2

Skutkový základ sporu je uveden v bodech 3 až 30 napadeného rozsudku následovně: „3 Dne 18. března 2005 byl [AV] podroben vstupní lékařské prohlídce, aby mohl být přijat Komisí jako dočasný zaměstnanec na základě smlouvy na dobu určitou v období od 16. dubna 2005 do 15. dubna 2009. Při této prohlídce podepsal [AV] formulář, v němž bylo uvedeno, že kromě jisté formy dyslipidemie nevykazuje žádné osobní rizikové faktory, v minulosti neprodělal žádná onemocnění a neužívá žádné léky. 4 Pověřený lékař A, který provedl vstupní lékařskou prohlídku, vydal posudek o fyzické způsobilosti [AV] k výkonu činností, ohledně kterých měl být zaměstnán. 5 Dne 16. dubna 2005 nastoupil [AV] do pracovního poměru v Komisi a byl přidělen ke Společnému výzkumnému středisku (‚CCR‘) v Ispře (Itálie). 6 Dne 26. června 2005 diagnostikoval pověřený lékař lékařské služby v Ispře u [AV] psychiatrické onemocnění. Dne 21. července 2005 dotyčná osoba sdělila vedoucímu lékařské služby v Ispře, že se již přibližně 15 let s tímto onemocněním léčí. Kromě toho ze zprávy vyhotovené vedoucím lékařské služby v Ispře vyplývá, že [AV] během rozhovoru dne 5. prosince 2005 v odpovědi na otázku uvedl, že při vstupní lékařské prohlídce opomněl svou nemoc zmínit. 7 [AV] byl mnohokrát v pracovní neschopnosti, na což Komise reagovala dne 12. září 2008 vydáním rozhodnutí, kterým mu poskytla neplacené pracovní volno podle článku 16 pracovního řádu. 8 Dne 17. listopadu 2008 požádal právní zástupce [AV] o předložení věci výboru pro otázky invalidity. 9 Dopisem ze dne 16. února 2009 orgán oprávněný uzavírat pracovní smlouvy vyrozuměl [AV] o tom, že dne 4. února 2009 rozhodl o předložení jeho věci výboru pro otázky invalidity. 10 Dne 9. května 2009 dospěl výbor pro otázky invalidity jednomyslně k závěru, že [AV] se v důsledku svého psychiatrického onemocnění ocitl ve stavu úplné trvalé invalidity, která mu znemožňuje vykonávat činnost odpovídající jeho pracovnímu zařazení. 11 Dne 24. července 2009 oznámil vedoucí lékařské služby v Ispře právnímu zástupci [AV] závěry výboru pro otázky invalidity, rozhodnutí orgánu oprávněného uzavírat pracovní smlouvy ze dne 9. července 2009 o uplatnění výhrady týkající se zdravotního stavu [vůči AV] se zpětným účinkem ke dni jeho nástupu do pracovního poměru a rozhodnutí orgánu oprávněného uzavírat pracovní smlouvy ze dne 13. července 2009 o ukončení pracovního poměru [AV] z důvodu jeho trvalé invalidity a o odmítnutí nároku na příspěvek v invaliditě. 12 [AV] podal proti rozhodnutím ze dne 9. července 2009 a ze dne 13. července 2009 stížnost. V návaznosti na tuto stížnost orgán oprávněný uzavírat pracovní smlouvy tato rozhodnutí dne 5. února 2010 zrušil. 13 Dopisem ze dne 5. února 2010 vyzval orgán oprávněný uzavírat pracovní smlouvy [AV], aby se vyjádřil k tomu, že během vstupní lékařské prohlídky neoznámil ‚nemoc, kterou [byl stižen] přece již řadu let a se kterou se léčil i v době [kdy podepsal formulář při vstupní lékařské prohlídce]‘. 14 [AV] uvedl své stanovisko v dopise ze dne 15. února 2010, který byl upřesněn dopisem jeho právního zástupce ze dne 16. února 2010. [AV] mimo jiné uvedl, že v době konání vstupní lékařské prohlídky byl jeho zdravotní stav ‚optimální‘, že předtím pracoval ‚mnoho let v soukromých podnicích na pracovních místech spojených s odpovědností‘ a že v době přijetí do pracovního poměru pro něj bylo jeho onemocnění ‚pouhou vzpomínkou‘. 15 V interní zprávě ze dne 3. března 2010 sdělil vedoucí lékařské služby v Ispře, lékař B, generálnímu řediteli generálního ředitelství (GŘ) pro lidské zdroje a bezpečnost, že kdyby [AV] při vstupní lékařské prohlídce svou nemoc zmínil, vydali by lékaři posudek o ‚nezpůsobilosti k práci‘ na místě kvalifikovaného dělníka či o ‚způsobilosti k práci s výhradou‘ na ryze administrativním pracovním místě (dále jen ‚zpráva ze dne 3. března 2010‘). 16 Dne 12. dubna 2010 orgán oprávněný uzavírat pracovní smlouvy rozhodl o uplatnění výhrady týkající se zdravotního stavu [vůči AV] podle čl. 32 prvního pododstavce pracovního řádu se zpětným účinkem ke dni jeho přijetí do pracovního poměru a toto rozhodnutí v podstatě odůvodnil tím, že kdyby [AV] při vstupní lékařské prohlídce upozornil na své existující onemocnění, ‚byla by vůči němu uplatněna výhrada týkající se zdravotního stavu‘ (dále jen ‚rozhodnutí ze dne 12. dubna 2010‘). 17 Dne 16. dubna 2010 orgán oprávněný uzavírat pracovní smlouvy rozhodl o ‚ukončení pracovního poměru [AV] ke dni 30. dubna 2010‘ z důvodu jeho úplné invalidity a o odmítnutí nároku na příspěvek v invaliditě, jelikož tato jeho invalidita je ‚totožná s invaliditou, která byla předmětem výhrady týkající se zdravotního stavu‘ (dále jen ‚rozhodnutí ze dne 16. dubna 2010‘). 18 Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 31. března 2011 a zapsaným pod číslem F‑4/11 se [AV] domáhal zrušení rozhodnutí ze dne 12. dubna 2010 a ze dne 16. dubna 2010. 19 Rozsudkem ze dne 10. července 2012, AV v. Komise (F‑4/11, EU:F:2012:96, dále jen ‚rozsudek ze dne 10. července 2012‘) zrušil Soud rozhodnutí ze dne 12. dubna 2010, jakož i rozhodnutí ze dne 16. dubna 2010 v rozsahu, v němž byl posledně uvedeným rozhodnutím odmítnut nárok [AV] na příspěvek v invaliditě. 20 Soud konkrétně rozhodl, že ‚v konkrétním případě, kdy se po vstupní lékařské prohlídce ukáže, že zaměstnanec neodpověděl upřímně a vyčerpávajícím způsobem na otázky ohledně svého zdravotního stavu, které mu při této prohlídce položil pověřený lékař, může orgán oprávněný uzavírat pracovní smlouvy zrušit své původní rozhodnutí o neuplatnění výhrady týkající se zdravotního stavu a přijmout nové rozhodnutí s uplatněním této výhrady se zpětným účinkem‘. Soud dodal, že ‚[o]rgán oprávněný uzavírat pracovní smlouvy je nicméně povinen předtím postupovat v souladu s článkem 32 pracovního řádu, tj. zaprvé předložit případ pověřenému lékaři k vypracování posudku, v němž bude posouzena otázka, zda by uvedená nemoc nebo uvedené zdravotní postižení odůvodňovaly uplatnění výhrady týkající se zdravotního stavu v souvislosti s přijetím dotyčného do pracovního poměru, a zadruhé oznámit zaměstnanci rozhodnutí, které na základě tohoto posudku přijal, aby tak mohl zaměstnanec případně podat odvolání k výboru pro otázky invalidity‘. Podle Soudu totiž ‚takováto otázka, při jejímž posuzování je třeba určit, zda by tato nemoc nebo toto zdravotní postižení mohly vést k invaliditě nebo smrti zaměstnance v období pěti let ode dne jeho nástupu do pracovního poměru v orgánu, je otázkou lékařskou, jež spadá do výlučné pravomoci pověřeného lékaře a – v případě odvolání – výboru pro otázky invalidity‘ (rozsudek ze dne 10. července 2012, bod 34). 21 Soud dále rozhodl, že Komise byla oprávněna tvrdit, že [AV] neodpověděl upřímně a vyčerpávajícím způsobem na otázky, které mu při vstupní lékařské prohlídce položil pověřený lékař (rozsudek ze dne 10. července 2012, bod 36), ale že pověřenému lékaři ani výboru pro otázky invalidity nebyla předložena k posouzení konkrétní otázka, zda by v případě oznámení uvedené nemoci při vstupní lékařské prohlídce měla lékařská služba za to, že je tato nemoc jednou z těch, které vzhledem ke svým následkům vyžadují uplatnění výhrady týkající se zdravotního stavu (rozsudek ze dne 10. července 2012, body 37 až 40). Pokud jde konkrétně o zprávu ze dne 3. března 2010, Soud konstatoval, že Komise výslovně uvedla, že orgán oprávněný uzavírat pracovní smlouvy nepřijal rozhodnutí ze dne 12. dubna 2010 na základě této zprávy (rozsudek ze dne 10. července 2012, bod 39). 22 Dopisem ze dne 20. července 2012 Komise sdělila [AV], že dle jejího názoru ‚je za účelem správného plnění povinností vyplývajících z rozsudku [ze dne 10. července 2012] třeba znovu svolat výbor pro otázky invalidity, aby se mohl vyjádřit k otázce uvedené v bodech 37 [až] 40 odůvodnění rozsudku, tj. zda by nemoc [AV] oznámená při vstupní lékařské prohlídce odůvodňovala uplatnění výhrady týkající se zdravotního stavu‘. Týmž dopisem Komise vyzvala [AV], aby určil lékaře, který jej bude ve výboru pro otázky invalidity zastupovat. 23 Dne 7. února 2013 určil [AV] lékaře, který jej měl zastupovat ve výboru pro otázky invalidity. Poté, co v březnu 2013 určila svého lékaře Komise, se dne 30. dubna 2013 výbor pro otázky invalidity sešel. 24 Dopisem ze dne 16. prosince 2013 [AV] požádal lékaře, který zastupoval Komisi ve výboru pro otázky invalidity, aby mu zaslal závěry tohoto výboru a případně rozhodnutí orgánu oprávněného uzavírat pracovní smlouvy. 25 Dopisem ze dne 10. dubna 2014 předala Komise [AV] závěry výboru pro otázky invalidity, podle nichž by ‚pověřený lékař […] by býval navrhl [orgánu oprávněnému uzavírat pracovní smlouvy], aby uplatnil […] výhradu týkající se zdravotního stavu [v souladu s] článkem 32 pracovního řádu‘, kdyby [AV] při vstupní lékařské prohlídce svou nemoc oznámil. 26 Dopisem ze dne 10. dubna 2014 [AV] požádal Komisi, aby odůvodnila zpoždění, k němuž došlo před oznámením závěrů výboru pro otázky invalidity, a aby mu sdělila, zda orgán oprávněný uzavírat pracovní smlouvy přijal v návaznosti na uvedené závěry nějaké rozhodnutí. 27 Dne 16. září 2014 rozhodla Komise, že [vůči AV] uplatní výhradu týkající se zdravotního stavu podle článku 32 pracovního řádu na období pěti let ode dne jeho nástupu do pracovního poměru dočasného zaměstnance, tj. dne 16. dubna 2005, a že mu nepřizná příspěvek v invaliditě, jelikož tato jeho invalidita je totožná s invaliditou, která je předmětem výhrady týkající se zdravotního stavu (dále jen ‚sporné rozhodnutí‘). 28 Dne 22. prosince 2014 [AV] podal proti spornému rozhodnutí stížnost na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropské unie. Kromě toho [AV] ‚na základě závěrů výboru pro otázky invalidity ze dne 30. dubna 2013‘ žádal o přerušení svého pracovního poměru a o přiznání příspěvku v invaliditě. Konečně žádal náhradu újmy ve výši 50000 eur za porušení čl. 41 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie. 29 Rozhodnutím ze dne 21. dubna 2015 Komise stížnost [AV] zamítla. 30 Dne 22. června 2015 podal [AV] žádost o poskytnutí bezplatné právní pomoci na základě článku 110 jednacího řádu za účelem podání žaloby proti spornému rozhodnutí. Usnesením předsedy Soudu ze dne 9. září 2015 byla [AV] poskytnuta bezplatná právní pomoc.“