ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (druhý senát)





29. září 2011





Věc F-114/10





Carlos Bowles, Emmanuel Larue

a

Sarah Whitehead

v.

Evropská centrální banka (ECB)

„Veřejná služba – Zaměstnanci ECB – Obecná úprava platů – Metoda výpočtu – Předběžné údaje – Hospodářská a finanční krize – Zvláštní okolnosti – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Výplatní páska – Předběžný akt“

Předmět: Žaloba podaná na základě čl. 36 odst. 2 Protokolu o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o fungování Evropské unie, kterou C. Bowles, E. Larue a S. Whitehead požadují, aby byly zrušeny jejich výplatní pásky za leden 2010 a následující měsíce v rozsahu, v němž je v nich uplatněno zvýšení platů o 2 % v důsledku provedení úpravy platů pro rok 2010 a aby bylo ECB uloženo vyplatit jim náhradu škody odpovídající zvýšení jejich platů o 0,1 % a veškeré další odvozené finanční nároky od ledna 2010 včetně úroků z prodlení, a nahradit újmu způsobenou snížením kupní síly stanovenou ex aequo et bono předběžně na částku 5 000 eur pro každého žalobce.

Rozhodnutí: Rozhodnutí ECB zvýšit o 2 % platy žalobců od 1. ledna 2010, jak ukazují jejich výplatní pásky za leden 2010 a následující měsíce, se zrušuje. Ve zbývající části se žaloba zamítá. ECB ponese všechny náklady řízení.

Shrnutí

1. Úředníci – Zaměstnanci Evropské centrální banky – Žaloba – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Pojem

(článek 36 Protokolu o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky; článek 13 Služebního řádu zaměstnanců Evropská centrální banky)

2. Úředníci – Zaměstnanci Evropské centrální banky – Odměňování – Metoda výpočtu obecné úpravy platů – Posuzovací pravomoc správy – Meze

3. Úředníci – Žaloba – Žaloba na náhradu škody – Zrušení napadeného protiprávního aktu – Vhodná náhrada nemajetkové újmy

1. Ačkoli výplatní pásky samy o sobě nemají vlastnosti aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení, finančně vyjadřují dosah individuálních právních rozhodnutí přijatých správou za účelem uplatnění obecných aktů přijatých v oblasti odměňování.

Předběžný akt v oblasti odměňování přijatý Radou guvernérů Evropské centrální banky může nepříznivě zasahovat do právního postavení, pokud jeho přijetí směřuje k právním účinkům, které ovlivňují zájmy dotčených osob tím, že po dobu své použitelnosti podstatným způsobem mění jejich právní postavení.

(viz body 42 a 50)





Odkazy:

Soud pro veřejnou službu: 24. června 2008, Cerafogli et Poloni v. ECB, F-116/05, bod 51; 28. října 2010, Cerafogli v. ECB, F-96/08, body 33 a 34 a výše citovaná judikatura

2. Zpráva ze dne 11. června 2008 nazvaná „Metoda použitá Evropskou centrální bankou pro obecnou úpravu platů pro období od ledna 2009 do prosince 2011“, nestanoví možnost, aby Evropská centrální banka – s výjimkou případů, kdy konečný výsledek použití popsané metody není v souladu s její zdrženlivou platovou politikou – nevzala v úvahu předběžné údaje, jako jsou údaje, které shromáždil Eurostat a poskytla Komise dne 31. října 2009 ve věci vývoje platů v rámci referenční skupiny „orgány a instituce Evropské unie“. Naopak jedna z poznámek pod čarou obsažená ve zprávě ze dne 11. června 2008 stanoví, že když jsou údaje týkající se orgánů Evropské unie schváleny Radou na konci prosince každého roku, jsou tyto předběžné údaje přijaty. V důsledku toho musí Evropská centrální banka zohlednit sazbu ve výši 3,6 %, kterou jí poskytla Komise dne 31. října 2009, a to i když se sazba úpravy platů úředníků a dalších zaměstnanců Unie nakonec přijatá Radou liší.

Aby zvláštní postup umožňující Radě guvernérů odchýlit se od výsledků metody výpočtu obecné úpravy platů nebyl zbaven užitečného účinku, jestliže by tato metoda byla v rozporu s politikou Evropské centrální banky v oblasti platové zdrženlivosti, a za neexistence zvláštních nebo odchylných ustanovení, nelze ze zprávy ze dne 11. června 2008 dovodit, že její účel a duch umožňují Evropské centrální bance odchýlit se v případě vážné hospodářské krize od jasných a jednoznačných ustanovení uvedených v poznámce pod čarou.

(viz body 67 a 70)





3. Zrušení protiprávního aktu může samo o sobě představovat vhodnou a v zásadě dostačující nápravu veškeré nemajetkové újmy, kterou tento akt mohl způsobit, ledaže žalobce prokáže, že utrpěl nemajetkovou újmu, kterou lze oddělit od protiprávnosti, na jejímž základě byl akt zrušen a která nemůže být tímto zrušením zcela napravena.

(viz bod 81)





Odkazy:

Soudní dvůr: 7. února 1990, Culin v. Komise, C-343/87, body 27 až 29

Tribunál: 9. prosince 2010, Komise v. Strack, T-526/08 P, bod 58