26

S přihlédnutím k nejistotě ohledně rozsahu závazků, jež musí převzít nabývající entita, v tomto případě Institució Pedagógica Sant Andreu SL, se Juzgado de lo Mercantil no 3 de Barcelona rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Je třeba mít za to, že záruka toho, že nabyvatel podniku v úpadku či výrobní jednotky tohoto podniku nepřebírá závazky vyplývající z dluhů za sociální zabezpečení před převodem výrobní jednotky nebo závazky vyplývající ze starších pracovních smluv, je-li insolvenční řízení spojeno alespoň s takovou ochranou, jaká je poskytována na základě směrnic Společenství, se vztahuje pouze a výhradně na závazky přímo spojené s pracovními smlouvami či pracovními poměry, nebo se tato záruka musí v rámci celkové ochrany práv zaměstnanců a zachování pracovních míst rozšířit na dluhy z pracovních smluv nebo na [dluhy] vůči sociálnímu zabezpečení existující před převodem na třetí osobu? 2) Stále v tomto rámci ochrany práv zaměstnanců, může soud, jenž insolvenční řízení vede a rozhoduje o převodu, poskytnout nabyvateli výrobní jednotky záruku nejen ohledně práv vyplývajících z pracovních smluv, ale rovněž ohledně dluhů vzniklých před převodem, které mohla mít entita v úpadku vůči zaměstnancům, jejichž pracovní poměr již byl ukončen, a starších dluhů vůči sociálnímu zabezpečení? 3) Pokud subjekt nabude podnik v úpadku či výrobní jednotku tohoto podniku s tím, že se zaváže zachovat všechny pracovní smlouvy nebo jejich část, přičemž na něj přecházejí povinnosti z těchto smluv, získává záruku, že vůči němu nebude možno uplatnit nebo na něj nebudou převedeny další závazky převodce související s pracovními smlouvami či pracovními poměry, do nichž vstupuje, zejména starší závazky vyplývající z pracovních poměrů nebo dluhů vůči sociálnímu zabezpečení? 4) Může být v konečném důsledku směrnice 23/2001 vykládána v tom smyslu, že pokud jde o převod výrobních jednotek či podniků, v jejichž případě byla soudně či správně vyhlášena platební neschopnost a jsou v konkursu, zaručuje nejen ochranu pracovních smluv, ale rovněž jistotu, že nabyvatel nebude muset odpovídat za dluhy existující před nabytím uvedené výrobní jednotky? 5) Představuje znění čl. 149 odst. 2 zákona o úpadku, pokud hovoří o převodu podniku, vnitrostátní právní úpravu, jakou vyžaduje čl. 5 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice 23/2001 k tomu, aby se uplatnila jím stanovená výjimka? 6) V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, musí být usnesení o převodu, které vydá soud v insolvenčním řízení s těmito zárukami a ochrannými mechanismy, v každém případě závazné pro ostatní soudy nebo ve správních řízeních, která mohou být zahájena proti novému nabyvateli v souvislosti s dluhy vzniklými před dnem nabytí, což tedy znamená, že článek 44 statutu zaměstnanců nemůže čl. 149 odst. 2 a 3 zákona o úpadku zbavit účinnosti? 7) Pokud by naopak bylo třeba mít za to, že čl. 149 odst. 2 a 3 zákona o úpadku nepůsobí jako výjimka ve smyslu článku 5 směrnice 23/2001, má režim stanovený v čl. 3 odst. 1 uvedené směrnice dopad pouze na práva a povinnosti striktně vyplývající z platné pracovní smlouvy nebo pracovního poměru, což by znamenalo, že na nabyvatele v žádném případě nepřecházejí taková práva či povinnosti jako ty, jež vyplývají z příspěvků na sociální zabezpečení nebo jiných závazků z pracovních smluv již ukončených před zahájením insolvenčního řízení?“