ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

V případě kladné odpovědi na tři předchozí otázky (nebo některou z nich) a výkladu, že rozhodnutí zaměstnavatele propustit pracovníka, do té doby řádně vykonávajícího práci, pouze proto, že je ve stavu dočasné pracovní neschopnosti – na neurčitou dobu – v důsledku pracovního úrazu, došlo v době, kdy se léčil a pobíral dávky sociálního pojištění, spadá do působnosti nebo pod ochranu některých nebo některého z článků Listiny základních práv Evropské unie, může vnitrostátní soud tyto články použít pro vyřešení sporu mezi jednotlivci, a to proto, že – v závislosti na tom, zda se jedná o „právo“ nebo „zásadu“ – mají horizontální účinek nebo na základě „zásady konformního výkladu“? Pro případ záporné odpovědi na předchozí čtyři otázky se formuluje pátá otázka:
CS Úřední věstník Evropské unie C 354/24

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná The Labout Court, Ireland (Irsko) dne 13. srpna 2015 – Dr David L. Parris v. Trinity College Dublin, Higher Education Authority, Department of Public Expenditure and Reform, Department of Education and Skills

(Věc C-443/15)

(2015/C 354/26)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

The Labout Court, Ireland

Účastníci původního řízení

Odvolatel: Dr David L. Parris

Odpůrci: Trinity College Dublin, Higher Education Authority, Department of Public Expenditure and Reform, Department of Education and Skills

Předběžné otázky

1) Je použití pravidla v rámci systému oborového zaopatření, které podmiňuje výplatu vdoveckého důchodu pozůstalému registrovanému partnerovi osoby, která byla účastníkem takového systému, v případě úmrtí posledně jmenovaného tím, že dotčený účastník a jeho pozůstalý registrovaný partner uzavřeli před dovršením 60 let věku účastníka daného systému registrované partnerství, v případě, kdy jim vnitrostátní právní předpisy umožnily uzavření takového partnerství až poté, co účastník dovršil 60 let věku, a kdy dotčený účastník a jeho registrovaný partner založili před uvedeným datem stabilní partnerství, diskriminací z důvodu sexuální orientace, která je v rozporu s článkem 2 směrnice 2000/78/ES (1)?

V případě záporné odpovědi na první otázku,

2) Je diskriminací z důvodu věku, která je v rozporu s článkem 2 ve spojení s čl. 6 odst. 2 směrnice 2000/78/ES, podmiňuje-li poskytovatel dávek v rámci systému oborového zaopatření nárok na vdovecký důchod pro pozůstalého registrovaného partnera osoby, která byla účastníkem daného systému, v případě úmrtí posledně jmenovaného tím, že daný účastník a jeho registrovaný partner uzavřeli registrované partnerství před dovršením 60 let věku účastníka, pokud: a) věková hranice, kdy dotyčný účastník musí nejpozději uzavřít registrované partnerství, není kritériem v pojistně matematických výpočtech, a b) vnitrostátní právní předpisy neumožňovaly účastníkovi systému a jeho registrovanému partnerovi uzavřít registrované partnerství před dovršením 60 let věku daného účastníka, přičemž tento účastník a jeho registrovaný partner založili před tímto datem stabilní partnerství?

V případě záporné odpovědi na druhou otázku,

3) Bylo by diskriminací, která je v rozporu s článkem 2 ve spojení s čl. 6 odst. 2 směrnice 2000/78/ES, pokud by omezení nároků v rámci systému oborového zaopatření popsaná v první či druhé otázce vyplývala ze společného účinku věku a sexuální orientace účastníka systému?

(1) Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16).
CS Úřední věstník Evropské unie C 381/18

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 3. září 2015 – Jean-Michel Adrien, Frédéric Baron, Catherine Blanchin, Marc Bouillaguet, Anne-Sophie Chalhoub, Denis D'Ersu, Laurent Gravière, Vincent Cador, Roland Moustache, Jean-Richard de la Tour, Anne Schneider, Bernard Stamm a Éléonore von Bardeleben v. Premier ministre, Ministre des finances et des comptes publics a Ministre de la décentralisation et de la fonction publique

(Věc C-466/15)

(2015/C 381/22)

Jednací jazyk: francouzština

Předkládající soud

Conseil d'État

Účastníci původního řízení

Navrhovatelé: Jean-Michel Adrien, Frédéric Baron, Catherine Blanchin, Marc Bouillaguet, Anne-Sophie Chalhoub, Denis D'Ersu, Laurent Gravière, Vincent Cador, Roland Moustache, Jean-Richard de la Tour, Anne Schneider, Bernard Stamm a Éléonore von Bardeleben

Odpůrci: Premier ministre, Ministre des finances et des comptes publics a Ministre de la décentralisation et de la fonction publique

Předběžná otázka

Je vnitrostátní právní úprava umožňující úředníkovi přidělenému k orgánu Evropské unie zvolit si po dobu svého přidělení mezi pozastavením odvodů do důchodového systému státu svého původu, kdy by se na důchod vyplácený z tohoto systému uplatnil plný souběh s důchodovými výhodami plynoucími z přidělení, a pokračováním v těchto odvodech, kdy by byla výše důchodu vypláceného z tohoto systému omezena tak, aby celková výše důchodu, včetně důchodu, na který získal nárok v rámci systému, do něhož funkce, která je předmětem přidělení, spadá, nepřekračovala výši, na kterou by měl nárok, kdyby nedošlo k přidělení, v rozporu s povinnostmi plynoucími z článku 45 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládaného ve světle článku 48 téže smlouvy a zásady loajální spolupráce uvedené v článku 4 Smlouvy o Evropské unii?
—

Správní rada společnosti SACE SpA jednala zcela podobně jako jiné soukromé hospodářské subjekty, které s ohledem na vysokou míru nejistoty a naléhavosti, kterou představovala situace na trhu v roce 2009, přikročily k podobným kapitálovým injekcím do svých dceřiných společností, a to navzdory neexistenci prognóz budoucích peněžních toků, které by z účetního hlediska podpořily očekávání jejich ziskovosti přinejmenším v dlouhodobém horizontu. Tato objektivní situace vyplývající z jednoduchého pozorování dynamiky trhu k určitému datu měla mít přednost před jakoukoli teoretickou či spekulativní úvahou v rámci uplatnění kritéria soukromého investora v tržním hospodářství ze strany Komise. Mimoto v rozhodnutí se neuvádí jediný konkrétní případ soukromé společnosti působící v běžných tržních podmínkách, která by čelila vážným obtížím v souvislosti s krizí a vstoupila do likvidace na základě rozhodnutí svých akcionářů, než aby byla rekapitalizována. Tribunál každopádně nevysvětlil, proč byla společnost SACE povinna posoudit ex ante budoucí ziskovost společnosti SACE BT a předat Komisi příslušné předběžné poznatky pro posouzení, když ze situace na trhu vyplynulo, že soukromí investoři tak neučinili. Konečně vzhledem k tomu, že Komise měla v průběhu formálního vyšetřovacího řízení za to, že nemusí s náležitou péčí posuzovat argumenty vznesené společností SACE za účelem uplatnění empirického kritéria v kontextu kritéria soukromého investora v tržním hospodářství, se Tribunál dopustil pochybení, když prohlásil, že Komise je mohla oprávněně zamítnout vzhledem k teoretické možnosti, že kapitálové transakce prováděné soukromými subjekty rovněž mohly být v nesouladu s kritériem soukromého investora v tržním hospodářství, neboť obsahují prvky podpory.
3)

V případě záporné odpovědi na předchozí otázku musí být odst. 2 a 3 čl. 3 směrnice 2001/42/ES, vykládané s ohledem na desátý „bod odůvodnění“ téže směrnice, podle kterého „všechny plány a programy, které podle směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin vyžadují posouzení, mohou mít významný vliv na životní prostředí a měly by zpravidla podléhat systematickému posouzení vlivů na životní prostředí“, vykládány v tom smyslu, že brání takovým právním předpisům, jako jsou vnitrostátní právní předpisy, které osvobozují od automatického a povinného podrobení strategickému posuzování vlivů na životní prostředí všechny projekty rozvoje nových či stávajících rozšiřujících se městských oblastí, které se dotýkají plochy do 40 hektarů, nebo projekty obnovy nebo rozvoje městských oblastí v rámci stávajících městských oblastí, které se dotýkají plochy do 10 hektarů, i když vzhledem k možným dopadům na lokality pro ně již bylo považováno za nezbytné posouzení dopadů podle článků 6 a 7 směrnice 92/43/EHS?
CS Úřední věstník Evropské unie C 381/12

Kasační opravný prostředek podaný dne 9. července 2015 Changshu City Standard Parts Factory, Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 29. dubna 2015 ve spojených věcech T-558/12 a T-559/12, Changshu City Standard Parts Factory a Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd v. Rada Evropské unie

(Spojené věci C-376/15 P a C-377/15 P)

(2015/C 381/15)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Changshu City Standard Parts Factory, Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd (zástupci: R. Antonini, advokát, E. Monard, advokát)

Další účastníci řízení: Rada Evropské unie, Evropská komise, European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI)

Návrhová žádání

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhují, aby Soudní dvůr:

1) zrušil rozsudek Tribunálu ve spojených věcech T-558/12 a T-559/12 Changshu City Standard Parts Factory a Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd v. Rada Evropské unie;

2) vyhověl návrhovým žádáním navrhovatelek v podání k Tribunálu a zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 924/2012 ze dne 4. října 2012, kterým se mění nařízení (ES) č. 91/2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky (1), v rozsahu, v němž se týká navrhovatelek;

3) uložil Radě náhradu nákladů řízení před Tribunálem a Soudním dvorem včetně nákladů vynaložených navrhovatelkami;

4) uložil dalším účastníkům řízení, že ponesou vlastní náklady řízení.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Navrhovatelky tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, zejména pokud jde o pojem „veškeré [srovnatelné] vývozní transakce“ a vztah mezi dotčenými ustanoveními, když nesprávně vyložil čl. 2 odst. 10 a čl. 2 odst. 11 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (2) a články 2.4 a 2.4.2 Dohody o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu 1994; a uložil navrhovatelkám nést nepřiměřené důkazní břemeno.

Navrhovatelky dále tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když špatně vyložil čl. 2 odst. 10 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství a článek 2.4 Dohody o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu 1994, nevyjádřil se k určitým argumentům navrhovatelek a dopustil se nesprávného právního posouzení při posouzení požadavku na uvedení odůvodnění podle článku 296 SFEU.

(1) Úř. věst. L 275, s. 1.

(2) Úř. věst. L 343, s. 51.
—

Zrušit tu část rozsudku, v níž se zamítá žalobní důvod, podle kterého nelze klub Evropa přičítat společnosti Trame (a to ani) za období od 9. října 2000 do 19. září 2002, jakož i tu část rozsudku, která se týká sankce uložené navrhovatelce (body 3 a 4 výroku), a tudíž vyhovět příslušným návrhovým žádáním již předloženým v rámci řízení v prvním stupni před Tribunálem, a to i pokud jde o pokutu; podpůrně zrušit výše uvedené části rozsudku a vrátit věc Tribunálu k rozhodnutí o tomto bodě, s přihlédnutím k poznatkům poskytnutým Soudním dvorem;
3

Napadený rozsudek Tribunálu je navíc založen na zkreslení skutkových okolností a důkazů, jakož i na nesprávném výkladu a zneužití pravomoci Tribunálu, který řádně neposoudil dostupné skutkové poznatky okolností ani správně neuplatnil právo v rámci druhého žalobního důvodu, založeného na porušení článku 8 nařízení (ES) č. 207/2009 (1). Pokud by Tribunál respektoval základní právní zásady, zahrnující právo na spravedlivý proces a povinnost odůvodnit rozhodnutí, musel by vyhovět žalobě, která mu byla předložena. Tím spíše, že Tribunál potvrdil rozhodnutí odvolacího senátu, přestože velmi dobře věděl, že základ těchto rozhodnutí, tedy existence národní ochranné známky v okamžiku přijetí rozhodnutí napadeného před Tribunálem zapsané v Beneluxu a ve Francii nebyla odpůrkyní prokázána, a dokonce ani tvrzena. Tribunál tedy porušil čl. 8 odst. 1 nařízení č. 207/2009, jakož i čl. 53 odst. 1 nařízení č. 207/2009 v tom smyslu, že uplatnil chybná právní kritéria, jelikož měl za to, že zápisy ochranné známky navrhovatelky mají být zrušeny na základě starší ochranné známky zapsané v Beneluxu a ve Francii.
2.

Bez ohledu na zodpovězení otázek 1a a 1b: Má být čl. 6 odst. 1 písm. d) směrnice Rady 2004/114/ES ze dne 13. prosince 2004 o podmínkách přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem studia, výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby v tom smyslu, že členské státy opravňuje k tomu, aby za takových skutkových okolností, jaké nastaly v projednávané věci, kdy státní příslušnice třetího státu pocházející z Íránu, která získala svůj vysokoškolský diplom v Íránu na Sharif University of Technology (Teherán), zaměřené na technické vědy, strojírenství a fyziku, žádá o vstup za účelem přijetí do doktorandského studia týkajícího se výzkumu v oblasti bezpečnosti informačních technologií v rámci projektu „Důvěryhodné vestavěné a mobilní systémy“, zejména vývoje účinných ochranných mechanismů pro chytré telefony, zamítly vstup na jejich území s odůvodněním, že nelze vyloučit, že schopnosti získané v souvislosti s tímto výzkumných projektem by mohly být v Íránu zneužity, například za účelem získání důvěrných informací v západních zemích, za účelem vnitrostátní represe nebo obecně v souvislosti s porušováním lidských práv?
6.

Navrhovatelka zejména zdůrazňuje, že pokud by Tribunál správně uplatnil rozsudek Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli v. OHIM, došel by k závěru, že napadená ochranná známka získala rozlišovací způsobilosti užíváním, a v důsledku toho by zrušil rozhodnutí odvolacího senátu v tomto bodě.
2)

Je třeba čl. 1 odst. l směrnice 93/13/EHS vykládat ve smyslu, že do působnosti této směrnice spadají pouze smlouvy uzavřené mezi obchodníky a spotřebiteli, jejichž předmětem je prodej zboží nebo poskytování služeb, nebo ve smyslu, že do působnosti uvedené směrnice spadají i akcesorické smlouvy (smlouva o záruce, smlouva o ručení) k úvěrové smlouvě, ze které má prospěch obchodní společnost, které uzavřely fyzické osoby, jež nemají žádnou spojitost s činností obchodní společnosti a jednaly pro účely, které nespadají do jejich obchodní činnosti, s ohledem na to, že zpočátku byli žalobci fyzickými osobami jednajícími jako ručitelé hlavního dlužníka – právnická osoba, jejímž správcem byl žalobce – v souvislosti se smlouvou o úvěru uzavřenou s žalovanou v postavení věřitele, avšak následně dotčená smlouva byla změněna a původní dlužník, jehož správcem byl žalobce, uskutečnil se souhlasem žalované v postavení věřitele novaci úvěru s jinou právnickou osobou, jejímiž správci není ani jeden ze žalobců, ale zavázali se v postavení ručitelů ve prospěch nového dlužníka, který je právnickou osobou, k povinnosti, jež je předmětem novace, vůči tomuto novému dlužníkovi?
CS Úřední věstník Evropské unie C 7/11

Žaloba podaná dne 30. října 2015 – Evropská komise v. Maltská republika

(Věc C-557/15)

(2016/C 007/18)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Hermes, K. Mifsud-Bonnici, zmocněnci)

Žalovaná: Maltská republika

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— prohlásil, že Maltská republika přijetím režimu odchylky, kterým je umožněn odchyt sedmi druhů volně žijících pěnkavovitých (pěnkavy obecné Fringilla coelebs, konopky obecné Carduelis cannabina, stehlíka obecného Carduelis carduelis, zvonka zeleného Carduelis chloris, dlaska tlustozobého Coccothraustes coccothraustes, zvonohlíka zahradního Serinus serinus a čížka lesního Carduelis spinus), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 písm. a), čl. 5 písm. e) a čl. 8 odst. 1 spolu s přílohou IV bodem a), ve spojení s čl. 9 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků (1);

— uložil Maltské republice náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Malta zavedla v roce 2014 režim odchylky, kterým byl umožněn odchyt sedmi druhů volně žijících pěnkavovitých a kterým byly povoleny sezóny odchytu v letech 2014 a 2015.

Směrnice 2009/147 ukládá členským státům povinnost, aby zakázaly odchyt a držení volně žijících ptáků, kteří nejsou uvedeni v příloze II, jako jsou dotyční pěnkavovití, a jakýkoliv odchyt volně žijících ptáků nevýběrovými způsoby, jako jsou pasti nebo sítě. Jakákoliv výjimka z těchto zákazů podléhá přísným podmínkám stanoveným v článku 9 směrnice.

Komise má za to, že režim odchylky, který zavedla Malta a který umožňuje odchyt sedmi druhů pěnkavovitých, není v souladu s čl. 5 písm. a), čl. 5 písm. e) a čl. 8 odst. 1 spolu s přílohou IV bodem a) směrnice.

Komise má za to, že Malta nedoložila, že jsou splněny podmínky výjimky stanovené v čl. 9 odst. 1 směrnice. Zaprvé, Malta neprokázala neexistenci jiného uspokojivého řešení, jak je vyžadováno v úvodní větě čl. 9 odst. 1 směrnice. Zadruhé, režim odchylky, který Malta zavedla, neodůvodňuje tvrzenou neexistenci jiných uspokojivých řešení. Zatřetí, Malta neprokázala, že povolená činnost představuje „rozumné využívání“ ve smyslu čl. 9 odst. 1 písm. c) směrnice. Začtvrté, Malta neprokázala dodržení požadavku stanoveného v čl. 9 odst. 1 písm. c) směrnice, podle kterého se může výjimka týkat pouze „malého množství“ ptáků. Zapáté, Malta nedoložila, že k povolení došlo za „přísně kontrolovaných podmínek“, jak je vyžadováno v čl. 9 odst. 1 písm. c) směrnice.

(1) Úř. věst. L 20, s. 7.
—

zcela nebo zčásti zrušil čl. 1 odst. 1 písm. c) a odst. 2 písm. f), čl. 2 odst. 1 písm. c) a e), čl. 2 odst. 2 písm. c) a e) rozhodnutí Komise ze dne 5. prosince 2012 ve věci COMP/39437 – Katodové trubice pro obrazovky televizorů a počítačové monitory (dále jen „rozhodnutí“), v rozsahu, v němž se týkají společnosti KPNV, případně snížil pokuty uložené společnosti KPNV v čl. 2 odst. 1 písm. c) a e) a v čl. 2 odst. 2 písm. c) a e) rozhodnutí;
2.

Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál by měl přiznat společnostem Panasonic a MTPD stejnou úlevu, která může být přiznána společnosti Toshiba Corporation („Toshiba“) v rámci jakéhokoli opravného prostředku, který může podat ve vztahu k období, v rámci kterého byla tato společnost spolu se společnostmi Panasonic a MTPD shledána společně a nerozdílně odpovědnou. V rozsudku T-104/13, Toshiba v. Komise, Tribunál rozhodl, že z případného zrušení nebo změny rozhodnutí ohledně přičitatelnosti protiprávního jednání společného podniku MTPD společnosti Panasonic bude mít rovněž prospěch společnost Toshiba. V důsledku toho společnost Panasonic tvrdí, že pokud by společnost Toshiba dosáhla toho, že by Soudní dvůr zrušil rozsudek Tribunálu v rozsahu, v němž posledně uvedený soud nezrušil rozhodnutí nebo nezrušil či nesnížil pokutu ve vztahu k období, v rámci kterého byla společnost Toshiba spolu se společnostmi Panasonic a MTPD shledána společně a nerozdílně odpovědnou, Tribunál by také pochybil tím, kdyby nepřiznal společnostem Panasonic a MTPD stejnou úlevu jaká by byla přiznána společnosti Toshiba.
CS Úřední věstník Evropské unie C 27/19

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené království) dne 13. listopadu 2015 – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs v. British Film Institute

(Věc C-592/15)

(2016/C 027/23)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Účastníci původního řízení

Žalobci: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs v British Film Institute

Žalovaný: British Film Institute

Předběžné otázky

1) Je v případě neexistence vnitrostátní právní úpravy provádějící směrnici znění čl. 13 bodu A odst. 1 písm. n) šesté směrnice a konkrétně slovní spojení „určité kulturní služby“ dostatečně jasné a přesné, tak aby měl článek 13 bod A odst. 1 písm. n) přímý účinek a osvobozoval poskytování těchto kulturních služeb v případě, že jsou poskytovány veřejnoprávními subjekty nebo jinými kulturními subjekty, jako je tomu u služeb poskytovaných žalovaným v projednávané věci?

2) Ponechává znění čl. 13 bod A odst. 1 písm. n) šesté směrnice a konkrétně slovní spojení „určité kulturní služby“ členským státům prostor pro uvážení při jeho aplikaci prostřednictvím právních prováděcích předpisů, a pokud ano, jaký prostor pro uvážení?
CS Úřední věstník Evropské unie C 27/19

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice Qeen's Bench Division (Administrative Court) (Spojené království) dne 13. listopadu 2015 – The Gibraltar Betting and Gaming Association Limited v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Her Majesty's Treasury

(Věc C-591/15)

(2016/C 027/22)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice Qeen's Bench Division (Administrative Court)

Účastníci původního řízení

Žalobce: The Gibraltar Betting and Gaming Association Limited

Žalovaní: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Her Majesty's Treasury

Předběžné otázky

1) Pro účely článku 56 SFEU a ve světle ústavněprávního vztahu mezi Gibraltarem a Spojeným královstvím: 1.1. Je třeba na Gibraltar a Spojené království pro účely unijního práva pohlížet, jako kdyby byly součástí jediného členského státu, čímž se článek 56 SFEU neuplatní, leda v rozsahu, ve kterém se může uplatnit na vnitřní opatření? 1.2. Podpůrně, má Gibraltar v rámci Unie s ohledem na čl. 355 odst. 3 SFEU ústavněprávní status území nezávislého na Spojeném království, a je tudíž třeba pro účely článku 56 SFEU na poskytování služeb mezi Gibraltarem a Spojeným královstvím pohlížet jako na obchod uvnitř Unie? 1.3. Podpůrně, je třeba na Gibraltar pohlížet jako na třetí zemi nebo území s tím účinkem, že se unijní právo použije v souvislosti s obchodem mezi nimi pouze za okolností, kdy se použije ve vztahu mezi členským státem a nečlenským státem? 1.4. Podpůrně, je třeba pro účely článku 56 SFEU pohlížet na ústavněprávní vztah mezi Gibraltarem a Spojeným královstvím nějakým jiným způsobem?

2) Představují vnitrostátní opatření v oblasti zdanění, která vykazují takové znaky jako opatření v rámci nového daňového režimu, omezení práva na volný pohyb služeb pro účely článku 56 SFEU?
9.

Napadené rozhodnutí je v rozporu se zásadou nezbytnosti a zásadou proporcionality. Napadené rozhodnutí vzhledem k tomu, že Maďarsko – na rozdíl od původního návrhu Komise – nebylo začleněno do skupiny členských států, které jsou příjemci pomoci, postrádá odůvodnění, proč stanoví relokaci 120 000 žadatelů o mezinárodní ochranu. S ohledem na to, že v napadeném rozhodnutí není stanovena žádná relokace z Maďarska, je původně navržený počet 120 000 žadatelů svévolný a odtržený jak od situace popsané v návrhu Komise, tak od situace, kterou bylo skutečně třeba řešit. Je nepřijatelné – zejména vzhledem k tomu, že jde o dočasné opatření přijaté podle čl. 78 odst. 3 SFEU – aby rozhodnutí o konečné relokaci téměř poloviny žadatelů spadajících do jeho působnosti záviselo na budoucích okolnostech.