ROZSUDEK SOUDU (třetího rozšířeného senátu)

14. května 1998 ( )

„Hospodářská soutěž – Článek 85 odst. 1 Smlouvy o ES – Pojem ,jediné protiprávní jednání‘ – Výměna informací – Příkaz – Pokuta – Stanovení částky pokuty – Metoda stanovování pokut – Odůvodnění – Polehčující okolnosti“

Ve věci T‑334/94,

Sarrió SA, společnost založená podle španělského práva, se sídlem v Pamploně (Španělsko), zastoupená Antoniem Creus Carrerasem, advokátem zapsaným u Barcelonské advokátní komory, Albertem Mazzonim, advokátem zapsaným u Milánské advokátní komory, Antoniem Tizzanem a Gianim Meichel Robertim, advokáty zapsanými u Neapolské advokátní komory, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, v kanceláři Alaina Loranga, 51, rue Albert 1er,

žalobkyně,

proti

Komisi Evropských společenství, zastoupené Richardem Lyalem, členem právní služby, jako zmocněncem, ve spolupráci a Albertem Dal Ferrem, advokátem zapsaným u advokátní komory ve Vicence, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, v úřadě Carlose Gómeze de la Cruz, člena právní služby, Centre Wagner, Kirchberg,

žalované,

jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise 94/601/ES ze dne 13. července 1994 v řízení podle článku 85 Smlouvy o ES (IV/C/33.833 – Lepenka) (Úř. věst. L 243, s. 1),

SOUD PRVNÍHO STUPNĚ

EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (třetí rozšířený senát),

ve složení B. Vesterdorf, předseda, C. P. Briët, P. Lindh, A. Potocki a J. D. Cooke, soudci,

vedoucí soudní kanceláře : J. Palacio González, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném od 25. června do 8. července 1997,

vydává tento

Rozsudek

Skutkový základ sporu

1 Projednávaná věc se týká rozhodnutí Komise 94/601/ES ze dne 13. července 1994 v řízení podle článku 85 Smlouvy o ES (IV/C/33.833 – Lepenka) (Úř. věst. L 243, s. 1), které bylo před svým zveřejněním pozměněno rozhodnutím Komise [K(94) 2135 konečné] ze dne 26. července 1994 (dále jen „rozhodnutí“). Uvedeným rozhodnutím byly z důvodu porušení čl. 85 odst. 1 Smlouvy uděleny pokuty 19 výrobcům lepenky ve Společenství.

2 Výrobek, který je předmětem rozhodnutí, je lepenka. V rozhodnutí jsou zmíněny tři typy lepenky, označené podle kvality jako „GC“, „GD“ a „SBS“.

3 Lepenka kvality GD (dále jen „lepenka GD“) je lepenka s šedou vnitřní úpravou (recyklovaný papír) a obvykle slouží k balení nepotravinářských produktů.

4 Lepenka kvality GC (dále jen „lepenka GC“) je lepenka s vnější bílou vrstvou a obvykle slouží k balení potravinářských produktů. Lepenka GC kvalitativně převyšuje lepenku GD. V období, na nějž se vztahuje rozhodnutí, obecně existoval cenový rozdíl mezi těmito dvěma produkty ve výši přibližně 30 %. V menší míře lepenka GC slouží rovněž ke grafickým účelům.

5 SBS je zkratka označující úplně bílou lepenku (dále jen „lepenka SBS“). Cena tohoto typu lepenky je přibližně o 20 % vyšší než cena lepenky GC. Slouží k balení potravin, kosmetických výrobků, léčiv a cigaret, ale je určená především ke grafickým účelům.

6 Dopisem ze dne 22. listopadu 1990 British Printing Industries, profesní sdružení zastupující většinu výrobců krabic tištěných ve Spojeném království (dále jen „BPIF“), podala neformální stížnost ke Komisi. Tvrdila, že výrobci lepenky zásobující Spojené království provedli řadu současných a jednotných zvýšení cen a požádala Komisi o ověření možného protiprávního jednání porušujícího pravidla Společenství v oblasti hospodářské soutěže. Za účelem zajištění publicity pro svoji iniciativu vydala BPIF tiskovou zprávu. Její obsah byl zveřejněn odborným tiskem v průběhu prosince 1990.

7 Dne 12. prosince 1990 Fédération française du cartonnage rovněž podala neformální stížnost ke Komisi, ve které uvedla zjištění týkající se francouzského trhu s lepenkou obdobná jako v případě stížnosti podané BPIF.

8 Ve dnech 23. a 24. dubna 1991 provedli zástupci Komise, jednající na základě čl. 14 odst. 3 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení upravujícího použití článků 85 a 86 Smlouvy (Úř. věst. 1962, č. 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3, dále jen „nařízení č. 17“), souběžná neohlášená šetření v prostorách několika podniků a profesních sdružení v odvětví lepenky.

9 Na základě uvedených šetření Komise všem adresátům rozhodnutí zaslala v souladu s článkem 11 nařízení č. 17 žádosti o informace a dokumenty.

10 Na základě skutečností zjištěných v rámci šetření a žádostí o informace a dokumenty došla Komise k závěru, že dotčené podniky se od poloviny roku 1986 přinejmenším do dubna 1991 (ve většině případů) účastnily protiprávního jednání porušujícího čl. 85 odst. 1 Smlouvy.

11 V důsledku toho se Komise rozhodla zahájit řízení podle uvedeného ustanovení. Dopisem ze dne 21. prosince 1992 Komise zaslala každému z dotčených podniků oznámení námitek. Všechny dotčené podniky na něj písemně odpověděly. Devět podniků požádalo o ústní slyšení. Ta se uskutečnila od 7. do 9. června 1993.

12 V průběhu řízení Komise přijala rozhodnutí, které obsahovalo následující ustanovení:

„Článek 1

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co KG, Kartonfabriek De Eendracht NV (jejíž obchodní jméno je BPB de Eendracht NV), NV Koninklijke KNP BT NV (bývalá Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co KG, Mo Och Domsjö AB (MoDo), Mayr-Melnhof Gesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik AS, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd [bývalá společnost Reed Paper & Board (UK) Ltd], Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (bývalá Tampella Española SA) a Moritz J. Weig GmbH & Co KG porušily čl. 85 odst. 1 Smlouvy o ES tím, že se účastnily:

– v případě společností Buchman a Rena přibližně od března 1988 nejméně do konce roku 1990,

– v případě společnosti Enso Española od března 1988 nejméně do konce dubna 1991,

– v případě společnosti Gruber & Weber nejméně od roku 1988 do konce roku 1990,

– v ostatních případech od poloviny roku 1986 nejméně až do dubna 1991,

dohody a jednání ve vzájemné shodě sahajících až do poloviny roku 1986, na jejichž základě dodavatelé lepenky v Evropském společenství:

– pravidelně pořádali tajná a institucionalizovaná setkání za účelem projednání a přijetí společného plánu omezujícího hospodářskou soutěž v daném odvětví,

– uzavřeli společnou dohodu o pravidelném zvyšování cen každého z uvedených typů lepenky v jednotlivých národních měnách,

– plánovali a uskutečnili současná a jednotná zvyšování cen v celém Evropském společenství,

– dohodli zachování podílů na trhu hlavních výrobců na stálé úrovni s občasnými změnami,

– přijímali, od počátku roku 1990 stále častěji, opatření ve vzájemné shodě s cílem kontrolovat zásobování trhu ve Společenství, s cílem zajistit uskutečnění výše uvedených zvyšování cen,

– prováděli výměnu obchodních informací o dodávkách, cenách, pozastavení výroby, objednávkách a míře využití strojů s cílem podpořit výše uvedená opatření.

[…]

Článek 3

Tyto pokuty jsou uděleny následujícím podnikům za protiprávní jednání uvedené v článku 1:

[…]

xv) Sarrió SpA pokuta ve výši 15 500 000 ECU;

[…]“

13 Podle rozhodnutí docházelo k protiprávnímu jednání v rámci organizace nazvané „Groupe d´étude de produit Carton“ (dále jen „GEP Carton“) složené z několika skupin nebo výborů.

14 Uvedené organizaci byla v polovině roku 1986 poskytnuta finanční podpora od skupiny „Presidents Working Group“ (dále jen „PWG“), složené z vysoce postavených zástupců hlavních dodavatelů lepenky ve Společenství (přibližně osmi).

15 PWG se zabývala především debatami a jednáním ve vzájemné shodě ohledně trhu, jeho částí, cen a objemů. Zejména přijímala rozhodnutí obecné povahy ohledně harmonogramu a úrovní zvyšování cen uskutečňovaných výrobci.

16 PWG podávala zprávy „President Conference“ (dále jen „PC“), jíž se účastnili (víceméně pravidelně) téměř všichni generální ředitelé dotčených podniků. PC se v průběhu daného období scházela dvakrát ročně.

17 Koncem roku 1987 byl vytvořen „Joint Marketing Committee“ (dále jen „JMC“). Jeho hlavním cílem bylo jednak určit, zda, a v případě kladné odpovědi i jak, by mohlo být uskutečněno zvýšení cen, a jednak definovat podmínky cenové politiky určené PWG pro jednotlivé země s cílem vytvořit v Evropě systém ekvivalentních cen.

18 Konečně hospodářský výbor (dále jen „COE“) projednával zejména pohyby cen na národních trzích a objednávky a o svých závěrech podával zprávy JMC nebo, do konce roku 1987, předchůdci JMC, Marketing Committee. COE byl složen z obchodních ředitelů většiny dotčených podniků a scházel se několikrát ročně.

19 Z rozhodnutí mimo jiné vyplývá, že Komise měla za to, že činnost GEP Carton byla podporována výměnou informací prostřednictvím fiduciární společnosti Fides se sídlem v Curychu (Švýcarsko). Podle rozhodnutí poskytovala většina členů GEP Carton uvedené společnosti pravidelné zprávy o objednávkách, výrobě, prodeji a využití kapacit. Tyto zprávy byly zpracovány v rámci systému Fides a získané údaje byly zasílány účastníkům.

20 Žalobkyně Sarrió SA (dále jen „Sarrió“) vznikla v roce 1990 fúzí divize lepenkových výrobků největšího italského výrobce Saffa a španělského výrobce Sarrió (bod 11 odůvodnění rozhodnutí). V roce 1991 společnost Sarrió získala rovněž španělského výrobce Prat Carton (tentýž bod).

21 Společnost Sarrió byla považována za odpovědnou za účast společnosti Prat Carton na vytýkané kartelové dohodě po celou délku trvání uvedené účasti (bod 154 odůvodnění rozhodnutí).

22 Společnost Sarrió vyrábí zejména lepenku GD, ale také lepenku GC.

Řízení

23 Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 14. října 1994 žalobkyně podala projednávanou žalobu.

24 Šestnáct z osmnácti dalších podniků považovaných za odpovědné za protiprávní jednání porušující hospodářskou soutěž rovněž podalo žalobu proti rozhodnutí (věci T‑295/94, T‑301/94, T‑304/94, T‑308/94, T‑309/94, T‑310/94, T‑311/94, T‑317/94, T‑319/94, T‑327/94, T‑337/94, T‑338/94, T‑347/94, T‑348/94, T‑352/94 a T‑354/94).

25 Žalobkyně ve věci T‑301/94, Laakmann Karton GmbH, vzala dopisem došlým kanceláři Soudu dne 10. června 1996 svoji žalobu zpět a usnesením Soudu ze dne 18. července 1996, Laakmann Karton v. Komise (T‑301/94, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí) bylo rozhodnuto o vyškrtnutí věci.

26 Čtyři finské podniky, členové profesní skupiny Finnboard a z tohoto titulu společně odpovědné za zaplacení udělené pokuty, rovněž podaly žalobu proti rozhodnutí Komise (spojené věci T‑339/94, T‑340/94, T‑341/94 a T‑342/94).

27 Konečně, žalobu podalo sdružení CEPI‑Cartonboard, které nebylo adresátem rozhodnutí. Nicméně dopisem došlým kanceláři Soudu dne 8. ledna 1997 vzalo svoji žalobu zpět a usnesením Soudu ze dne 6. března 1997, CEPI‑Cartonboard v. Komise (T‑312/94, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí) bylo rozhodnuto o vyškrtnutí věci.

28 Dopisem ze dne 5. února 1997 Soud pozval jednotlivé účastníky na neformální setkání, zejména proto, aby přednesli svá vyjádření ohledně případného spojení věcí T‑295/94, T‑304/94, T‑308/94, T‑309/94, T‑310/94, T‑311/94, T‑317/94, T‑319/94, T‑327/94, T‑334/94, T‑337/94, T‑338/94, T‑347/94, T‑348/94, T‑352/94 a T‑354/94 pro účely ústní části řízení. Na uvedeném setkání konaném dne 29. dubna 1997 účastníci řízení toto spojení přijali.

29 Usnesením ze dne 4. června 1997 předseda třetího rozšířeného senátu Soudu v souladu s článkem 50 jednacího řádu spojil výše uvedené věci pro účely ústní části řízení z důvodu jejich souvislosti a vyhověl žádosti o důvěrné zacházení, kterou podala žalobkyně v projednávané věci.

30 Usnesením ze dne 20. června 1997 předseda třetího rozšířeného senátu Soudu vyhověl žádosti o důvěrné zacházení, kterou podala žalobkyně ve věci T‑337/94 a která se týkala jednoho dokumentu předloženého jako odpověď na písemnou otázku Soudu.

31 Na základě zprávy soudce zpravodaje Soud (třetí rozšířený senát) rozhodl o zahájení ústní části řízení a o přijetí procesních organizačních opatření, přičemž požádal účastníky řízení, aby zodpověděli určité písemné otázky a předložili určité dokumenty. Účastníci řízení těmto požadavkům vyhověli.

32 Řeči účastníků řízení uvedených výše v bodě 28 a jejich odpovědi na otázky Soudu byly vyslechnuty v průběhu jednání, které se konalo ve dnech 25. června až 8. července 1997.

Návrhová žádání účastníků řízení

33 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

– zrušil rozhodnutí;

– podpůrně zrušil jednak článek 2 rozhodnutí, a jednak článek 3 rozhodnutí v rozsahu, v jakém ukládá žalobkyni pokutu ve výši 15 500 000 ECU;

– dále podpůrně snížil výši této pokuty;

– uložil žalované náhradu nákladů řízení.

34 Komise navrhuje, aby Soud:

– zmítnul žalobu

– uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

K žádosti o zrušení rozhodnutí

A – K procesnímu a formálnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení práv obhajoby

Argumenty účastníků řízení

35 Žalobkyně uplatňuje porušení svých práv obhajoby tím, že Komise (v bodě 79 odůvodnění rozhodnutí) zohlednila jako důkaz protiprávního jednání dokument objevený u společnosti Finnboard (UK) Ltd při šetřeních provedených v dubnu roku 1991 (dále jen „ceník Finnboard“). Připomíná, že tento dokument jí byl zaslán až dne 28. dubna 1994, tedy až po předání její odpovědi na oznámení námitek a po jednání před Komisí. Toto neodůvodněné zpoždění ji připravilo o možnost vyjádřit se ke skutečnému významu dokumentu, okolnostem jeho sepsání, jakož i k závěrům, které z toho vyvodila Komise (rozsudek Soudního dvora ze dne 13. dubna 1979, Hoffmann-La Roche v. Komise, 85/76, Recueil, s. 461). Navíc předáním dokumentu dne 28. dubna 1994 nebyla sjednána náprava uvedeného porušení práv obhajoby.

36 Komise namítá, že dotčený dokument byl zaslán společnosti Sarrió spolu s dopisem ze dne 28. dubna 1994, ve kterém byl plně vysvětlen obsah dokumentu i závěry, které z něj Komise vyvodila. Vzhledem k tomu, že dopis ze dne 28. dubna 1994 mimo jiné nabídnul žalobkyni možnost předložit případná písemná vyjádření, žalobkyně se mohla včas vyjádřit k důkazní hodnotě dotčeného dokumentu (viz rozsudek Soudu ze dne 17. prosince 1991, BASF v. Komise, T‑4/89, Recueil, s. II‑1523, bod 36).

Závěry Soudu

37 Ceník Finnboard byl získán Komisí během šetření v kancelářích společnosti Finnboard (UK) Ltd v dubnu roku 1991 a šestnáct měsíců po zaslání oznámení námitek byl spolu s vysvětlujícím dopisem poskytnut žalobkyni.

38 Podle judikatury Soudu vyplývá z čl. 19 odst. 1 nařízení č. 17 ve spojení s články 2 a 4 nařízení Komise č. 99/63/EHS ze dne 25. července 1963 o slyšeních stran stanovených v čl. 19 odst. 1 a 2 nařízení č. 17 (Úř. věst. 1963, č. 127, s. 2268), že Komise musí sdělit námitky uplatňované vůči dotčeným podnikům a sdružením podniků a může ve svých rozhodnutích zohlednit pouze námitky, k nimž dotčené podniky a sdružení podniků měly možnost se vyjádřit (rozsudek ze dne 23. dubna 1994, CB a Europay v. Komise, T‑39/92 a T‑40/92, Recueil, s. II‑49, bod 47).

39 Dále je nutné, aby v řízení, ve kterém mohou být uloženy sankce, jako jsou sankce v projednávané věci, bylo dotčeným podnikům a sdružením podniků v průběhu správního řízení umožněno užitečně vyjádřit své stanovisko k reálnosti a relevanci skutečností, námitek a okolností dovolávaných Komisí (výše uvedený rozsudek Hoffmann-La Roche v. Komise, bod 11, a rozsudek Soudu ze dne 18. prosince 1992, Cimenteries CBR a další v. Komise, T‑10/92, T‑11/92, T‑12/92 a T‑15/92, Recueil, s. II‑2667, bod 39).

40 V projednávané věci nebyla předáním dotčeného dokumentu vznesena žádná nová námitka ve vztahu k těm, které již byly uvedeny v oznámení námitek. Z dopisu přiloženého k ceníku Finnboard totiž jasně vyplývá, je tento představuje pouze dodatečný důkaz společného plánu stanovení cen, což je námitka podrobně vysvětlená v oznámení námitek.

41 V každém případě byla žalobkyni v dopise doprovázejícím dokument výslovně nabídnuta možnost vyjádřit se k uvedenému důkaznímu prvku ve stadiu správního řízení a ve lhůtě deseti dnů. Za těchto okolností Komise nebránila žalobci včas se vyjádřit k důkazní hodnotě předaného dokumentu (výše uvedený rozsudek Soudního dvora Hoffmann-La Roche v. Komise, bod 11, a rozsudek ze dne 25. října 1983, AEF v. Komise, 107/82, Recueil, s. 3151, bod 27).

42 Z výše uvedených skutečností vyplývá, že tento žalobní důvod musí být zamítnut jako neopodstatněný.

B – K věci samé

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z neexistence jednání ve vzájemné shodě v oblasti transakčních cen a z porušení povinnosti odůvodnění

Argumenty účastníků řízení

43 Žalobkyně přiznává svoji účast na jednání ve vzájemné shodě v oblasti vyhlašovaných cen, ale popírá, že by se týkalo transakčních cen. Kromě dokumentů předložených jako součást písemností, které prokazují, že transakční ceny se neřídily vyhlašovanými cenami, se žalobkyně na podporu svého tvrzení dovolává schopnosti jednotlivých zákazníků vyjednávat, vývoje poptávky a nákladů výroby a zvláštních podmínek trhu s lepenkou, zejména pravidelnosti oznámení zvýšení cen a vysokého stupně transparentnosti trhu.

44 Žalobkyně má za to, že Komise jasně nevysvětlila, zda zastává názor, že vzájemná shoda se týkala nejen vyhlašovaných cen, ale také transakčních cen. Přitom v rozporu s tvrzením Komise představuje rozlišení mezi těmito dvěma typy vzájemné shody z důvodu jejich rozdílného účinku důležitý rozdíl (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 31. března 1993, Ahlström Osakeyhtiö a další v. Komise, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 a C‑125/85 až C‑129/85, Recueil, s. I‑1307). Žalobkyně v replice tvrdí, že nejasnosti ohledně předmětu vzájemné shody jsou samy o sobě porušením povinnosti přesného odůvodnění rozhodnutí, které konstatuje protiprávní jednání porušující pravidla hospodářské soutěže. Takové porušení má za následek vážné omezení legitimních práv obhajoby.

45 Komise prohlašuje, že nerozumí tomu, jak žalobkyně může přiznávat účast na jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen a zároveň tvrdit, že uplatněná zvýšení cen nebyla výsledkem těchto jednání. Zdůrazňuje, že rozhodnutí (zejména body 72 až 102 odůvodnění) odkazuje jak na dokumenty prokazující vzájemnou shodu ve vztahu ke každému vyhlášenému zvýšení v rámci kartelové dohody, tak na dokumenty, kterými jednotliví výrobci dotčené zvýšení skutečně vyhlásili.

46 Dále Komise tvrdí, že rozlišení mezi vzájemnou shodou v oblasti vyhlášených cen a vzájemnou shodou v oblasti transakčních cen není v projednávané věci relevantní. Vzájemná shoda mezi PWG a JMC se netýkala pouze vyhlašovaných cen, ale rovněž přijímání rozhodnutí o pravidelném zvyšování cen jednotlivých typů výrobků a současném zavádění zvýšených cen v celém Společenství (viz listinné důkazy uvedené v bodech 74 až 90, 92 a 94 až 96 odůvodnění rozhodnutí).

47 Kromě toho s ohledem na důkazy o jednání ve vzájemné shodě v rámci výborů, kterých se žalobkyně účastnila, nelze tvrdit, že vyhlášení cen nevyvolalo nejistotu jednotlivých podniků ohledně chování jeho soutěžitelů a že žalobkyně přistoupila ke zvýšení cen bez ohledu na vzájemnou shodu (viz rozsudek Soudu ze dne 24. října 1991, Rhone-Poulenc v. Komise, T‑1/89, Recueil, s. II‑867, body 122 a 123).

Závěry Soudu

48 Podle článku 1 rozhodnutí se podniky uvedené v tomto ustanovení dopustily porušení čl. 85 odst. 1 Smlouvy tím, že se v uvedeném období účastnily dohody a jednání ve vzájemné shodě, na základě kterého dodavatelé lepenky ve Společenství zejména „uzavřeli společnou dohodu o pravidelném zvyšování cen každého z uvedených typů výrobků v jednotlivých národních měnách“ a „plánovali a uskutečnili současná a jednotná zvyšování cen v celém Společenství.“

49 Žalobkyně přiznala účast ve čtyřech orgánech GEP Carton a nepopírá ani v písemnostech, ani v odpovědích na otázky Soudu položené při jednání, že se od roku 1988 účastnila jednání ve vzájemné shodě v oblasti vyhlašovaných cen.

50 Před odpovědí na argument žalobkyně, podle kterého se vzájemná shoda netýkala transakčních cen, je třeba posoudit, zda Komise skutečně v rozhodnutí uvedla, že se jednání ve vzájemné shodě vztahovalo i na tyto ceny.

51 V tomto ohledu je třeba zaprvé konstatovat, že článek 1 rozhodnutí nijak neupřesňuje cenu, která byla předmětem vzájemné shody ohledně zvyšování.

52 Zadruhé, z rozhodnutí nevyplývá, že Komise tvrdila, že výrobci stanovili nebo se pokoušeli stanovit jednotné transakční ceny. Zejména body 101 a 102 odůvodnění věnované „účinkům na cenovou hladinu snah o vzájemnou shodu v oblasti cen“ potvrzují, že Komise se domnívala, že snahy v oblasti cen se týkaly katalogových cen a směřovaly ke zvýšení transakčních cen. Zejména se tam uvádí: „I kdyby všichni výrobci byli rozhodnuti zvyšovat ceny souběžně, možnost zákazníků přejít na nižší kvalitu nebo levnější výrobek mohla přivést některé výrobce k poskytování ústupků stálým zákazníkům ohledně vstupu v platnost zvýšení cen nebo prostřednictvím poskytnutí dodatečných výhod jako například rabatu nebo slev v případě velkých objednávek, aby je motivovali k přijetí zvyšování základních cen v plném rozsahu. Následkem toho nevyhnutelně nebyly všechny důsledky zvyšování cen pocítěny okamžitě (bod 101 odůvodnění, šestý pododstavec)“.

53 Dále z rozhodnutí vyplývá, že Komise měla za to, že cílem koluze výrobců v oblasti cen bylo, aby zvyšování vyhlašovaných cen ve vzájemné shodě mělo za následek zvyšování transakčních cen. V tomto ohledu vyplývá z bodu 101 prvního pododstavce odůvodnění rozhodnutí, že „se výrobci nespokojili pouze s vyhlášením dohodnutých zvýšení cen, ale kromě několika výjimek rovněž přijali konkrétní opatření, aby byla účinně uplatňována vůči zákazníkům“. Situace v projednávané věci se tedy liší od situace, která byla předmětem posouzení Soudního dvora ve výše uvedené věci Ahlström Osakeyhtiö a další v. Komise, neboť na rozdíl od rozhodnutí, které vedlo k výše uvedenému rozsudku, Komise v rozhodnutí neuvádí, že podniky jednaly ve vzájemné shodě přímo v oblasti transakčních cen.

54 Tato analýza rozhodnutí se opírá o dokumenty předložené Komisí.

55 Zejména příloha 109 oznámení námitek obsahuje zápis ze setkání JMC ze dne 16. října 1989, ve kterém se zejména uvádí:

„d) Holandsko

[…]

Značné problémy velkoodběratelů, zejména společnosti Imca, vůči níž společnosti Cascades a Van Duffel nadále uplatňují nepřiměřené ceny, čímž komplikují život jak KNP, tak Finům.

[…]

f) Belgie

Situace obdobná k situaci v Holandsku. Finnboard přijala zvýšení cen společností Van Genechten, ale byla nucena s touto společností znovu vyjednávat kvůli ústupkům prováděným v Belgii (společností Cascades). Neustoupíme a od společností Beghin, Cascades a KNP očekáváme totéž.

[…]

h) Itálie

Společnost Saffa má velmi závažné problémy s cenami dovozu uplatňovanými společnostmi Kopparfors, Finnboard a dokonce Cascades.

Dodávky společnosti Saffa byly značně sníženy, zatímco dovoz značně vzrostl.

Saffa naléhavě žádá dovozce, aby plně dodržovali vydané pokyny v oblasti cen.“

56 Tento dokument jasně dokazuje, že ačkoli výrobci obecně přijali, že každý z nich sjednává vlastní transakční ceny s vlastními zákazníky, jednotliví výrobci, a zejména žalobkyně, výslovně jmenovaná ve výše uvedeném dokumentu, očekávali, že ostatní soutěžitelé budou uplatňovat transakční ceny odpovídající dohodnutým cenám, přinejmenším tak, aby individuální vyjednávání se zákazníky nesnižovalo účinnost dohodnutých zvyšování katalogových cen.

57 Mimoto žalobkyně v průběhu jednání uznala, že vyhlášené ceny sloužily jako základ pro vyjednávání transakčních cen s klienty, a tato okolnost potvrzuje, že konečným cílem bylo zvýšení transakčních cen. V tomto ohledu postačí zdůraznit, že stanovení jednotných katalogových cen mezi výrobci by bylo zcela bezpředmětné, pokud by tyto ceny neměly mít žádný účinek na transakční ceny.

58 Ohledně argumentu žalobkyně, podle kterého nejasnosti ohledně předmětu vzájemné shody jsou samy o sobě porušením povinnosti odůvodnění, je namístě připomenout, že článek 1 rozhodnutí nijak neupřesňuje cenu, která byla předmětem koluze.

59 V takové situaci by měl být výrok rozhodnutí chápán ve světle jeho odůvodnění a v souladu ustálenou judikaturou (viz například rozsudek Soudního dvora ze 16. prosince 1975, Suiker Unie a další v. Komise, 40/73 až 48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 a 114/73, Recueil, s. 1663. body 122 až 124).

60 V projednávané věci z výše uvedených skutečností vyplývá, že Komise v odůvodnění rozhodnutí dostatečně vysvětlila, že jednání ve vzájemné shodě se týkalo katalogových cen a mělo za cíl zvýšení transakčních cen.

61 V důsledku toho musí být tento žalobní důvod zamítnut jako neopodstatněný.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z neúčasti na kartelové dohodě směřující ke zmrazení podílů na trhu a kontrole nabídky

Argumenty účastníků řízení

62 Tento žalobní důvod má tři části.

63 V první části žalobního důvodu žalobkyně uplatňuje, že Komise nedisponuje důkazy o existenci jednání ve vzájemné shodě ohledně zmrazení podílů na trhu ani jednání ve vzájemné shodě ohledně kontroly nabídky. I za předpokladu, že by uvedená jednání ve vzájemné shodě byla dostatečně prokázána v míře požadované zákonem, Komise neprokázala, že se jich žalobkyně účastnila. Žalobkyně zejména zpochybňuje důkazní hodnotu několika příloh oznámení námitek, na kterých Komise založila své rozhodnutí.

64 Zaprvé, příloha 73, vnitřní zpráva společnosti Mayr-Melnhof, která dokazuje pouze jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen, vysvětluje následky přísné cenové politiky a dokládá neexistenci nátlaku ze strany žalobkyně na společnost Mayr-Melnhof, aby tato nezvyšovala svůj podíl na trhu prostřednictvím snižováním cen. V tomto ohledu se žalobkyně dovolává vysvětlení poskytnutého společností Mayr-Melnhof v jejím dopise ze dne 23. září 1991 (příloha 75 oznámení námitek).

65 Zadruhé, příloha 102, zpráva společnosti Rena ohledně setkání Nordic Paperboard Institute (dále jen „NPI“), tedy sdružení, jejímž členem žalobkyně nebyla.

66 Zatřetí, prohlášení společnosti Stora nemohou samy o sobě být dostatečným důkazem. Navíc společnost Stora několikrát zdůraznila relativní samostatnost, které se těšily jednotlivé podniky, zejména objemu výroby a volby okamžiku zastavení provozu zařízení (viz body 57, 59, 60, 69, 70, 71 odůvodnění rozhodnutí). Prohlášení společnosti Stora mimoto potvrdila, že nebyl zaveden žádný systém kontroly jakékoli kartelové dohody týkající se objemů výroby. Přitom neexistence systému kontroly vývoje objemů výroby jasně vyvrací existenci jakékoli dohody v tomto ohledu. Ostatně prohlášení společnosti Stora vyjadřují pouze její vlastní názor, co se týče zájmu přijmout opatření směřující ke kontrole objemů výroby a prodeje.

67 V druhé části žalobního důvodu žalobkyně uplatňuje, že vývoj podílů na trhu jednotlivých podniků prokazuje neexistenci jednání ve vzájemné shodě směřujícího ke zmrazení podílů na trhu, a i kdyby k takovému jednání ve vzájemné shodě došlo, prokazuje v každém případě, že se jich žalobkyně neúčastnila.

68 Ohledně obecného vývoje podílů na trhu žalobkyně uvádí, že někteří výrobci, zejména společnosti Iggesund (MoDo) a Mayr-Melnhof, v průběhu dotčeného období zprovoznili významné nové kapacity.

69 Žalobkyně rovněž uvádí, že její vlastní celkový podíl na trhu Společenství se snížil z 14,3 % v roce 1987 na 11,7 % v roce 1990. Podle ní není takové snížení slučitelné s tvrzením Komise, podle kterého se účastnila kartelové dohody směřující ke zmrazení podílů na trhu jednotlivých výrobců. Pokud jde o společnost Prat Carton, snížení jejího celkového podílu na trhu Společenství přibližně o 9 % v období od 1987 do 1990 rovněž potvrzuje naprostou neexistenci účasti na jakémkoli jednání ve vzájemné shodě směřujícím ke zmrazení podílů na trhu.

70 Ve třetí části žalobního důvodu žalobkyně uvádí, že její chování ve vztahu k zastavení výroby a vývozům na mimoevropské trhy navíc není slučitelné s tvrzeními Komise.

71 Ohledně první části žalobního důvodu má Komise za to, že dovolávané důkazní prostředky, zejména prohlášení společnosti Stora (přílohy 39 a 43 oznámení námitek) a přílohy 73 a 102 oznámení námitek plně postačují k prokázání existence kartelové dohody směřující ke zmrazení podílů na trhu a kontrole nabídky, jakož i účasti žalobkyně na nich.

72 Ohledně druhé části žalobního důvodu Komise připomíná, že se opírá o listinné důkazy o kartelové dohodě směřující ke zmrazení podílů na trhu, a uvádí, že argumentace žalobkyně týkající se vývoje podílů jednotlivých podniků na trhu tedy není relevantní ve vztahu k otázce, zda věděla o existenci takové dohody. Mimoto rozhodnutí obsahuje výslovnou zmínku o tom, že došlo k pomalému vývoji podílů některých podniků na trhu, neboť byly sjednávány každý rok znovu (body 60 a 131 odůvodnění rozhodnutí). V každém případě článek 85 zakazuje kartelové dohody, jejichž předmětem nebo účinkem je omezení hospodářské soutěže, a to bez ohledu na rozsah jejich úspěchu.

73 Konkrétněji, ve vztahu k argumentům žalobkyně vycházejícím z vývoje jejího vlastního podílu na trhu, Komise připomíná, že protiprávní jednání se týkalo celého trhu Společenství. Žalobkyně se účastnila PWG, kde docházelo k debatám o podílech na trhu. V roce 1989 byl správce pověřený řízením společnosti Saffa dokonce jmenován viceprezidentem GEP Carton.

74 Komise nakonec poznamenává, že tvrzení žalobkyně, podle kterého se vždy chovala nezávisle, není podpořeno žádným důkazným prvkem. Navíc dokonce i za předpokladu, že by žalobkyně porušila kartelovou dohodu, nic by to nezměnilo na spáchaném protiprávním jednání (výše uvedený rozsudek ve věci Rhone-Poulenc v. Komise).

75 Konečně, ohledně třetí části žalobního důvodu Komise uplatňuje, že společnost Stora v příloze 39 oznámení námitek potvrdila, že PWG naplánovala a vytvořila systém znovunastolení rovnováhy a kontroly výroby tak, aby se ceny udržely na stálé úrovni. Následkem toho skutečnost, že situace na trhu nebo řádné fungování kartelové dohody měly za následek, že žalobkyně, podle svého tvrzení, nebyla nucena se uchýlit k dohodnutému pozastavení výroby na základě jednání ve vzájemné shodě, nemá žádný dopad na odpovědnost ani na její účast na kartelové dohodě směřující ke kontrole podílů na trhu a objemů výroby.

Závěry Soudu





1. K existenci jednání ve vzájemné shodě směřujícího ke zmrazení podílů na trhu a jednání ve vzájemné shodě směřujícího ke kontrole nabídky

76 Ohledně první části žalobního důvodu je třeba připomenout, že podle článku 1 rozhodnutí se podniky uvedené v tomto ustanovení dopustily porušení čl. 85 odst. 1 Smlouvy tím, se že během referenčního období účastnily dohody a jednání ve vzájemné shodě, na jejichž základě dodavatelé lepenky ve Společenství „dohodli udržení podílů na trhu hlavních výrobců na stálé úrovni s občasnými změnami“ a „přijímali, od počátku roku 1990 stále častěji, opatření ve vzájemné shodě s cílem kontrolovat zásobování trhu ve Společenství, s cílem zajistit uskutečnění výše uvedených zvyšování cen.“

77 Podle Komise byly tyto dvě kategorie koluzí uvedené v rozhodnutí pod názvem „regulace objemů“ zahájeny účastníky setkání PWG v průběhu referenčního období. Z bodu 37 třetího pododstavce odůvodnění rozhodnutí vyplývá, že skutečný úkol PWG, jak jej popisuje společnost Stora „spočíval zejména ,v projednávání a přijímání jednání ve vzájemné shodě ohledně trhu, podílů na trhu, cen, jakož i zvyšování cen a objemů.‘ “

78 Ohledně úlohy PWG ve vztahu ke koluzi o podílech na trhu rozhodnutí (bod 37 pátý pododstavec odůvodnění) uvádí: „Ve vztahu k opatřením týkajícím se zvyšování cen PWG detailně projednávalo podíly na západoevropském trhu v držení národních uskupení, jakož i jednotlivých skupin výrobců. Z toho vyplynula určitá ‚uspořádání‘ mezi účastníky týkající se jejich podílů na trhu, přičemž cílem bylo vyhnout se ohrožení vzájemné shody v oblasti cen převisem nabídky. Velké skupiny výrobců se totiž dohodly na zachování svých podílů na trhu na úrovni odpovídající stavu výroby a prodeje sdělovanému každoročně společnosti Fides, která je v konečné podobě zveřejňovala v březnu následujícího roku. Vývoj podílů na trhu byl analyzován na každém setkání PWG na základě měsíčních výsledků společnosti Fides a v případě významnějších odchylek bylo od podniků považovaných za odpovědné požadováno vysvětlení.“

79 Podle bodu 52 odůvodnění „dohoda uzavřená v roce 1987 v rámci PWG předpokládala ‚zmrazení‘ podílů na trhu v držení významných západoevropských výrobců na stávající úrovni, jakož i zdržení se jakékoli snahy o získání nových zákazníků nebo zlepšení stávajícího postavení prostřednictvím agresivní cenové politiky.“

80 Bod 56 první pododstavec odůvodnění zdůrazňuje: „Základní dohoda o zachování podílů na trhu uzavřená mezi hlavními výrobci byla uplatňována po celé období zahrnuté tímto rozhodnutím.“ Podle bodu 57 „byl ,vývoj podílů na trhu‘ přezkoumáván na základě provizorních statistik na každém setkání PWG.“ Konečně, bod 56 poslední pododstavec zdůrazňuje: „Podniky, které se účastnily diskusí o podílech na trhu, byly členy PWG, tedy: Cascades, Finnboard, KNP (do roku 1988), [Mayr-Melnhof], MoDo, Sarrió, dva výrobci skupiny Stora, CBC a Feldmühle a (od roku 1988) společnost Weig“.

81 Je namístě mít za to, že Komise správně určila existenci koluze mezi účastníky setkání PWG týkající se podílů na trhu.

82 Analýza Komise totiž spočívá hlavně na prohlášeních společnosti Stora (přílohy 39 a 43 oznámení námitek) a je podpořena přílohou 73 oznámení námitek.

83 V příloze 39 oznámení námitek společnost Stora vysvětluje: „PWG se scházelo od roku 1986 s cílem přispět k regulaci trhu. […] Kromě jiných (legitimních) činností mělo za cíl projednávání a přijímání jednání ve vzájemné shodě ohledně trhu, podílů na trhu, cen, jakož i zvyšování cen a objemů. Jeho úloha spočívala zejména v hodnocení přesného stavu nabídky a poptávky na trhu, jakož i opatření určených k jejich regulaci a v předložení uvedeného hodnocení předsednické konferenci.“

84 Konkrétněji ohledně koluze týkající se trhu společnost Stora uvádí, že „podíly získané národními skupinami v Evropském společenství, ESVO a ostatních zemích zásobovaných členy GEP Carton byly rovněž přezkoumány v rámci PWG“ a že PWG „uvažovalo o možnosti zachovat podíly na trhu na jejich úrovni z předchozího roku“ (příloha 39 oznámení námitek, bod 19). Mimo jiné naznačuje (tamtéž, bod 6), že „diskuse o podílech na trhu výrobců v Evropě proběhly v tomtéž období, přičemž prvním referenčním obdobím byl rok 1987.“

85 Ve své odpovědi na dotaz Komise ze 23. prosince 1991 zaslané dne 14. února 1992 (příloha 43 oznámení námitek) společnost Stora dále upřesnila: „Kartelové dohody o úrovni podílů na trhu uzavřené členy PWG se týkaly Evropy jako celku. Tyto dohody byly založeny na celkových výsledcích za předchozí rok, které byly obvykle v konečné formě k dispozici od března následujícího roku (bod 1.1)“.

86 Uvedené tvrzení je v tomtéž dokumentu potvrzeno těmito slovy: „[…] diskuze o kartelových dohodách vyústily v dohody mezi členy PWG obecně uzavírané v březnu každého roku s cílem zachovat jejich podíly na trhu na úrovni předchozího roku (bod 1.4).“ Společnost Stora uvádí, že „nebyla přijata žádná opatření k zajištění dodržování dohod“ a že účastníci setkání PWG „si byli vědomi, že pokud by zaujali na některém z trhů zásobovaném jinou společností výjimečné postavení, ostatní by se zachovali stejně na dalších trzích (tentýž bod)“.

87 A konečně prohlašuje, že společnost Saffa se účastnila diskusí o podílech na trhu (bod 1.2).

88 Tvrzení společnosti Stora ohledně koluze týkající se podílů na trhu jsou podpořena přílohou 73 oznámení námitek. Tento dokument, který byl nalezen u společnosti FS-Karton, je důvěrná zpráva ze dne 28. prosince 1988 zaslaná obchodním ředitelem prodeje skupiny Mayr-Melnhof v Německu (p. Katzner) generálnímu řediteli společnosti Mayr-Melnhof v Rakousku (p. Gröller) a jejím předmětem je situace na trhu.

89 Podle uvedeného dokumentu, citovaného v bodech 53 až 55 odůvodnění rozhodnutí, z užší spolupráce v rámci „předsednické skupiny“ („Präsidentenkreis“), o níž bylo rozhodnuto v roce 1987, vzešli „vítězové“ a „poražení“. Autor sdělení zařazuje z různých důvodů, zejména následujících, společnost Mayr-Melnhof do kategorie poražených:

„2) Dohoda mohla být uzavřena pouze s tím, že nám bude uložena ‚sankce‘ – bylo požadováno, abychom přinesli ‚oběti‘.

3) Podíly na trhu z roku 1987 měly být ‚zmrazeny‘, stávající smlouvy zachovány a nemělo docházet k rozšíření činnosti nebo typu produktů za pomoci propagačních cen (výsledek bude viditelný v lednu 1989 – pokud se všechny strany budou chovat loajálně).“

90 Předchozí věty by měly být vykládány v širším kontextu celého sdělení.

91 V tomto ohledu autor sdělení pod rouškou úvodu připomíná užší spolupráci „předsednické skupiny“ v evropském měřítku. Tento výraz byl společností Mayr-Melnhof vyložen jako obecně se týkající buď PWG, nebo PC, tedy bez odkazu na konkrétní událost či setkání (bod 2.a přílohy 75 oznámení námitek), přičemž o uvedeném výkladu není třeba v tomto kontextu diskutovat.

92 Autor dále uvádí, že tato spolupráce vedla k „cenové disciplinovanosti“, z níž vzešli „vítězové“ a „poražení“.

93 Tento výraz vztahující se k podílům na trhu před jejich zmrazením v roce 1987 je tedy třeba chápat v kontextu této disciplinovanosti, o níž rozhodla „předsednická skupina“.

94 Navíc odkaz na rok 1987 jako na referenční rok je potvrzen druhým prohlášením společnosti Stora (příloha 39 oznámení námitek; viz bod 84 výše).

95 Ohledně úlohy PWG v koluzi o kontrole zásobování, kterou charakterizuje pozastavení výroby, rozhodnutí uvádí, že PWG hrálo rozhodující úlohu při pozastavení výroby, protože od roku 1990 rostla výrobní kapacita a docházelo ke snížení poptávky: „[…] na počátku roku 1990 považovali hlavní výrobci […] za užitečné dospět v rámci PWG ke shodě ohledně nutnosti pozastavit výrobu. Velcí výrobci uznali, že nejsou schopni zvýšit poptávku snižováním cen a že udržování výroby v plné kapacitě by mělo za následek pouze snížení cen. Teoreticky by doba nutná k nastolení rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou mohla být vypočítána na základě zpráv týkajících se objemů […] (bod 70 odůvodnění rozhodnutí).“

96 Rozhodnutí mimo jiné uvádí: „PWG však formálně neurčovalo dobu pozastavení výroby, kterou by se měli jednotliví výrobci řídit. Podle společnosti Stora by zavedení koordinovaného plánu pozastavení strojů vztahujícího se na všechny výrobce představovalo praktické potíže. Stora uvádí, že to byl důvod proč existoval pouze ‚volný systém doporučení‘ (bod 71 odůvodnění rozhodnutí).“

97 Je namístě mít za to, že Komise dostatečně určila existenci koluze mezi účastníky setkání PWG týkající se doby pozastavení výroby.

98 Předložené dokumenty podporují její analýzu.

99 Ve svém druhém prohlášení (příloha 39 oznámení námitek, bod 24) společnost Stora vysvětluje: „Spolu s politikou upřednostnění cen před objemem přijatou PWG a progresivním zaváděním ekvivalentních cen od roku 1988, členové PWG uznali, že je nezbytné dodržovat doby pozastavení výroby za účelem zachování cen vzhledem ke sníženému růstu poptávky. Pokud by výrobci nedodržovali doby pozastavení výroby, nemohli by udržet dohodnutou cenovou úroveň kvůli narůstajícímu převisu nabídky.“

100 V následujícím bodě svého prohlášení dodává: „V letech 1988 a 1989 mohl průmysl fungovat prakticky na plný výkon. Pozastavení výroby jiná než obvyklá pozastavení z důvodů údržby či dovolené se stala nezbytnými od roku 1990. […] Následně se ukázalo jako nezbytné pozastavit výrobu, když došlo k zastavení toku objednávek, a to s cílem udržet politiku upřednostnění ceny před objemem. Pozastavení výroby, které měli výrobci dodržet (za účelem zachování rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou), bylo možno vypočítat na základě zpráv o objemech výroby. PWG formálně doby pozastavení neurčovalo, ačkoli existoval volný systém doporučení […]“

101 Ohledně přílohy 73 oznámení námitek představují důvody poskytnuté autorem pro vysvětlení, proč v době vzniku sdělení považuje společnost Mayr-Melnhof za „poraženou“, důležitý důkaz o existenci koluze mezi účastníky setkání PWG týkající se pozastavení výroby.

102 Autor konstatuje, že:

„4) V tomto bodě se představy zúčastněných stran ohledně sledovaného cíle začínají rozcházet.

[…]

c) Všichni prodejci a evropští zástupci byli uvolněni ze svých objemových rozpočtů a byla zavedena přísná cenová politika nepřipouštějící prakticky žádné výjimky (naši spolupracovníci často nechápali změnu našich postojů ve vztahu k trhu – dříve byl jediným požadavkem objem, zatímco napříště je jediným cílem cenová disciplína s nebezpečím pozastavení výroby).“

103 Společnost Mayr-Melnhof uvádí (příloha 75 oznámení námitek), že přijetí výše uvedených opatření se týká interní situace podniku. Nicméně s ohledem na širší souvislosti sdělení uvedený výňatek dokládá zavedení přísné cenové politiky na úrovni obchodních zastoupení přijaté „předsednickou skupinou“. Dokument je tedy třeba vykládat v tom smyslu, že účastníci dohody z roku 1987, tedy minimálně účastníci setkání PWG, nepopiratelně zvážili důsledky přijaté cenové politiky, pokud by byla přísně uplatňovaná.

104 Skutečnost, že mezi výrobci probíhaly diskuse ohledně přezkumu pozastavení výroby v době přípravy zvyšování cen, je podpořena zejména sdělením společnosti Rena ze dne 6. září 1990 (příloha 118 oznámení námitek), které se zmiňuje o částkách zvýšení cen v některých zemích, budoucích datech oznámení těchto zvýšení, jakož i stavu objednávek vyjádřených v případě některých výrobců počtem pracovních dnů.

105 Autor dokumentu poznamenává, že někteří výrobci předvídali pozastavení výroby, což vyjadřuje například takto:

„Kopparfos 5-15 days

5 /9 will stop for five days.“

106 Na základě výše uvedených skutečností je třeba učinit závěr, že Komise v míře požadované zákonem dostatečně prokázala existenci koluze týkající se podílů na trhu, jakož i pozastavení výroby, mezi účastníky setkání PWG, jakož i existenci koluze týkající se pozastavení výroby stejnými podniky. V rozsahu, v jakém není zpochybněna účast společnosti Sarrió na setkáních PWG, jakož i v rozsahu, v jakém je tato společnost výslovně uvedena v hlavních důkazech (prohlášení společnosti Stora a příloha 73 oznámení námitek), Komise právem považuje žalobkyni za odpovědnou za účast na uvedených koluzích.

107 Námitky žalobkyně proti prohlášení společnosti Stora a příloze 73 oznámení námitek, jejichž cílem je zpochybnit důkazní hodnotu uvedených důkazů, nemohou toto zjištění nijak oslabit.

108 Především ohledně prohlášení společnosti Stora poskytnutých Komisi je nesporné, že pocházejí od jednoho z podniků pokládaných za účastníka údajného protiprávního jednání a že obsahují detailní popis povahy diskusí vedených v rámci orgánů GEP Carton ohledně cílů sledovaných uvedenými podniky seskupenými v jeho rámci, jakož i účasti uvedených podniků na setkáních jednotlivých orgánů tohoto seskupení. Přitom v rozsahu, v jakém je tento ústřední důkaz podpořen ostatními důkazními prvky ve spise, představuje relevantní podporu tvrzení Komise.

109 Dále ohledně přílohy 73 oznámení námitek má žalobkyně za to, že dokazuje pouze jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen, protože tam uvedené změny úrovně prodeje jsou jednoduše považovány za následek cenové politiky. Opírá se v tomto ohledu o výklad uvedeného dokumentu společností Mayr-Melnhof (příloha 75 oznámení námitek).

110 Tento výklad žalobkyně však neodpovídá výkladu uvedeného dokumentu v jeho souvislostech a výklad poskytnutý společností Mayr-Melnhof nemá žádnou podpůrnou hodnotu.

111 Podle přílohy 75 oznámení námitek poskytuje příloha 73 „obecný výklad situace sepsaný ředitelem prodeje skupiny FS-Karton pro její vedení, přičemž jde pouze o pokus ospravedlnit před vedením skupiny stagnaci obratu podniku pomocí nové politiky, která přinutila pobočku dodržet přísnou cenovou disciplínu, za cenu úbytku obratu.“ Navíc podle společnosti Mayr-Melnhof: „zmrazení podílů na trhu znamenalo, že za účelem dosažení vyšší ceny v rámci skupiny Mayr-Melnhof bylo třeba nepokoušet se získat další podíly na trhu prostřednictvím prodeje dalších objemů novým zákazníkům nebo prostřednictvím prodeje nových typů výrobků za nerentabilní ceny. Cílem naopak bylo zachovat stávající vztahy se zákazníky navzdory zvyšování cen.“

112 Přitom tato obecná tvrzení nejsou slučitelná s úvodním odkazem na „předsednickou skupinu“ a celému dokumentu je třeba rozumět v jeho celkovém kontextu.

113 V rozsahu, v jakém údaje v příloze 73 ohledně „zmrazení“ podílů na trhu a regulace nabídky odpovídají údajům obsaženým v prohlášeních společnosti Stora, Komise měla právem za to, že tyto dokumenty jsou jako celek důkazem existence shody záměrů přesahující rámec vzájemné shody pouze v oblasti cen.

114 Jelikož Komise určila existenci dvou dotčených koluzí, není již nezbytné zkoumat námitky žalobkyně proti příloze 102 oznámení námitek.

2. Ke skutečnému chování žalobkyně

115 Druhou a třetí část žalobního důvodu, podle kterých není skutečné chování podniků v souladu s tvrzením Komise ohledně existence dvou sporných koluzí, rovněž nelze přijmout.

116 Zaprvé, samotná existence koluze mezi členy PWG týkající se dvou aspektů „politiky upřednostnění ceny před objemem“ by neměla být zaměňována s jejím prováděním. Důkazy poskytnuté Komisí totiž mají takovou důkazní hodnotu, že informace týkající se skutečného chování žalobkyně na trhu nemohou mít vliv na závěry Komise ohledně samotné existence koluze týkající se dvou aspektů této sporné politiky. Navíc by tvrzení žalobkyně mohla naznačovat, že její chování nebylo plně v souladu s chováním domluveným mezi podniky seskupenými v rámci PWG.

117 Zadruhé, závěry Komise nejsou vyvráceny informacemi, které poskytla žalobkyně. Je třeba zdůraznit, že Komise výslovně uznala, že koluze o podílech na trhu neobsahovala „žádný oficiální mechanismus sankcí či kompenzací […], který by mohl být využit jako donucovací prostředek pro její dodržování“, a že podíly na trhu některých velkých výrobců se rok od roku mírně zvyšovaly (viz zejména body 59 a 60 odůvodnění rozhodnutí). Navíc Komise uznala, že v období do roku 1990, kdy průmysl fungoval na plný výkon, prakticky nebylo nutné přistupovat k pozastavování výroby (bod 70 odůvodnění rozhodnutí).

118 Zatřetí, podle ustálené judikatury skutečnost, že se některý podnik nepodrobí výsledkům setkání, jež mají za cíl omezení hospodářské soutěže, neznamená, že by byl zbaven své plné odpovědnosti za účast na kartelové dohodě, protože se veřejně nedistancoval od obsahu uvedených setkání (viz například rozsudek Soudu ze dne 6. dubna 1995, Tréfileurope v. Komise, T‑141/89, Recueil. s. II‑791, bod 85). Dokonce i za předpokladu, že chování žalobkyně na trhu nebylo v souladu s dohodnutým chováním, nic to nemění na její odpovědnosti za protiprávní jednání porušující čl. 85 odst. 1 Smlouvy.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z omylu Komise ohledně délky trvání jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen

Argumenty účastníků řízení

119 Žalobkyně uplatňuje, že k jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen nedošlo, alespoň pokud jde o ní, až do roku 1988. Zvýšení cen ve Velké Británii z ledna 1987 bylo pouze přirozenou reakcí výrobců na pokles kursu britské měny vůči ostatním evropským měnám, přičemž jednotnost tohoto zvýšení byla následkem transparentnosti trhu. Hospodářským subjektům nelze zakázat, aby přizpůsobily své chování oznámenému nebo předpokládanému chování soutěžitelů (výše uvedený rozsudek Suiker Unie a další v. Komise). Navíc ani přílohy 44 a 61 oznámení námitek, ani dokument A-17-2 nedokazují, že by k jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen mezi podniky došlo. V každém případě by se netýkalo žalobkyně.

120 Ohledně konce jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen, Komise nesprávně určila jako datum duben 1991, avšak k poslednímu dohodnutému oznámení zvýšení cen došlo na přelomu září a října roku 1990.

121 Komise připomíná, že se žalobkyně účastnila setkání PWG a JMC od doby jejich vytvoření a byla jejich členem ještě v roce 1991. Zdůrazňuje, že pokud dokumenty nalezené v prostorách jednoho z dotčených podniků prokazují, že na konci roku 1987 byla uzavřena dohoda o otázkách spojených s regulací objemů a cenovou disciplínou (bod 53 odůvodnění rozhodnutí), nevyvrací to tvrzení, že dotčení výrobci již před tímto obdobím uskutečnili řadu tajných setkání, kde projednávali plán směřující k omezení hospodářské soutěže. Přílohy 35 a 43 oznámení námitek potvrzují uvedené tvrzení. Komise dodává, že přesnost jejích dedukcí ohledně délky trvání protiprávního jednání byla rovněž potvrzena zvýšeními cen provedenými výrobci od roku 1987.

Závěry Soudu

122 Podle článku 1 rozhodnutí porušila žalobkyně čl. 85 odst. 1 Smlouvy tím, že se účastnila od poloviny roku 1986 do dubna 1991 dohody a jednání ve vzájemné shodě, na jejichž základě dodavatelé lepenky ve Společenství rozhodli o zvyšování cen lepenky a naplánovali a uskutečnili jednotná a současná zvýšení cen v celém Společenství. Bod 74 odůvodnění rozhodnutí upřesňuje, že první dohodnutý počin ve vzájemné shodě v oblasti cen, kterého se žalobkyně účastnila (příloha A rozhodnutí), se uskutečnil ve Velké Británii koncem roku 1986, „když byl nový mechanismus GEP Carton ve stadiu zavádění“.

123 Bod 161, druhý pododstavec odůvodnění mimo jiné uvádí, že většina podniků, jimž bylo rozhodnutí určeno, se účastnila protiprávního jednání od června roku 1986, což byl okamžik, kdy „bylo vytvořeno PWG a kdy došlo k zesílení koluze mezi výrobci, která se tak stala účinnější.“

124 Na podporu svých tvrzení týkajících se počátku jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen žalobkyně zpochybňuje důkazní hodnotu příloh 61 a 44 oznámení námitek, jakož i důkazní hodnotu dokumentu A-17-2.

125 Příloha 61 oznámení námitek je sdělení objevené u obchodního zástupce společnosti Mayr-Melnhof ve Velké Británii. Komise má za to, že jde o „interní záznam pořízený během ‚předsednické konference‘, ?podporující? tvrzení společnosti Stora, podle kterého se ‚předsednická konference‘ opravdu zabývala řešením otázky stanovení cen“ (bod 41 třetí pododstavec a bod 75 druhý pododstavec odůvodnění rozhodnutí).

126 Tento dokument odkazuje na setkání konané ve Vídni ve dnech 12. a 13. prosince 1986 a obsahuje následující informace:

„Cenová politika ve Velké Británii

Zástupce společnosti Weig byl přítomen na nedávném setkání Fides, během něhož prohlásil, že 9 % představovalo pro Velkou Británii příliš velký procentní podíl a že jim bude zredukován na 7 %! Zklamání je velké, protože to znamená ‚výchozí bod jednání‘ pro všechny. Cenová politika ve Velké Británii bude svěřena RHU s podporou ?Mayr-Melnhof?, přestože to znamená dočasnou redukci objemů, zatímco my se pokusíme udržet cíl 9 % (ještě se uvidí). ?Mayr-Melnhof/FS? sleduje ve Velké Británii politiku růstu, ale propad zisku je vážný, a proto bychom měli bojovat o znovuzískání kontroly nad cenami. ?Mayr-Melnhof? nepopírá, že je známo, že ačkoli v Německu zvýšili své objemy o 6 000 tun, nic to nenapraví!“

127 Setkání Fides, na které je odkaz na počátku citované části, je podle Mayr-Melnhof pravděpodobně (odpověď na žádost o informace, příloha 62 oznámení námitek) setkání PC ze dne 10. listopadu 1986.

128 Je namístě konstatovat, že analýza dokumentu potvrzuje, že společnost Weig reagovala poskytnutím údajů o své budoucí cenové politice ve Velké Británii ve vztahu k původní úrovni zvyšování cen.

129 Nelze však tento dokument považovat za důkaz toho, že společnost Weig reagovala ve vztahu k určené hladině zvyšování cen dohodnuté mezi podniky seskupenými v rámci GEP Carton v době před 10. listopadem 1986.

130 Komise se neopírá o žádný další důkaz v tomto smyslu. Navíc odkaz učiněný společností Weig na zvýšení cen o „9 %“ může být vysvětlen oznámením zvýšení cen ve Velké Británii společností Thames Board Ltd dne 5. listopadu 1986 (příloha A-12-1). Toto oznámení bylo zveřejněno s krátkým zpožděním, jak vyplývá z novinové zprávy (příloha A-12-3). Konečně, Komise nepředložila žádný jiný dokument způsobilý přímo dokázat, že během setkání PC docházelo k jednání o zvyšování cen. Za těchto podmínek nelze vyloučit, že návrhy společnosti Weig, jak jsou uvedeny v příloze 61 oznámení námitek, byly projednávány mimo setkání PC dne 10. listopadu 1986, jak Weig během jednání opakovaně tvrdila.

131 Záznam setkání správní rady společnosti Feldmühle (UK) Ltd, které se konalo dne 7. listopadu 1986 (příloha A-17-2), dovolávaný Komisí v rozhodnutí (bod 74 třetí pododstavec odůvodnění), pouze potvrzuje, že oznámení zvýšení cen o 9 % učiněné společností Thames Board Ltd bylo této britské pobočce společnosti Feldmühle známo před 10. listopadem 1986: „TBM and the Fins have announced price increases of approximately 9 % to be effective from February 1987 and it would appear that most other mills will be looking for the same sort of increase.“ („TBM a Finové oznámili zvýšení cen přibližně o 9 % s účinností od února 1987 a zdá se, že většina výrobců přistoupí ke stejnému zvýšení.“) (příloha A-17-2 citovaná Komisí v bodě 74 odůvodnění rozhodnutí).

132 Ohledně přílohy 44 oznámení námitek, ručně psaného záznamu na stránkách pro dny 15. až 17. ledna 1987 v diáři jednoho ze zaměstnanců společnosti Feldmühle, se Komise domnívá, že představuje „dodatečný důkaz dohod“ (bod 75 třetí pododstavec odůvodnění rozhodnutí).

133 Uvedený záznam však nemá tak průkazný charakter, jak mu připisuje žalobkyně. Setkání, které zaznamenává, není identifikováno tak, aby nemohlo být vyloučeno, že jde o záznam vnitřního setkání společnosti Feldmühle. Navíc záznam pochází pravděpodobně z poloviny ledna 1987 a nepotvrzuje, že zavedení zvýšených cen „včetně společnosti TBM“ by byla výsledkem jednání ve vzájemné shodě – uvedený záznam mohl být pouhým konstatováním.

134 Některé údaje obsažené v záznamu dokonce mají povahu odporující tvrzením Komise, podle kterých tento záznam potvrzuje existenci koluze týkající se rozhodnutí zvýšit ceny ve Velké Británii. Zejména poznámky, podle kterých se ředitel společnosti Feldmühle označil za „skeptika“ s ohledem na Kopparfors a společnost Mayr-Melnhof označil za „nezodpovědnou“ („ohne Verantwortung“), nemohou být považovány za podpůrné pro názor Komise. Totéž se týká i zmínky: „Finnboard: Preisautonomie auch f. Tako“ („Finnboard: cenová autonomie rovněž pro společnost Tako“).

135 Z výše uvedeného vyplývá, že Komise neprokázala, že se podniky v lednu 1987 dohodly na zvyšování cen ve Velké Británii ani že žalobkyně byla zapojena do jednání s takovým předmětem.

136 Žalobkyně, jako podnik, který se podle svého přiznání účastnil setkání PWG v době vytvoření tohoto orgánu skupiny GEP Carton v polovině roku 1986, však musí být považována za odpovědnou za koluzi o cenách počínaje výše uvedeným datem.

137 PWG bylo vytvořeno určitými podniky, včetně žalobkyně, v zásadě se záměrem omezit hospodářskou soutěž. Jak uvedla společnost Stora (příloha 39 oznámení námitek, bod 8), „počínaje rokem 1986 byla pořádána setkání s cílem regulace trhu“ a hlavním posláním bylo „projednávání a přijímání jednání ve vzájemné shodě ohledně trhu, podílů na trhu, cen, jakož i zvyšování cen a objemů“ [příloha 35 oznámení námitek, bod 5 iii)].

138 Role, kterou podniky seskupené v tomto orgánu sehrály ohledně koluze týkající se podílů na trhu a pozastavení výroby byla popsána v předchozím žalobním důvodu (viz výše body 78 až 106). Podniky seskupené v rámci tohoto orgánu rovněž projednaly návrhy týkající se cen. Podle společnosti Stora (příloha 39 oznámení námitek, bod 10) „PWG od roku 1987 dospělo k dohodě a k přijetí rozhodnutí obecné povahy týkající se harmonogramu ?…? a úrovně zvyšování cen, které měly provést výrobci lepenky.“

139 Skutečnost, že žalobkyně souhlasila s vytvořením a účastí na setkáních orgánu, jehož cílem, známým a schváleným podniky v době jeho založení, bylo omezení hospodářské soutěže sestávající zejména z diskusí o budoucím zvýšení cen, představuje dostatečný motiv pro to, aby žalobkyně byla považována za odpovědnou za koluzi týkající se cen od poloviny roku 1986, tedy od data, od kterého žalobkyně přiznala účast na PWG.

140 Jako datum ukončení jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen Komise právem určila duben roku 1991, tedy měsíc, během něhož zástupci Komise provedli v souladu s článkem 14 nařízení č. 17 šetření v prostorách několika podniků. Poslední dohodnuté zvýšení cen, oznámené v říjnu roku 1990 žalobkyní, bylo uplatňováno od ledna 1991 a úroveň katalogových cen dohodnutá mezi podniky byla v platnosti ještě v dubnu roku 1991.

141 Z toho vyplývá, že tento žalobní důvod musí být zamítnut.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z omylu Komise ohledně délky trvání kartelové dohody směřující ke zmrazení podílů na trhu a kontrole nabídky

Argumenty účastníků řízení

142 Žalobkyně uplatňuje, že i za předpokladu, že by kartelová dohoda směřující ke zmrazení podílů na trhu a kontrole nabídky byla považována za prokázanou, Komise se dopustila omylu v posouzení délky trvání dohody, jelikož důkazy, na které se odvolává, potvrzují, že do konce roku 1988 žádná dohoda neexistovala. Ve své replice dodává, že příloha 102 oznámení námitek, zpráva společnosti Rena ohledně setkání NPI konaného dne 3. října 1988 prokazuje neexistenci takové dohody v době vzniku sdělení, neboť jeho autor pouze uvádí možnost prozkoumat regulaci nabídky v případě, že by došlo k potížím v oblasti cen.

143 Komise odkazuje na argumenty uvedené v rámci žalobního důvodu vycházejícího z jejího omylu ohledně délky trvání jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen (viz bod 121 výše).

Závěry Soudu

144 Soud již konstatoval (viz výš body 78 až 106), že Komise prokázala, že podniky seskupené v rámci PWG se účastnily koluze o podílech na trhu na straně jedné a koluze o pozastavení výroby na straně druhé.

145 Z rozhodnutí vyplývá, že „zmrazení“ podílů na trhu a přezkum doby pozastavení výroby začaly být konkrétněji projednávány účastníky setkání PWG od konce roku 1987 za účelem zajištění úspěchu opatření přijímaných v cenových otázkách od roku 1988 (viz zejména body 51 až 60 odůvodnění). V tomto ohledu rozhodnutí uvádí, že: „Všichni členové PWG byli znepokojeni skutečností, že ‚nastartovaná‘ opatření by neměla být podrývána znatelným zvyšováním prodávaných objemů. Tento postup společnost Stora nazvala ‚cena před objemem‘ (bod 51, první pododstavec odůvodnění)“. Komise mimo jiné tvrdí, že „politika ceny před objemem“ charakteristická pro činnost GEP Carton od konce roku 1987 až do dubna 1991 se zejména projevovala „zmrazením podílů na trhu hlavních výrobců, a to původně na úrovni z roku 1987“ a „koordinovanou organizací ‚doby pozastavení výroby‘ nejvýznamnějšími výrobci namísto snižování cen (většinou od roku 1990)“ (bod 130 druhý pododstavec odůvodnění).

146 Tato tvrzení Komise se zakládají v zásadě na přílohách 39 a 73 oznámení námitek.

147 V dokumentu, který je předmětem přílohy 39 (bod 5), Stora upřesňuje: „S iniciativou v oblasti cen z roku 1987 byla spojena potřeba zachovat přibližnou rovnováhu mezi výrobou a spotřebou (politika ceny před objemem).“

148 Ohledně počátku koluze o podílech na trhu vyplývá z přílohy 73 oznámení námitek (viz výš bod 89), že „předsednická skupina“ („Präsidentenkreis“) rozhodla o užší spolupráci počínaje říjnem nebo listopadem roku 1987. Výsledkem této spolupráce byla koluze o podílech na trhu od uvedeného data.

149 Ohledně počátku koluze o pozastavení výroby Stora prohlašuje: „S přijetím PWG politiky ceny před objemem a progresivním zaváděním systému ekvivalentních cen od roku 1988, uznali členové PWG, že bylo nezbytné respektovat doby pozastavení výroby s ohledem na zachování těchto cen vzhledem ke snížení růstu poptávky. Pokud by výrobci dobu pozastavení výroby nerespektovali, bylo by pro ně nemožné zachovat dohodnuté ceny vzhledem k narůstajícímu převisu nabídky“ (příloha 39, bod 24.)

150 Dodává: „V letech 1988 a 1989 mohl průmysl fungovat prakticky na plný výkon. Pozastavení výroby jiná než obvyklá pozastavení z důvodů údržby či dovolené se stala nezbytnými od roku 1990. […] Následně se ukázalo jako nezbytné pozastavit výrobu, když došlo k zastavení toku objednávek, a to s cílem udržet politiku upřednostnění ceny před objemem“ (příloha 39, bod 25).

151 S ohledem na uvedené důkazy Komise prokázala, že podniky, které se účastnily setkání PWG, přijaly na konci roku 1987 politiku zvanou „cena před objemem“, a že jeden z aspektů této politiky, tedy koluze o podílech na trhu, byl uplatněn okamžitě, zatímco aspekt týkající se pozastavování výroby mohl být účinně uplatněn až od roku 1990.

152 Z výše uvedeného vyplývá, že tento žalobní důvod musí být zamítnut jako neopodstatněný.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesprávného posouzení, jehož se dopustila Komise ohledně systému výměny informací společnosti Fides

153 Žalobkyně v replice uplatňuje, že systém výměny informací společnosti Fides nebyl povahy podporující dohodnuté jednání, a tedy nebyl neslučitelný s článkem 85 Smlouvy. Podle ní existují významné rozdíly mezi skutkovými okolnostmi projednávané věci a těmi, které vedly k vydání rozhodnutí Komise 87/1/EHS ze dne 2. prosince 1986 v řízení podle článku 85 Smlouvy o EHS (IV/31.128 – Fatty Acids, mastné kyseliny) (Úř. věst. 1987, L 3, s. 3), kterého se Komise dovolává v bodě 134 odůvodnění rozhodnutí.

154 Komise v duplice zdůrazňuje důvody, na jejichž základě odkázala na výše uvedené rozhodnutí „Fatty Acids (mastné kyseliny)“. Uplatňuje, že v projednávané věci měl systém výměny informací přinejmenším účinek v podobě usnadnění kartelové dohody.

155 Soud připomíná, že podle čl. 48 odst. 2 prvního pododstavce jednacího řádu nové důvody nelze předkládat v průběhu řízení, ledaže by se zakládaly na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení.

156 Žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení, jehož se dopustila Komise ohledně systému výměny informací společnosti Fides, žalobkyně poprvé uvedla až ve stadiu repliky a nezakládá se na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení.

157 Uvedený žalobní důvod tedy není přípustný.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z omylu Komise, která měla za to, že se jedná o jediné a globální protiprávní jednání a že společnost Sarrió je za ně odpovědná v plném rozsahu

Argumenty účastníků řízení

158 Žalobkyně napadá přístup Komise v rozsahu, v jakém má Komise za to, že existuje jediné a globální protiprávní jednání a žalobkyně je za ně odpovědná v plném rozsahu.

159 Zaprvé, Komise v podstatě založila svá tvrzení na „teorému obvinění“ v rozsahu, v jakém neměla k dispozici přímé důkazy o dovršené kartelové dohodě. Přitom Komise měla prokázat, zda se žalobkyně účastnila jednotlivých prvků jediného protiprávního jednání, a v případě kladné odpovědi, také určit míru její účasti. Ohledně protiprávního jednání porušujícího právo Společenství v oblasti hospodářské soutěže platí zásada přísně individuální odpovědnosti, neboť myšlenka kolektivní viny je v rozporu zejména s kvazi-trestním charakterem sankcí, které mohou být za takové protiprávní jednání uloženy. V důsledku toho Komise neprávem tvrdila, že není nezbytné prokázat aktivní účast žalobkyně na každém z prvků protiprávního jednání. Naopak bylo nutné určit přesnou povahu spáchaných protiprávních jednání a přistoupit k ověření případné individuální účasti každého z podniků, aby mohla být správně určena individuální odpovědnost a také vhodné individuální sankce.

160 Zadruhé, žalobkyně tvrdí, že je rovněž v rozporu se základními zásadami práva Společenství, zejména se zásadou upravující důkazní břemeno, založit individuální odpovědnost jednoho podniku za protiprávní jednání pouze na základě jeho příslušnosti ke sdružení, jehož činnost byla alespoň částečně legitimní.

161 Zatřetí, žalobkyně tvrdí, že Komise řádně nezohlednila její zvláštní postavení na trhu, jakož i v rámci GEP Carton. Konkrétněji, žalobkyně v roce 1986 požádala o právo účastnit se setkání GEP Carton s cílem lépe čelit soutěžitelům.

162 Komise tvrdí, že prokázala existenci kartelové dohody a aktivní účast žalobkyně na ní, jakož i její vedoucí postavení. Došla k závěru, že následně založila svoji analýzu na dostatečně přesných a prokázaných skutečnostech a že tvrzení žalobkyně vycházející z jakési „kolektivní odpovědnosti“ nebo „teorému obvinění“ jsou neopodstatněná.

163 Dále prohlašuje, že v žádném případě nezaložila odpovědnost žalobkyně na pouhé skutečnosti, že byla členem GEP Carton. Ve skutečnosti se opírá jednak o její aktivní účast na setkáních rozličných výborů GEP Carton, které měly za cíl omezení hospodářské soutěže, a jednak o skutečnost, že žalobkyně následně přijala chování dohodnuté na uvedených setkáních.

Závěry Soudu

164 Úvodem je třeba zdůraznit, že Komise určila, že žalobkyně porušila čl. 85 odst. 1 Smlouvy tím, že se od poloviny roku 1986 až do dubna 1991 účastnila dohod a jednání ve vzájemné shodě sahajících do poloviny roku 1986 a skládajících se z několika různorodých konstitučních prvků.

165 Podle bodu 116 druhého pododstavce odůvodnění rozhodnutí „protiprávní jednání v zásadě spočívá ve sdružení výrobců po dobu několika let v rámci společného ilegálního podniku prosazujícího společné cíle“. Toto pojetí protiprávního jednání je rovněž vyjádřeno v bodě 128 odůvodnění: „Bylo by nepřirozené rozdělovat něco, co je jednoznačně dlouhodobým společným podnikem s jedním a jediným globálním cílem v několika různých protiprávních jednáních“ (viz rozsudek Soudu, Imperial Chemical Industries v. Komise Evropských společenství, T‑13/89, bod 260 odůvodnění).

166 Přestože Komise formálně nepřistoupila ve svém rozhodnutí k použití pojmu „jediné protiprávní jednání“, odkázala na tento pojem implicitně, jak svědčí odkaz na bod 260 rozsudku Soudu ze dne 10. března 1992, ICI v. Komise (T‑13/89, Recueil, s. II‑1021).

167 Navíc skutečnost, že Komise opakovaně použila slova „kartelová dohoda“ pro označení různých zjištěných protisoutěžních chování, vyjadřuje souhrnný pohled na porušení čl. 85 odst. 1 Smlouvy. Jak totiž vyplývá z bodu 117 odůvodnění rozhodnutí, Komise má za to, že: „Správný přístup v projednávané věci spočívá v prokázání existence a fungování, jakož i hlavních charakteristik kartelové dohody jako celku a následně v určení: a) existence důvěryhodných a přesvědčivých důkazů umožňujících spojit jednotlivé výrobce se společným systémem, b) období účasti jednotlivých výrobců.“ Dále dodává (tentýž bod odůvodnění): „Komise ?…? není povinna rozčlenit jednotlivé základní prvky protiprávního jednání a identifikovat každou z příležitostí, kdy v době trvání dohody došlo k dosažení konsensu v jedné nebo více věcech, nebo každý příklad dohodnutého jednání, a následně ospravedlnit jakoukoli účast výrobce, jehož účast nebyla prokázána přímými důkazy, na dané příležitosti nebo projevu kartelové dohody.“ Mimoto Komise uvádí (bod 118), že „existuje dostatek přímých důkazů k prokázání přistoupení každého z předpokládaných účastníků k protiprávnímu jednání,“ aniž by rozlišovala mezi základními prvky uvedeného souhrnného protiprávního jednání.

168 Jediné protiprávní jednání se v pojetí Komise zaměňuje s „kartelovou dohodou jako celkem“ nebo „souhrnnou kartelovou dohodou“ a je charakterizováno dlouhodobým chováním přijatým několika podniky sledujícími společný protiprávní cíl. Od tohoto pojetí jediného protiprávního jednání se odvíjí i důkazní systém popsaný v bodě 117 odůvodnění rozhodnutí, jakož i jednotná odpovědnost v tom smyslu, že všechny podniky „připojené“ k souhrnné kartelové dohodě jsou považovány za odpovědné za uvedenou dohodu bez ohledu na základní prvky, na kterých je jejich účast prokázána.

169 Přitom, aby Komise mohla považovat jednotlivé podniky uvedené v rozhodnutí za odpovědné, v určeném období, za souhrnnou kartelovou dohodu, musí buď prokázat, že každý z nich souhlasil s přijetím souhrnného plánu zahrnujícího základní prvky kartelové dohody, nebo jejich přímou účast během uvedeného období na všech těchto prvcích. Podnik lze rovněž považovat za odpovědný za souhrnnou kartelovou dohodu, i když je určeno, že se přímo účastnil pouze jednoho nebo několika základních prvků uvedené dohody, jestliže věděl nebo nezbytně musel vědět jednak, že koluze, které se účastnil, byla součástí souhrnného plánu zahrnujícího základní prvky kartelové dohody, a jednak, že tento souhrnný plán zahrnoval základní prvky kartelové dohody. V takovém případě skutečnost, že podnik se přímo neúčastnil všech základních prvků souhrnné dohody, jej nemůže zbavit odpovědnosti za porušení čl. 85 odst. 1 Smlouvy. Nicméně tato okolnost může být zohledněna při hodnocení závažnosti protiprávního jednání, kterého se podnik dopustil.

170 V projednávané věci vyplývá z rozhodnutí, že protiprávní jednání uvedené v jeho článku 1 sestává z koluzí ohledně tří různých záležitostí, avšak sledujících společný cíl a že uvedené koluze musí být považovány za základní prvky souhrnné kartelové dohody. Z uvedeného článku totiž vyplývá, že jednotlivé podniky tam uvedené porušily čl. 58 odst. 1 Smlouvy tím, že se účastnily dohody a jednání ve vzájemné shodě, kterými uvedené podniky a) uzavřely společnou dohodu o pravidelném zvyšování cen každého z uvedených typů lepenky v jednotlivých národních měnách a plánovaly uskutečnění uvedených zvyšování cen, b) dohodly zachování podílů na trhu hlavních výrobců na stálé úrovni s občasnými změnami, a c) přijímaly, od počátku roku 1990 stále častěji, opatření ve vzájemné shodě s cílem kontrolovat zásobování trhu ve Společenství s cílem zajistit uskutečnění výše uvedených zvyšování cen.

171 Ve svém rozhodnutí Komise navzdory svému pojetí jediného protiprávního jednání uvádí, že „ ,klíčové‘ dokumenty prokazující existenci kartelové dohody jako celku nebo jejích jednotlivých projevů často uvádějí účastníky jmenovitě a mimo jiné existuje tlustý svazek písemných důkazů prokazujících úlohu jednotlivých podniků v kartelové dohodě a význam jejich účasti“ (první pododstavec bodu 118 odůvodnění rozhodnutí).

172 Přísluší tedy Soudu, aby s ohledem na výše uvedené úvahy přezkoumal, zda Komise prokázala účast žalobkyně na kartelové dohodě, jak je uvedeno v článku 1 rozhodnutí.

173 V tomto ohledu je třeba připomenout, jak bylo již uvedeno (viz výše bod 48 a následující a bod 76 a následující), že Komise prokázala, že žalobkyně, jako podnik účastnící se setkání PWG od jeho založení, se od poloviny roku 1986 účastnila koluze o cenách, a od počátku roku 1987 koluze o podílech na trhu, jakož i koluze o dobách pozastavení výroby, tedy tří základních prvků protiprávního jednání uvedeného v článku 1 rozhodnutí. Rozhodla se tedy právem považovat žalobkyni za odpovědnou za protiprávní jednání sestávající ze tří koluzí sledujících tentýž cíl.

174 Komise tedy nepřičítá žalobkyni odpovědnost za chování ostatních výrobců a nezaložila její odpovědnost pouze na její účasti v CEP Carton.

175 Aniž je tedy nutné přezkoumat ostatní argumenty dovolávané žalobkyní, musí být žalobní důvod zamítnut.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nezohlednění situace na španělském trhu Komisí

176 V replice žalobkyně uplatňuje, že Komise přesně neurčila zeměpisný trh, na kterém docházelo k údajnému protiprávnímu jednání, a zejména že dostatečně neanalyzovala situaci na španělském trhu a chování dotčených podniků na tomto trhu. V tomto ohledu tvrdí, že již v žalobě upozornila, že jediný odkaz na španělský trh v rozhodnutí sestává ze dvou poznámek na konci stránky vyskytujících se v tabulkách E a G připojených k rozhodnutí.

177 Komise uplatňuje, že tento žalobní důvod, poprvé předložený v replice, musí být zamítnut.

178 Soud připomíná, že ve smyslu čl. 48 odst. 2 prvního pododstavce jednacího řádu nové důvody nelze předkládat v průběhu řízení, ledaže by se zakládaly na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení.

179 Žalobní důvod vycházející z nezohlednění situace na španělském trhu Komisí byl žalobkyní poprvé předložen až ve stadiu repliky. Jediný argument týkající se španělského trhu a obsažený v žalobě je totiž uplatňován na podporu žalobního důvodu vycházejícího z neúčasti Prat Carton na vytýkaném protiprávním jednání. Kromě názvu uvedeného žalobního důvodu směřuje argument uváděný na jeho podporu pouze ke zdůraznění skutečnosti, že tabulka G připojená k rozhodnutí, která uvádí oznámení zvýšení cen prováděná na španělském trhu v lednu roku 1991 tam působícími výrobci, vůbec neodkazuje na Prat Carton. Nelze jej tedy vykládat jako námitku týkající se nezohlednění španělského trhu.

180 Za těchto okolností musí být tento žalobní důvod, který byl poprvé uveden až ve stadiu repliky a který se nezakládá na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení, prohlášen za nepřípustný.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z neúčasti Prat Carton na protiprávním jednání

Argumenty účastníků řízení

181 Žalobkyně uplatňuje, že Komise neprokázala účast společnosti Prat Carton na jakémkoli protiprávním jednání. Zejména poznámka v tabulce G rozhodnutí (ohledně zvýšení cen v lednu roku 1991 na španělském trhu) vůbec Prat Carton neuvádí.

182 Společnost Prat Carton se účastnila setkání některých výborů GEP Carton jen sporadicky. Mimoto se tento podnik neúčastnil setkání JMC v období od června 1990 do března 1991. Navíc samotná skutečnost, že Stora uvedla, že se domnívala, že španělští výrobci byly obecně informováni o výsledcích setkání společnostmi Saffa nebo Finnboard (příloha 38 oznámení námitek) není důkazem účasti Prat Carton na údajném protiprávním jednání.

183 Žalobkyně zpochybňuje, že dokumenty F‑15-9, G-15-7 a G-15-8 (přílohy oznámení námitek) dovolávané Komisí prokazují účast Prat Carton na jednání ve vzájemné shodě ohledně zvyšování cen v dubnu 1990. V odpovědi na písemnou otázku Soudu zdůrazňuje, že dokument F‑15-9 pochází z února 1991, a nikoli z února 1990, jak tvrdí Komise. Ohledně dokumentu G-15-7, tento je pouze důkazem praxe v odvětví spočívající ve zvyšování cen každý rok v dubnu, jakož i nejistoty Prat Carton ohledně úrovně zvýšení a data jeho vstupu v platnost.

184 Komise uplatňuje, že společnost Prat Carton se kartelové dohody účastnila od počátku, jak dokazují dokumenty poskytnuté s oznámením námitek („individuální informace“). Zaprvé připomíná, že Prat Carton se účastnila mnohých setkání PC od 29. března 1986 do 28. listopadu 1989, tří setkání COE od října 1988 do října 1989, jakož i různých setkání JMC od června 1990 do 5. března 1991 (viz tabulky 3 až 7 připojené k rozhodnutí). Vzhledem k účasti na setkáních, během kterých byla přijata rozhodnutí týkající se kartelové dohody, je za ně Prat Carton odpovědná (viz výše uvedený rozsudek ve věci Rhone-Poulenc v. Komise). Navíc neexistuje žádná oficiální stopa účasti některých podniků na setkáních JMC před šetřením Komise nebo na setkáních PWG před únorem 1990. Pouhá skutečnost, že dokumentace poskytnutá podniky neuvádí přesné údaje o účasti Prat Carton na různých setkáních tedy nedokazuje, že se jich neúčastnila.

185 Zadruhé Komise uvádí, že Prat Carton byla, jak prohlásila společnost Stora (příloha 38 oznámení námitek), informována o výsledcích setkání PWG.

186 Zatřetí Prat Carton v průběhu dotčeného období uplatňovala iniciativy v oblasti cen dohodnuté v rámci jednotlivých orgánů GEP Carton. Malé rozdíly v čase a míře zvyšování cen prováděných společností Prat Carton a ostatními výrobci neprokazují neúčast Prat Carton na kartelové dohodě. Komise nicméně přiznává, že dokument F‑15-9 pochází z února 1991, a nikoli z února 1990, a že tedy nemá k dispozici důkaz prokazující skutečnou účast společnosti Prat Carton na iniciativě v oblasti zvyšování cen před lednem 1991. Ohledně snahy o zvýšení cen z ledna 1991 Komise odkazuje zejména na dokument G-15-8 ze dne 26. září 1990, v němž Prat Carton výslovně předpokládá zvýšení cen ve všech zemích v lednu 1991.

Závěry Soudu

187 Úvodem je třeba připomenout, že žalobkyně získala 100% podíl ve společnosti Prat Carton v únoru 1991 a že nepopírá svoji odpovědnost za případnou účast Prat Carton na porušení čl. 85 odst. 1 Smlouvy. V tomto ohledu uvádí bod 154 odůvodnění rozhodnutí, že se žalobkyně na základě získání společnosti Prat Carton „stala odpovědnou za účast tohoto španělského výrobce na kartelové dohodě po celou dobu trvání této účasti.“ Dále je třeba uvést, že článek 1 rozhodnutí považuje za odpovědnou za uvedené protiprávní jednání pouze žalobkyni, včetně jednání připisovaného Prat Carton, a že rozhodnutí je určeno žalobkyni bez uvedení Prat Carton (článek 5 rozhodnutí).

188 Za těchto podmínek a v rozsahu, v jakém již bylo konstatováno, že Komise prokázala účast žalobkyně samotné na protiprávním jednání popsaném v článku 1 rozhodnutí, tento žalobní důvod, pokud by byl přijat, nemůže odůvodnit celkové nebo částečné zrušení posledně uvedeného ustanovení. Žalobkyně však získala Prat Carton až v únoru 1991, tedy dva měsíce před koncem období protiprávního jednání stanoveného rozhodnutím, přičemž snížení pokuty by bylo odůvodněno, pokud by se dopělo k závěru, že individuální účast Prat Carton na základních prvcích kartelové dohody před únorem 1991 nebyla Komisí prokázána. Mimoto pokuty uložené v souladu s článkem 3 rozhodnutí byly vypočítány zejména na základě obratu dosaženého jednotlivými podniky během roku 1990, což je rok, během něhož Prat Carton ještě nepatřila do skupiny žalobkyně. Následně je užitečné přezkoumat argumenty předložené v rámci této námitky.

189 Soud zaprvé přezkoumá, zda Komise prokázala účast Prat Carton na porušení čl. 85 odst. 1 Smlouvy v období od poloviny roku 1986 do června 1990, tedy data, od kterého Prat Carton přiznala svoji účast na setkáních JMC. Zadruhé Soud přezkoumá, zda Komise prokázala účast Prat Carton na porušení čl. 85 odst. 1 Smlouvy po zbytek daného období, tedy od června 1990 do února 1991, kdy žalobkyně získala společnost Prat Carton.

1. Období od poloviny roku 1986 do června 1990

190 Při prokázání účasti Prat Carton na porušování pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže v daném období se Komise opírá o účast tohoto podniku na setkáních PC ve dnech 29. května 1986, 25. května 1986, 17. listopadu 1988 a 28. listopadu 1989, jakož i na setkáních COE ve dnech 20. září 1988, 8. května 1989 a 3. října 1989. Dále se opírá o prohlášení Stora (příloha 38 oznámení námitek). Konečně, podle Komise pouhá skutečnost, že dokumentace poskytnutá podniky neuvádí přesné údaje o účasti Prat Carton na setkáních JMC, neprokazuje, že se uvedených setkání neúčastnila.

191 Je třeba přezkoumat důkazy v uvedeném pořadí.

a) Účast Prat Carton na některých setkáních PC

192 Ohledně účasti Prat Carton na čtyřech konkrétních setkáních PC neuvádí Komise žádný důkaz. Pokud využívá této účasti jako důkazního prvku potvrzujícího účast tohoto podniku na porušení čl. 85 odst. 1 Smlouvy, opírá se nezbytně o pouhý obecný popis cíle setkání tohoto orgánu obsažený v rozhodnutí, jakož i o důkazy uvedené v rozhodnutí s cílem podpořit uvedený popis.

193 V tomto ohledu rozhodnutí uvádí: „Jak uvedla Stora, PWG mělo za úkol zejména vysvětlit „předsednické konferenci“ opatření nezbytná k regulaci trhu ?…? Generální ředitelé účastnící se „předsednické konference“ byli informováni o rozhodnutích přijatých PWG a o pokynech, které měly být předány jejich prodejním oddělením s cílem zavést iniciativy v oblasti cen“ (první pododstavec bodu 41 odůvodnění). Komise rovněž uvádí: „PWG se pravidelně scházelo před každou „předsednickou konferencí“. Vzhledem k tomu, že oběma setkáním předsedala tatáž osoba, není pochyb o tom, že právě tato osoba oznamovala výsledky setkání PWG ostatním „předsedům“, kteří nebyli součástí omezené skupiny“ (druhý pododstavec bodu 38 odůvodnění).

194 Společnost Stora uvedla, že účastníci setkání PC byli informováni o rozhodnutích přijatých v rámci PWG (příloha 39 oznámení námitek, bod 8). Nicméně přesnost této informace je zpochybněna několika podniky, které se účastnily setkání PC, včetně žalobkyně. V důsledku toho nelze prohlášení společnosti Stora ohledně úlohy PC považovat za dostatečný důkaz o cíli setkání uvedeného orgánu, pokud nejsou podpořena dalšími důkazy.

195 Spis obsahuje jeden dokument, tedy prohlášení jednoho bývalého člena ředitelství Feldmühle (pana Roose) ze dne 22. března 1993, který na první pohled potvrzuje tvrzení společnosti Stora. Pan Roos zejména uvedl: „Obsah diskusí vedených v rámci PWG byl předáván podnikům, které v této skupině nebyly zastoupeny během předsednické konference, která bezprostředně následovala, nebo pokud bezprostředně nenásledovala předsednická konference, během setkání JMC.“ Přestože tento dokument není výslovně dovoláván na podporu tvrzení Komise ohledně předmětu jednání PC, nelze jej v žádném případě považovat za doplňující důkaz k prohlášení Stora. Uvedená prohlášení totiž představují syntézu odpovědí poskytnutých každým ze tří podniků ve vlastnictví společnosti Stora v období protiprávního jednání, přičemž Feldmühle, bývalý člen ředitelství posledně jmenované, nezbytně představuje jeden ze zdrojů prohlášení společnosti Stora jako takové.

196 Ohledně ostatních důkazů uvedených za účelem prokázání předmětu setkání PC předpokládá Komise v rozhodnutí, že příloha 61 oznámení námitek (uvedená výše, body 125 a 126) je vnitřní zpráva pořízená během jednání PC, což podporuje názor Stora, podle něhož PC ve skutečnosti jednalo o koluzní politice stanovení cen (bod 41, třetí pododstavec odůvodnění rozhodnutí). Nicméně, jak bylo již uvedeno (viz výše, body 125 až 135), tato zpráva není důkazem koluze týkající se iniciativ v oblasti cen z ledna 1987 ve Velké Británii. Kromě toho na rozdíl od tvrzení Komise Stora nikdy neuznala, že se PC ve skutečnosti jednalo o koluzní politice stanovení cen. Podle společnosti Stora byla setkání PC pouze příležitost pro podniky sdružené v rámci PWG oznámit přijatá rozhodnutí podnikům, které nebyly v rámci tohoto orgánu zastoupeny.

197 Konečně, Komise uvádí, že „dokumenty nalezené Komisí u společnosti FS-Karton (člena skupiny M-M) potvrzují, že ke konci roku 1987 byla v rámci „předsednické konference“ a PWG uzavřena dohoda o otázkách spojených s regulací objemů a cenovou disciplínou“ (první pododstavec bodu 53 odůvodnění rozhodnutí). V tomto ohledu odkazuje na přílohu 73 oznámení námitek (viz výše bod 88). Jak již bylo uvedeno (viz výše bod 91), autor dokumentu pod rouškou úvodu připomíná užší spolupráci „předsednické skupiny“ („Präsidentenkreis“) v evropském měřítku, přičemž tento výraz společnost Mayr-Melnhof vyložila jako vztahující se obecně na PWG nebo PC, tedy bez odkazu na konkrétní událost nebo setkání (příloha 75 oznámení námitek, bod 2.a).

198 Příloha 73 oznámení námitek je důkazem podporujícím prohlášení Stora jednak ohledně koluze o podílech na trhu mezi podniky sdruženými v „předsednické skupině“, a jednak ohledně koluze o dobách pozastavení výroby v týchž podnicích (viz výše body 84 až 114 a zejména bod 110). Nicméně žádný jiný důkaz nepotvrzuje tvrzení Komise, podle kterého měla PC za cíl zejména jednání o koluzi o podílech na trhu a regulaci objemů výroby. Termín „předsednická skupina“ („Präsidentenkreis“) použitý v příloze 73 oznámení námitek nelze navzdory vysvětlením poskytnutým společností Mayr-Melnhof vykládat jako odkaz na orgány jiné než PWG.

199 S ohledem na výše uvedené Komise neprokázala, že setkání PC měla kromě legální činnosti za cíl také porušování hospodářské soutěže. Z toho vyplývá, že z dovolávaných důkazů nemohla logicky odvodit, že podniky účastnící se jednání uvedeného orgánu se účastnily porušení čl. 85 odst. 1 Smlouvy.

200 Je tedy namístě dospět k závěru, že účast Prat Carton na porušování pravidel hospodářské soutěže v období od poloviny roku 1986 do června 1990 nemohla být zjištěna na základě její účasti na čtyřech setkáních PC prokázána.

b) Účast společnosti Prat Carton na některých setkáních COE

201 Je nesporné, že se Prat Carton účastnila nejméně tří setkání COE ve dnech 20. září 1988, 8. května 1989 a 3. října 1989. Jeden z dokumentů navíc přibližuje obsah setkání ze dne 3. října 1989 (příloha 70 oznámení námitek). Je tedy namístě zaprvé přezkoumat, zda setkání COE měla protisoutěžní cíl, a zadruhé, zda lze logicky odvodit z přílohy 70 oznámení námitek, že se Prat Carton účastnila jednání s protisoutěžním cílem.

i) Obecný cíl setkání COE

202 Podle rozhodnutí „byla ústředním tématem jednání hospodářského výboru analýza a hodnocení situace na trhu s lepenkou v jednotlivých zemích“ (první pododstavec bodu 50 odůvodnění). COE „projednávalo (mimo jiné) cenové fluktuace na národních trzích a objednávky, přičemž o svých závěrech informovalo JMC (nebo až do konce roku 1987 jeho předchůdce ‚Marketing Committee‘)“ (první pododstavec bodu 49 odůvodnění).

203 Podle Komise „jednání o tržních podmínkách nevyzněla do prázdna: rozhovory o podmínkách, které vládly na jednotlivých domácích trzích musí být posuzovány v kontextu předpokládaných iniciativ v oblasti cen, zejména potom ohledně nutnosti dočasně pozastavit stroje, coby doprovodné opatření zvyšování cen“ (první pododstavec bod 50 odůvodnění). Komise mimo jiné uvádí: „Je možné, že hospodářský výbor se méně přímo zabýval stanovením cen jako takovým, ale není pravděpodobné, že by si účastníci nebyli vědomi protiprávního cíle, kterému sloužily informace vědomě poskytované JMC“ (druhý pododstavec bodu 119 odůvodnění).

204 Na podporu svých tvrzení, podle kterých měla jednání vedená v rámci COE protisoutěžní cíl, Komise odkazuje na jediný dokument, tajnou zprávu zaznamenanou zástupcem FS-Karton ohledně hlavních bodů setkání COE ze dne 3. října 1989 (příloha 70 oznámení námitek), tedy setkání, kterého se zúčastnila Prat Carton.

205 Komise v rozhodnutí shrnula obsah uvedeného dokumentu následovně:

„?…? kromě podrobné studie poptávky, výroby a objednávek pro jednotlivé národní trhy, byly přezkoumány i tyto body:

– silný odpor klientů proti poslednímu zvýšení cen GC, které vstoupilo v platnost dne 1. října,

– objednávky výrobců lepenky typu GC a GD, včetně jednotlivých pozic,

– zprávy o uskutečněných a plánovaných pozastaveních výroby,

– konkrétní potíže spojené se zaváděním vyšších cen ve Velké Británii a jeho důsledky na cenové rozpětí mezi typy GC a GD

a

– srovnání ve vztahu k rozpočtu na příchozí objednávky mezi jednotlivými národními uskupeními“ (druhý pododstavec bodu 50 odůvodnění).

206 Je třeba přiznat, že popis obsahu dokumentu je v zásadě správný. Komise však nepředložila žádný důkaz na podporu svého tvrzení, podle kterého lze přílohu 70 oznámení námitek považovat „za příklad skutečné povahy jednání tohoto orgánu“ (poslední pododstavec bodu 113 odůvodnění rozhodnutí). Společnost Stora dále uvádí: „JMC bylo vytvořeno na konci roku 1987 a jeho první setkání se konalo na počátku roku 1988, přičemž od toho data převzalo část funkcí vykonávaných Hospodářským výborem. Ostatní funkce Hospodářského výboru byly převzaty Statistickým výborem“ (příloha 39 oznámení námitek, bod 13). Přinejmenším ohledně období od počátku roku 1988, jediného období, během něhož se Prat Carton účastnila setkání COE, tedy prohlášení Stora neobsahují žádný prvek podporující tvrzení Komise týkající se údajného protisoutěžního cíle jednání uvedeného orgánu. Konečně Komise neuvedla ani důkazy umožňující usoudit, že účastníci setkání COE byli informováni o přesné povaze setkání JMC, tedy orgánu, kterému bylo COE odpovědné. Proto nelze vyloučit, že účastníci setkání COE, kteří se zároveň neúčastnili setkání JMC, nevěděli o přesném využití zpráv připravených COE.

207 V důsledku toho příloha 70 oznámení námitek neprokázala opravdovou povahu jednání konaných v rámci setkání COE.

ii) Setkání COE ze dne 3. října 1989

208 Obsah setkání COE ze dne 3. října 1989 je doložen v příloze 70 oznámení námitek. Nabízí se otázka, zda účast Prat Carton na tomto setkání představuje dostatečný důkaz její účasti na porušování čl. 85 odst. 1 Smlouvy.

209 Nejprve je třeba poznamenat, že jednání o cenách vedená během daného setkání se týkala reakcí zákazníků na zvýšení cen lepenky GC, uplatněné většinou výrobců lepenky od 1. října 1989, poté, co bylo o několik měsíců dříve oznámeno na trhu. Podle Komise se toto zvýšení cen týkalo rovněž lepenky SBS, ale nikoli lepenky GD. Ohledně jednání v průběhu dotčeného setkání se Soud domnívá, že šla nad rámec umožněný pravidly Společenství v oblasti hospodářské soutěže, zejména v rozsahu, v jakém bylo konstatováno, že by byla „chyba upustit od uplatnění nadále stanovené vysoké úrovně cen lepenky typu GC ?…?.“ Tím, že výrobci vyjádřili společnou vůli pevně uplatnit novou úroveň cen lepenky GC, totiž výrobci nestanovili autonomně politiku, kterou chtěli sledovat na trhu, čímž poškodili koncepci vyplývající z ustanovení Smlouvy týkajících se hospodářské soutěže (viz zejména výše uvedený rozsudek ve věci Suiker Unie a další v. Komise, bod 173).

210 Nic však neumožňuje se domnívat, že Prat Carton se účastnila koluze o zvyšování cen z října 1989 před jejím provedením a že v tomto období navíc přistoupila ke zvyšování cen lepenky GC. V tomto ohledu vyplývá z odpovědí poskytnutých žalobkyní na písemné otázky Soudu, že výroba Prat Carton v roce 1989 sestávala z více než 80 % z výroby lepenky GD, které se dotčené zvýšení cen netýkalo. Mimoto setkání COE z října 1989 se konalo přibližně osm měsíců před první prokázanou účastí Prat Carton na setkání JMC, jednoho z orgánů, který byl spolu s PWG podle rozhodnutí místem konání diskuzí o protisoutěžních cílech.

211 S ohledem na uvedené důkazy nelze vyloučit, že zástupce(i) Prat Carton na setkání COE ze dne 3. října 1989 si nemohl(i) být vědom(i) kontextu, ve kterém se konala jednání o cenových otázkách. Navíc absence důkazů ohledně chování společnosti na trhu během daného období naznačuje, že je možné, že Prat Carton měla za to, že se diskuse netýkaly její individuální situace. Následně v rozsahu, v jakém mohl mít obsah setkání COE ze dne 3. října pro Prat Carton výjimečný charakter, nelze uvedenému podniky vytýkat, že se od obsahu jednání uvedeného setkání veřejně nedistancovala.

212 Zadruhé příloha 70 oznámení námitek neobsahuje žádnou část prokazující pravou povahu jednání, která vedla k plánování budoucích období pozastavení výroby na základě koluze. Souhrn odkazů na přesná období pozastavení výroby se totiž týkal historických údajů. Dokument obsahuje i část týkající se budoucího využití zařízení: „V případě, že nepříznivá situace stavu objednávek a vytížení strojů bude přetrvávat, bude samozřejmě třeba zvážit pozastavení výroby v závislosti na poptávce“ ?„Bei anhaltend schlechtemAuftragseingang und schlechter Belegung ist es naheliegend, entsprechend dem Marktbedarf ein Abstellen zu überlegen“]. Účast Prat Carton na dotčeném setkání COE však z důvodů uvedených výše neprokazuje její účast na koluzi o cenách, a navíc nepředstavuje dostatečný důkaz její účasti na koluzi o dobách pozastavení výroby. Jedinou zmínku o případné potřebě přistoupit v budoucnosti k pozastavení výroby nelze považovat za porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže, protože alespoň pro podniky neúčastnící se koluze o cenách může představovat pouhé objektivní konstatování stávajících podmínek na trhu.

213 S ohledem na výše uvedené nepředstavuje účast Prat Carton na setkání COE ze dne 3. října 1989 dostatečný důkaz její účasti na porušování čl. 85 odst. 1 Smlouvy.

c) Prohlášení společnosti Stora ohledně předávání informací podnikům neúčastnícím se jednání

214 Ve svém prohlášení dovolávaném Komisí (příloha 38 oznámení námitek, s. 2) Stora poskytla informace ohledně výrobců, kteří byli informováni o výsledcích setkání PWG: „Výrobci skupiny Stora se domnívají, že španělští výrobci byli obecně informováni společností Saffa nebo Finnboard. Další španělští výrobci a členové GEP Carton jsou: Papelera del Centra SA, Prat Carton SA, Romani Esteve SA, Sarrió SA a Tampella Espanola SA.“

215 Jak jasně vyplývá z uvedeného prohlášení, Stora pouze vyjádřila domněnku, podle níž byla Prat Carton informována o výsledcích setkání PWG. Základ pro tuto domněnku však neuvádí. Za těchto podmínek nemůže uvedené prohlášení být důkazem účasti Prat Carton na porušování čl. 85 odst. 1 Smlouvy. Tento závěr je navíc podporován i skutečností, že prohlášení Stora se týká několika podniků, které byly členy GEP Carton a které rozhodnutí nepovažuje za účastníky jakéhokoli protiprávního jednání.

d) K účasti společnosti Prat Carton na setkáních JMC

216 Komise uvádí, že není prokázáno, že se Prat Carton neúčastnila setkání JMC před červnem 1989, protože neexistuje žádná oficiální stopa účasti jednotlivých podniků na těchto jednáních v období před šetřeními provedenými Komisí.

217 Důkazní břemeno ohledně existence porušování čl. 85 odst. 1 Smlouvy v případě Prat Carton nicméně spočívá na Komisi. Pouhá tvrzení Komise o případné účasti Prat Carton na setkáních JMC v daném období nejsou opodstatněná.

e) Závěry týkající se daného období

218 S ohledem na souhrn výše uvedené důkazy dovolávané Komisí, byť posuzovány jako celek, neprokazují účast Prat Carton na porušování čl. 85 odst. 1 Smlouvy v průběhu období od poloviny roku 1986 do června 1990.

2. Období od června 1990 do února 1991

219 Je nesporné, že v daném období Prat Carton se účastnila tří setkání JMC, tedy setkání ve dnech 27.–28. června 1990, 4. září 1990 a 8.–9. října 1990. Ohledně skutečného chování Prat Carton na trhu má Komise za to, že má k dispozici důkazy prokazující, že se uvedený podnik účastnil dohodnutého zvyšování cen z ledna 1991, jediného dohodnutého zvýšení provedeného v daném období.

220 S ohledem na uvedené důkazy je třeba přezkoumat, zda je účast Prat Carton na třech základních prvcích protiprávního jednání v daném období Komisí dostatečně prokázána.

a) Posouzení účasti společnosti Prat Carton na koluzi o cenách

221 Podle Komise byl hlavní cíl JMC od počátku následující:

„– určit, zda, a v případě kladné odpovědi i jak, by mohlo být uskutečněno zvýšení cen a sdílet tyto závěry s PWG,

– definovat podmínky iniciativ v oblasti cen určené PWG pro jednotlivé země ve vztahu k nejvýznamnějším zákazníkům s cílem vytvořit v Evropě systém ekvivalentních (tedy jednotných) cen ?…?“ (poslední pododstavec bodu 44 odůvodnění rozhodnutí).

222 Podrobněji Komise v prvním a druhém pododstavci bodu 45 odůvodnění rozhodnutí uvádí:

„Tento výbor přezkoumával jednotlivé trhy s ohledem na způsob, jakým mělo být každým z výrobců uskutečňováno zvyšování cen určené PWG. Praktické aspekty předpokládaného zvyšování cen byly projednávány u ‚kulatých stolů‘, kde měl každý z účastníků příležitost vyjádřit se k navrhovanému zdražování.

Potíže, ke kterým během zvyšování cen určeného PWG docházelo, nebo případná odmítnutí spolupráce, byly hlášeny PWG, které usilovalo (podle prohlášení Stora) „o zajištění nezbytně nutného stupně spolupráce“. JMC podávalo různé zprávy o typech GC a GD. Když PWG změnilo rozhodnutí v oblasti cen na základě zpráv předaných JMC, byla plánovaná opatření na provedené rozhodnutí projednána na dalším setkání JMC.“

223 Je třeba poznamenat, že Komise na podporu svých tvrzení ve věci setkání JMC právem odkazuje na prohlášení Stora (přílohy 35 a 39 oznámení námitek).

224 Navíc, ačkoli nemá k dispozici žádný oficiální záznam setkání JMC, se jí podařilo získat určité vnitřní zprávy společností Mayr-Melnhof a Rena o setkání ze dne 6. září 1989, 16. října 1989 a 6. září 1990 (přílohy 117, 109 a 118 oznámení námitek). Tyto vnitřní zprávy, jejichž obsah je popsán v bodech 80, 82 a 87 odůvodnění rozhodnutí, podrobně popisují jednání vedená na uvedených setkáních o dohodnutých postupech v oblasti cen. Představují tedy důkazní prvek, který jasně potvrzuje popis činnosti JMC poskytnutý společností Stora.

225 V tomto ohledu postačí například odkázat na zprávu získanou od společnosti Rena ohledně setkání JMC ze dne 6. září 1990 (příloha 118 oznámení námitek), který zejména uvádí:

„Zvýšení cen bude oznámeno příští týden, v září.

Francie 40 FF

Nizozemí 14 NLG

Německo 12 DM

Itálie 80 LIT

Belgie 2,50 BFR

Švýcarsko 9 FS

Velká Británie 40 UKL

Irsko 45 IRL

Všechny typy, GD, UD, GT, GC atd., podléhají stejnému zvýšení.

Jediné zvýšení za rok.

Pro dodávky ode dne 7. ledna.

Nejpozději dne 31. ledna.

Dopis ze dne 14. září o zvýšení cen (Mayr-Melnhof).

Dne 19. září odeslala společnost Feldmühle svůj dopis.

Společnost Cascades před koncem září.

Všichni měli odeslat svůj dopis přede dnem 8. října.“

226 Jak Komise vysvětluje v bodech 88 až 90 odůvodnění rozhodnutí, dokázala získat vnitřní dokumenty umožňující dospět k závěru, že podniky, a zejména podniky uvedené v příloze 118 oznámení námitek, skutečně oznámily a provedly dohodnuté zvýšení cen.

227 I kdyby se dokumenty dovolávané Komisí týkaly pouze malého počtu setkání JMC konaných v průběhu období pokrytého rozhodnutím, všechny listinné důkazy, které jsou k dispozici, podporují tvrzení Stora, podle kterého bylo hlavním cílem setkání JMC určit a naplánovat uskutečnění dohodnutých zvyšování cen. Téměř úplná neexistence záznamů, oficiálních nebo vnitřních, ze setkání JMC, musí být v tomto ohledu považována za dostatečný důkaz pro tvrzení Komise, podle kterého se podniky, které se účastnily uvedených setkání, snažily zatajit pravou povahu diskusí vedených v rámci tohoto orgánu (viz zejména bod 45 odůvodnění rozhodnutí). Za těchto okolností bylo důkazní břemeno obráceno a bylo na podnicích dotčených rozhodnutím, které se účastnily setkání tohoto orgánu, aby prokázaly, že tato měla legitimní cíl. Vzhledem k tomu, že uvedené podniky žádný takový důkaz nepředložily, Komise právem došla k závěru, že jednání podniků v průběhu setkání uvedeného orgánu měla protisoutěžní cíl.

228 Ohledně konkrétní situace Prat Carton, její účast na třech setkáních JMC v průběhu období přibližně osmi měsíců je s ohledem na výše uvedené a bez ohledu na neexistenci listinných důkazu o jednáních vedených na uvedených třech setkáních považována za dostatečný důkaz její účasti na koluzi o cenách v průběhu uvedeného období.

229 Toto konstatování je podpořeno dokumentací, které se dovolává Komise ve vztahu k chování Pret Carton v cenové oblasti. Je totiž namístě připomenout, že zvýšení cen všech typů lepenky bylo rozhodnuto na počátku září 1990 a oznámeno jednotlivými podniky během září a října 1990, jak vyplývá z výše uvedené přílohy 118 oznámení námitek. Toto zvýšení mělo vstoupit v platnost ve všech dotčených zemích v lednu 1991.

230 Ve faxu od Prat Carton ze dne 26. září 1990 (dokument G-15-8) je zejména uvedeno:

„Máme v úmyslu zvýšit ceny ve všech zemích od ledna 1991.

Ohledně Francie předpokládáme zvýšení cen všech typů o 400 FF za tunu.“

231 Ačkoli tento fax uvádí přesnou výši zdražení pouze v případě jediné země, dokazuje, že Prat Carton přistoupila k oznámení zvýšení cen v souladu s rozhodnutími přijatými podle přílohy 118 oznámení námitek v rámci JMC. V tomto kontextu se zvýšení cen uvedená v příloze č. 118 oznámení námitek nevztahují, pro všechny dotčené země, na stejné objemy prodeje, přičemž údaj týkající se Francie, tedy 40 FF, odpovídá zvýšení ceny za 100 kg. Navíc, ačkoli je nesporné, že z dokumentů F‑15-9 a G-15-7, faxů vyměněných mezi Prat Carton a jedním britským podnikem na konci února/začátku března 1991, vyplývá, že Prat Carton nakonec zvýšila ceny ve Velké Británii až v dubnu 1991, nemůže posunutí data provedení zvýšení cen v jedné z dotčených zemí ovlivnit důkazní hodnotu výše uvedeného dokumentu G-15-8, ohledně účasti Prat Carton na dohodnutém zvyšování cen v lednu 1991. Toto odůvodnění je podporováno i skutečností, že zvýšení cen uskutečněné Prat Carton na britském trhu dosáhlo, podle výše uvedeného dokumentu F‑15-9 částky 35 až 45 UKL/t, čímž se přiblížilo částce 40 UKL uvedené v příloze 118 oznámení námitek.

232 S ohledem na výše uvedené má Soud za to, že Komise prokázala, že Prat Carton se v období mezi červnem 1990 a únorem 1991 účastnila koluze o cenách.

b) Posouzení účasti Prat Carton na koluzi o dobách pozastavení výroby

233 Již bylo uznáno, že Komise prokázala, že podniky přítomné na setkáních PWG se od konce roku 1987 účastnily koluze o době pozastavení výrobních zařízení a že ke skutečnému uplatnění těchto pozastavení docházelo od roku 1990.

234 Podle rozhodnutí se podniky, které se účastnily setkání JMC, účastnily také této koluze.

235 V tomto ohledu uvádí Komise zejména:

„Kromě s