Keywords

Summary



Keywords

1. Akty orgánů – Volba právního základu – Kritéria – Akt týkající se krmných směsí – Opatření přispívající přímo k ochraně veřejného zdraví – Přijetí na základě čl. 152 odst. 4 písm. b) ES – Legalita

[Článek 152 odst. 4 písm. b) ES; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/2]

2. Ochrana veřejného zdraví – Krmné směsi – Směrnice 2002/2 – Cíl ochrany veřejného zdraví – Objektivně odůvodněné rozdílné zacházení

[Článek 152 odst. 1 ES; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/2, čl. 1 bod 1 písm. b) a čl. 1 bod 4]

3. Ochrana veřejného zdraví – Krmné směsi – Směrnice 2002/2 – Zásada proporcionality – Povinnost výrobců uvést přesně zákazníkům složky krmiva – Porušení – Povinnost uvést procenta složek krmiva – Porušení – Neexistence

[Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/2, čl. 1 bod 1 písm. b) a čl. 1 bod 4]

4. Ochrana veřejného zdraví – Krmné směsi – Směrnice 2002/2 – Použití – Podmínka – Přijetí přesného seznamu krmných surovin označených jejich specifickými názvy – Neexistence

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/2, desátý bod odůvodnění)

5. Akty orgánů – Poskytnutí odkladu použití aktu Společenství vnitrostátním soudem – Řízení o předběžné otázce před Soudním dvorem k otázce posouzení platnosti – Pravomoc správních orgánů členských států odložit použití tohoto aktu až do doby, než Soudní dvůr rozhodne ve věci – Neexistence

Summary

1. V rámci systému pravomocí Společenství musí být volba právního základu aktu založena na objektivních faktorech, které mohou být předmětem soudní kontroly. Mezi takové faktory patří zejména cíl a obsah aktu. Směrnice 2002/2 o oběhu krmných směsí je založena na čl. 152 odst. 4 písm. b) ES, který umožňuje přijetí opatření ve veterinární a rostlinolékařské oblasti, jež mají za svůj přímý cíl ochranu veřejného zdraví. Z přezkumu bodů odůvodnění této směrnice vyplývá, že cílem, který sledoval zákonodárce Společenství při přijímání ustanovení týkajících se uvádění složek krmiv, uvedených v čl. 1 bodu 1 písm. b) a čl. 1 bodu 4, bylo odpovědět na potřebu podrobnějších informací v oblasti uvádění složek krmiv za účelem zejména zajištění toho, že případně kontaminované krmné suroviny budou vysledovány až ke specifickým šaržím, což prospěje veřejnému zdraví. Tato ustanovení mohou tedy přímo přispět k dosažení cíle ochrany veřejného zdraví a mohla tak být platně přijata na základě čl. 152 odst. 4 písm. b) ES.

(viz body 54–57, 60)

2. Cíl sledovaný směrnicí 2002/2 o oběhu krmných směsí, a sice ochrana veřejného zdraví, může odůvodnit případné rozdílné zacházení, s ohledem zejména na povinnost vyplývající z čl. 152 odst. 1 ES, a to zajistit při vymezení a provádění všech politik a činností Společenství vysoký stupeň ochrany lidského zdraví. Kromě toho, i kdyby bylo možno prokázat, že stejně omezující opatření, jako jsou opatření uvedená v čl. 1 bodu 1 písm. b) a čl. 1 bodu 4, by mohla být odůvodněna i v odvětvích, v nichž taková opatření ještě nebyla přijata, jako je odvětví potravin určených k lidské spotřebě, nepředstavovalo by to dostatečný důvod k tomu, aby mohla být opatření, přijatá v odvětví, na které se vztahují dotčená opatření Společenství, považována za nedovolená z důvodu svého diskriminačního charakteru. V opačném případě by to mělo za následek srovnání stupně ochrany veřejného zdraví do úrovně stávající nejméně ochranné právní úpravy.

(viz body 64–65)

3. Článek 1 bod 1 písm. b) směrnice 2002/2 o oběhu krmných směsí, který ukládá výrobcům krmných směsí povinnost poskytnout na žádost zákazníka přesné složení krmiva, je neplatný s ohledem na zásadu proporcionality. Tato povinnost totiž závažně zasahuje do hospodářských zájmů výrobců, jelikož je nutí, aby prozradili receptury svých výrobků s rizikem, že tyto výrobky budou použity jako vzory, a to případně samotnými zákazníky, a zmíněným výrobcům jejich investice v oblasti výzkumu a inovace nepřinesou zisky.

Taková povinnost přitom nemůže být odůvodněna sledovaným cílem ochrany zdraví a zjevně jde nad to, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle. Tato povinnost je především nezávislá na jakémkoliv problému kontaminace krmiv a musí být splněna na pouhou žádost zákazníka. Mimoto uvedení procent v rámci rozpětí na etiketě by mělo obvykle umožnit zjištění krmiva podezřelého z kontaminace za účelem vyhodnocení jeho nebezpečnosti v závislosti na uvedené hmotnosti a případného rozhodnutí o jeho prozatímním stažení do doby, než budou známy výsledky laboratorních analýz, nebo za účelem provedení sledovatelnosti výrobku dotčenými veřejnými orgány. Konečně nezávisle na postupech kontroly týkajících se bezpečnosti potravin, zavedených v rámci nařízení č. 178/2002, přijatého ve stejný den jako směrnice 2002/2, čl. 1 bod 5 této směrnice stanoví, že výrobci krmných směsí jsou povinni na požádání zpřístupnit orgánům odpovědným za provádění úředních kontrol jakékoliv dokumenty týkající se složení krmiv určených k uvedení do oběhu, které umožňují ověření správnosti informací uvedených na označení.

Naproti tomu čl. 1 bod 4 uvedené směrnice, který ukládá povinnost uvádět v rámci rozpětí procenta složek krmiva, neporušuje zásadu proporcionality, protože v rámci široké posuzovací pravomoci přiznané zákonodárci Společenství v této oblasti představuje opatření, které může přispět k dosažení cíle ochrany zdraví zvířat a lidí. Umožňuje totiž určit složky krmiva podezřelé z kontaminace, aniž by bylo nutno čekat na laboratorní analýzy a umožňuje stáhnout toto krmivo rychle ze spotřeby.

(viz body 69, 76, 82–86, výrok 3)

4. Směrnice 2002/2 o oběhu krmných směsí musí být vykládána v tom smyslu, že její použití nepodléhá přijetí přesného seznamu krmných surovin označených jejich specifickými názvy uvedeného v desátém bodě odůvodnění zmíněné směrnice. Ze znění tohoto bodu odůvodnění totiž vyplývá, že představuje pouze vyjádření snahy zákonodárce Společenství o vytvoření návrhu přesného seznamu krmných surovin. Stanoví totiž pouze předložení studie proveditelnosti, vypracování zprávy a předložení vhodného návrhu zohledňujícího závěry zmíněné zprávy. Kromě toho obsah tohoto bodu odůvodnění není uveden v normativním textu směrnice a přezkum této směrnice nenaznačuje žádným způsobem, že by její provedení mělo podléhat přijetí takového přesného seznamu. Konkrétněji se nejeví, že je nemožné dodržet povinnost označování při neexistenci takového seznamu ani že zrušení směrnice 91/357, kterou se stanoví skupiny krmných surovin, které mohou být použity k označování krmných směsí určených pro jiná než domácí zvířata, učinilo nemožným provedení zmíněné směrnice 2002/2, vzhledem k tomu, že výrobci mohou při neexistenci právní úpravy Společenství nebo i vnitrostátní právní úpravy v tomto ohledu používat běžné specifické názvy krmných surovin.

(viz body 95–98, výrok 4)

5. I když soud členského státu měl za to, že jsou splněny podmínky, za kterých může odložit použití aktu Společenství, zvláště pokud otázka platnosti tohoto aktu byla již předložena Soudnímu dvoru, příslušné vnitrostátní správní orgány jiných členských států nemohou odložit použití tohoto aktu až do doby, než Soudní dvůr rozhodne o jeho platnosti. Pouze vnitrostátnímu soudu totiž přísluší ověřit při zohlednění okolností vlastních případu, který je mu předložen, zda podmínky poskytnutí předběžných opatření jsou splněny.

Soudržnost systému předběžné soudní ochrany totiž vyžaduje, aby vnitrostátní soud mohl nařídit odklad provádění vnitrostátního správního aktu založeného na nařízení Společenství, jehož legalita je zpochybňována. Nicméně jednotné použití práva Společenství, které je základním požadavkem právního řádu Společenství, předpokládá, že odklad provádění správních aktů založených na nařízení Společenství, na nějž se vztahují vnitrostátní procesní pravidla, zejména pokud jde o podání návrhu a jeho projednání, musí ve všech členských státech podléhat alespoň podmínkám jeho poskytnutí, které jsou jednotné a stejné jako podmínky v případě řízení o předběžných opatřeních před Soudním dvorem. K ověření, zda jsou splněny podmínky týkající se naléhavosti a nebezpečí vážné a nenapravitelné újmy, musí soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních přezkoumat okolnosti vlastní každému případu a posoudit skutečnosti, které umožňují prokázat, zda bezprostřední provedení aktu, ohledně kterého byl podán návrh na předběžné opatření, by mohlo způsobit navrhovateli nenapravitelné škody, které by nemohly být nahrazeny, pokud by měl být akt Společenství prohlášen za neplatný. Jako soud, který je povinen použít v rámci své pravomoci ustanovení práva Společenství, a tudíž zajistit plný účinek práva Společenství, musí vnitrostátní soud, kterému je předložen návrh na předběžné opatření, zohlednit zásah, který předběžné opatření může způsobit ve vztahu k právnímu režimu zavedenému aktem Společenství v celém Společenství. Tomuto soudu přísluší vzít v úvahu jednak kumulativní účinek způsobený v případě, že by několik soudů také vydalo předběžná opatření z obdobných důvodů, a jednak zvláštnost situace navrhovatele, která ho odlišuje od jiných dotčených hospodářských subjektů. Pokud zejména poskytnutí předběžných opatření může způsobit finanční riziko pro Společenství, musí vnitrostátní soud moci uložit navrhovateli poskytnutí dostatečné záruky.

Avšak vnitrostátní správní orgány nemohou přijímat předběžná opatření při dodržení podmínek poskytnutí vymezených Soudním dvorem. Především samotné postavení těchto orgánů obecně nemůže zajistit stejný stupeň nezávislosti a nestrannosti na jejich straně jako postavení přiznané vnitrostátním soudům. Rovněž není jisté, že takové orgány mohou zajistit kontradiktornost vlastní soudnímu jednání, která umožňuje vyslechnout argumenty předložené jednotlivými účastníky řízení před vážením proti sobě stojících zájmů při přijímání rozhodnutí.

(viz body 103–109, 111, výrok 5)