STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

JULIANE KOKOTT

přednesené dne 18. listopadu 2003( )

Věc C-304/01

Španělské království

proti

Komisi Evropských společenství

„Rybolov – Nařízení (ES) č. 1162/2001 – Obnova populace štikozubce obecného – Kontrola činností rybářských plavidel – Právní základ – Zásada zákazu diskriminace – Povinnost uvést odůvodnění“





I – Úvod

1. Předmětem tohoto řízení je žaloba na zrušení nařízení Komise (ES) č. 1162/2001 ze dne 14. června 2001( ) (dále jen „napadené nařízení nebo nařízení č. 1162/2001“) podaná Španělským královstvím. Napadené nařízení zavádí opatření pro obnovu populace štikozubce obecného v podoblastech ICES( ) III, IV, V, VI a VII a divizích ICES VIII a, b, d, e, jakož i související podmínky kontroly činností rybářských plavidel.

2. Podle Španělského království se napadené nařízení opírá o nesprávný právní základ a jeho přijetí bylo v pravomoci nikoli Komise Evropských společenství, ale Rady Evropské unie. Kromě toho čl. 2 odst. 2 nařízení č. 1162/2001 porušuje zásadu zákazu diskriminace stanovením výjimečného režimu pro některé lodi. Španělské království dále uvádí porušení povinnosti uvést odůvodnění tím, že Komise opomenula uvést důvody zavedení tohoto výjimečného režimu.

II – Skutkový stav a právní rámec

3. Politika Společenství v oblasti ochrany a využití rybářských zdrojů spočívá v každoročním stanovení „celkových dovolených úlovků“ (TAC, též anglický výraz „total allowable catches“). TAC se stanoví pro každý druh ryb a každou oblast rybolovu na základě vědeckých expertiz. TAC jsou rozděleny kvótami mezi členské státy.

4. Tato politika zachovává tradici takového řízení rybolovu, jaké existovalo v době, kdy byly stanoveny základy společné rybářské politiky nařízením Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení zdrojů rybolovu( ). Později bylo nařízení č. 170/83 nahrazeno nařízením Rady (EHS) č. 3760/92 ze dne 20. prosince 1992 o zavedení režimu Společenství pro rybolov a akvakulturu( ) (dále jen „nařízení č. 3760/92“).

5. Nařízení č. 3760/92 pokládá základní zásady rybolovu ve Společenství. Zavádí zejména následná opatření pro všechna loviště ryb nebo skupinu lovišť: stanovení zón, kde je rybářská činnost zakázána nebo omezena, vymezení procenta využití, stanovení množstevních omezení pro úlovky, omezení doby pobytu na moři, včetně, v případě nutnosti, vzdálenosti oblastí rybolovu, stanovení počtu a druhu lodí s povolením rybolovu, stanovení technických opatření týkajících se rybářského nářadí a jeho způsobu použití, stanovení velikosti nebo minimální váhy jednotlivých úlovků a zavedení opatření na podporu, včetně opatření hospodářského charakteru, na podporu selektivního rybolovu. Nařízení č. 3760/92 bylo nahrazeno nařízením (ES) č. 2371/2002( ), které vstoupilo v platnost dne 1. ledna 2003.

6. Poté, co ICES upozornila v listopadu 2000 na úbytek populace štikozubce obecného, Rada i Komise usoudily na zasedání Rady rybolovu ve dnech 14. a 15. prosince 2000, že je naléhavé vypracovat plán obnovy zmíněné populace. Dne 14. června 2001 přijala Komise napadené rozhodnutí na základě článku 15 nařízení č. 3760/92, které uvádí:

„1. V případě vážných a nepředvídatelných narušení, která mohou ohrozit zachování zdrojů, Komise, na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu, přijme nezbytná opatření, jež nemohou trvat déle než šest měsíců. Opatření se oznámí členským státům a Evropskému parlamentu a jsou okamžitě proveditelná.

2. Byla-li Komisi předložena žádost členským státem, rozhodne ve věci do deseti pracovních dnů.

3. Členské státy mohou předložit Radě rozhodnutí Komise podle odstavce 1 ve lhůtě deseti pracovních dnů ode dne oznámení rozhodnutí.

4. Rada může kvalifikovanou většinou přijmout odlišné rozhodnutí ve lhůtě jednoho měsíce.“

7. Ve čtvrtém bodě odůvodnění uvádí nařízení č. 1162/2001:

„(4) bezodkladným požadavkem je snížení úlovků nedospělého štikozubce obecného:

– stanovením všeobecného zvětšení velikosti ok vlečných sítí používaných k odlovu štikozubce obecného, přičemž je nutné odchýlit se od podmínek týkajících se velikosti ok vlečných lovných zařízení stanovených v přílohách I a II nařízení Rady (ES) č. 850/98 ze dne 30. března 1998 o zachování rybolovných zdrojů pomocí technických opatření na ochranu nedospělých mořských živočichů( ), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 973/2001( ), a

– vymezením zeměpisných oblastí s vysokým výskytem nedospělého štikozubce obecného, v nichž bude rybolov vlečnými sítěmi povolen výhradně pomocí lovných zařízení s velkými oky,

– definováním dodatečných podmínek, jimiž se zajistí, že jsou sníženy úlovky nedospělého štikozubce obecného do vlečných sítí vlečených pomocí výložníků na bocích plavidla.“

8. Podle znění článku 1 se nařízení č. 1162/2001 vztahuje na rybářská plavidla pohybující se v podoblastech ICES V a VI, v divizích ICES VII b, c, f, g, h, j, k, a v divizích ICES VIII a, b, d, e( ).

9. Článek 2 napadeného nařízení uvádí:

„1. Bez ohledu na podmínky stanovené v čl. 4 odst. 4 a v článku 15 nařízení (ES) č. 850/98 nesmí podíl uloveného štikozubce obecného (Merluccius merluccius) uchovávaného na palubě všech plavidel s vlečným zařízením o velikosti ok v rozmezí od 55 do 99 mm přesahovat 20 %, hmotnostních, celkových úlovků mořských živočichů uchovávaných na palubě.

2. Podmínky stanovené v odstavci 1 se nevztahují na plavidla, jejichž celková délka je nižší než 12 m a která se vracejí do přístavu do 24 hodin po posledním vyplutí z přístavu.“

10. V článcích 3 a 4 uvádí napadené nařízení sítě, jejichž používání je zakázáno. Článek 5 definuje určité zeměpisné oblasti a podmínky, za kterých je rybolov povolen. Nařízení obsahuje také prováděcí a kontrolní ustanovení.

11. Španělské království využilo možnosti, kterou jí poskytuje čl. 15 odst. 3 nařízení č. 3760/92, a předložilo dne 22. června 2001 Radě návrh na změnu nařízení č. 1162/2001, který spočíval ve zrušení čl. 2 odst. 2 tohoto nařízení. Návrh byl Radou na zasedání dne 20. července 2001 zamítnut.

12. Španělské království tedy podalo dne 2. srpna 2001 žalobu na zrušení nařízení č. 1162/2001.

III – Návrhy účastníků řízení

13. Španělské království žádá Soudní dvůr, aby:

1) zrušil nařízení č. 1162/2001;

2) uložil žalovanému orgánu náhradu nákladů řízení.

14. Komise žádá Soudní dvůr, aby:

1) zamítl žalobu jako neopodstatněnou;

2) uložil žalobci uhradit náklady řízení.

IV – Argumentace účastníků řízení a posouzení

A – K žalobním důvodům týkajícím se nesprávného právního základu a nepříslušnosti Komise

1. Španělské království

15. Podle Španělského království vychází nařízení z nesprávného právního základu. Článek 15 odst. 1 nařízení č. 3760/92 požaduje následující podmínky, aby Komise mohla přijmout uvedená opatření: musí existovat vážná a nepředvídatelná narušení, která mohou ohrozit zachování zdrojů; opatření musí být nezbytná a nemohou trvat déle než šest měsíců; musí být sdělena členským státům a Parlamentu a musí být okamžitě použitelná. V projednávaném případě nebyly všechny tyto podmínky splněny.

16. Přestože se populace štikozubce obecného nachází v kritické situaci, jak potvrdila Rada „Rybolov“ na zasedání ve dnech 14. a 15. prosince 2000, podmínka nezbytnosti opatření není splněna. Pravomoc, kterou Komisi poskytuje článek 15 nařízení č. 3760/92, umožňuje přijetí naléhavých a výjimečných opatření pro boj proti vážným narušením. Avšak opatření přijatá Komisí v napadeném nařízení nebyla ani naléhavá ani výjimečná.

17. Nařízení č. 1162/2001 bylo přijato Komisí až dne 14. června 2001, zatímco Rada „Rybolov“ požadovala jeho přijetí už 15. prosince 2000. Komise tak čekala šest měsíců s přijetím opatření, která byla teoreticky naléhavá pro zmírnění závažné a nepředvídané situace. To prokazuje, že se ve skutečnosti nejednalo o naléhavé opatření a že Rada mohla v průběhu této doby zakročit. V této souvislosti je dobré si připomenout, že obecně právní příslušnost v oblasti rybolovu přísluší podle článku 37 Smlouvy o ES Radě a že čl. 15 odst. 1 nařízení č. 3760/92 je výjimkou odůvodněnou naléhavostí. Pokud zde naléhavost schází, mají být příslušná opatření přijímána Radou v souladu s obecným pravidlem článku 4 nařízení č. 3760/92. Aby opravdu ochránila ohrožené zdroje, měla Komise zpočátku přijmout jiná opatření, např. úplný zákaz rybolovu v určitých oblastech. Přijatá opatření nemohla dosáhnout sledovaného cíle.

18. Článek 15 nařízení č. 3760/92 stanoví, že opatření nemohou trvat déle než šest měsíců. Avšak napadené nařízení neobsahuje ustanovení omezující jeho dobu použitelnosti, takže má časově neomezenou použitelnost. Tento rozpor ve vztahu k článku 15 nařízení č. 3760/92 umožňuje dojít k závěru, že tento článek není dostatečným právním základem pro přijetí napadeného znění.

2. Komise

19. Ve své žalobní odpovědi Komise uvádí, že z hlediska biologického je nejlepším způsobem obnovy populace zakázat jakýkoli rybolov. Je však třeba vzít v úvahu, že treska a štikozubec obecný se vyskytují ve smíšených lovištích ryb, takže případný naprostý zákaz by znamenal také zákaz rybolovu velkého počtu jiných druhů. Uzavření lovišť ryb by mělo závažné sociální a ekonomické následky. Bylo tedy třeba najít alternativu pro snížení tlaku vyvíjeného na populace tresky a štikozubce obecného na jedné straně a pro udržení rybolovu ostatních druhů v rozumné míře na straně druhé.

20. Článek 15 nařízení č. 3760/92 poskytuje Komisi široké rozpětí pro posouzení a možnost jednání. Komisi přísluší určit, zda existují vážná a nepředvídatelná narušení, která mohou ohrozit zachování zdrojů, a následně zhodnotit hospodářskou a vědeckou situaci jako celek. Toto ustanovení ukládá Komisi přijmout nezbytná opatření zahrnující jakýkoli druh opatření považovaný za nezbytný vzhledem k okolnostem. Článek 15 nemluví v žádném případě o naléhavých a výjimečných opatřeních, jak uvádí Španělské království. Podle Komise jsou přijatá opatření nezbytná z důvodů zvládnutí kritické situace týkající se populace štikozubce obecného.

21. Podle Komise je velmi jednoduché vysvětlit a odůvodnit dobu, kterou Komise potřebovala k přijetí nařízení. V listopadu 2000 byla seznámena s kritickou situací populace štikozubce obecného v uvedených oblastech. Aby mohlo být přijato nařízení s příslušnými opatřeními, musela Komise svolat dvě vědecká zasedání k tomuto problému, první v lednu 2001 ve Španělsku a druhé v únoru 2001 v Bruselu (Belgie). Dále ještě vedla neformální konzultace s příslušnými oblastmi a vědci.

22. Pokud jde o dobu působnosti napadeného nařízení, Komise uvádí, že nařízení bylo přijato na základě článku 15 nařízení č. 3760/92, který stanoví maximální dobu působnosti šest měsíců. Žádné ustanovení napadeného nařízení této zásadě neodporuje. Naopak, Komise vždy naléhala na omezení doby působnosti opatření, zejména ve zprávě ze dne 12. června 2001 zaslané Radě a Evropskému parlamentu ve věci obnovy populace tresky a štikozubce obecného ve vodách Společenství a přilehlých vodách( ).

3. Posouzení

23. Podle čl. 37 odst. 2 třetího pododstavce ES je právně příslušnou v oblasti zemědělství, která zahrnuje rybolov, Rada. V článku 15 nařízení č. 3760/92 přenáší Rada na Komisi pravomoc přijmout nezbytná opatření v případě vážných a nepředvídatelných narušení, která mohou ohrozit zachování zdrojů.

24. Zásah Komise na základě článku 15 je podřízen těmto podmínkám. Zaprvé, musí existovat vážná a nepředvídatelná narušení, která mohou ohrozit zachování zdrojů. Zadruhé, opatření přijatá Komisí musí být nezbytná, a zatřetí, jejich doba působnosti nesmí přesáhnout šest měsíců. Navíc musí být tato opatření oznámena členským státům a Parlamentu. Níže přezkoumáme, zda napadené opatření tyto podmínky splňuje.

25. Jak vyplývá z prvních dvou bodů odůvodnění nařízení č. 1162/2001, v listopadu 2000 upozornila Mezinárodní rada pro průzkum moře, že populace štikozubce obecného v podoblastech ICES III, IV, V, VI a VII a v divizích ICES VIII a, b, d, e je velmi ohrožena a že největší část této populace štikozubce obecného se nachází v podoblastech ICES V, VI a VII a v divizích ICES VIII a, b, d, e. Na zasedání Rady ve dnech 14. a 15. prosince 2000 Komise i Rada prohlásily, že je naléhavě nutné vypracovat plán obnovy zmíněné populace.

26. Avšak, jak zdůraznila Komise ve zprávě ze dne 12. června 2001 Radě a Parlamentu( ), plány obnovy populace jsou opatřeními, která se promítají dlouhodobě. Jejich cílem „je regenerovat biomasu populace plemeníků na takovou úroveň, aby podle vědeckých kruhů zaručila s vysokou pravděpodobností, že obnova populace nebude ohrožena“( ). Na straně 6 uvedené zprávy připomíná Komise, že „ani za této kritické situace se členské státy nemohly shodnout na opatřeních shodujících se s názory vědců. Komise využije výjimečné pravomoci, kterou jí poskytuje nařízení Rady (ES) č. 3760/92 a č. 850/98 v naléhavých situacích, a přijme v krátké době další opatření pro obnovu populace tresky a štikozubce obecného“.

27. Tyto úvahy ukazují, že první podmínka požadovaná pro přijetí napadeného nařízení je splněna, a že tedy existovala vážná a nepředvídatelná narušení, která mohla ohrozit zachování zdrojů.

28. Narušení byla vážná, neboť Mezinárodní rada pro průzkum moře prohlásila, že populace štikozubce obecného je ohrožena. Je‑li nějaká populace ohrožena, neexistuje obecně žádná možnost, aby se sama regenerovala. Takovýto případ volá naopak po přijetí drastických opatření; běžná opatření pro zachování populace již nestačí, neboť každé zpoždění vyvolává nebezpečí nenahraditelných ztrát.

29. Skutečnost, že mezi prvními poplašnými výkřiky a přijetím napadeného rozhodnutí uplynulo asi šest měsíců, nikterak nevylučuje, že šlo o vážné narušení. Je naopak pravděpodobné, že se situace za tuto dobu ještě zhoršila.

30. Přestože již byly známky vážného narušení, nelze vytýkat Komisi, že se snažila vyjasnit situaci konzultováním s experty dříve, než přijala ochranné opatření zavádějící omezení pro značný počet hospodářských subjektů. Tak se alespoň děje, když jako v našem případě nemá být ztraceno příliš mnoho času.

31. Podle znění článku 15 nařízení č. 3760/92 je pravomoc Komise jednat také podmíněna existencí nepředvídatelných narušení. Toto pravidlo se vysvětluje skutečností, že obecně v případě předvídatelných narušení má Rada dostatečně dlouhou dobu pro zohlednění narušení a přijme příslušná ustanovení v rámci strategie řízení nebo při stanovení objemu úlovků podle článku 8 nařízení č. 3760/92. Zásah Komise je požadován pouze tehdy, pokud schází nezbytný čas.

32. Kritérium „nepředvídatelnosti“ narušení nesmí být v žádném případě vykládáno restriktivním způsobem, hrozí‑li nenahraditelná škoda. Zvláštní pravomoci poskytnuté Komisi článkem 15 nařízení č. 3760/92 se skutečně týkají ochrany ohrožené populace a zajišťují tak ochranu životního prostředí, jak to vyžaduje článek 6 ES, a to i v rámci rybářské politiky. Vycházíme‑li z článku 6 ES, musí být narušení vždy považováno za nepředvídatelné, když i přes nutnost jednat není Rada schopna zasáhnout v potřebné době přijetím vlastních opatření. Za této situace nejsou vůbec důležité důvody, proč nebyla Rada schopna jednat v potřebné době. Takovýmto důvodem může být i skutečnost, že se situace velmi rychle zhoršila nebo že nedosažení politických dohod neumožnilo Radě přijmout rozhodnutí.

33. V projednávaném případě zůstala Rada v nečinnosti, i když sama uznávala nutnost jednat. Proto mohla Komise využít svých pravomocí podle článku 15 nařízení č. 3760/92 a odpovědět na ohrožení populace štikozubce obecného přijetím prozatímního opatření.

34. Španělské království dále Komisi vytýká, že neomezila dobu použití nařízení. Je pravdou, že ve znění napadeného nařízení není uvedeno, že může být používáno pouze šest měsíců.

35. Oprávnění udělené v čl. 15 odst. 1 nařízení č. 3760/92 nicméně ukazuje, že opatření přijatá na základě tohoto oprávnění nemohou být používána déle než šest měsíců. Stačí vyložit napadené nařízení s přihlédnutím k oprávnění, z kterého vychází, abychom došli k závěru, že jeho doba platnosti nemůže překročit šest měsíců.

36. Komise měla také možnost přizpůsobit se podmínkám doby použití, stanoveným na základě oprávnění, odvoláním napadeného nařízení před uplynutím šesti měsíců přijetím textu nahrazujícího toto nařízení.

37. Jistě, Komise formálně nezrušila napadené nařízení, ale zakročila před uplynutím šesti měsíců tím, že přijala nejprve nařízení (ES) č. 2602/2001( ). Avšak ještě než vstoupilo v platnost, prohlásila toto nařízení za neplatné od samého počátku( ). Bylo nahrazeno nařízením (ES) č. 494/2002( ). Posledně jmenované nařízení přebírá v podstatě omezení napadeného nařízení, ale vychází z článku 45 nařízení č. 850/98( ), který na rozdíl od článku 15 nařízení č. 3760/92 neomezuje dobu použití bezpečnostních opatření. Nařízení č. 494/2002 vstoupilo v platnost dne 1. března 2002, tj. ihned po ukončení doby použití napadeného nařízení (šest měsíců po 1. září 2001, do 28. února 2002).

38. Ve třetím, čtvrtém a pátém bodě odůvodnění nařízení č. 494/2002 připomíná Komise, že technická opatření uvedená v nařízení č. 1162/2001 jsou v platnosti pouze do 1. března 2002, takže jsou nutná nová přechodná ustanovení, než budou Radou přijata opatření.

39. V poslední analýze se domníváme, že nařízení č. 1162/2001 neporušilo čl. 15 odst. 1 nařízení č. 3760/92 tím, že nestanovilo výslovně dobu jeho použití. Naopak, Komise tím, že nahradila napadené rozhodnutí novými předpisy po uplynutí šesti měsíců, zohlednila omezenou dobu použití uloženou na základě oprávnění.

B – K žalobnímu důvodu porušení zásady zákazu diskriminace

1. Španělské království

40. Španělská vláda se domnívá, že Komise porušila zásadu zákazu diskriminace z čl. 2 odst. 2 napadeného nařízení. Toto ustanovení ve skutečnosti stanoví, že podmínky uvedené „v odstavci 1 se nevztahují na plavidla, jejichž celková délka je nižší než 12 m a která se vracejí do přístavu do 24 hodin po posledním vyplutí z přístavu“. Tato plavidla nebudou tedy podléhat omezením uvedeným v odstavci 1 týkajícím se velikosti ok a celkového objemu úlovků uchovávaných na palubě.

41. Tato nerovnost v zacházení je diskriminační pro španělské rybáře vůči rybářům z ostatních členských států. Toto výjimečné ustanovení poškozuje výlučně španělskou rybářskou flotilu nebo každopádně španělskou flotilu více než flotily ostatních členských států. V oblastech uvedených v nařízení rybaří pouze španělská plavidla delší než 12 metrů, která vyplouvají na více než jeden den. To je dáno skutečností, že oblasti rybolovu jsou velmi vzdálené od španělského pobřeží. Naproti tomu flotily ostatních členských států mají i plavidla kratší než 12 metrů, a ta mohou využívat výjimku.

42. Diskriminační zacházení použité vůči španělské flotile není objektivně odůvodněno, neboť mezi velikostí ok sítí a délkou lodi neexistuje žádná souvislost. Ostatně se stává, že malá plavidla vyplouvající na kratší dobu loví v oblastech blízkých pobřeží, kde je zvláště vysoká koncentrace nedospělého štikozubce obecného. Jejich lov má tedy větší a více přímý vliv na zachování ohrožené populace. Je tedy třeba, aby Komise prokázala, že rozdílnost v zacházení má objektivní důvody.

2. Komise

43. Komise ve své žalobní odpovědi poznamenává, že v průběhu fáze předcházející přijetí napadeného nařízení byla informována o zvláštní situaci, ve které se nacházejí malá plavidla. Tato plavidla provozují drobný rybolov a nemají možnost opustit pobřežní oblasti, ve kterých běžně působí. Na druhé straně je složení jejich úlovků nepředvídatelné. Pokud by se na ně vztahovalo pravidlo uvedené v čl. 2 odst. 1 napadeného nařízení, musela by se vybavit sítěmi s oky o 100 mm nebo většími. To by vyžadovalo značné investice a přineslo velké ztráty úlovků jiných druhů ryb.

44. Vlastnosti těchto plavidel se značně liší od vlastností plavidel španělské flotily, která se skládá především z plavidel velkých rozměrů, průměrně o 250 tunách a delších než 30 metrů. Takováto plavidla nejsou srovnatelná s malými loděmi využívajícími výjimku. Výjimka nijak nediskriminuje španělskou flotilu. Španělská flotila není jedinou flotilou členských států, která nemá lodě menší než 12 metrů. Ve stejné situaci je francouzská, irská, nizozemská i belgická flotila.

45. Ostatně, podíl malých lodí na celkových úlovcích je z hlediska cíle zachování populace nepatrný. Stejný vztah k cíli mají i úlovky nedospělého štikozubce obecného realizované plavidly velkých rozměrů, avšak ty mají daleko větší rozsah. Tvrzení Španělska, podle kterého je koncentrace nedospělého štikozubce obecného větší v oblastech blíže pobřeží, nemá opodstatnění. Rozdělení nedospělého štikozubce obecného je různé a nedospělí jedinci jsou ve velkém počtu přítomni jak v oblastech blízko pobřeží, tak v oblastech vzdálených. Proto se úlovky nedospělého štikozubce obecného týkají stejnou měrou všech plavidel.

3. Posouzení

46. Podle ustálené judikatury je diskriminací použití odlišných pravidel na srovnatelné situace nebo použití stejného pravidla na odlišné situace( ). Je tedy třeba se ptát, zda žalobní důvod uváděný španělskou vládou se opravdu týká srovnatelných situací.

47. Španělská vláda vychází v podstatě z argumentu, podle kterého je španělská flotila diskriminována, protože na velká španělská plavidla se vztahují omezení a menší lodě nemohou využívat výjimky zavedené pro drobný rybolov. Uvedené oblasti jsou skutečně tak vzdálené od španělského pobřeží, že nemohou být dosaženy drobnými španělskými rybáři.

48. Pro posouzení tohoto argumentu je nejprve třeba si představit zeměpisnou polohu oblastí, kterých se napadené nařízení dotýká. Podle znění článku 1 se toto nařízení vztahuje na podoblasti ICES V a VI a na divize ICES VII b, c, f, g, h, j, k, a ICES VIII a, b, d, e. Oblast působnosti je tvořena oblastmi podél atlantického islandského, irského, britského a francouzského pobřeží. Uvedené nařízení se nevztahuje na divize ICES VIII c a IX a, b, které se rozkládají podél Španělska a Portugalska; jinak řečeno, na zdejší úlovky se nevztahuje žádné omezení. Přibližně polovina kvóty štikozubce obecného vyměřené pro Španělsko v roce 2001 mohla být ulovena v oblastech, na které se nařízení nevztahuje( ).

49. Pokud srovnáváme postavení španělských lodí delších než 12 metrů s postavením stejně velkých lodí ostatních členských států, vychází najevo, že španělská plavidla nejsou v horším postavení. V oblastech uvedených v nařízení mají stejná omezení týkající se velikosti ok, druhu sítí a složení úlovků jako plavidla plující pod jinými vlajkami. Celkový průzkum nám dokonce umožňuje dojít k závěru, že španělská plavidla této kategorie mají výhodnější postavení, neboť oblasti ICES v blízkosti španělského pobřeží nespadají do oblasti působnosti nařízení.

50. Pokud na druhou stranu zkoumáme případ drobných španělských rybářů, to jest rybářů, jejichž lodě jsou kratší než 12 metrů, musíme také zde prohlásit, že na tom nejsou hůře než drobní rybáři z ostatních členských států. Jistě, vidíme, že španělští rybáři vůbec nevyužívají výjimku uvedenou v čl. 2 odst. 2 nařízení č. 1162/2001, protože jejich domovské přístavy jsou příliš vzdálené od uvedených oblastí rybolovu. Z toho však nevyplývá žádná diskriminace, neboť oblasti španělského atlantického pobřeží, které jedině přicházejí v úvahu pro drobný rybolov, nespadají do oblasti působnosti nařízení č. 1162/2001. Jelikož v této oblasti neexistuje žádný zákaz, nemůže zde existovat ani žádná výjimka (pro plavidla, jejichž celková délka je nižší než 12 metrů). Ostatně, španělští rybáři mohou bez překážek působit ve svých tradičních rybářských oblastech. To však nemohou drobní rybáři francouzští, britští ani irští, pokud nevyužijí uvedenou výjimku, neboť nařízení se vztahuje na pobřežní oblasti jejich států.

51. Komise zavedla uvedenou výjimku z důvodů sociálních, aby drobní rybáři, na které by se normálně omezení vztahovala, unikli použití dotčených opatření. Pokud by se na ně nařízení vztahovalo, museli by vynaložit značné investice a souhlasit se snížením úlovků, což by pro ně bylo neúnosné zvláště z hlediska ekonomického. Naopak drobný španělský rybolov nebyl omezeními nijak zasažen.

52. Je však pravdou, že výjimka zvýhodňuje drobné rybáře vůči provozovatelům velkých plavidel, ať plují pod jakoukoli vlajkou, která se pohybují v zeměpisné oblasti působnosti napadeného rozhodnutí. Jelikož jsou však jejich výchozí postavení odlišná, je přípustné vztahovat na ně odlišná ustanovení. Jednak podle Komise, a z tohoto hlediska španělská vláda nic nenamítala, omezení úlovků se daleko více dotklo drobného rybolovu než rybolovu „průmyslového“. A jednak místo drobného rybolovu je v celkových úlovcích zanedbatelné.

53. Na konec je třeba dodat, že drobní rybáři mají vlastní zájem na ochraně populace ve svých oblastech rybolovu a dbají proto sami o ochranu této populace. Skutečně, v případě ohrožení této populace jim omezený akční rádius neumožňuje, na rozdíl od provozovatelů velkých plavidel, vydat se do jiných oblastí.

54. Můžeme nanejvýš prozkoumat, zda kritéria použití výjimky jsou vhodná, nebo zda mohou vyvolat nepřímou diskriminaci španělských rybářů.

55. Podle údajů poskytnutých Komisí jako odpověď na otázku Soudního dvora, celkový počet plavidel, jejichž celková délka je nižší než 12 metrů a která mohou připadat v úvahu, je rozdělen takto: 33,8 % těchto plavidel pluje pod španělskou vlajkou, 28,8 % pod francouzskou, 11,2 % pod irskou a 26,2 % pod britskou. Drobní španělští rybáři však představují pouze 15,8 % tonáže drobného rybolovu, zatímco francouzský podíl je 44,7 % oproti 12,8 % irského podílu a 26,7 % britského podílu. Ukazuje se také, že španělská plavidla, jejichž celková délka je nižší než 12 metrů, jsou v průměru menší, a další informace poskytnuté Komisí potvrzují, že jsou méně motorizovaná než odpovídající plavidla ostatních dotčených členských států. Španělská vláda však neřekla, do jaké míry způsob, kterým Komise pojala výjimku, zapříčinil nevhodné využití diskreční pravomoci a diskriminaci španělské flotily.

56. Výjimka uvedená v čl. 2 odst. 2 napadeného nařízení není tedy příčinou žádného odlišného zacházení v souvislosti se srovnatelnými situacemi a nediskriminuje španělské rybáře.

57. V souvislosti se zákazem diskriminace uvádí španělská vláda rovněž porušení zásady proporcionality.

58. Článek 15 nařízení č. 3760/92 umožňuje Komisi přijmout „nezbytná“ opatření; jinak řečeno, napadené nařízení musí být v souladu se zásadou proporcionality, kterou článek 5 třetí pododstavec ES vyžaduje dodržovat v rámci veškeré činnosti orgánů Společenství. Tato zásada znamená, že činnost orgánů Společenství nesmí překročit meze toho, co je vhodné a nezbytné pro dosažení zákonných cílů sledovaných uvedenými předpisy. Jinak, nabízí‑li se výběr mezi více vhodnými opatřeními, je třeba přijmout to, které je méně omezující a jehož nevýhody nesmí být neúměrné ve vztahu k sledovanému cíli( ).

59. Při kontrole dodržování těchto zásad je však třeba zohlednit skutečnost, že podle znění ustálené judikatury má zákonodárce Společenství velkou diskreční pravomoc v situacích vyžadujících nezbytnost posouzení celkové hospodářské situace, jak je tomu v případě společné zemědělské a rybářské politiky. Při kontrole výkonu této pravomoci se musí soudce omezit na přezkoumání, zda nevznikl zjevný omyl nebo zneužití pravomoci či zda zákonodárce zjevně nepřekročil meze své diskreční pravomoci( ).

60. Španělské království zpochybňuje především náležitost opatření a upozorňuje, že zde není objektivní vztah mezi velikostí plavidel a velikostí ok. Na druhé straně, nedospělí štikozubci obecní se soustřeďují hlavně podél pobřeží, tedy v oblasti, do které nařízení umožňuje přístup drobným rybářům.

61. Pro posouzení náležitosti opatření má Komise širokou škálu hodnocení. Španělské vládě přísluší, aby prokázala, že Komise přijala zjevně nepatřičné opatření.

62. Komise vyvrací španělské vládě, že by uvedená výjimka ve prospěch drobných rybářů vážně znemožňovala uskutečnění cíle zachování ohrožené populace. Z hlediska přísně biologického je nejlepším řešením obnovy populace zakázat jakýkoli rybolov. Avšak z důvodu malých úlovků drobných rybářů, kteří využívají výjimku (přibližně 4 % celkových úlovků), zůstává zachování populace dostatečně zaručeno bez ohledu na výjimku.

63. Španělská vláda vystoupila obecně proti údajům Komise týkajícím se podílu drobného rybolovu v celkových úlovcích štikozubce obecného. Avšak protože je třeba prokázat nenáležitou povahu opatření, nemůže se spokojit s pochybami o těchto údajích, ale měla by prokázat, že Komise vycházela z nesprávných skutečností.

64. Komise také průkazným způsobem stanovila, že velikost lodí je vhodným a běžně používaným kritériem, pokud jde o drobný rybolov.

65. Nakonec, Komise popírá tvrzení, podle kterého se nedospělí štikozubci obecní, kteří potřebují větší ochranu, vyskytují převážně v pobřežních vodách. Španělská vláda v replice zdůraznila své tvrzení tím, že předložila několik map týkajících se oblastí koncentrace nedospělých štikozubců obecných v průběhu let 1997 až 2000. Neprokázala však dostatečným způsobem, že by populace byla ohrožena ustanoveními napadeného nařízení ani důvod, pro který je toto nařízení naprosto neschopné dosáhnout cíle ochrany populace. Odpovídající důkaz nebyl předložen především proto, že drobní rybáři odpovídají pouze za slabé procento celkového úlovku.

66. Nic tedy nenasvědčuje tomu, že by posouzení Komise bylo zjevně nesprávné, pokud jde o náležitost povahy dotčených opatření.

67. Komise omezila velikost ok a podíl štikozubce obecného v celkovém úlovku, přičemž umožnila drobným rybářům vyhnout se těmto omezením. Vybrala tak méně tvrdý donucovací prostředek, než je celkový zákaz, a omezila své působení na nezbytně nutné k dosažení sledovaného cíle.

68. Napadené nařízení je rovněž v souladu se zásadou proporcionality v přesném slova smyslu. V okamžiku přijetí opatření musela Komise sladit několik cílů. Přijaté znění usiluje především o ochranu populace štikozubce obecného v zájmu dlouhodobého využití( ) a o ochranu životního prostředí, jehož zohlednění, včetně rybářské politiky, ukládá článek 6 Smlouvy ES. Nejsnáze by tohoto cíle mohlo být dosaženo úplným zákazem rybolovu.

69. Na druhou stranu z čl. 33 odst. 1 písm. b) ES vyplývá, že společná zemědělská politika má za cíl zajistit odpovídající životní úroveň zemědělského obyvatelstva. Aby ochránila nejen životní prostředí a zdroje, ale také zájmy obyvatelstva závislého především na rybolovu, vybrala Komise méně tvrdý zásah, který není zajisté tak účinným pro ochranu populace štikozubce obecného, jako by byl naprostý zákaz, ale který bere též v úvahu zájem na lovení jiných druhů. Vyvážila tak vážné sociální a finanční následky úplného zákazu a nutnost ochrany populace štikozubce obecného. V rámci tohoto vyvažování zohlednila zvláštní situaci drobného rybolovu a uvedla do rovnováhy oba dotčené zájmy. Španělská vláda nezjistila, že zájem ochrany životního prostředí by byl hrubě opomenut touto výjimkou. Na druhou stranu zrušení celého nařízení, podle požadavků Španělska, by zcela ukončilo jakoukoli ochranu populace štikozubce obecného.

70. Žalobní důvod týkající se porušení zákazu diskriminace musí být zamítnut v celém rozsahu.

C – K nedostatku odůvodnění

1. Španělské království

71. Podle Španělského království v napadeném nařízení nejsou uvedeny důvody, které vedly Komisi k rozlišení mezi plavidly, jejichž celková délka je nižší než 12 metrů, a ostatními plavidly. V bodech odůvodnění uvedeného nařízení není zmíněna výjimka a nejsou uvedeny důvody jejího zavedení. Odůvodnění, ze kterého Komise vychází, není možné pochopit.

2. Komise

72. Komise se zde domnívá, že je třeba vycházet z přezkoumání celého napadeného nařízení a jeho odůvodnění. Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že Komise musí odůvodnit své jednání a uvést faktické skutečnosti, na nichž závisí právní odůvodnění opatření. Na druhou stranu, povinnost odůvodnit má odlišný rozsah podle povahy aktu. Jedná‑li se o nařízení, může se odůvodnění omezit na uvedení celé situace, která vedla k přijetí tohoto nařízení. Nelze vyžadovat, aby uvádělo všechny skutečnosti, mnohdy velmi početné a velmi složité( ). Proto se Komise domnívá, že odůvodnění napadeného nařízení odpovídá požadavkům. Kromě jiného se zmiňuje o tom, že zástupci španělských správních úřadů a zástupci z oblasti španělského rybolovu se účastnili konzultací, které předcházely přijetí nařízení č. 1162/2001.

3. Posouzení

73. Podle článku 253 ES nařízení přijatá Komisí musí být odůvodněna. Odůvodnění musí uvádět hlavní faktické a právní skutečnosti, které vedly k přijetí aktu, ale nemusí obsahovat všechny relevantní faktické a právní skutečnosti( ). Otázka, zda odůvodnění právního aktu splňuje tyto požadavky, musí být posouzena nejenom s ohledem na znění tohoto aktu, ale také s ohledem na jeho souvislost a na všechna právní pravidla, která upravují dotčenou oblast( ).

74. Od rozsudku vyneseného Soudním dvorem ve věci Beus( ) vyplývá z ustálené judikatury, že míra povinnosti uvést odůvodnění závisí na povaze dotčeného aktu. Z tohoto hlediska požadavky u aktů s obecným dosahem, vztahující se na mnoho situací, jsou méně přísné než požadavky na rozhodnutí vztahující se k jednotlivým případům. Tak např. se Soudní dvůr domníval ve věci C-284/94, že pokud jde o akty obecného použití, může se odůvodnění omezit na uvedení celé situace, která vedla k jejich přijetí, a obecných cílů, kterých chce dosáhnout( ).

75. Napadené nařízení uvádí důvody, proč bylo třeba jednat rychle, a opatření, která je třeba učinit. Na druhou stranu, třetí bod odůvodnění uvádí nezbytnost zavést dlouhodobý plán obnovy populace štikozubce obecného.

76. Samo napadené nařízení neobsahuje žádné odůvodnění výjimky uvedené v čl. 2 odst. 2. Sdělení Komise ze dne 12. června 2001( ) také neobsahuje oznámení o zavedení této výjimky.

77. Je však třeba se ptát, zda tato výjimka musí být opravdu odůvodněna. Jelikož nařízení omezuje rybolov v uvedených oblastech, Komise uvedla souvislost, za které je vypsána, a definovala cíle, které sleduje. Splnila tedy svou povinnost odůvodnění.

78. Komise vůbec nemusí uvádět důvod, proč se omezení nevztahuje na některá pravidla. Ve skutečnosti má za úkol odůvodnit opatření, která jsou jí zainteresovanými stranami vytýkána, neboť omezují jejich práva. Avšak výjimka uvedená v čl. 2 odst. 2 napadeného nařízení nijak neomezuje práva rybolovu; naopak umožňuje některým plavidlům omezením uniknout. Zvláštní odůvodnění by bylo požadováno, pokud by výhody poskytnuté jedněm způsobily újmu jiným osobám nacházejícím se ve srovnatelné situaci. Avšak, jak jsme viděli, výjimka nikterak nediskriminuje drobný španělský rybolov.

79. Podle ustálené judikatury musí z odůvodnění požadovaného článkem 253 Smlouvy o ES být jasně a jednoznačně zřejmá úvaha orgánu Společenství, autora aktu, a to tak, aby dotčené osoby mohly poznat důvody přijatého opatření a aby Soudní dvůr mohl vykonat svůj přezkum. Následkem toho, pokud napadený akt ukazuje základní cíl sledovaný orgánem, je zbytečné vyžadovat zvláštní odůvodnění pro každé jednotlivé ustanovení( ). Napadené nařízení splňuje tyto požadavky, takže i třetí žalobní důvod Španělského království musí být zamítnut.

V – Náklady řízení

80. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Komise ve svém návrhu požadovala, aby Španělskému království byla uložena náhrada nákladů řízení. Jelikož Španělské království bylo ve sporu neúspěšné, je namístě mu uložit náhradu nákladů řízení.

VI – Závěry

81. Z těchto důvodů navrhujeme Soudnímu dvoru, aby rozhodl takto:

1) Žaloba se zamítá.

2) Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.