Věc T-132/07

Fuji Electric Co. Ltd

v.

Evropská komise

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh s projekty, které se týkají plynem izolovaných spínacích přístrojů – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Rozdělení trhu – Důkaz o protiprávním jednání – Přičitatelnost protiprávního jednání – Doba trvání protiprávního jednání – Pokuty – Polehčující okolnosti – Spolupráce“

Shrnutí rozsudku

1. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Podnik – Pojem – Hospodářská jednotka – Přičtení protiprávních jednání

(Článek 81 odst. 1 ES; dohoda o EHP, článek 53)

2. Hospodářská soutěž – Pravidla Společenství – Protiprávní jednání – Přičtení odpovědnosti

(Článek 81 odst. 1 ES; dohoda o EHP, článek 53)

3. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Povinnost Komise předložit důkaz protiprávního jednání a doby jeho trvání – Dosah důkazního břemene

(Článek 81 odst. 1 ES; dohoda o EHP, článek 53)

4. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Způsob dokazování – Použití souboru nepřímých důkazů

(Článek 81 odst. 1 ES; dohoda o EHP, článek 53)

5. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Důkaz – Posouzení důkazní hodnoty dokumentu – Kritéria

(Článek 81 odst. 1 ES; dohoda o EHP, článek 53)

6. Právo Společenství – Zásady – Základní práva – Presumpce neviny – Řízení ve věci hospodářské soutěže – Použitelnost

(Jednotný evropský akt; preambule, čl. 6 odst. 2 EU; čl. 81 odst. 1 ES; dohoda o EHP, článek 53; Listina základních práv Evropské unie, článek 47)

7. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Účast na schůzkách, které mají protisoutěžní cíl

(Článek 81 ES; dohoda o EHP, článek 53)

8. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Oznámení námitek – Povinnost na ně odpovědět – Neexistence

(Nařízení Rady č. 1/2003, článek 18)

9. Žaloba na neplatnost – Přípustnost – Fyzické nebo právnické osoby – Uznání v průběhu správního řízení podnikem, kterému je určeno oznámení námitek, skutkových nebo právních okolností odůvodňující přičtení protiprávního jednání tomuto podniku – Meze výkonu práva na opravný prostředek – Porušení základních zásad legality a dodržování práva na obhajobu

(Článek 81 ES a čl. 230 čtvrtý pododstavec ES; Listina základních práv Evropské unie, článek 47 a čl. 52 odst. 1)

10. Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Dosah – Rozhodnutí o použití pravidel hospodářské soutěže

(Článek 81 ES; dohoda o EHP, článek 53)

11. Žaloba na neplatnost – Žalobní důvody – Porušení podstatných formálních náležitostí – Přezkum soudem i bez návrhu

(Články 81 ES a 230 ES; dohoda o EHP, článek 53)

12. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Protiprávní jednání, jehož se dopustila dceřiná společnost – Přičtení odpovědnosti mateřské společnosti – Důkazní břemeno Komise

(Článek 81 odst. 1 ES; dohoda o EHP, článek 53)

13. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Posuzovací pravomoc Komise – Neomezená soudní pravomoc Tribunálu – Možnost zohlednit doplňující informace neuvedené v rozhodnutí, kterým se ukládá pokuta

[Články 263 SFEU a 264 SFEU; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 4 a nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2 písm. a)]

14. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Dodržování práva na obhajobu – Oznámení námitek – Předložení doplňujících důkazů po zaslání oznámení námitek – Přípustnost – Podmínky

(Článek 81 odst. 1 ES)

15. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Neuložení nebo snížení pokuty za spolupráci stíhaného podniku – Nezbytnost chování, které Komisi usnadnilo zjištění protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; sdělení Komise 2002/C 45/03, bod 26)

1. Článek 81 odst. 1 ES se tím, že podnikům zakazuje uzavírat dohody nebo se účastnit jednání ve vzájemné shodě, které by mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a jejichž cílem nebo výsledkem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu, vztahuje na hospodářské entity, z nichž každá je tvořena jednotnou organizací osobních, hmotných a nehmotných složek, která dlouhodobě sleduje určitý hospodářský cíl a může přispívat ke spáchání protiprávního jednání uvedeného v tomto ustanovení.

Pro účely uplatnění a výkonu rozhodnutí přijatých podle článku 81 ES však tato rozhodnutí musí být určena entitám nadaným právní subjektivitou. Komise proto při přijímání rozhodnutí podle čl. 81 odst. 1 ES musí dohledat fyzickou nebo právnickou osobu nebo osoby, kterým lze přičíst odpovědnost za chování dotčeného podniku, a uložit jim z tohoto důvodu sankci, jimž bude rozhodnutí určeno.

(viz body 56–57)

2. Pokud lze za účast jednoho a téhož podniku ve smyslu práva hospodářské soutěže na protiprávním jednání vyvodit osobní odpovědnost vícero osob, je třeba je považovat za solidárně odpovědné za toto protiprávní jednání.

Osobní a solidární odpovědnost za účast jednoho a téhož podniku na protiprávním jednání dále může nést osoba, která přímo odpovídala za provoz nebo vedení tohoto podniku v době, kdy došlo k protiprávnímu jednání, a osoba, která tím, že skutečně vykonávala kontrolní pravomoc nad prvně jmenovanou a určovala její tržní chování, tento podnik v době, kdy došlo k protiprávnímu jednání, řídila nepřímo.

Z toho vyplývá, že zásadu osobní odpovědnosti, podle které může být osoba shledána odpovědnou jen za vlastní akty, je třeba chápat tak, že pojednává o osobní odpovědnosti jak osoby, která v době, kdy došlo k protiprávnímu jednání, podnik řídila přímo, tak osoby, která v téže době tento podnik řídila nepřímo.

(viz body 58–59, 153)

3. V oblasti důkazního břemene přísluší zaprvé straně nebo orgánu, který tvrdí, že bylo porušeno právo hospodářské soutěže, aby předložil důkaz, který právně dostačujícím způsobem prokazuje skutečnosti zakládající protiprávní jednání, a zadruhé přísluší podniku, který uplatňuje důvod na obranu proti konstatování, že se dopustil protiprávního jednání, aby předložil důkaz, že podmínky použití tohoto důvodu na jeho obranu jsou splněny, takže uvedený orgán bude muset uplatnit jiné důkazy.

Doba trvání protiprávního jednání je prvkem naplňujícím znaky protiprávního jednání na základě čl. 81 odst. 1 ES, přičemž břemeno prokázání existence tohoto prvku nese hlavně Komise.

Toto rozložení důkazního břemene se může nicméně měnit v rozsahu, v němž skutkové okolnosti, kterých se strana dovolává, mohou zavazovat druhou stranu k poskytnutí vysvětlení nebo odůvodnění, přičemž pokud tak neučiní, lze dospět k závěru, že důkazní břemeno bylo uneseno.

(viz body 84–85)

4. Pokud jde o důkazní prostředky, které Komise může v tomto ohledu uplatnit, v právu Společenství platí zásada volného hodnocení důkazů.

Ve většině případů musí být existence protisoutěžního jednání nebo dohody vyvozena z určitého počtu shodujících se skutečností a nepřímých důkazů, které ve svém celku mohou představovat, pokud neexistuje jiné logické vysvětlení, důkaz o porušení práva hospodářské soutěže. Takové nepřímé důkazy a shody okolností umožňují odhalit nejen existenci protisoutěžních jednání nebo dohod, ale rovněž délku pokračujícího protisoutěžního jednání a dobu uplatňování uzavřené dohody porušující právo hospodářské soutěže.

V každém případě je nezbytné, aby Komise za účelem odůvodnění pevného přesvědčení, že došlo k protiprávnímu jednání, uvedla přesné a shodující se důkazy. Nicméně není nutné, aby těmto kritériím odpovídal každý z důkazů předložených Komisí se zřetelem na každý prvek protiprávního jednání. Stačí, když tomuto požadavku odpovídá soubor nepřímých důkazů, kterého se orgán dovolává, ve svém celku.

Pokud jde o dobu trvání protiprávního jednání, musí se Komise, pokud neexistují důkazy, které mohou přímo prokázat dobu trvání protiprávního jednání, opřít alespoň o důkazy vztahující se k časově dostatečně blízkým skutkovým okolnostem tak, aby bylo možné důvodně připustit, že toto protiprávní jednání trvalo nepřetržitě mezi dvěma konkrétními daty.

(viz body 86–87)

5. Pokud jde o důkazní hodnotu, kterou je třeba přiznat různým důkazům shromážděným v rámci porušení pravidel hospodářské soutěže, jediným náležitým kritériem pro hodnocení předložených důkazů je jejich hodnověrnost. Podle pravidel obecně platných v oblasti dokazování závisí hodnověrnost, a tedy důkazní hodnota dokumentu, na jeho původu, na okolnostech jeho vypracování, na osobě, které je určen a na jeho obsahu. Zejména je třeba přisoudit velký význam okolnosti, že dokument byl vyhotoven v bezprostřední souvislosti se skutkovými okolnostmi nebo přímým svědkem těchto okolností. Dokumenty, ze kterých vyplývá, že došlo ke kontaktům mezi několika podniky a že tyto podniky tedy sledovaly právě cíl předem odstranit nejistotu ohledně budoucího chování jejich konkurentů, prokazují právně dostačujícím způsobem, že existuje jednání ve vzájemné shodě. Dále musejí být prohlášení, která jsou v rozporu se zájmy prohlašujícího, v zásadě považována za zvláště věrohodné důkazní materiály.

(viz bod 88)

6. Má-li soud pochybnosti v rámci žaloby na neplatnost, která směřuje proti rozhodnutí Komise, jež konstatuje existenci porušení práva hospodářské soutěže a ukládá pokuty jeho adresátům, musí být tato skutečnost ku prospěchu osobám, jimž je určeno rozhodnutí, takže soud nemůže učinit závěr, že Komise z právního hlediska dostačujícím způsobem prokázala existenci dotčeného protiprávního jednání v případě, že o této otázce má stále ještě pochybnosti. V této posledně uvedené situaci je totiž nezbytné zohlednit zásadu presumpce neviny, jak vyplývá zejména z čl. 6 odst. 2 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv, jež je součástí základních práv, která jsou podle judikatury Soudního dvora, jež je navíc potvrzena preambulí Jednotného evropského aktu a čl. 6 odst. 2 Smlouvy o Evropské Unii, jakož i článkem 47 Listiny základních práv Evropské Unie, chráněna v právním řádu Evropské Unie. S ohledem na povahu dotčených protiprávních jednání i na povahu a stupeň přísnosti sankcí, které se k nim vztahují, se zásada presumpce neviny použije zejména na řízení týkající se porušení práva hospodářské soutěže, která mohou vést k uložení pokut nebo penále.

(viz bod 89)

7. Podnik, který se veřejně nedistancuje od výsledků schůzky nebo dohody, kterých se účastnil, zůstává v zásadě plně odpovědný za svou účast na kartelové dohodě. Pro podniky by totiž bylo příliš jednoduché minimalizovat riziko, že budou muset zaplatit značnou pokutu, pokud by mohly nejprve čerpat výhody plynoucí z protiprávní kartelové dohody, a poté mít prospěch ze snížení pokuty z důvodu, že při provádění protiprávního jednání hrály pouze omezenou roli, ačkoliv jejich chování podnítilo ostatní podniky k tomu, aby ve větší míře jednaly způsobem narušujícím hospodářskou soutěž. Z toho vyplývá, že i za předpokladu, že by dotčený podnik nedodržel všechny dohody uzavřené v rámci kartelové dohody, tato okolnost, pokud není prokázáno, že se od dalších účastníků kartelové dohody veřejně distancoval, by nepostačovala k tomu, aby ho zbavila odpovědnosti, kterou má z důvodu své účasti na těchto dohodách a jejich prostřednictvím na protiprávním jednání, které bylo konstatováno.

(viz bod 100)

8. Právo hospodářské soutěže nelze vykládat v tom smyslu, že ukládá dotčené osobě v rámci správního řízení povinnost odpovědět na oznámení námitek, které jí zaslala Komise. Ani pravidla, která uvádí práva a povinnosti podniků v rámci správního řízení stanovená právem hospodářské soutěže ani žádná obecná právní zásada totiž neukládá uvedeným podnikům něco jiného, než poskytnout Komisi informace, které si od nich vyžádala na základě článku 18 nařízení č. 1/2003. Takovou povinnost by navíc, když neexistuje právní základ, bylo složité uvést do souladu se zásadou dodržování práva na obhajobu, protože by osobě, která z jakýchkoliv důvodů neodpověděla na oznámení námitek, ztížila podání žaloby k soudu Unie.

I když legalita rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje, že osoba porušila právo hospodářské soutěže, a kterým se jí z tohoto důvodu ukládá pokuta, může být posuzována jen v závislosti na skutkovém a právním stavu, který existoval ke dni, kdy bylo rozhodnutí přijato, nevyplývá z toho, že dotyčná osoba je povinna ve fázi správního řízení poskytnout Komisi všechny důkazy, které by si přála uplatnit na podporu žaloby na neplatnost podané proti přijatému rozhodnutí u soudu po skončení správního řízení.

(viz body 124, 158)

9. V rámci řízení o porušení pravidel hospodářské soutěže, jestliže se dotyčná osoba dobrovolně rozhodne spolupracovat a během správního řízení výslovně či konkludentně přizná skutkové nebo právní okolnosti, které odůvodňují, aby jí bylo přičteno protiprávní jednání, není nicméně omezena v samotném výkonu práva podat žalobu, jímž disponuje na základě čl. 230 čtvrtého pododstavce ES.

Bez výslovně stanoveného právního základu sledujícího tento účel by takovéto omezení porušovalo základní zásady legality a dodržování práva na obhajobu. Ostatně je právo na účinnou právní ochranu a přístup k nestrannému soudu zaručeno článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie a podle čl. 52 odst. 1 této Listiny musí být každé omezení výkonu práv a svobod, které jsou jí uznány, stanoveno zákonem.

(viz bod 159)

10. Odůvodnění rozhodnutí, které nepříznivě zasahuje do právního postavení, musí umožnit účinný přezkum jeho legality, a poskytnout dotčené osobě nezbytné informace, aby zjistila, zda je rozhodnutí opodstatněné, či nikoli a dostatečnost takového odůvodnění musí být posuzována v závislosti na okolnostech projednávaného případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen, na získání vysvětlení.

Aby dostatečné odůvodnění splňovalo výše uvedené funkce, musí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu Unie, jenž dotčený akt vydal.

Dále pokud je rozhodnutí v rámci použití článku 81 ES a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru určeno více osobám a řeší otázku přičitatelnosti protiprávního jednání, musí obsahovat dostatečné odůvodnění ve vztahu ke každé z osob, jimž je určeno, a zejména ve vztahu k těm z nich, které podle uvedeného rozhodnutí musejí nést odpovědnost za toto protiprávní jednání.

(viz bod 162)

11. V rámci žaloby na neplatnost rozhodnutí na základě článku 81 ES a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, skutečnost, že žalobce uplatní meritorní žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení a nikoliv důvod vycházející z neexistence či nedostatku odůvodnění, tedy žalobní důvod, který spadá do oblasti porušení podstatných formálních náležitostí ve smyslu článku 230 ES, nezbavuje soud možnosti poukázat na takový žalobní důvod i bez návrhu, protože představuje nepominutelný důvod, který může nebo dokonce musí být uplatněn i bez návrhu, s výhradou dodržení zásady kontradiktornosti.

(viz bod 163)

12. Pro účely použití pravidel hospodářské soutěže skutečnost, že dceřiná společnost má oddělenou právní subjektivitu, nestačí k vyloučení možnosti, že její chování lze přičíst mateřské společnosti, zejména pokud dceřiná společnost samostatně neurčuje své chování na trhu, ale v zásadě uplatňuje pokyny udělované mateřskou společností.

V této souvislosti přísluší v zásadě Komisi, aby prokázala, že jedna nebo více mateřských společností skutečně vykonávaly na tržní chování své dceřiné společnosti rozhodující vliv, a to na základě souhrnu skutkových okolností, mezi které patří zejména řídící pravomoc jedné nebo více mateřských společností vykonávaná vůči jejich dceřiné společnosti. Je to obecně vlastnictví většiny základního kapitálu dceřiné společnosti, které může umožnit mateřské společnosti skutečně vykonávat rozhodující vliv nad svou dceřinou společností a zejména nad jejím chováním na trhu.

Nicméně menšinový podíl může mateřské společnosti umožnit skutečně vykonávat rozhodující vliv na chování její dceřiné společnosti na trhu, pokud tento podíl zakládá práva, která překračují rozsah práv obvykle udělovaných menšinovým akcionářům za účelem ochrany jejich finančních zájmů a která, když jsou zkoumána podle metody souboru shodujících se nepřímých důkazů právní nebo hospodářské povahy, mohou prokázat, že je vykonáván rozhodující vliv na chování dceřiné společnosti na trhu. Důkaz skutečného výkonu rozhodujícího vlivu tak může Komise předložit prostřednictvím souboru nepřímých důkazů, i když každý z těchto nepřímých důkazů, posuzovaný samostatně, nemá dostatečně průkaznou povahu.

Skutečný výkon řídící pravomoci jednou nebo vícero mateřskými společnostmi nad dceřinou společností, může přímo vyplývat z provádění použitelných právních ustanovení nebo dohody mezi mateřskými společnostmi, která byla uzavřena podle těchto právních ustanovení, ve věci vedení jejich společné dceřiné společnosti. Význam zapojení mateřské společnosti do vedení její dceřiné společnosti může být rovněž potvrzen přítomností řady osob, které zastávají vedoucí funkce v rámci mateřské společnosti, v čele její dceřiné společnosti. Takový souběh funkcí dostává mateřskou společnost nezbytně do situace, kdy rozhodujícím způsobem ovlivňuje chování své dceřiné společnosti na trhu, jelikož umožňuje členům vykonávajícím vedoucí funkce v mateřské společnosti dbát v rámci výkonu svých vedoucích funkcí v orgánech dceřiné společnosti na to, aby jednání dceřiné společnosti na trhu bylo v souladu se směrnicemi vydávanými vedoucími instancemi mateřské společnosti. Takového cíle je možné dosáhnout, aniž musí člen nebo členové orgánů mateřské společnosti vykonávající vedoucí funkce v orgánech dceřiné společnosti nutně jednat jako zástupce mateřské společnosti. Konečně zapojení jedné nebo více mateřských společností do vedení dceřiné společnosti může vyplývat z obchodních vztahů, které první udržují s druhou. Pokud je mateřská společnost rovněž dodavatelem nebo zákazníkem své dceřiné společnosti, má zvláštní zájem řídit výrobní či distribuční činnosti této dceřiné společnosti a to aby měla plný prospěch z přidané hodnoty získané takto vytvořenou vertikální integrací.

Kromě toho, k tomu, aby se mateřské společnosti přičetly skutky spáchané její dceřinou společností, není vůbec vyžadováno, aby se prokázalo, že uvedená mateřská společnost byla přímo zapojena do protiprávních jednání nebo o nich věděla. Skutečností, která opravňuje Komisi k určení rozhodnutí ukládajícího pokuty mateřské společnosti skupiny společností, totiž není vztah mezi mateřskou a dceřinou společností, kdy dochází k podněcování k protiprávnímu jednání, a tím spíše ani účast mateřské společnosti na uvedeném protiprávním jednání, ale skutečnost, že v okamžiku, kdy dojde k protiprávnímu jednání, se mateřská a dceřiná společnost na trhu chovají jednotně.

(viz body 179–184, 196)

13. Nad rámec pouhého přezkumu legality uskutečněného v rámci žaloby na neplatnost na základě článku 263 SFEU, který může vést jen buď k zamítnutí žaloby na neplatnost, nebo ke zrušení napadeného aktu, jak je stanoveno v článku 264 SFEU, pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci opravňuje soud Unie, aby s přihlédnutím ke všem skutkovým okolnostem změnil napadený akt, aniž by jej nutně zrušil, například za účelem změny výše pokuty uložené za porušení pravidel hospodářské soutěže.

Z toho vyplývá, že v oblastech, kde si Komise uchovala prostor pro uvážení, jako je stanovení míry navýšení pokuty z důvodu doby trvání protiprávního jednání nebo nezbytnosti zajistit odrazující dosah sankce nebo jako je posouzení kvality a užitečnosti spolupráce poskytnuté podnikem v průběhu správního řízení zejména ve vztahu k přispění ze strany jiných podniků, skutečnost, že se přezkum legality v rámci žaloby na neplatnost na základě článku 263 SFEU zužuje na ověření, zda nedošlo k zjevně nesprávnému posouzení, v zásadě nebrání soudu Unie, aby vykonal svou pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci.

Soud Unie je v rámci své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci oprávněn posoudit přiměřenou povahu výše pokut s ohledem na kritéria stanovená podle případu v čl. 15 odst. 4 nařízení č. 17 nebo v čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003. Toto posledně uvedené posouzení může odůvodnit předložení a zohlednění doplňujících informací, které nejsou uvedeny v rozhodnutí Komise ukládajícím pokutu.

(viz body 208–209)

14. Oznámení námitek musí umožnit dotčeným osobám skutečně zjistit, jaké chování jim Komise vytýká, a tento požadavek je dodržen, když konečné rozhodnutí dotčeným osobám nepřičítá protiprávní jednání, která nebyla uvedena v oznámení námitek, a obsahuje pouze skutkové okolnosti, ke kterým se dotčené osoby měly příležitost vyjádřit.

Jestliže se protiprávní jednání vytýkaná v rozhodnutí podniku nemohou lišit od protiprávních jednání uvedených v oznámení námitek, totéž neplatí pro uplatněné skutkové okolnosti, neboť v jejich případě postačuje, aby dotčené podniky měly možnost vyjádřit se ke všem skutkovým okolnostem uplatněným v jejich neprospěch. Žádné ustanovení totiž nezakazuje, aby Komise stranám po zaslání oznámení námitek zpřístupnila nové písemnosti, o nichž se domnívá, že podporují její tvrzení, s tou výhradou, že musí podnikům poskytnout čas nutný pro předložení jejich stanoviska v tomto ohledu.

(viz bod 238)

15. I když je pravda, že datum, ke kterému jsou důkazy předány Komisi, ovlivňuje jejich kvalifikaci jako důkazů s významnou přidanou hodnotou, jelikož tato kvalifikace závisí na důkazech již obsažených ve spise Komise ke dni jejich předání, pouhá skutečnost, že tyto důkazy byly předány po doručení oznámení námitek nevylučuje, že mohou i přes pokročilou fázi správního řízení stále představovat významnou přidanou hodnotu. Zejména se podnik může v žádosti podle oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů, která je předložena po zaslání oznámení námitek, soustředit na skutečnosti, které podle jeho názoru nebyly právně dostačujícím způsobem prokázány, aby poskytl významnou přidanou hodnotu oproti důkazům, které již Komise vlastní.

Dále odstavec 26 oznámení o spolupráci pouze uvádí procesní povinnost Komise. Nestanoví, že jakákoliv spolupráce podniku na prokázání protiprávního jednání je nezbytně zbavena jakékoliv hodnoty, pokud k ní dojde po doručení oznámení námitek. Kromm toho taková spolupráce může být velmi užitečná, jestliže poskytnuté důkazy nebyly Komisi předtím známy a mají přímý vliv na závažnost nebo dobu trvání předpokládané kartelové dohody.

(viz body 239–240)

ROZSUDEK TRIBUNÁLU (druhého senátu)

12. července 2011 ( )

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh s projekty, které se týkají plynem izolovaných spínacích přístrojů – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Rozdělení trhu – Důkaz o protiprávním jednání – Přičitatelnost protiprávního jednání – Doba trvání protiprávního jednání – Pokuty – Polehčující okolnosti – Spolupráce“

Ve věci T‑132/07,

Fuji Electric Co. Ltd, dříve nazývaná Fuji Electric Holdings Co. Ltd a právní nástupkyně Fuji Electric Systems Co. Ltd, se sídlem v Kawasaki (Japonsko), zastoupená P. Chappattem a P. Walterem, solicitors,

žalobkyně,

proti

Evropské komisi, původně zastoupené F. Arbaultem, poté X. Lewisem, J. Bourkem a F. Ronkesem Agerbeekem, a konečně N. Khanem a F. Ronkesem Agerbeekem, jako zmocněnci, ve spolupráci s J. Holmesem, barrister,

žalované,

jejímž předmětem je návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 6762 v konečném znění, ze dne 24. ledna 2007 týkajícího se řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.899 – Plynem izolované spínací přístroje) a návrh na snížení pokuty uložené Fuji Electric Holdings a Fuji Electric Systems,

TRIBUNÁL (druhý senát),

ve složení I. Pelikánová (zpravodajka), předsedkyně, K. Jürimäe a S. Soldevila Fragoso, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: K. Andová, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 9. února 2010,

vydává tento

Rozsudek

Skutečnosti předcházející sporu

1 Skutečnosti předcházející sporu, tak jak vyplývají hlavně ze zjištění Komise provedených v rozhodnutí Komise K(2006) 6762 v konečném znění ze dne 24. ledna 2007 týkajícím se řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.899 – Plynem izolované spínací přístroje) (dále jen „napadené rozhodnutí“), jsou následující.

1. Dotyčný výrobek

2 Plynem izolované spínací přístroje (dále jen „PISP“) se používají ke kontrole toku energie v elektrické rozvodné síti. Jedná se o silnoproudá zařízení, která se používají jako hlavní prvek pro elektrické rozvodny dodávané na klíč.

3 Elektrické rozvodny jsou pomocnými elektrickými centrálami, které převádějí elektrický proud. Vedle transformátoru se elektrické rozvodny skládají z kontrolních systémů, přenašečů, baterií, nabíjecích zařízení a spínacího přístroje. Spínací přístroj chrání transformátor před přetížením nebo izoluje elektrický obvod a vadný transformátor.

4 Spínací přístroje mohou být izolované plynem, vzduchem nebo může jít o hybridní přístroje, pokud kombinují obě výše uvedené techniky. Plynem izolované spínací přístroje se prodávají po celém světě jako nedílné součásti elektrických rozvoden dodávaných na klíč nebo jako samostatné díly, který je třeba do takových rozvoden doinstalovat. Představují přibližně 30 až 60 % z celkové ceny těchto rozvoden.

5 Napadené rozhodnutí se týká projektů PISP na napětí 72,5 kV nebo vyššího (dále jen „projekty PISP“), což zahrnuje PISP jakožto samostatné výrobky, a to včetně všech souvisejících služeb (doprava, instalace, přezkoušení, izolování atd.), a elektrické rozvodny s PISP dodávané na klíč, které se skládají z PISP a dalších součástí rozvodny, například transformátorů, a to včetně všech souvisejících služeb (doprava, montáž rozvodů, instalace, izolování atd.).

2. Dotčené podniky

6 Fuji Electric Holdings Co. Ltd (dále jen „FEH “) je holdingovou společností skupiny Fuji, která řídí čtyři provozní dceřiné společnosti, mezi nimi zejména Fuji Electric Systems Co. Ltd (dále jen „FES“). Skupina Fuji vyrábí a uvádí na trh širokou řadu výrobků, včetně projektů PISP. Činnosti skupiny Fuji v oblasti PISP vykonávaly zejména společnosti FEH a FES.

7 Dne 1. října 2002 převedla skupina Fuji své činnosti v oblasti PISP na Japan AE Power Systems Corp. (dále jen „JAEPS“), společný podnik, ve kterém vlastní 30 % základního kapitálu, přičemž zbývající části vlastnily společnosti Hitachi Ltd (50 %) a Meidensha Corp. (20 %).

3. Správní řízení

8 Dne 3. března 2004 společnost ABB Ltd oznámila Komisi existenci protisoutěžních jednání v oboru projektů PISP a podala ústní žádost o ochranu před pokutami v souladu s oznámením Komise ze dne 19. února 2002 o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3, dále jen „oznámení o spolupráci“).

9 Jednání oznámená společností ABB spočívala v koordinaci prodeje projektů PISP na celosvětové úrovni, včetně rozdělení trhů, přidělování kvót a zachovávání příslušných tržních podílů, přidělování projektů PISP výrobcům určeným za tímto účelem a manipulace nabídkového řízení (bid-rigging), aby byly smlouvy přidělovány těmto výrobcům, stanovení cen komplexními dohodami týkajícími se projektů PISP, které nebyly přiděleny, výpovědi licenčních smluv uzavřených se společnostmi, které nebyly účastníky kartelové dohody, a výměny citlivých informací o trhu.

10 Ústní žádost o ochranu před pokutami podaná společností ABB byla, zejména dne 7. května 2004, doplněna o ústní vyjádření a listinné důkazy. Dne 25. dubna 2004 poskytla Komise společnosti ABB podmínečnou ochranu.

11 Na základě prohlášení společnosti ABB zahájila Komise šetření a ve dnech 11. a 12. května 2004 provedla kontroly v prostorách několika společností působících v oboru PISP.

12 V období od 14. do 25. května 2004 spolupracovala skupina Areva s Komisí a na základě oznámení o spolupráci jí poskytla různé listinné důkazy a informace.

13 Dne 30. července 2004 spolupracovala skupina, jejíž mateřskou společností byla VA Technologie AG (dále jen „skupina VA Tech“) s Komisí a na základě oznámení o spolupráci jí poskytla různé listinné důkazy a informace.

14 Ode dne 9. září 2004 spolupracovali s Komisí rovněž zástupci skupiny Hitachi nebo podniku JAEPS a na základě oznámení o spolupráci jí poskytly listinné důkazy, jakož i informace.

15 Dne 4. října 2004 odpověděly FEH a FES na žádost o informace, kterou jim Komise zaslala podle článku 18 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) (dále jen „odpověď na žádost o informace ze dne 4. října 2004“). Téhož dne odpověděla na žádost Komise o informace rovněž společnost ABB.

16 Dne 4. listopadu 2004 předložila Mitsubishi Electric System Corp. (dále jen „Melco“) Komisi žádost na základě oznámení o spolupráci týkající se její „zprávy o účasti na určitých dohodách ohledně trhu s [projekty] PISP“.

17 Dne 5. listopadu 2004 poskytla skupina Areva odpověď na žádost Komise o informace.

18 Dne 20. dubna 2006 přijala Komise oznámení námitek, které vedle společností FEH a FES, zaslala i společnosti ABB, akciové společnosti Alstom, akciové společnosti Areva, společnostem Areva T & D AG, Areva T & D Holding SA a Areva T & D SA (dále jen, společně, „společnosti skupiny Areva“), Hitachi a Hitachi Europe Ltd (dále jen společně „společnosti skupiny Hitachi“), JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo SpA, Schneider Electric SA (dále jen „Schneider“), Siemens AG, Toshiba Corp., jakož i pěti společnostem skupiny VA Tech, mezi nimi VA Technologie.

19 Dne 30. června 2006 zaslaly FEH a FES ve stanovené lhůtě Komisi svá vyjádření k oznámení námitek. V příloze své odpovědi na oznámení námitek předložily několik prohlášení nebo dokumentů a požádaly o důvěrné zacházení s nimi. Rovněž společnosti ABB, Alstom, společnosti skupiny Areva, společnosti skupiny Hitachi nebo JAEPS, Melco, Schneider, Siemens AG Österreich, Siemens a Toshiba odpověděly na oznámení námitek písemně ve stanovených lhůtách.

20 Dopisem ze dne 12. července 2006 spolupracovaly FEH a FES s Komisí a na základě oznámení o spolupráci jí poskytly různé listinné důkazy a informace.

21 Dne 14. července 2006 ABB zaslala Komisi „dodatek k odpovědi na oznámení námitek“.

22 Komise vyslechla společnosti, jimž bylo zasláno oznámení námitek, ve dnech 18. a 19. července 2006.

23 Dne 25. srpna 2006 předložila Komise účastnicím řízení k vyjádření výňatky odpovědi společností FEH a FES na oznámení námitek, ve znění bez důvěrných informací, žádost podanou dne 12. července 2006 FEH a FES v souladu s oznámením o spolupráci, dodatek k odpovědi společnosti ABB na oznámení námitek a dodatečné dokumenty.

24 Dne 11. září 2006 předložily FEH a FES vyjádření k doplňku odpovědi společnosti ABB na oznámení námitek.

25 Dopisem ze dne 29. září 2006 poskytly FEH a FES Komisi nové svědectví jednoho z jejich bývalých zaměstnanců pana M. H.

26 Dopisem ze dne 10. listopadu 2006 sdělily FEH a FES Komisi jejich vyjádření ohledně komentářů, které dopisem ze dne 29. září 2006 zaslaly Komisi společnosti skupiny Hitachi nebo JAEPS ohledně managementu v rámci JAEPS.

27 Dopisem ze dne 14. listopadu 2006 si Komise vyžádala doplňující komentáře FEH a FES ohledně několika důkazů, které považovaly za relevantní pro účely konečného rozhodnutí. FEH a FES odpověděly dopisem ze dne 21. listopadu 2006.

4. Napadené rozhodnutí

28 Dne 24. ledna 2007 přijala Komise napadené rozhodnutí, jehož shrnutí zveřejnila v Úředním věstníku dne 10. ledna 2008 (Úř. věst. C 5, s. 7). Rozhodnutí bylo společnostem FEH a FES oznámeno dne 9. února 2007.

29 Vedle společností FEH a FES bylo napadené rozhodnutí určeno společnosti ABB, Alstom, společnostem skupiny Areva, společnostem skupiny Hitachi, a dále společnostem JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo, Schneider, Siemens, Siemens AG Österreich, Siemens Transmission & Distribution Ltd (dále jen „Reyrolle“), Siemens Transmission & Distribution SA, Toshiba a VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

30 V bodech 113 až 123 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla, že různé podniky, které se účastnily kartelové dohody, koordinovaly podle smluvených pravidel přidělování projektů PISP na celosvětové úrovni, s výjimkou některých trhů, aby zejména zachovaly kvóty, které do značné míry odrážely jejich odhadované historické podíly na trhu. Upřesnila, že k přidělování projektů PISP docházelo na základě společné „japonské“ kvóty a společné „evropské“ kvóty, které měly být mezi ně posléze rozděleny japonskými a evropskými výrobci. Dohoda podepsaná ve Vídni dne 15. dubna 1988 (dále jen „dohoda GQ“) stanovila pravidla umožňující přidělení projektů PISP buď japonským, nebo evropským výrobcům a přičtení jejich hodnoty k příslušným kvótám. Kromě toho v bodech 124 až 132 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise upřesnila, že různé podniky, které se účastnily kartelové dohody, uzavřely nepsanou dohodu (dále jen „obecná dohoda“), na základě níž projekty PISP v Japonsku na straně jedné a v zemích evropských účastníků kartelové dohody na straně druhé, označované společně jako „domovské země“ projektů PISP, byly vyhrazeny japonským a evropským účastníkům kartelu. Projekty PISP v „domovských zemích“ nebyly předmětem výměny informací mezi oběma skupinami a nebyly přičítány k příslušným kvótám.

31 Dohoda GQ obsahovala rovněž pravidla týkající se výměny nezbytných informací o fungování kartelu mezi oběma skupinami výrobců, která byla zejména zajišťována tajemníky uvedených skupin, manipulace dotyčných nabídkových řízení a stanovení cen za projekty PISP, které nemohly být přiděleny. Podle znění přílohy 2 se dohoda GQ vztahovala na celý svět s výjimkou Spojených států amerických, Kanady, Japonska a 17 zemí západní Evropy. Projekty PISP byly v jiných evropských zemích než v „domovských zemích“ podle obecné dohody rovněž vyhrazeny evropské skupině a japonští výrobci se zavázali, že nebudou v případě projektů PISP v Evropě podávat nabídky.

32 Rozdělování projektů PISP mezi evropskými výrobci se podle Komise řídilo dohodou podepsanou rovněž ve Vídni dne 15. dubna 1988, nazvanou „E-Group Operation Agreement for GQ-Agreement“ (dále jen „dohoda EQ“). Komise uvedla, že přidělování projektů PISP v Evropě probíhalo podle stejných pravidel a postupů, jakými se řídilo přidělování projektů PISP v jiných zemích. Konkrétně měly být projekty PISP v Evropě rovněž oznamovány, zapisovány do seznamu, přidělovány, seřazovány nebo získaly minimální cenu.

33 V bodě 142 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise konstatovala, že v dohodě GQ a v dohodě EQ, jakož i pro účely organizace a fungování kartelové dohody byli různí účastníci kartelové dohody označeni kódem, který se skládal z číslic pro evropské účastníky a písmen pro japonské účastníky. Původní kódy byly nahrazeny čísly od července roku 2002.

34 V článku 1 písm. g) napadeného rozhodnutí Komise konstatovala, že FEH svou účastí na souboru dohod a jednání ve vzájemné shodě v oboru projektů PISP v EHP v období od 15. dubna 1988 do 11. května 2004 porušila článek 81 ES a článek 53 dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „dohoda o EHP“) a v článku 1 písm. h) napadeného rozhodnutí konstatovala, že se ve stejném období účastnila protiprávního jednání FES. Kromě toho v čl. 1 písm. k) napadeného rozhodnutí Komise konstatovala, že se JAEPS účastnila téhož protiprávního jednání v období od 1. října 2002 do 11. května 2004.

35 Za protiprávní jednání uvedené v článku 1 napadeného rozhodnutí byla v čl. 2 písm. d) napadeného rozhodnutí společnostem FEH a FES uložena pokuta ve výši 2 400 000 eur, kterou mají zaplatit solidárně a v čl. 2 písm. f) napadeného rozhodnutí pokuta ve výši 1 350 000 eur, kterou mají zaplatit solidárně se společnostmi JAEPS a Hitachi.

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

36 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 19. dubna 2007 podaly FEH a FES projednávanou žalobu. V této žalobě uvedly zejména to, že návrh, jeho přílohy a dokumenty předložené kanceláři obsahují důvěrné informace, pro které bylo vyhrazeno důvěrné zacházení ve vztahu ke třetím osobám.

37 Na základě zprávy soudkyně zpravodajky rozhodl Tribunál (druhý senát) o zahájení ústní části řízení a v rámci organizačních procesních opatření stanovených v článku 64 jednacího řádu Tribunálu položil účastnicím řízení určité otázky a vyzval je k předložení dokumentů. Účastnice řízení tomu vyhověly ve stanovených lhůtách.

38 Dopisem došlým kanceláři Tribunálu dne 26. ledna 2010 učinily FEH a FES určitá vyjádření ke zprávě k jednání, která jim byla předána dne 11.ledna 2010, ohledně okamžiku, ke kterému převedly jejich činnosti v oblasti PISP na JAEPS a ke kterému nabyly podíl v podniku JAEPS.

39 Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na otázky Tribunálu byly vyslechnuty na jednání konaném dne 9. února 2010. Společnosti FEH a FES zejména upřesnily, že když se vyjádřily ke zprávě k jednání, nezamýšlely nahodile vznést u Tribunálu žalobní důvod vycházející ze skutkových omylů, kterými je napadené rozhodnutí stiženo v rozsahu, v němž přičítá FES jakožto mateřské společnosti JAEPS podíl činností toho podniku v oblasti PISP na protiprávním jednání v době od 1. října 2002 do 30. září 2003. Na jednání přijal Tribunál nové organizační procesní opatření a vyzval FEH a FES, aby upřesnily předmět žádosti o důvěrné zacházení formulované v žalobě (viz bod 36 výše). Vyjádření FEH a FES a výše uvedené organizační procesní opatření byly zaznamenány do protokolu o jednání. Dopisem ze dne 23. února 2010 upřesnily FEH a FES ve stanovené lhůtě předmět jejich žádosti o důvěrné zacházení.

40 Ústní část řízení byla ukončena dne 3. března 2010.

41 Usnesením ze dne 25. listopadu 2010 Tribunál znovu zahájil ústní část řízení a v rámci organizačních procesních opatření stanovených v článku 64 jednacího řádu položil účastnicím řízení nové otázky. Účastnice řízení byly zejména vyzvány, aby uvedly důsledky, které v projednávané věci vyvozují z bodů 87 až 92 rozsudku Soudního dvora ze dne 1. července 2010, Knauf Gips v. Komise (C‑407/08 P, Sb. rozh.s. I-06375). Účastnice řízení odpověděly na otázky Tribunálu ve stanovených lhůtách.

42 Ústní část řízení byla ukončena dne 10. ledna 2011.

43 Dopisem ze dne 22. června 2011, spolu s dokumenty na jeho podporu, informoval zástupce FEH a FES Tribunál o tom, že FES od 1. dubna 2011 přestala existovat poté, co byla absorbována společností FEH, která sama změnila obchodní firmu a je nyní společností Fuji Electric Co. Ltd (dále jen „žalobkyně“). Rozhodnutím předsedy druhého senátu Tribunálu ze dne 29. června 2011 byl tento dopis zařazen do spisu, o čemž byla Komise informována.

44 Žalobkyně, dříve nazvaná FEH a právní nástupkyně společnosti FES, navrhuje, aby Tribunál:

– zrušil čl. 1 písm. g) napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž uvádí, že protiprávní jednání, které bylo přičteno společnosti FEH, pokračovalo po září 2000;

– zrušil čl. 1 písm. h) napadeného rozhodnutí;

– zrušil čl. 2 písm. d) napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž shledává FES solidárně odpovědnou za zaplacení uložené pokuty;

– zrušil čl. 2 písm. f) napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž shledává FEH a FES solidárně odpovědnými za zaplacení uložené pokuty;

– snížil výši pokuty uložené společnostem FEH a FES;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

45 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu jako neopodstatněnou;

– uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

46 Přestože FEH a FES podaly projednávanou žalobu společně, jejich zájmy v rámci této žaloby nejsou totožné a shodují se jen částečně, jak vyplývá z bodů žaloby, které shrnují předmět sporu. Nicméně od 1. dubna 2011 se zájmy společností FEH a FES spojují v osobě žalobkyně.

47 V rámci projednávané věci žalobkyně v zásadě navrhuje zrušení čl. 1 písm. g) napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž Komise shledává FEH osobně odpovědnou za protiprávní jednání v období od září 2000 do 30. září 2002 a čl. 2 písm. d) napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž Komise ukládá z tohoto důvodu FEH zaplacení pokuty ve výši 2 400 000 eur solidárně s FES. Na podporu těchto návrhových žádání uplatňuje tři první žalobní důvody vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, jakož i porušení práva na spravedlivý proces a zásady presumpce neviny, z porušení pravidel v oblasti rozložení důkazního břemene a z porušení zásady rovného zacházení.

48 Kromě toho žalobkyně navrhuje zrušení čl. 1 písm. h) napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž Komise shledává FEH osobně odpovědnou za protiprávní jednání v období od 15. dubna 1988 do 11. května 2004 a čl. 2 písm. d) a f) napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž Komise ukládá z tohoto důvodu FES zaplacení pokuty ve výši 2 400 000 eur solidárně s FEH a zaplacení pokuty ve výši 1 350 000 eur, solidárně se společnostmi FEH, JAEPS a Hitachi. Na podporu těchto návrhových žádání žalobkyně uplatňuje v rámci čtvrtého žalobního důvodu zjevně nesprávné posouzení.

49 Žalobkyně dále navrhuje zrušení čl. 2 písm. f) napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se Komise opřela o zjištění, že FEH a FES mohou být shledány osobně odpovědnými za účast podniku JAEPS na protiprávním jednání za období od 1. října 2002 do 11. května 2004 a v rozsahu, v němž jim Komise z tohoto důvodu uložila zaplacení pokuty ve výši 1 350 000 eur solidárně s podniky JAEPS a Hitachi. Na podporu těchto návrhových žádání uplatňuje žalobkyně v rámci čtvrtého a pátého žalobního důvodu zjevně nesprávná posouzení.

50 Žalobkyně nakonec navrhuje snížení pokut, které byly uloženy společnostem FEH a FES v čl. 2 písm. d) a f) napadeného rozhodnutí. Na podporu těchto návrhových žádání žalobkyně vznáší argumenty v rámci šestého žalobního důvodu.

1. K návrhovým žádáním směřujícím k částečnému zrušení napadeného rozhodnutí

51 Na podporu návrhových žádání směřujících k částečnému zrušení napadeného rozhodnutí, žalobkyně vznáší pět žalobních důvodů.

52 V rámci prvních třech žalobních důvodů žalobkyně v zásadě uvádí, že čl. 1 písm. g) a čl. 2 písm. d) napadeného rozhodnutí musí být zrušeny v rozsahu, v němž Komise konstatovala nebo se opřela o zjištění, že FES porušila článek 81 ES a článek 53 Dohody o EHP v období od září 2000 do 30. září 2002, což je datum, ke kterému skupina Fuji převedla své činnosti v oblasti PISP na JAEPS. První žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení a porušila právo na spravedlivý proces, zásadu presumpce neviny a zásadu in dubio pro reo tím, že v napadeném rozhodnutí dospěla k závěru, že FEH pokračovala v účasti na kartelové dohodě vyplývající z dohody GQ po schůzce japonských účastníků, která se konala „v nebo kolem“ září 2000. Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise porušila pravidla v oblasti rozložení důkazního břemene. Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Komise porušila zásadu rovného zacházení.

53 V rámci čtvrtého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že čl. 1 písm. h) a čl. 2 písm. d) a f) napadeného rozhodnutí musí být zrušeny v rozsahu, v němž Komise shledává FES solidárně odpovědnou za zaplacení uložených pokut, protože tyto články spočívají na zjevně nesprávném posouzení skutečností projednávaného případu, podle kterých může být FES shledána osobně odpovědnou za protiprávní jednání v období od 15. dubna 1988 do 11. května 2004.

54 V rámci pátého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že čl. 2 písm. f) napadeného rozhodnutí musí být zrušen v rozsahu, v němž spočívá na zjevně nesprávném posouzení skutečností projednávaného případu, podle kterých mohou být FEH a FES jako mateřské společnosti podniku JAEPS shledány osobně a solidárně odpovědnými spolu s Hitachi a JAEPS za protiprávní jednání v období od 1. října 2002 do 11. května 2004.

Úvodní poznámky k podnikům dotčeným protiprávním jednáním konstatovaným v čl. 1 písm. g) a h) napadeného rozhodnutí a k odpovědnosti, které má z tohoto důvodu FEH a FES

55 Před přezkumem pěti prvních žalobních důvodů žalobkyně je třeba upřesnit podniky, jejichž účast na protiprávním jednání byla přičtena společnostem FEH a FES v čl. 1 písm.g) a h) napadeného rozhodnutí.

56 V tomto ohledu je třeba připomenout, že právo hospodářské soutěže je určeno „podnikům“ a že v této souvislosti musí být pojem „podnik“ chápán jako pojem označující hospodářskou entitu z hlediska předmětu dotčeného protiprávního jednání (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 12. července 1984, Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Recueil, s. 2999, bod 11; rozsudky Tribunálu ze dne 29. června 2000, DSG v. Komise, T‑234/95, Recueil, s. II‑2603, bod 124, a ze dne 15. září 2005, DaimlerChrysler v. Komise, T‑325/01, Sb. rozh. s. II‑3319, bod 85). Článek 81 odst. 1 ES se tím, že podnikům zakazuje zejména uzavírat dohody nebo se účastnit jednání ve vzájemné shodě, které by mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a jejichž cílem nebo výsledkem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu, vztahuje na hospodářské entity, z nichž každá je tvořena jednotnou organizací osobních, hmotných a nehmotných složek, která dlouhodobě sleduje určitý hospodářský cíl a může přispívat ke spáchání protiprávního jednání uvedeného v tomto ustanovení (v tomto smyslu viz rozsudky Tribunálu ze dne 17. prosince 1991, Enichem Anic v. Komise, T‑6/89, Recueil, s. II‑1623, bod 235, a ze dne 10. března 1992, Shell v. Komise, T‑11/89, Recueil, s. II‑757, bod 311).

57 Pro účely uplatnění a výkonu rozhodnutí přijatých podle článku 81 ES však tato rozhodnutí musí být určena entitám nadaným právní subjektivitou (viz v tomto smyslu rozsudky Tribunálu ze dne 20. dubna 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, zvaný „PVC II“, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Recueil, s. II‑931, bod 978, a ze dne 12. prosince 2007, Akzo Nobel a další v. Komise, T‑112/05, Sb. rozh. s. II‑5049, bod 59). Komise proto při přijímání rozhodnutí podle čl. 81 odst. 1 ES musí dohledat fyzickou nebo právnickou osobu nebo osoby, kterým lze přičíst odpovědnost za chování dotčeného podniku a uložit jim z tohoto důvodu sankci, a jimž bude rozhodnutí určeno (v tomto smyslu viz rozsudek Hydrotherm Gerätebau, bod 56 výše, bod 11).

58 V souladu se zásadou osobní odpovědnosti (rozsudky Soudního dvora ze dne 14. července 1972, ICI v. Komise, 48/69, Recueil, s. 619, body 131 až 141; ze dne 8. července 1999, Komise v. Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, s. I‑4125, bod 78, a ze dne 11. prosince 2007, ETI a další, C‑280/06, Sb. rozh. s. I‑10893, bod 39; viz také stanovisko generální advokátky Kokott předcházející výše uvedenému rozsudku ETI a další, Sb. rozh. s. I‑10892, bod 71 a následující), podle které lze každého činit odpovědným pouze za jeho vlastní jednání (stanovisko generálního advokáta Cosmase předcházející výše uvedenému rozsudku Komise v. Anic Partecipazioni, Recueil, s. I‑4130, bod 74), osoba, která řídila podnik v době, v níž se tento účastnil protiprávního jednání, v zásadě odpovídá za toto jednání, i když ke dni přijetí rozhodnutí konstatujícího protiprávní jednání odpovídala za provoz nebo vedení podniku jiná osoba (rozsudky Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, SCA Holding v. Komise, C‑297/98 P, Recueil, s. I‑10101, bod 27, a Stora Kopparbergs Bergslags v. Komise, C‑286/98 P, Recueil, s. I‑9925, bod 37; v tomto smyslu viz rovněž rozsudek Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, Cascades v. Komise, C‑279/98 P, Recueil, s. I‑9693, bod 79).

59 Podle judikatury platí, že pokud lze za účast jednoho a téhož podniku ve smyslu práva hospodářské soutěže na protiprávním jednání vyvodit osobní odpovědnost vícero osob, je třeba je považovat za solidárně odpovědné za toto protiprávní jednání (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 6. března 1974, Istituto Chemioterapico Italiano a Commercial Solvents v. Komise, 6/73 a 7/73, Recueil, s. 223, bod 41, a ze dne 16. listopadu 2000, Metsä-Serla a další v. Komise, C‑294/98 P, Recueil, s. I‑10065, body 33 a 34; rozsudky Tribunálu ze dne 20. března 2002, HFB a další v. Komise, body 54, 524 a 525; ze dne 15. června 2005, Tokai Carbon a další v. Komise, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 a T‑91/03, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 62, a Akzo Nobel a další v. Komise, bod 57 výše, body 57 až 62). Z těchto rozsudků dále plyne, že osobní a solidární odpovědnost za účast jednoho a téhož podniku na protiprávním jednání může nést osoba, která přímo odpovídala za provoz nebo vedení tohoto podniku v době, kdy došlo k protiprávnímu jednání, a osoba, která tím, že skutečně vykonávala kontrolní pravomoc nad prvně jmenovanou a určovala její tržní chování, tento podnik v době, kdy došlo k protiprávnímu jednání, řídila nepřímo (rovněž v tomto smyslu viz rozsudek Soudního dvora ze dne 3. září 2009, Papierfabrik August Koehler a další v. Komise, C‑322/07 P, C‑327/07 P a C‑338/07 P, Sb. rozh. s. I-0000, body 40, 43 a 44). Z toho vyplývá, že judikaturu citovanou v bodě 58 výše je třeba chápat tak, že pojednává o osobní odpovědnosti jak osoby, která v době, kdy došlo k protiprávnímu jednání, podnik řídila přímo, tak osoby, která v téže době tento podnik řídila nepřímo.

60 Judikatura uvedená výše v bodech 56 až 59 se obdobně použije i i na článek 53 odst. 1 dohody o EHP a rozhodnutí Komise přijatá na základě tohoto článku.

61 Z napadeného rozhodnutí a zejména z popisu „odvětví dotčeného řízením“ uvedeného v bodech 5 až 87 odůvodnění napadeného rozhodnutí a popisu „podniků dotčených řízením“ nebo „rozdílného zacházení“ vyhrazeného těmto podnikům uvedeného v bodech 28 až 44 a 482 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise zejména identifikovala mezi podniky, které se účastnily protiprávního jednání konstatovaného v článku 1 napadeného rozhodnutí, zaprvé jednotnou organizaci osobních, hmotných a nehmotných složek, která provozovala činnosti skupiny Fuji v oblasti PISP v období od 15. dubna 1988 do 30. září 2002 (dále jen „první dotčený podnik“) a zadruhé jednotnou organizací osobních, hmotných a nehmotných složek, která provozovala činnosti skupiny Fuji a společností Hitachi a Meidensha v oblasti PISP, jež byly převedeny na JAEPS, v období od 1. října 2002 do 11. května 2004 (dále jen „druhý dotčený podnik“).

62 Dále z bodu 379 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že FEH a FES byly shledány osobně a solidárně odpovědnými za účast prvního dotčeného podniku na protiprávním jednání v období od 15. dubna 1988 do 30. září 2002. Z bodů 32, 33 a 373 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že odpovědnost, která z tohoto důvodu vznikla společnostem FEH a FES, vyplývá z toho, že „mezi jinými“ během tohoto období „vedly“ nebo řídily první dotčený podnik a že byly z tohoto důvodu přímo zapojeny do účasti tohoto podniku na protiprávním jednání.

63 Kromě toho z bodu 380 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že společnosti FEH a FES byly shledány osobně a solidárně odpovědnými spolu s Hitachi a JAEPS za účast druhého dotčeného podniku na protiprávním jednání v období od 1. října 2002 do 11. května 2004. Dále zejména z bodů 380, 385 a 402 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že odpovědnost, která z tohoto důvodu vznikla společnostem FEH a FES, vyplývá pouze z toho, že společně s Hitachi určovaly tržní chování JAEPS, jejich společné dceřiné společnosti, která byla přímo odpovědná za druhý dotčený podnik, a tedy byly jakožto mateřské společnosti JAEPS nepřímo zapojeny do účasti tohoto podniku na protiprávním jednání.

64 Pět prvních žalobních důvodů žalobkyně je tedy třeba zkoumat s ohledem na výše uvedená zjištění. Z důvodů účelnosti a hospodárnosti řízení je třeba zabývat se společně prvními dvěma žalobními důvody vycházejícími ze zjevně nesprávného posouzení, jakož i porušení práva na spravedlivý proces, zásady presumpce neviny a zásady in dubio pro reo a z porušení pravidel v oblasti rozložení důkazního břemene.

K prvnímu a druhému žalobnímu důvodu, vycházejícím ze zjevně nesprávných posouzení, jakož i porušení práva na spravedlivý proces, zásady presumpce neviny, zásady in dubio pro reo a z porušení pravidel v oblasti rozložení důkazního břemene

Argumenty účastnic řízení

65 Prvním a druhým žalobním důvodem žalobkyně v zásadě vytýká Komisi, že se dopustila různých zjevně nesprávných posouzení a že porušila pravidla v oblasti rozložení důkazního břemene v rozsahu, v němž v čl. 1 písm. g) napadeného rozhodnutí shledala FEH osobně odpovědnou za účast prvního dotčeného podniku na protiprávním jednání v období od schůzky japonských účastníků kartelové dohody, která se konala „v nebo kolem“ září 2000, do 30. září 2002, což je datum, ke kterému skupina Fuji převedla své činnosti v oblasti PISP na JAEPS a v rozsahu, v němž v čl. 2 písm. d) napadeného rozhodnutí uložila z tohoto důvodu FEH zaplacení pokuty ve výši 2 400 000 eur solidárně s FES. Komise právně dostačujícím způsobem neprokázala, jak jí příslušelo, skutečnost, že se první dotčený podnik nadále účastnil „kartelové dohody vyplývající z dohody GQ “, která sama pokračovala po schůzce japonských účastníků, jež se konala „v nebo kolem“ září 2000. Dále je úvaha Komise v tomto ohledu stižena různými zjevně nesprávnými posouzeními důkazů.

66 Komise zpochybňuje argumenty žalobkyně a navrhuje, aby byl první a druhý žalobní důvod zamítnut.

Závěry Tribunálu

67 Před přistoupením k věcné analýze prvního a druhého žalobního důvodu, je třeba určit přesný předmět námitky, která tvoří podklad těchto žalobních důvodů, jakož i body odůvodnění napadeného rozhodnutí, kterých se tato námitka týká a připomenout pravidla použitelná na prokázání porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP a prokázání účasti podniku na takovém porušení.

– K přesnému předmětu námitky, která tvoří podklad prvního a druhého žalobního důvodu

68 V projednávaném případě žalobkyně nezpochybňuje ani účast prvního dotčeného podniku na protiprávním jednání v období od 15. dubna 1988 do září 2000 ani odpovědnost, kterou má FEH osobně z důvodu této účasti. Kromě toho nezpochybňuje, že FEH spolu s dalšími společnostmi řídila první dotčený podnik během období od září 2000 do 30. září 2002.

69 Dále, i když se žalobkyně snaží odlišovat „kartelovou dohodu vyplývající z dohody GQ“, která skončila po odchodu společností Siemens a Hitachi, od „kartelové dohody vyplývající z nového plánu“, která začala uprostřed roku 2002, nerozvíjí zvláštní žalobní důvody nebo argumenty směřující proti posouzením Komise uvedeným v bodech 2, 3, 248, 270 až 299 odůvodnění napadeného rozhodnutí, podle kterých byly různé dohody a jednání ve vzájemné shodě, ke kterým došlo od 15. dubna 1988 do 11. května 2004, pouze různými projevy jediného a společného plánu. V důsledku tohoto není možné mít za to, že žalobkyně platně zpochybnila uvedená posouzení, a tedy v rámci prvního a druhého žalobního důvodu zpochybnila jednotnou a trvající povahu protiprávního jednání.

70 Konečně žalobkyně nezpochybňuje, že se druhý dotčený podnik účastnil protiprávního jednání v období od 1. října 2002 do 11. května 2004. Zpochybňuje pouze, že FEH mohla vzniknout jakákoliv odpovědnost, a tedy jí být z tohoto důvodu uložena pokuta, jelikož tato společnost neurčovala chování JAEPS na trhu a v důsledku toho nebyla zapojená, jakožto mateřská společnost JAEPS, do účasti druhého dotčeného podniku na protiprávním jednání (viz níže bod 173 a následující).

71 Naopak žalobkyně vytýká Komisi, že nesprávně posoudila důkazy, které jí byly předloženy, jakož i porušila právo na spravedlivý proces, zásadu presumpce neviny a zásadu in dubio pro reo a že porušila pravidla v oblasti rozložení důkazního břemene tím, že se domnívala, že protiprávní jednání konstatované v článku 1 napadeného rozhodnutí pokračovalo během období od září 2000 do 30. září 2002 a první dotčený podnik se jej nadále účastnil, za což může být FEH shledána osobně odpovědnou z důvodu, že tento podnik řídila v okamžiku, kdy k protiprávnímu jednání došlo. Podle ní Komise v napadeném rozhodnutí neprokázala, jak měla, právně dostačujícím způsobem aniž se dopustila zjevně nesprávných posouzení důkazů, že se první dotčený podnik nadále pod vedením FEH účastnil protiprávního jednání konstatovaného v článku 1 napadeného rozhodnutí, které jako takové pokračovalo v období od 1. října 2002 do 11. května 2004.

72 Komise tvrdí, že v okolnostech projednávaného případu bylo věcí společností skupiny Fuji, aby prokázaly, že první dotčený podnik se během dotčeného období přestal účastnit protiprávního jednání.

73 S ohledem na argumenty účastnic řízení je třeba posoudit, zda Komise v napadeném rozhodnutí právně dostačujícím způsobem prokázala, že protiprávní jednání pokračovalo za účasti prvního dotčeného podniku během období od září 2000 do 30. září 2002.

– K bodům odůvodnění napadeného rozhodnutí, kterých se týká námitka, jež tvoří podklad prvního a druhého žalobního důvodu

74 Posouzení Komise týkající se zaprvé pokračování v protiprávním jednání konstatovaném v bodě 1 napadeného rozhodnutí během období od září 2000 do 30. září 2002 a zadruhé účasti prvního dotčeného podniku na uvedeném protiprávním jednání během téhož období jsou tato.

75 V bodě 323 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise dospěla k závěru, že dohody výrobců projektů PISP či jejich jednání ve vzájemné shodě trvaly nejméně od 15. dubna 1988 do 11. května 2004. Uvedení roku „1998“ namísto roku „1988“ v uvedeném bodě odůvodnění totiž v kontextu napadeného rozhodnutí zjevně vyplývá z čistě formálního pochybení, které je třeba opravit.

76 V bodech 324, 326 a 373 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla, že se FEH a FES účastnily protiprávního jednání v období od 15. dubna 1988, kdy byla přijata a vstoupila v platnost dohoda GQ a dohoda EQ, do 11. května 2004, kdy došlo k poslední pracovní schůzce účastníků kartelové dohody, která byla prudce přerušena šetřeními Komise. Uvedení roku „1998“ namísto roku „1988“ v bodě 324 odůvodnění napadeného rozhodnutí totiž zjevně vyplývá z čistě formálního pochybení, které je třeba opravit.

77 V bodech 177 až 216 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise prezentovala „chronologický přehled vývoje kartelové dohody“. V tomto rámci Komise v bodech 178 a 179 odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala následující:

„(178) Siemens se přestala účastnit schůzek kartelové dohody v září 1999, Hitachi a Schneider/VA Tech ji následovaly v roce 2000. Nepřítomnost společnosti Siemens měla z evropské perspektivy silně destabilizující účinek, jelikož tato společnost byla od roku 1988 tajemníkem skupiny „Evropa“ a byla hlavním subjektem na trhu v Evropě i mimo ni. Aktivity kartelové dohody však pokračovaly a úlohu tajemníka evropské skupiny převzala Alstom. Se snížením počtu účastníků ve srovnání s rokem 1988 se zjednodušila i logistika, jelikož pro složitou strukturu již nebyl důvod.

(179) V roce 2002 se Siemens, Hitachi a VA Tech znovu připojily ke kartelové dohodě […]“

78 V bodech 270 až 299 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla důvody, pro které měla za to, že „v projednávaném případě vykazovaly všechny dohody vlastnosti jediného a trvajícího protiprávního jednání“. V bodě 279 odůvodnění napadeného rozhodnutí zejména uvedla, že „[n]ěkteří účastníci kartelové dohody uvedli, že se díky vývoji kartelové dohody změnila od roku 2002 její povaha a je tedy třeba rozlišovat mezi dvěma odlišnými protiprávními jednáními spíše než vycházet z jediného a trvajícího protiprávního jednání“. Nicméně v bodech 279 až 299 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise vysvětlila skutečnosti, které podle ní potvrzovaly, že různé dohody a jednání ve vzájemné shodě, ke kterým došlo od 15. dubna 1988 do 11. května 2004, byly pouze různými projevy jednoho a společného plánu a upřesnila, že by bylo umělé rozdělit takové trvající jednání, které se vyznačuje jediným cílem, na několik odlišných protiprávních jednání.

79 V bodě 284 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla toto:

„Společnost ABB poskytla vysvětlení popsaných jednání, které je soudržné se skutečnostmi a písemnostmi ze spisu, včetně psaných dohod. Prohlášení těchto podniků, podle kterých došlo ke dvěma po sobě jdoucím protiprávním jednání se značně odlišují pokud jde o datum ukončení prvního protiprávního jednání [viz níže bod 290 odůvodnění]. Tato rozporná prohlášení se rovněž liší od listinných důkazů, které byly získány při šetření. Bližší analýza ukazuje, že tato rozporná prohlášení jsou ve skutečnosti pouhými tvrzeními (z nichž ani jedno není z doby skutkových okolností), která nejsou podpořena žádným důkazem z doby skutkových okolností nebo určujícím důkazem, který by prokazoval, že kartelová dohoda o [projektech] PISP skončila k jednomu z uvedených dat. Nepředstavují věcné důkazy, ale posouzení skutkového stavu navržené účastníky nebo závěry svědků uvedené na žádost advokátů v písemných dokumentech za účelem obhajoby společností dotčených tímto řízením. Účastníci řízení mají tendenci uvádět data, během nichž byla dle jejich názoru kartelová dohoda méně účinná, jako data, ke kterým měla kartelová dohoda fakticky skončit.“

80 Bod 290 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvádí dále toto:

„(290) Komise nemůže vycházet z prohlášení [společností skupiny] Areva, Melco, [společností skupiny] Hitachi [nebo] JAEPS a Toshiba, pokud jde o jejich tvrzení, podle nichž byla kartelová dohoda poprvé ukončena buď v průběhu roku 1997 ([společnosti skupiny] Areva [v jejich žádosti na základě oznámení o spolupráci, viz bod 12 výše]), nebo v září 1999 (Melco [v odpovědi na oznámení námitek] a Toshiba [v odpovědi na oznámení námitek]), anebo v průběhu roku 1999 pod odchodu společnosti Siemens ([společností skupiny] Hitachi [nebo] JAEPS [v jejich odpovědi na oznámení námitek]), či dokonce kolem září 2000 ([FEH a FES v jejich odpovědi na oznámení námitek]). V tomto ohledu jsou jejich prohlášení nespolehlivá, neboť si vzájemně protiřečí a jak již bylo uvedeno, jsou v rozporu s důkazy založenými ve spise. Společnosti Melco, Toshiba, Fuji, ABB, Alstom, Reyrolle/VA Tech a Magrini/Schneider (později se staly VAS, a tedy VA Tech) se nadále v roce 2000 nebo 2001 účastnily mnohostranných schůzek [viz výše body 191 až 198 odůvodnění napadeného rozhodnutí]. Navíc jsou prohlášení nejednoznačná a nepřesvědčivá.“

81 V bodech 191 až 198 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla důkazy předložené společností ABB a společnostmi skupiny Fuji, které podle ní prokazovaly, že kartelová dohoda pokračovala i v období po odchodu společnosti Siemens v září 1999, kterou v roce 2000 následovaly společnosti Hitachi a „Schneider/VA Tech“, až do jejich postupného návratu od března 2002. Komise nejprve v bodech 191 až 196 odůvodnění napadeného rozhodnutí odkázala na dokumenty předložené společností ABB v její žádosti o ochraně před pokutami (viz výše bod 8), odpovídající sérii faxů, které si v období od 18. prosince 2000 do 22. ledna 2001 zasílaly ABB, Melco a Alstom ohledně schůzek a přidělování projektů PISP. V bodě 197 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise dále zmínila dokument předaný společností ABB v její žádosti o ochraně před pokutami, který obsahoval seznam „schůzí výboru“ pokrývající část období let 2000–2001 a který byl datován 12. května 2000. Poukázala na to, že z tohoto seznamu vyplývá, že účastníky těchto schůzek byly Reyrolle, Alstom, Schneider, ABB, Melco a Toshiba, ale nikoli Siemens a „JAEPS (Hitachi)“, což odpovídalo prohlášení společnosti ABB v její odpovědi ze dne 4. října 2004 na žádost Komise o informace (viz výše bod 15), „podle kterého tyto dvě společnosti v daném okamžiku již nebyly součástí kartelové dohody“. V bodě 198 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise konečně odkázala na soubor dokumentů předložených společnostmi FEH a FES v jejich žádosti na základě oznámení o spolupráci a společností ABB v podání ze dne 7. května 2004 doplňujícím její žádost o ochraně před pokutami (viz výše bod 10), ve kterých jsou zmíněny dohody účastníků kartelové dohody ohledně osmi projektů PISP s čísly jednacími pro potřeby kartelové dohody [důvěrné] ( ), a které prokazují, že kartelová dohoda byla v daném období aktivní.

82 Komise rovněž v bodech 372 a následujících odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala, že první dotčený podnik se nadále účastnil kartelové dohody po schůzce japonských účastníků, která se konala „v nebo kolem“ měsíce září 2000. Napadené rozhodnutí zní v tomto ohledu následovně:

„(372) Aby se mohla přičíst odpovědnost odpovídajícím právním entitám v rámci [skupiny] Fuji, je třeba rozlišovat dvě období: před a po převodu činností [v oblasti] PISP [skupiny] Fuji na JAEPS dne 1. října 2002.

(373) Společnosti [FEH] a [FES] se účastnily koluzních jednání popsaných v tomto rozhodnutí přinejmenším od 15. dubna 1988 (dne, ke kterému Fuji přistoupila k dohodě GQ) do 30. září 2002 (činnosti [skupiny] Fuji [v oblasti] PISP byly převedeny na JAEPS dne 1. října 2002). [FEH] vlastní 100 % kapitálu [FES].

Argumenty vznesené společností Fuji

(374) Fuji připouští, že se účastnila kartelové dohody popsané v oznámení námitek mezi rokem 1988 a zářím 2000, ale nikoliv po tomto datu. Účast Fuji na kartelové dohodě skončila ,nejpozději v nebo kolem září 2000. Fuji se nikdy neúčastnila nového plánu‘, protože se neúčastnila společných schůzek s evropskými poskytovateli a nepokračovala ani ve výměně informací.

(375) Fuji tvrdí, že i když určité návrhy dohod, které poskytla (viz bod 198 odůvodnění) „platí dle jejich znění po tomto datu (září 2000), Fuji nebyla po září 2000 schopna na jejich základě jednat, protože ,všechny lhůty k ukončení nabídkových řízení uplynuly několik měsíců předtím‘. Navíc Fuji pochopila, že předchozí dohody v souvislosti s dohodou GQ již nebyly mezi účastníky kartelové dohody závazné, nebyla úspěšná v žádném z uvedených nabídkových řízení a neměla tak prospěch ze žádné z dohod.

Posouzení Komise

(376) Vzhledem k tomu, že Fuji nebyla členem výboru ,Evropa/Japonsko‘, nepředpokládalo se, že se bude setkávat s evropskými výrobci na manažerské úrovni nebo na úrovni pracovních skupin, ale pouze při každoročních schůzkách. Kromě toho každoroční schůzky nehrály hlavní úlohu při provádění praktik kartelové dohody, jak Fuji implicitně potvrdila tím, že uznala, že se účastnila kartelové dohody rovněž v roce 2000 (v roce, během kterého se žádná každoroční schůzka nekonala).

(377) Prohlášení Fuji, podle kterého kolem září 2000 odstoupila od kartelové dohody, nebylo potvrzeno žádným z jiných účastníků dotčených řízením, i když jim byla tato informace předložena ke komentáři. Prohlášení společnosti Fuji je kromě toho nejasné, jelikož tato společnost někdy tvrdí, že tento odchod z kartelové dohody se uskutečnil ,v nebo kolem září roku 2000‘ a jindy ve stejném dokumentu tvrdí, že se tak stalo ,nejpozději v září 2000‘. Fuji rovněž prohlašuje, že poslední ,záznam ujednání obdržený [p. Oz.] byl datován ze dne 28. září 2000‘ a že ,Fuji po tomto datu nepokračovala v komunikaci s kartelem na úrovni dohody GQ‘. To znamená, že Fuji měla podat zákazníkovi ,dohodnutou‘ nabídku, aby vytvořila dojem určité hospodářské soutěže kolem projektu, ale neposkytuje to žádný důkaz, že se tato společnost vzdala projektu nebo podávala nabídky za soutěžních podmínek. Dále podle prohlášení [p. I. H.] opustila Fuji kartelovou dohodu ‚krátce po společnosti Siemens‘, avšak bylo prokázáno, že Siemens odešla v září 1999. Toto prohlášení není rovněž potvrzeno jakýmkoliv údajem nebo důkazem ze spisu, který by umožnil tvrdit, že se Fuji v září 2000 veřejně distancovala od kartelové dohody.

(378) Konečně i kdyby Komise musela připustit, že až do vytvoření společnosti JAEPS nedošlo k žádným novým výměnám informací mezi kartelovou dohodou a Fuji, musí rovněž zohlednit skutečnost, že Fuji nemohla při svých obchodních činnostech ignorovat již vyměněné informace a že již uzavřené dohody byly stále platné. Podle důkazů uvedených ve spise a zejména informací poskytnutých společností Fuji, byla tato společnost účastníkem různých dohod uvedených v bodě 198 odůvodnění, jejichž platnost pokračovala po září 2000 a jejichž nedodržení bylo sankcionováno. Ačkoliv Komise poskytla Fuji možnost komentovat a předložit dodatečné důkazy ke zpochybnění těchto závěrů, Fuji nepředložila žádný důkaz prokazující, že odstoupila od dohod, že je účinně napadla nebo že je nedodržovala. Naopak skutečnost, že ‚všechny lhůty ukončení nabídkových řízení uplynuly několik měsíců předtím‘, jak uvádí Fuji, pouze posiluje závěr, podle kterého byly dohody již přijaté a vstoupily v platnost. Navíc skutečnost, že Fuji nakonec nebyla při nabídkách úspěšná (skutečnost, která byla rovněž vznesena bez důkazu na její podporu) neovlivňuje výše uvedené závěry. Zaprvé se Fuji účastnila všech uvedených dohod, ale nebyla jejich organizátorem ani z nich nezbytně neměla prospěch. Její uvedení na seznamu znamená, že měla podávat nabídky, ale nikoliv, že byla nezbytně vybraným uchazečem. Zadruhé, i kdyby byla uchazečem vybraným účastníky kartelové dohody (což Fuji ani netvrdila ani neprokázala), nebylo by stále zcela zaručeno, že nakonec bude mít s nabídkou úspěch, protože jiní uchazeči mimo kartelovou dohodu mohli být více úspěšní.

(379) Z důvodů uvedených v bodech 334 a 373 odůvodnění, musí být [FEH] a [FES] shledány solidárně odpovědnými za účast Fuji na protiprávním jednání mezi 15.dubnem 1988 a 30. zářím 2002.“

– K pravidlům použitelným na prokázání porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP a prokázání účasti podniku na takovém porušení

83 V rozsahu, v němž se účastnice řízení neshodnou na otázce, jak má být mezi nimi rozloženo důkazní břemeno a obecněji na otázce, zda byla či nebyla v projednávané případě dodržena pravidla použitelná na prokázání porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP a prokázání účasti podniku na takovém porušení, je třeba úvodem připomenout právo použitelné v dané oblasti.

84 Podle ustálené judikatury v oblasti důkazního břemene přísluší zaprvé straně nebo orgánu, který tvrdí, že bylo porušeno právo hospodářské soutěže, aby předložil důkaz, který právně dostačujícím způsobem prokazuje skutečnosti zakládající protiprávní jednání, a zadruhé přísluší podniku, který uplatňuje důvod na obranu proti konstatování, že se dopustil protiprávního jednání, aby předložil důkaz, že podmínky použití tohoto důvodu na jeho obranu jsou splněny, takže uvedený orgán bude muset uplatnit jiné důkazy (rozsudek Tribunálu ze dne 16. listopadu 2006, Peróxidos Orgánicos v. Komise, T‑120/04, Sb. rozh. s. II‑4441, bod 50; viz v tomto smyslu rovněž rozsudky Soudního dvora ze dne 17. prosince 1998, Baustahlgewebe v. Komise, C‑185/95 P, Recueil, s. I‑8417, bod 58, a ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, bod 78). Doba trvání protiprávního jednání je prvkem naplňujícím znaky protiprávního jednání na základě čl. 81 odst. 1 ES, přičemž břemeno prokázání existence tohoto prvku nese hlavně Komise (rozsudky Tribunálu ze dne 7. července 1994, Dunlop Slazenger v. Komise, T‑43/92, Recueil, s. II‑441, bod 79, a výše uvedený Peróxidos Orgánicos v. Komise, bod 51).

85 Toto rozložení důkazního břemene se může nicméně měnit v rozsahu, v němž skutkové okolnosti, kterých se strana dovolává, mohou zavazovat druhou stranu k poskytnutí vysvětlení nebo odůvodnění, přičemž pokud tak neučiní, lze dospět k závěru, že důkazní břemeno bylo uneseno (v tomto smyslu viz rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise, bod 84 výše, bod 79, a rozsudek Peróxidos Orgánicos v. Komise, bod 83 výše, bod 53).

86 Pokud jde o důkazní prostředky, které Komise může v tomto ohledu uplatnit, v právu Společenství platí zásada volného hodnocení důkazů (rozsudek Soudního dvora ze dne 25. ledna 2007, Dalmine v. Komise, C‑407/04 P, Sb. rozh. s. I‑829, bod 63; rozsudek Tribunálu ze dne 8. července 2004, JFE Engineering a další v. Komise, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 a T‑78/00, Sb. rozh. s. II‑2501, bod 273). Jelikož zákaz účasti na protisoutěžních praktikách a dohodách, jakož i sankce, které pachatele mohou postihnout, jsou obecně známé, je totiž obvyklé, že činnosti, se kterými jsou tyto praktiky a dohody spojeny, se odehrávají tajně, že setkání se konají tajně, nejčastěji ve třetí zemi, a že související dokumentace je omezena na minimum. I když Komise objeví písemnosti výslovně prokazující protiprávní kontakty mezi hospodářskými subjekty, jako jsou zápisy ze schůzky, jsou tyto obvykle útržkovité a rozptýlené, takže se často ukazuje jako nezbytné rekonstruovat některé podrobnosti dedukcí. Ve většině případů musí být existence protisoutěžního jednání nebo dohody vyvozena z určitého počtu shodujících se skutečností a nepřímých důkazů, které ve svém celku mohou představovat, pokud neexistuje jiné logické vysvětlení, důkaz o porušení práva hospodářské soutěže (rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise, bod 84 výše, body 55 až 57). Takové nepřímé důkazy a shody okolností umožňují odhalit nejen existenci protisoutěžních jednání nebo dohod, ale rovněž délku trvání pokračujícího protisoutěžního jednání a dobu uplatňování uzavřené dohody porušující právo hospodářské soutěže (rozsudek Soudního dvora ze dne 21. září 2006, Technische Unie v. Komise, C‑113/04 P, Sb. rozh. s. I‑8831, bod 166).

87 V každém případě je nezbytné, aby Komise za účelem odůvodnění pevného přesvědčení, že došlo k protiprávnímu jednání, uvedla přesné a shodující se důkazy (viz rozsudky Tribunálu ze dne 6. července 2000, Volkswagen v. Komise, T‑62/98, Recueil, s. II‑2707, body 43 a 72 a citovaná judikatura; JFE Engineering v. Komise, bod 86 výše, bod 179 a citovaná judikatura, a ze dne 25. října 2005, Groupe Danone v. Komise, T‑38/02, Sb. rozh. s. II‑4407, bod 217). Nicméně není nutné, aby každý z důkazů předložených Komisí odpovídal těmto kritériím se zřetelem na každý prvek protiprávního jednání. Stačí, když soubor nepřímých důkazů, kterého se orgán dovolává, odpovídá tomuto požadavku ve svém celku (výše uvedené rozsudky JFE Engineering v. Komise, bod 86 výše, bod 180 a Groupe Danone v. Komise, bod 218; viz rovněž v tomto smyslu rozsudek „PVC II“, bod 57 výše, body 768 až 778, a zejména bod 777). Pokud jde o dobu trvání protiprávního jednání, judikatura vyžaduje, aby se Komise, pokud neexistují důkazy, které mohou přímo prokázat dobu trvání protiprávního jednání, opřela alespoň o důkazy vztahující se k časově dostatečně blízkým skutkovým okolnostem tak, aby bylo možné důvodně připustit, že toto protiprávní jednání trvalo nepřetržitě mezi dvěma konkrétními daty (rozsudky Technische Unie v. Komise, bod 85 výše, bod 169; Dunlop Slazenger v. Komise, bod 84 výše, bod 79, a Peróxidos Orgánicos v. Komise, bod 84 výše, bod 51).

88 Pokud jde o důkazní hodnotu, kterou je třeba přiznat různým důkazům, je třeba zdůraznit, že jediným náležitým kritériem pro hodnocení předložených důkazů je jejich hodnověrnost (rozsudek Dalmine v. Komise, bod 86 výše, bod 63; viz rozsudky Tribunálu ze dne 8. července 2004, Mannesmannröhren-Werke v. Komise, T‑44/00, Sb. rozh. s. II‑2223, bod 84 a citovaná judikatura, a JFE Engineering a další v. Komise, bod 86 výše, bod 273). Podle pravidel obecně platných v oblasti dokazování závisí hodnověrnost, a tedy důkazní hodnota dokumentu, na jeho původu, na okolnostech jeho vypracování, na osobě, které je určen a na jeho obsahu (rozsudek Tribunálu ze dne 15. března 2000, Cimenteries CBR a další v. Komise, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Recueil, s. II‑491, bod 1053; stanovisko soudce B. Vesterdorfa vykonávajícího funkci generálního advokáta, předcházející rozsudku Tribunálu ze dne 24. října 1991, Rhône-Poulenc v. Komise, T‑1/89, Recueil, s. II‑867, II‑869, II‑956). Zejména je třeba přisoudit velký význam okolnosti, že dokument byl vyhotoven v bezprostřední souvislosti se skutkovými okolnostmi (rozsudek Tribunálu ze dne 11. března 1999, Ensidesa v. Komise, T‑157/94, Recueil, s. II‑707, bod 312) nebo přímým svědkem těchto okolností (v tomto smyslu viz rozsudek JFE Engineering a další v. Komise, bod 86 výše, bod 207). Dokumenty, ze kterých vyplývá, že došlo ke kontaktům mezi několika podniky a že tyto podniky tedy sledovaly právě cíl předem odstranit nejistotu ohledně budoucího chování jejich konkurentů, prokazují právně dostačujícím způsobem, že existuje jednání ve vzájemné shodě (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 16. prosince 1975, Suiker Unie a další v. Komise, 40/73 až 48/73, 50/73, 54/73 až 56/73, 111/73, 113/73 a 114/73, Recueil s. 1663, body 175 a 179). Dále musejí být prohlášení, která jsou v rozporu se zájmy prohlašujícího, v zásadě považována za zvláště věrohodné důkazní materiály (v tomto smyslu viz rozsudek JFE Engineering a další v. Komise, bod 86 výše, body 207, 211 a 212).

89 Konečně je třeba připomenout, že omezená role soudu zabývajícího se žalobou na neplatnost, která je podána na základě článku 230 ES (nyní článek 263 SFEU) a směřuje proti rozhodnutí Komise, jež konstatuje existenci porušení práva hospodářské soutěže a ukládá pokuty jeho adresátům, spočívá v posouzení, zda důkazy a jiné materiály, kterých se Komise dovolává ve svém rozhodnutí, jsou pro prokázání existence protiprávního jednání dostatečné (rozsudek JFE Engineering v. Komise, bod 86 výše, body 174 a 175; viz rovněž v tomto smyslu rozsudek PVC II, bod 57 výše, bod 891). Má-li soud v tomto kontextu pochybnosti, musí být tato skutečnost ku prospěchu osobám, jimž je určeno rozhodnutí, takže soud nemůže učinit závěr, že Komise z právního hlediska dostačujícím způsobem prokázala existenci dotčeného protiprávního jednání v případě, že o této otázce má stále ještě pochybnosti (rozsudky JFE Engineering v. Komise, bod 86 výše, bod 177, a Groupe Danone v. Komise, bod 87 výše, bod 215). V této posledně uvedené situaci je totiž nezbytné zohlednit zásadu presumpce neviny, jak vyplývá zejména z čl. 6 odst. 2 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen „EÚLP“), jež je součástí základních práv, která jsou podle judikatury Soudního dvora, jež je navíc potvrzena preambulí Jednotného evropského aktu a čl. 6 odst. 2 Smlouvy o Evropské Unii, jakož i článkem 47 Listiny základních práv Evropské Unie, vyhlášené v Nice dne 7. prosince 2000 (Úř. věst. C 364, s. 1), chráněna v právním řádu Evropské Unie. S ohledem na povahu dotčených protiprávních jednání i na povahu a stupeň přísnosti sankcí, které se k nim vztahují, se zásada presumpce neviny použije zejména na řízení týkající se porušení práva hospodářské soutěže, která mohou vést k uložení pokut nebo penále (rozsudky Soudního dvora ze dne 8. července 1999, Hüls v. Komise, C‑199/92 P, Recueil, s. I‑4287, body 149 a 150, a Montecatini v. Komise, C‑235/92 P, Recueil, s. I‑4539, body 175 a 176; rozsudek Groupe Danone v. Komise, bod 8 výše, bod 216).

90 Existence protiprávního jednání musí být posouzena pouze na základě důkazů shromážděných Komisí v rozhodnutí, které uvedené protiprávní jednání konstatuje a jedinou relevantní otázkou, kterou je třeba ve věci samé zodpovědět, je, zda bylo na základě těchto důkazů protiprávní jednání prokázáno, či nikoliv (rozsudek Cimenteries CBR a další v. Komise, bod 8 výše, bod 726).

91 Výše citovaná judikatura se obdobně vztahuje i na článek 53 odst. 1 dohody o EHP a na rozhodnutí Komise přijatá na základě tohoto článku.

92 S ohledem na pravidla uvedená v bodech 84 až 91 výše je třeba ověřit, zda v napadeném rozhodnutí Komise uvedla dostatečně věrohodné, přesné a shodující se důkazy, aby v rámci celkového posouzení a po přezkumu alternativních vysvětlení nebo odůvodnění poskytnutých žalobkyní, odůvodnila pevné přesvědčení, že protiprávní jednání konstatované v bodě 1 napadeného rozhodnutí pokračovalo za účasti prvního dotčeného podniku během období od září 2000 do 30. září 2002, za což může být FEH shledána osobně odpovědnou z důvodu, že tento podnik řídila v okamžiku, kdy k protiprávnímu jednání došlo.

– K analýze důkazů, na kterých se zakládá napadené rozhodnutí

93 Úvodem je třeba připomenout hlavní skutkové okolnosti, o které Komise v napadeném rozhodnutí opřela své posouzení, podle kterého protiprávní jednání konstatované v bodě 1 napadeného rozhodnutí pokračovalo za účasti prvního dotčeného podniku během období od září 2000 do 30. září 2002.

94 V bodě 290 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla, že se odchýlila od prohlášení společností FEH a FES, společností skupiny Areva, společnosti Melco, společností skupiny Hitachi nebo JAEPS a Toshiba, podle nichž byla kartelová dohoda poprvé ukončena v průběhu roku 1997, v září 1999 nebo v průběhu roku 1999 po odchodu společnosti Siemens, či dokonce kolem září 2000, z důvodu, že tato prohlášení nebyla věrohodná nebo dále že byla nejednoznačná a málo přesvědčivá, protože si navzájem protiřečila a byla v rozporu s důkazy uvedenými ve spise (viz bod 80 výše). Komise v témže bodě 290 odůvodnění ve spojení s body 191 až 198 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvádí, že první dotčený podnik, jakož i ostatní podniky pokračovaly v účasti na mnohostranných schůzkách v roce 2000 nebo v roce 2001. Skutečnosti, o které se Komise opírá, aby prokázala, že kartelová dohoda nadále fungovala – za účasti prvního dotčeného podniku – po odchodu „Schneider/VA Tech“ dne 13. prosince 2000, jsou uvedeny výše v bodě 81.

95 Pokud jde nejprve o faxy, které si někteří účastníci kartelové dohody vyměnili mezi 18. prosincem 2000 a 22. lednem 2001 ohledně schůzek a přidělování projektů PISP, je třeba uvést, jak připouští Komise, že podniky, kterých se tato výměna týká, jsou pouze Alstom (dříve Areva), Melco a ABB. Jak správně uvádí žalobkyně, i když tato výměna faxů, která se uskutečnila v rozhodné době z hlediska skutkových okolností, věrohodným a přesným způsobem dosvědčuje činnosti kartelové dohody okolo prosince 2000 a ledna 2001, neposkytuje naopak žádný nepřímý důkaz toho, že se na ní první dotčený podnik sám podílel.

96 Pokud jde dále o seznam ze dne 12. května 2000, tento skutečně vykazuje třináct „schůzí výboru“ naplánovaných na dobu mezi 18. květnem 2000 a 17. květnem 2001. Protisoutěžní cíl těchto „schůzí výboru“ lze dovodit z toho, že seznam označuje každého z dotyčných podniků vlastními kódy používanými v rámci kartelové dohody, jak je zachycují body 142 a 197 odůvodnění napadeného rozhodnutí, a že některé schůzky řídících orgánů – společný výbor pro Evropu a Japonsko a výbor pro Evropu – které přispívaly k praktickému fungování kartelové dohody, byly plánované, jak potvrdili někteří účastníci kartelové dohody a jak plyne i z bodů 150 a 151 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Že se šest schůzí tohoto výboru opravdu uskutečnilo, to potvrdili buď někteří účastníci kartelové dohody, nebo další části spisové dokumentace, jako například vyúčtování cestovních výdajů nebo poznámky v osobních diářích, takže aktivity kartelové dohody v období od 18. května 2000 do 18. ledna 2001 lze považovat za prokázané. Nicméně, jak Komise uznala, těchto schůzek se účastnily pouze podniky Reyrolle, Alstom, Schneider, ABB, Melco a Toshiba. Z toho vyplývá, jak správně uvádí žalobkyně, že i když tento seznam věrohodným a přesným způsobem dosvědčuje činnosti kartelové dohody v období od 18. května 2000 do 17. května 2001, neposkytuje naopak žádný nepřímý důkaz toho, že se na nich první dotčený podnik sám podílel.

97 Pokud jde konečně o dokumenty, které se vztahují ke skutečnostem z doby jejich vypracování a týkají se osmi projektů PISP s jednacími čísly [důvěrné], tyto dokumenty uvádí dohody uzavřené účastníky kartelové dohody za účelem přidělení výše uvedených projektů PISP, jejichž doby platnosti se lišily. Tyto dokumenty tak uvádí, že první dotčený podnik se spolu s dalšími členy kartelové dohody účastnil ujednání za účelem přidělení osmi projektů PISP, které byly organizovány dalšími podniky účastnícími se kartelové dohody, uzavřeny nebo vstoupily v platnost mezi [důvěrné] a [důvěrné], a které byly platné přibližně [důvěrné] ode dne jejich uzavření, tedy pro poslední projekt s jednacím číslem [důvěrné] až do [důvěrné].

98 V tomto ohledu je třeba připomenout, že k tomu, aby existovala dohoda ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES, postačuje, aby dotčené podniky vyjádřily svou společnou vůli chovat se na trhu určitým způsobem (rozsudky Tribunálu ze dne 24. října 1991, Petrofina v. Komise, T‑2/89, Recueil, s. II‑1087, bod 211, a ze dne 10. března 1992, ICI v. Komise, T‑13/89, Recueil, s. II‑1021, bod 253; v tomto smyslu viz rovněž rozsudek Soudního dvora ze dne 15. července 1970, ACF Chemiefarma v. Komise, 41/69, Recueil, s. 661, bod 112). Článek 81 ES se navíc použije i tehdy, pokud účinky kartelové dohody trvaly, aniž tato dohoda byla formálně ukončena (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek ICI v. Komise, bod 254, a rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2001, Acerinox v. Komise, T‑48/98, Recueil, s. II‑3859, bod 63). Výše citovaná judikatura se obdobně vztahuje i na čl. 53 odst. 1 dohody o EHP.

99 V projednávané věci žalobkyně nezpochybnila, že FEH na základě pravidel kartelové dohody uzavřela dohody za účelem přidělení osmi projektů PISP s jednacími čísly [důvěrné] v rámci kartelové dohody. Navíc žalobkyně nezpochybnila, že znění těchto dohod ukazuje, že měly být účinné v době od [důvěrné], data vstupu dohody o projektu s jednacím číslem [důvěrné] v platnost, do [důvěrné], data ukončení platnosti dohody o projektu s jednacím číslem [důvěrné].

100 Kromě toho žádná skutečnost ze spisu neumožňuje konstatovat, že se první dotčený podnik od kartelové dohody a od dohod uzavřených v jejím rámci veřejně distancoval. Přitom podnik, který se veřejně nedistancuje od výsledků schůzky nebo dohody, kterých se účastnil, zůstává v zásadě plně odpovědný za svou účast na kartelové dohodě. Pro podniky by totiž bylo příliš jednoduché minimalizovat riziko, že budou muset zaplatit značnou pokutu, pokud by mohly nejprve čerpat výhody plynoucí z protiprávní kartelové dohody, a poté mít prospěch ze snížení pokuty z důvodu, že při provádění protiprávního jednání hrály pouze omezenou roli, ačkoliv jejich chování podnítilo ostatní podniky k tomu, aby ve větší míře jednaly způsobem narušujícím hospodářskou soutěž (viz v tomto smyslu rozsudek Mannesmannröhren-Werke, bod 88 výše, body 278 a citovaná judikatura). Z toho vyplývá, že i za předpokladu, že by první dotčený podnik nedodržel všechny dohody uzavřené v rámci kartelové dohody, tato okolnost, pokud není prokázáno, že se od dalších účastníků kartelové dohody veřejně distancoval, by nepostačovala k tomu, aby ho zbavila odpovědnosti, kterou má z důvodu své účasti na těchto dohodách a jejich prostřednictvím na protiprávním jednání, které bylo konstatováno v článku 1 napadeného rozhodnutí.

101 Proto je třeba mít za to, že faxy, které si vyměnily někteří účastníci kartelové dohody mezi 18. prosincem 2000 a 22. listopadem 2001, seznam „schůzí výboru“ ze dne 12. května 2000, jakož i dokumenty týkající se osmi projektů PISP, zmíněné v bodech 191 až 198 odůvodnění napadeného rozhodnutí, na které odkazuje jeho bod 290 odůvodnění, věrohodným, přesným a shodujícím se způsobem dosvědčují, že protiprávní jednání konstatované v článku 1 napadeného rozhodnutí přetrvávalo v období od září 2000 do 30. září 2002. Dále s ohledem na zvláště dlouhou dobu trvání protiprávního jednání konstatovanou v článku 1 napadeného rozhodnutí, kterou žalobkyně nezpochybňuje v případě období od 15. dubna 1988 do září 2000 a s ohledem na komplexní preventivní opatření, která účastníci kartelové dohody přijali, aby zakryli či utajili její existenci, tak jak bylo uvedeno v bodě 170 odůvodnění napadeného rozhodnutí, je možné mít za to, že tyto důkazy se vztahují k časově dostatečně blízkým skutkovým okolnostem ve smyslu judikatury citované v bodě 87 výše, aby bylo možné důvodně připustit, že toto protiprávní jednání trvalo v průběhu uvedeného období nepřetržitě.

102 Navíc jsou důkazy, na kterých se v tomto ohledu zakládá napadené rozhodnutí, dostatečně věrohodné, přesné a shodující se. Nemohou být vyvráceny prohlášeními FEH a FES v jejich dopise Komisi ze dne 21. listopadu 2006 a v jejich odpovědi na oznámení námitek (viz body 19 a 27 výše), jakož i prohlášeními Melco, společností skupiny Hitachi nebo JAEPS a skupiny VA Tech uvedenými v jejich žádostech na základě oznámení o spolupráci (viz body 13, 14 a 16 výše), podle kterých kartelová dohoda poprvé skončila již před obdobím od září 2000 do 30. září 2002. Tato prohlášení, podle kterých kartelová dohoda skončila dříve, nejsou totiž podepřena věrohodnými a přesnými důkazy. Navíc jsou uvedená prohlášení rozporná v rozsahu, v němž osoby, které je učinily, tvrdí, že kartelová dohoda skončila v průběhu roku 1997 (Melco), nebo v průběhu roku 1999 (společnosti skupiny Hitachi nebo JAEPS a skupina VA Tech), nebo dále „v či kolem“ září 2000 (FEH a FES). Proto jak právem uvádí Komise v bodech 284, 285 a 290 odůvodnění napadeného rozhodnutí, tato prohlášení neumožňují zpochybnit listinné důkazy vztahující se ke skutečnostem z doby jejich vyhotovení a pocházející od samotných podniků, které se účastnily protiprávního jednání konstatovaného v článku 1 napadeného rozhodnutí, z čehož vyplývá, že uvedené protiprávní jednání pokračovalo v období od září 2000 do 30. září 2002.

103 Žalobkyně sice uplatňuje, že je třeba přiznat důkazní hodnotu nebo zvláštní hodnověrnost prohlášením obsaženým v dopise FEH a FES Komisi ze dne 21. listopadu 2006 a v jejich odpovědi na oznámení námitek, jelikož „obviňují je samotné“ (viz bod 88 výše a bod 107 níže). Nicméně tato prohlášení, kterými FEH a FES uvádí, že první dotčený podnik ukončil účast na kartelové dohodě po schůzce japonských účastníků, která se konala v „nebo kolem“ měsíce září 2000, nemohou být považována za prohlášení v rozporu s jejich zájmy. Uvedená prohlášení totiž směřují spíše k minimalizaci významu přispění prvního dotčeného podniku k protiprávnímu jednání a tedy k omezení osobní odpovědnosti, kterou měla FEH z důvodu, že tento podnik řídila v okamžiku, kdy k protiprávnímu jednání došlo. V důsledku toho nemohou tato prohlášení vyvrátit důkazy, o které se Komise opírá v napadeném rozhodnutí.

104 Žalobkyně proto nemůže odůvodněně vytýkat Komisi, že nepřihlédla k důkazní hodnotě prohlášení obsažených v dopise FEH a FES Komisi ze dne 21. listopadu 2006 a v jejich odpovědi na oznámení námitek, aby dospěla k závěru, že protiprávní jednání pokračovalo za účasti prvního dotčeného podniku během období od září 2000 do 30. září 2002, za což může být FEH shledána osobně odpovědnou z důvodu, že tento podnik řídila v okamžiku, kdy k protiprávnímu jednání došlo.

105 Kromě toho dokumenty týkající se dohod uzavřených v rámci kartelové dohody, na které se odkazuje v bodech 191 a 198 odůvodnění napadeného rozhodnutí, věrohodným a přesným způsobem podporují posouzení Komise, podle kterého se první dotčený podnik nadále účastnil protiprávního jednání v období od září 2000 do 30. září 2002, jelikož se v těchto dokumentech uvádí, že „Fuji“ byla účastníkem dohod uzavřených v rámci kartelové dohody, které měly být účinné od 27. srpna 1998 do 28. října 2001.

106 Zbývá tak ověřit, zda alternativní vysvětlení nebo odůvodnění poskytnutá žalobkyní mohou vyvrátit věrohodné a přesné důkazy, o které se opírá napadené rozhodnutí. V opačném případě je možné dospět k závěru, že Komise předložila, jak jí přísluší, důkaz toho, že se první dotčený podnik nadále účastnil protiprávního jednání v období od září 2000 do 30. září 2002 (viz v tomto smyslu rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise, bod 84 výše, bod 79, a rozsudek Peróxidos Orgánicos v. Komise, bod 84 výše, body 63 a 71), za což může být FEH shledána osobně odpovědnou z důvodu, že tento podnik řídila v okamžiku, kdy k protiprávnímu jednání došlo.

– K analýze alternativních důkazů poskytnutých žalobkyní

107 Žalobkyně nejprve vytýká Komisi, že nezohlednila určité argumenty nebo skutkové okolnosti, které potvrzovaly hodnověrnost prohlášení obsažených v odpovědi FEH a FES na oznámení námitek, podle kterých první dotčený podnik ukončil účast na kartelové dohodě v „nebo kolem“ měsíce září 2000. Zaprvé uvádí, že první dotčený podnik se přestal účastnit schůzek kartelové dohody od září 2000, zatímco předtím se účastnil schůzek japonských účastníků, které předcházely schůzkám účastníků evropského a japonského výboru v souladu s dohodou GQ. Zadruhé uvádí, že prohlášení FEH a FES jsou podpořena některými prohlášeními ABB, Melco, společností skupiny Hitachi nebo JAEPS a skupiny VA Tech. Zatřetí se dovolává neuvádění prvního dotčeného podniku v dokumentech z doby po září 2000. Začtvrté tvrdí, že Komise opomenula zohlednit, že prohlášení FEH a FES, podle kterých protiprávní jednání a účast prvního dotčeného podniku na tomto protiprávním jednání skončilo v září 2000, „obviňovala je samotné“. Zapáté poznamenává, že dokumenty týkající se dvou nabídkových řízení v [důvěrné], vypracované v [důvěrné] a v [důvěrné], které FEH a FES předložily v příloze žaloby a v odpovědi na otázky Tribunálu a jeho žádost o předložení dokumentů (viz bod 37 výše) potvrzují, že první dotčený podnik se po září 2000 přestal podrobovat ujednáním uzavřeným v rámci kartelové dohody a nakonec se po září 2000 přestal účastnit činností této kartelové dohody, protože v rámci těchto nabídkových řízení značně snížil své ceny oproti „úrovni cen“ stanovené v ujednáních uzavřených v rámci kartelové dohody. Z těchto dokumentů vyplývá, že ohledně projektů PISP pro zakázku [důvěrné] v [důvěrné], byly cenové odhady předložené prvním dotčeným podnikem jeho partnerům o [důvěrné] % až [důvěrné] % nižší než „úroveň cen“ stanovená v záznamu ujednání a že pokud jde o dva projekty PISP pro zakázku [důvěrné] v [důvěrné], cena fakturovaná jejímu partnerovi byla o [důvěrné] % nižší než „úroveň cen“ stanovená v záznamu ujednání.

108 Žalobkyně dále Komisi vytýká, že se dopustila zjevně nesprávného posouzení důkazů, které jí byly předloženy a že porušila právo na spravedlivý proces, zásadu presumpce neviny a zásadu in dubio pro reo tím, že zamítla prohlášení FEH a FES, podle kterých se první dotčený podnik přestal účastnit protiprávního jednání „v nebo kolem“ září 2000 z důvodu, že v těchto prohlášeních nebylo jasně uvedeno datum, ke kterému tento podnik opustil kartelovou dohodu, a že se uvedený podnik od této kartelové dohody veřejně nedistancoval.

109 Z napadeného rozhodnutí nicméně nevyplývá, že se Komise, aby prokázala účast prvního dotčeného podniku na protiprávním jednání během období od září 2000 do 30. září 2002, opřela o prohlášení společnosti ABB v její odpovědi na žádost o informace ze dne 4. října 2004 (viz body 15 a 81 výše), podle kterého [b]ěhem období, kdy se Siemens a Hitachi neúčastnily kartelové dohody, „kartelová dohoda o [projektech] PISP nadále existovala za účasti […] společností ABB, Alstom, Areva, VA Tech, Schneider […], [Melco], Toshiba a Fuji“. Proto není třeba ověřit, jak navrhuje žalobkyně, zda toto prohlášení mohlo podpořit závěry Komise ohledně účasti prvního dotčeného podniku na protiprávním jednání během období od září 2000 do 30. září 2002.

110 Pokud jde o další argumenty žalobkyně, je třeba zaprvé uvést, že jak tato správně uvádí, žádný z důkazů na podporu napadeného rozhodnutí neumožňuje prokázat, že se první dotčený podnik účastnil schůzky podniků, které se účastnily kartelové dohody a zejména schůzky japonských účastníků v době od září 2000 do 30. září 2002. Nicméně v rozporu s tvrzením žalobkyně tato okolnost nestačí k tomu, aby vyvrátila hodnověrné a přesné důkazy, podle kterých se první dotčený podnik během posledně uvedeného období nadále účastnil protiprávního jednání.

111 Skutečnost, že ze seznamu „schůzí výboru“ ze dne 12. května 2000 (viz bod 96 výše) nevyplývá, že se první dotčený podnik účastnil nebo musel účastnit těchto schůzí, je v tomto ohledu zcela irelevantní. Uvedený seznam se totiž týká pouze schůzí společného výboru Evropa/Japonsko a s tím souvisejících přípravných schůzek evropského výboru. Přitom z bodů 150, 151 a 376 odůvodnění napadeného rozhodnutí, jakož i z poznámky pod čarou 320 k bodu 255 odůvodnění tohoto rozhodnutí vyplývá, že první dotčený podnik nebyl členem ani japonského výboru ani společného výboru Evropa/Japonsko. Neúčastnil se přímo ani pracovních schůzek ani schůzek nazvaných „manažerské“, týkajících se vedení kartelové dohody a seskupujících japonské a evropské podniky.

112 Pokud jde o skutečnost, že ani z faxů, které si mezi 18. prosincem 2000 a 22. lednem 2001 vyměnili někteří účastníci kartelové dohody, ani ze seznamu „schůzí výboru“ ze dne 12. května 2000 nevyplývá, že první dotčený podnik se v průběhu prosince 2000 a ledna 2001 účastnil schůzek a diskusí kartelové dohody a zejména schůzek týkajících se přidělování projektů PISP uvedených v bodě 95 výše, tato neumožňuje prokázat, že tento podnik během období od září 2000 do 30. září 2002 ukončil svou účast na protiprávním jednání. Z listinných důkazů uvedených v bodě 198 odůvodnění napadeného rozhodnutí totiž vyplývá, že v průběhu tohoto období se první dotčený podnik účastnil provádění dohod uzavřených mezi členy kartelové dohody ohledně osmi projektů PISP s jednacími čísly [důvěrné], podle kterých měl pod hrozbou obvyklých sankcí chránit nabídky předložené jinými podniky, účastníky kartelové dohody, a konečně samotné přidělování dotyčných projektů PISP těmto podnikům a to během celé doby platnosti těchto ujednání. S ohledem na dobu platnosti těchto dohod, jak v nich byla uvedena (viz body 99 a 105 výše), nemůže žalobkyně tvrdit, že všechny uvedené dohody se staly od ledna 2000 neplatnými, když skončila nabídková řízení o projektech PISP odpovídající těmto dohodám, jak je tyto dohody zmiňují. Dále je třeba uvést, jak to uvedla Komise v bodě 377 odůvodnění napadeného rozhodnutí (viz bod 82 výše), že po přijetí záznamu ujednání ze dne 28. září 2000 měl první dotčený podnik předložit zákazníkovi „dohodnutou“ nabídku, aby vytvořil dojem určité hospodářské soutěže kolem dotyčného projektu PISP.

113 Zadruhé v rozporu s tvrzením žalobkyně není prokázáno, že první dotčený podnik se během období od září 2000 do 30. září 2002 vzdal provádění ujednání týkajících se osmi projektů PISP s jednacími čísly [důvěrné] a že rozhodně nevyhověl záznamu ujednání, který obdržel dne 28. září 2000, jak vyplývá z její odpovědi na oznámení námitek, jelikož se tato ujednání v důsledku ukončení jeho účasti na kartelové dohodě stala po schůzce japonských účastníků, které se konala „v nebo kolem“ září 2000, neplatnými.

114 Žalobkyně uvádí, že prohlášení FEH a FES jsou v tomto ohledu potvrzena prohlášeními společnosti ABB v jejím dodatku k odpovědi na oznámení námitek (viz bod 21 výše) a společnosti Melco v rámci její žádosti na základě oznámení o spolupráci (viz bod 16 výše).

115 Pokud jde nejprve o prohlášení společnosti ABB obsažená v jejím dodatku k odpovědi na oznámení námitek, tato neumožňují dospět k závěru, že první dotčený podnik „v nebo kolem“ září 2000 ukončil účast na kartelové dohodě a přestal jednat podle ujednání uzavřených v rámci této kartelové dohody. Tato prohlášení sice potvrzují, že společnosti ABB, Alstom, Melco a Toshiba veřejně oznámily dalším účastníkům kartelové dohody na schůzce, která se konala v září nebo v říjnu 2000, jejich záměr ukončit činnosti kartelové dohody. První dotčený podnik kromě toho není uveden mezi podniky, které se účastnily kartelové dohody ke dni tohoto oznámení. Nicméně se uvádí, že informace, podle které měly být ukončeny činnosti kartelové dohody, byla nesprávná a oznámení této informace v rámci kartelové dohody mělo jediný cíl, aby se „Schneider/VA Tech“ přestala účastnit uvedených činností. Kromě toho je upřesněno, že se účastníci kartelové dohody ještě jednou nebo dvakrát setkali předtím, než byla organizovaná schůzka, která měla zdánlivě ukončit činnosti kartelové dohody v prosinci 2000. Navíc se jednak uvádí, že účastníci kartelové dohody přítomní této poslední schůzce byli společnosti „ABB, Alstom, Schneider/VA Tech, Melco a Toshiba“ a že nebyly přítomny společnosti Hitachi a Siemens, protože se k tomuto datu již neúčastnily činností kartelové dohody. Tato prohlášení tedy nepřisuzují žádnou zvláštní hodnověrnost prohlášením FEH a FES,