řízení, pouze proto, že obviněný nemá své bydliště v tomto, nýbrž v jiném členském státu, aby obviněný musel jmenovat pro doručování trestního příkazu, který je mu adresovaný, zmocněnce pro doručování písemností, s následkem, že trestní příkaz se stane pravomocným a tím je splněna právní podmínka pro trestnost pozdějšího jednání obviněného (skutkový účinek) a při stíhání tohoto trestného činu je obviněnému uložena subjektivně větší povinnosti starat se o to, aby se o trestním příkazu skutečně dověděl, než jak by tomu bylo v případě, že by obviněný měl své bydliště v členském státu, takže je možné trestní stíhání z důvodu nedbalostního jednání obviněného?
1)

Je správný takový výklad, podle kterého rozhodnutí č. 565/2014/EU (1) bezprostředně vytváří právní účinky, a to na jedné straně ve formě práva státních příslušníků třetích zemí nepodléhat vízové povinnosti v souvislosti se vstupem těchto státních příslušníků do členského státu určení a na druhé straně ve formě povinnosti předmětného členského státu určení nevyžadovat toto vízum v případě, že jsou tito státní příslušníci držiteli víza nebo povolení k pobytu, které jsou zahrnuty do seznamu dokladů vzájemně uznávaných na základě rozhodnutí č. 565/2014/EU, které se členský stát určení zavázal uplatňovat?
C 16/31

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 7. listopadu 2018 – Minister for Justice and Equality v. ND

(Věc C-685/18)

(2019/C 16/39)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court (Irsko)

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: Minister for Justice and Equality

Odpůrce: ND

Předběžné otázky

1) Spočívají kritéria pro určení, zda státní zástupce určený jako vystavující justiční orgán ve smyslu čl. 6 odst. 1 (1) je justičním orgánem ve smyslu autonomního výkladu tohoto výrazu použitého v čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí z roku 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupu předávání mezi členskými státy, v tom, že (1) státní zástupce je nezávislý na výkonné moci a (2) v jeho příslušném právním systému je povolán k výkonu spravedlnosti nebo k účasti na výkonu spravedlnosti?

2) Pokud tomu tak není, na základě jakých kritérií by měl vnitrostátní soud určit, zda státní zástupce, který je určen jako vystavující justiční orgán ve smyslu čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí, je justičním orgánem ve smyslu čl. 6 odst. 1?

3) Pokud tato kritéria zahrnují požadavek, aby státní zástupce vykonával spravedlnost nebo se účastnil výkonu spravedlnosti, je třeba tento požadavek posoudit na základě postavení, které zaujímá ve svém právním systému, nebo na základě určitých objektivních kritérií? Pokud jsou rozhodná objektivní kritéria, jaká jsou tato kritéria?

4) Je nejvyšší státní zástupce Litevské republiky justičním orgánem ve smyslu autonomního výkladu tohoto pojmu použitého v čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí z roku 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupu předávání mezi členskými státy?

(1) Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1).