(viz body 34–37)

V zásadě náleží Komisi, aby v rozhodnutí, kterým se konstatuje zneužití dříve schválené podpory a uvádí existence nových neoznámených podpor, prokázala jak zneužití podpory, tak poskytnutí nových podpor. Z ustanovení čl. 88 odst. 2 a 3 ES totiž vyplývá, že v případě, že to prokázáno není, musí být existující podpora považována za podporu, na kterou se vztahuje předchozí rozhodnutí o schválení, a dotčené nové podpory nemohou být považovány za státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES. Naopak důkazní břemeno slučitelnosti podpory se společným trhem, jako výjimky z ustanovení čl. 87 odst. 1 ES, náleží v zásadě dotyčnému členskému státu, který musí prokázat, že podmínky pro tuto výjimku jsou splněny.

(viz body 42–43)

(viz body 72–73)

(viz body 91–93)

Na úrovni procesní, pokud jedna z podmínek, kterým podléhalo schválení podpory, není splněna, může Komise běžně přijmout rozhodnutí odchylující se od této podmínky, aniž by opět zahájila řízení stanovené čl. 88 odst. 2 ES, pouze pokud jsou odchylky od původní podmínky relativně malé. Zejména musí-li Komise, pokud jde o slučitelnost podpory, opět provést formální přezkum slučitelnosti této podpory se společným trhem.

Z ustanovení čl. 87 odst. 3 písm. c) ve spojení s ustanoveními čl. 88 odst. 2 a 3 ES, provedených body 3.2.2 písm. b), f) a g) a 3.2.4 pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích, vyplývá, že jakákoli významná změna restrukturalizačního plánu schváleného Komisí v rozhodnutí o schválení podpory na restrukturalizaci v zásadě vyžaduje, aby dotyčný členský stát předložil přepracovaný plán zahrnující všechny podrobnosti nezbytné k tomu, aby Komise mohla posoudit slučitelnost podpory se společným trhem s ohledem na podmínky uvedené v bodě 3.2.4 pokynů.

(viz bod 150)

(viz bod 254)

(viz body 283–285)

V tomto ohledu pojem „státní podpora“, tak jak je definován ve Smlouvě, má právní povahu a musí být vykládán na základě objektivních skutečností. Z tohoto důvodu musí soud Společenství v zásadě a s ohledem jak na konkrétní skutečnosti sporu, o kterém rozhoduje, tak na technickou nebo komplexní povahu posouzení učiněných Komisí vykonávat celkový přezkum, co se týče otázky, zda opatření spadá do působnosti čl. 87 odst. 1 ES.

Pouhá skutečnost, že veřejný věřitel poskytuje platební výhody diskrečně, nepostačuje pro jejich kvalifikaci jako státní podpory. Dále je třeba, aby poskytnuté platební výhody byly zjevně významnější než platební výhody, se kterými by souhlasil soukromý věřitel nacházející se ve srovnatelné situaci vůči svému dlužníku, s ohledem zejména na výši dluhu, opravné prostředky, které má k dispozici veřejný věřitel, šance nápravy situace dlužníka, pokud je povoleno pokračování jeho činnosti, jakož i rizika pro věřitele, že se jeho ztráty dále zvýší v případě pokračování činnosti.

(viz body 286–287)

Co se týče rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor, odůvodnění se nemůže omezovat na konstatování, že dotčené opatření je státní podporou, ale musí obsahovat odkaz na konkrétní skutečnosti tak, aby umožnilo zúčastněným stranám užitečně se vyjádřit k existenci a relevanci tvrzených skutečností a okolností a soudu Společenství vykonat jeho přezkum.

(viz body 291, 293–294)

Tudíž pro prokázání, zda byl dlužník zvýhodněn, náleží jedině Komisi prověřit, zda by nejpozději při přijetí jejího rozhodnutí soukromý věřitel nacházející se ve srovnatelné situaci zjevně nadále netoleroval nesplácení nebo opožděné splácení. Tento přezkum nevyžaduje určení přesné částky, u které by tento soukromý věřitel přestal tolerovat nesplácení nebo opožděné splácení a přijal opatření za účelem dosažení splacení své pohledávky.

V tomto ohledu výhoda, kterou pro dlužníka představuje tolerování, ze strany veřejného věřitele, nesplácení nebo opožděného splácení jeho dluhu, je v zásadě konkrétně tvořena nesplacením nebo opožděným splacením částky tohoto dluhu od okamžiku, ve kterém se stane splatnou. Tato výhoda nutně neodpovídá částce, kterou by soukromý věřitel mohl získat zpět, pokud by přestal tolerovat nesplácení nebo opožděné splácení.

Daň z přidané hodnoty je v zásadě neutrální, co se týče situace hospodářské soutěže. Daň z přidané hodnoty zaplacená osobou povinnou k dani totiž může být okamžitě buď odečtena, jako daň zaplacená na vstupu, nebo v krátké lhůtě znovu získána zpět. Jediná případná výhoda, kterou by osoba povinná k dani mohla mít z důvodu nezaplacení daně z přidané hodnoty, by mohla tedy popřípadě spočívat ve výhodě likvidní hotovosti způsobené dočasným nezaplacením daně na vstupu.

Nezaplacení daně z přidané hodnoty v tomto kontextu v zásadě nepostačuje pro domněnku, že podnik byl zvýhodněn ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES. Komisi náleží prověřit, zda za podmínek projednávaného případu toto nezaplacení skutečně poskytuje zúčastněné straně výhodu likvidní hotovosti.

(viz body 361, 363)