Keywords

Summary



Keywords

1. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Dohody a jednání ve vzájemné shodě tvořící jediné protiprávní jednání – Pojem

(Článek 81 odst. 1 ES)

2. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Obrat

(Sdělení Komise 2006/C 210/02, odst. 13)

3. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Zásada individualizace sankcí

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; sdělení Komise 2006/C 210/02)

4. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Doba trvání protiprávního jednání

(Sdělení Komise 2006/C 210/02)

5. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Odrazující povaha – Posouzení

(Sdělení Komise 2006/C 210/02, odst. 25)

6. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Polehčující okolnosti – Posouzení

(Sdělení Komise 2006/C 210/02, odst. 29)

7. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Polehčující okolnosti – Protisoutěžní jednání povolené nebo doporučované veřejnými orgány

(Sdělení Komise 2006/C 210/02, odst. 29 poslední odrážka)

8. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Snížení z důvodu finanční situace podniku – Podmínky

(Sdělení Komise 2006/C 210/02, odst. 35)

Summary

1. Bylo by nepřirozené rozdělit pokračující jednání charakterizované jediným cílem a spatřovat v něm několik samostatných protiprávních jednání, jestliže se naopak jedná o jediné protiprávní jednání, které se postupně realizovalo jak dohodami, tak jednáním ve vzájemné shodě.

Za těchto okolností podnik, který se účastnil protiprávního jednání vlastním chováním, jež spadá pod pojmy „dohoda“ či „jednání ve vzájemné shodě s protisoutěžním cílem“ ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES a má za cíl přispět k uskutečnění protiprávního jednání jako celku, je po celou dobu své účasti na uvedeném protiprávním jednání odpovědný též za chování ostatních podniků v rámci téhož protiprávního jednání.

K prokázání existence jediného a pokračujícího protiprávního jednání musí Komise prokázat, že uvedený podnik svým jednáním zamýšlel přispět ke společným cílům sledovaným všemi účastníky a že věděl o faktickém plánovaném nebo uplatňovaném jednání jiných podniků sledujících tytéž cíle nebo ho mohl rozumně předvídat a byl připraven přijmout z toho plynoucí riziko.

Kartelové dohody lze totiž považovat za prvky tvořící jedinou protisoutěžní dohodu jen tehdy, jestliže je prokázáno, že jsou součástí globálního plánu sledujícího společný cíl. Kromě toho může být účast podniku na dotčené kartelové dohodě výrazem jeho přistoupení k této dohodě jen tehdy, věděl-li podnik nebo musel-li vědět, že se svou účastí na uvedené dohodě začlenil do jediné dohody.

K prokázání účasti na jediném a pokračujícím protiprávním jednání musí být tedy splněny tři podmínky, a sice existence globálního plánu sledujícího společný cíl, úmysl podniku podílet se na tomuto plánu a skutečnost, že podnik měl (prokázanou nebo předpokládanou) vědomost o protiprávním chování ostatních účastníků.

K existenci globálního plánu sledujícího společný cíl je třeba uvést, že pojem „společný cíl“ nelze vymezit obecným odkazem na narušení hospodářské soutěže na trhu dotčeném protiprávním jednáním, neboť ovlivnění hospodářské soutěže je, jako účel či účinek, charakteristickým prvkem jakéhokoli chování spadajícího do působnosti článku 81 odst. 1 ES. Existuje riziko, že taková definice pojmu „společný cíl“ částečně zbaví pojem jediného a pokračujícího protiprávního jednání jeho smyslu, neboť by měla za následek, že by několik jednání týkajících se hospodářského odvětví zakázaných článkem 81 odst. 1 ES muselo být systematicky kvalifikováno jako prvky naplňující znaky jediného protiprávního jednání. Pro účely kvalifikace jednotlivých skutků jako jediného a pokračujícího protiprávního jednání je třeba zohlednit veškeré okolnosti, které mohou prokázat či zpochybnit uvedenou spojitost, jako je doba uplatňování, obsah (včetně použitých metod) a souvztažně cíl jednotlivých dotčených jednání.

(viz body 33–37, 40)

2. Odstavec 13 pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 stanoví, že „[p]ři určování základní výše [ukládané] pokuty bude Komise vycházet z hodnoty tržeb za zboží nebo služby […], které přímo nebo nepřímo souvisejí s protiprávním jednáním […]“. Z tohoto ustanovení neplyne, že by při výpočtu příslušné hodnoty tržeb bylo možné zohledňovat jen hodnotu tržeb z těch plnění, která byla skutečně ovlivněna protiprávním jednáním. Odstavec 13 uvedených pokynů zmiňuje v této souvislosti „trž[by] […], které přímo nebo nepřímo souvisejí s protiprávním jednáním“, a nikoli „trž[by] ovlivněn[é] protiprávním jednáním“. Znění odstavce 13 tedy odkazuje na tržby dosažené na relevantním trhu.

Tento výklad potvrzuje i účel unijních pravidel v oblasti hospodářské soutěže. Při stanovování základní částky pokut ukládaných ve věcech kartelových dohod nemusí Komise ve všech jednotlivých případech určovat, které z tržeb jsou ovlivněny kartelovou dohodou. Takovou povinnost totiž unijní soudy nikdy Komisi neuložily a nic nenasvědčuje tomu, že by v uvedených pokynech měla v úmyslu si sama takovou povinnost stanovit. Ve věcech kartelových dohod, které jsou z podstaty věci tajné, se ostatně nelze vyhnout tomu, že některé důkazy dokládající projevy protisoutěžního jednání nebudou odhaleny.

Kromě toho, část obratu z prodeje zboží, které je předmětem protiprávního jednání, může poskytovat přesný ukazatel rozsahu protiprávního jednání na dotčeném trhu. Konkrétně je obrat z prodeje výrobků, které byly předmětem restriktivního jednání, objektivním kritériem, které udává skutečnou míru škodlivosti tohoto jednání pro běžnou hospodářskou soutěž.

(viz body 61–66)

3. Dopustilo-li se protiprávního jednání více podniků, je třeba přezkoumat relativní závažnost účasti každého z nich. Tento závěr je logickým důsledkem zásady personality trestů a sankcí, podle níž lze podnik potrestat pouze za skutky, které jsou mu individuálně vytýkány, což je zásada použitelná na veškerá správní řízení, jež mohou vést k uložení sankcí na základě pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže. Závažnost protiprávního jednání musí být posuzována individuálně tak, aby bylo zohledněno více skutečností, jako jsou zejména zvláštní okolnosti věci, její kontext a odrazující účinek pokut. Skutečnost, že se určitý podnik nepodílel na všech skutečnostech zakládajících kartelovou dohodu nebo že hrál menší úlohu v těch jejích projevech, na kterých se podílel, musí být zohledněna při posuzování závažnosti protiprávního jednání, případně při stanovování pokuty.

Individuální okolnosti se však neposuzují v rámci posuzování závažnosti protiprávního jednání, tedy při stanovování základní částky pokuty, nýbrž v rámci upravování základní částky v závislosti na polehčujících a přitěžujících okolnostech.

Komise má volnost při rozhodování, že některé aspekty „závažnosti“ ve smyslu článku 23 nařízení č. 1/2003 zohlední v rámci polehčujících a přitěžujících okolností, a nikoli v souvislosti se „závažností“ ve smyslu svých pokynů o metodě stanovování pokut.

Uvedené pokyny přinesly zásadní metodickou změnu výpočtu pokut. Zaprvé byla zrušena kategorizace protiprávních jednání do tří kategorií („méně závažné“, „závažné“ a „velmi závažné“). Současný systém založený na stupnici od 0 do 30 % umožňuje podrobnější rozlišování podle závažnosti protiprávních jednání. Zadruhé byly zrušeny paušální částky. Nyní se základní částka počítá z hodnoty tržeb, jichž dosáhly jednotlivé podniky v přímé nebo nepřímé souvislosti s protiprávním jednáním. Tato nová metodika tak při posuzování závažnosti protiprávního jednání umožňuje snáze zohledňovat rozsah individuálního podílu jednotlivých podniků na tomto jednání. Umožňuje brát v potaz i případné snižování závažnosti jediného protiprávního jednání v čase.

Ačkoli je třeba brát v úvahu relativní závažnost účasti na protiprávním jednání a zvláštní okolnosti věci, může Komise v souladu s uvedenými pokyny tyto faktory zohlednit při posuzování závažnosti protiprávního jednání nebo v rámci upravování základní částky v závislosti na polehčujících a přitěžujících okolnostech. Rozhodne-li se Komise pro posledně uvedený postup, musí při posouzení polehčujících a přitěžujících okolností odpovídajícím způsobem zohlednit relativní závažnost účasti na jediném protiprávním jednání i případné změny této závažnosti v čase.

(viz body 84–87, 89–90, 92)

4. V souvislosti s násobením částky stanovené v závislosti na hodnotě tržeb počtem let účasti na protiprávním jednání uvádí čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 jen tolik, že „[p]ři stanovování výše pokuty se přihlíží k závažnosti a k době trvání protiprávního jednání“, a způsob, jakým je třeba zohlednit dobu trvání, nijak nekonkretizuje. Při násobení počtem let účasti na protiprávním jednání stanoveném v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 se částka každoročně zvyšuje o 100 %. Tento postup představuje zásadní změnu metodiky zohledňování doby trvání kartelové dohody. Článek 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 ovšem takovému vývoji nebrání.

Ačkoli Komise při zvyšování pokuty z důvodu doby trvání protiprávního jednání někdy zohledňovala postupný vývoj tohoto jednání v čase, žádné ustanovení uvedených pokynů jí neukládá povinnost použít násobící koeficient nepřesahující číslo dvě, ani povinnost snížit procentní podíl hodnoty tržeb stanovený podle závažnosti.

(viz body 107–110)

5. Odstavec 25 pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 stanoví, že „[B]ez ohledu na dobu účasti podniku na protiprávním jednání, Komise zahrne do základní výše pokuty částku v hodnotě 15 % až 25 % hodnoty tržeb […], aby podniky odradila i jen od účasti na horizontálních dohodách o stanovení cen, rozdělení trhů a omezení produkce“.

Uplatní-li Komise shodnou dodatečnou částku vůči všem adresátům svého rozhodnutí, protože všichni se podíleli na jediném a pokračujícím protiprávním jednání, které zahrnovalo určování cen nebo rozdělení trhu, neporuší tím zásadu rovného zacházení.

Ze znění odstavce 25 uvedených pokynů („zahrne“, „will include“ a „fügt hinzu“) je navíc patrné, že u zjevných protiprávních jednání je zvýšení pokuty o dodatečnou částku automatické a nevyžaduje existenci žádných dalších faktorů.

(viz body 116–117)

6. Podle třetí odrážky odstavce 29 pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 musí dotyčný podnik pro získání nároku na snížení pokuty z důvodu polehčujících okolností „poskytn[out] důkaz o tom, že jeho účast na protiprávním jednání je podstatně omezená“ a „v důsledku toho proká[zat], že v době, kdy byl stranou protiprávních dohod, se ve skutečnosti vyhýbal jejich provádění a choval se na trhu konkurenčním způsobem“.

Užití pojmu „například“ ovšem naznačuje, že výčet okolností uvedených v odstavci 29 těchto pokynů není taxativní. Zvláštní okolnosti daného případu, zejména účast či neúčast podniku na všech skutcích naplňujících znaky protiprávního jednání, musí být zohledněny, ne-li při posuzování závažnosti protiprávního jednání, pak alespoň při upravování základní částky v závislosti na polehčujících a přitěžujících okolnostech. Tato povinnost byla totiž jedním z důvodů, na jejichž základě mohl Soudní dvůr rozhodnout, že pojem „jediné a pokračující protiprávní jednání“ není v rozporu se zásadou, podle níž je odpovědnost za protiprávní jednání porušující právo hospodářské soutěže osobní povahy. Samotná kritéria uvedená ve třetí odrážce citovaného odstavce 29 nejsou s to takovou možnost zaručit.

(viz body 126–127)

7. Poslední odrážka odstavce 29 pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 stanoví, že „[lze] snížit základní částku pokuty […] jestliže proti[soutěžní] jednání bylo povoleno nebo doporučováno veřejnými orgány nebo právními předpisy“. K tomu je nutno uvést, že pouhá vědomost o protisoutěžním jednání neznamená, že by Komise toto jednání implicitně „povol[ila] nebo doporuč[ovala]“ ve smyslu poslední odrážky odstavce 29 uvedených pokynů. Údajnou nečinnost nelze stavět na roveň pozitivnímu úkonu, jakým je například povolení či doporučování.

(viz body 131, 134)

8. Snížení pokuty podle odstavce 35 pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 je podmíněno splněním tří kumulativních podmínek, a to podáním žádosti v průběhu správního řízení, existencí zvláštní hospodářsko-společenské situace a platební neschopností podniku, přičemž tento podnik musí předložit objektivní důkazy o tom, že uložení pokuty by nezvratně ohrozilo jeho ekonomickou životaschopnost a vedlo by ke ztrátě veškeré hodnoty jeho majetku.

Podání žádosti o snížení pokuty není pouhým formálním požadavkem, nýbrž požadavkem, bez kterého vůbec nelze náležitě posoudit ekonomickou situaci, neboť Komisi v takovém případě chybí relevantní informace, například interní údaje dotyčného podniku, na jejichž základě by mohla posoudit jeho ekonomickou životaschopnost.

(viz body 171, 176)