Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Řízení – Zastoupení účastníků řízení

2. Úředníci – Žaloba – Žaloba na náhradu škody – Postup před zahájením soudního řízení

(Služební řád, články 90 a 91)

3. Úředníci – Žaloba – Právní zájem na podání žaloby

(Služební řád, články 90 a 91)

4. Úředníci – Žaloba – Návrh na náhradu škody spojený s návrhem na neplatnost

(Služební řád, články 90 a 91)

5. Úředníci – Hodnocení – Existence neshod mezi úředníkem a jeho nadřízeným

(Služební řád, články 14 a 43)

6. Úředníci – Hodnocení – Zpráva o vývoji služebního postupu

(Služební řád, článek 43)

7. Úředníci – Hodnocení – Zpráva o vývoji služebního postupu

(Služební řád, článek 43)

8. Úředníci – Hodnocení – Zpráva o vývoji služebního postupu

(Služební řád, článek 43)

9. Úředníci – Hodnocení – Zpráva o vývoji služebního postupu

(Služební řád, článek 43)

1. Procesní pravidla použitelná před Soudem nebrání tomu, aby účastník řízení vystavil jedinou plnou moc pro několik věcí, ve kterých Soud rozhoduje a kterých se hodlá zúčastnit, a tudíž aby tatáž plná moc byla dotyčným zmocněncem předložena v rámci několika soudních sporů.

(viz bod 22)

2. Úředník, který má v úmyslu napadnout akt, který nepříznivě zasahuje do jeho právního postavení, může podat stížnost ve smyslu článku 90 odst. 2 služebního řádu přímo orgánu oprávněnému ke jmenování a posléze, je-li jeho stížnost zamítnuta, podat žalobu u Soudu, ve které se domáhá zrušení aktu, kterým bylo nepříznivě zasaženo do právního postavení, zaplacení náhrady škody nebo obou těchto návrhových žádání.

Naopak, jestliže se úředník dovolává údajné škody, která není důsledkem aktu, kterým bylo nepříznivě zasaženo do právního postavení, může zahájit řízení pouze podáním žádosti orgánu oprávněnému ke jmenování podle čl. 90 odst. 1 služebního řádu, jejíž případné zamítnutí bude představovat akt, kterým bylo nepříznivě zasaženo do jeho právního postavení, proti němuž bude moci podat stížnost, která případně může být předmětem žaloby na neplatnost nebo žaloby na náhradu škody.

Požadavek úředníka využít svého práva na právní pomoc nesměřuje vůči aktu, kterým bylo nepříznivě zasaženo do právního postavení, a nemůže proto být považován za stížnost podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu. Tento požadavek představuje žádost podle čl. 90 odst. 1 služebního řádu, bez ohledu na její název, přičemž volba tohoto názvu úředníkem nemůže být pro Soud závazná.

(viz body 30 až 32)

Odkazy: Soud, 14. února 2005, Ravailhe v. Výbor regionů, T‑406/03, Sb. VS s. I‑A‑19 a II‑79, bod 41 a uvedená judikatura; Soud, 13. července 2006, Andrieu v. Komise, T‑285/04, Sb. VS s. I-A-2-161 a II-A-2-775, bod 133 a uvedená judikatura

3. Aby úředník, který odešel do důchodu, mohl pokračovat v řízení o žalobě směřující ke zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, je třeba, aby si zachoval osobní zájem na zrušení napadeného rozhodnutí.

Zpráva o vývoji služebního postupu jakožto interní dokument, jehož hlavním cílem je zajistit správnímu orgánu pravidelné informace o tom, jak jeho úředníci plní své úkoly, hraje důležitou roli v průběhu služebního postupu úředníka, zejména pokud jde o převedení a povýšení. Proto se zájmu posuzované osoby v zásadě týká pouze do definitivního skončení služebního poměru.

Je proto nepřípustný návrh úředníka, který po podání žaloby odešel do důchodu a pobíral důchod z titulu trvalé a plné invalidity, na zrušení zprávy o vývoji služebního poměru, pokud jednak rozhodnutí o odchodu do důchodu nabylo právní moci a pokud zároveň nic nenaznačuje, že by bylo pravděpodobné zlepšení jeho zdravotního stavu umožňující jeho zpětné zařazení do služby orgánu.

Avšak ačkoli již není dán žádný legitimní zájem na zrušení zprávy, dotyčný má nadále zájem na tom, aby bylo rozhodnuto o legalitě zprávy v rámci návrhu směřujícího k získání náhrady škody z titulu procesní, hmotné a nemajetkové újmy, kterou podle jeho slov utrpěl z důvodu chování dotyčného orgánu.

(viz body 36 až 38 a 47)

Odkazy: Soud, 13. prosince 1990, Moritz v. Komise, T‑20/89, Recueil, s. II‑769, bod 18; Soud, 15. února 1995, Moat v. Komise, T‑112/94, Recueil FP, s. I‑A‑37 a II‑135, bod 26; Soud, 29. května 1997, Contargyris v. Rada, T‑6/96, Recueil FP, s. I‑A‑119 a II‑357, bod 32; Soud, 30. listopadu 1998, N v. Komise, T‑97/94, Recueil FP, s. I‑A‑621 a II‑1879, body 25 a 26 a uvedená judikatura

4. Cílem pravidla existujícího v judikatuře, podle kterého nepřípustnost návrhu na neplatnost způsobuje nepřípustnost návrhu na náhradu škody, která je s návrhem na neplatnost úzce spjata, je výslovně zabránit tomu, aby úředník, který nenapadl rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování nepříznivě zasahující do jeho právního postavení ve stanovené lhůtě, neobcházel tuto prekluzi tím, že podá žalobu na náhradu škody založenou na domnělé protiprávnosti tohoto rozhodnutí.

V rámci návrhu na náhradu škody, která údajně vznikla z důvodu protiprávnosti zprávy o vývoji služebního postupu napadené ve stanovených lhůtách žalobou na neplatnost, tudíž skutečnost, že se návrh na zrušení stal po podání žaloby nepřípustným z důvodu nezávislého na vůli žalobce, totiž jeho odchodu do důchodu, nezpůsobuje nepřípustnost návrhu na náhradu škody. Je-li totiž návrh na náhradu škody prohlášen za přípustný, neznamená to, že je tím žalobci dána možnost vyloučit prekluzi související s tím, že nedodržel příslušný postup pro domáhání se zrušení aktu, jehož protiprávnost tvrdí.

(viz body 43, 44 a 46)

Odkazy: Soudní dvůr, 15. prosince 1966, Schreckenberg v. Komise, 59/65, Recueil, s. 785, 797; Soudní dvůr, 12. prosince 1967, Collignon v. Komise, 4/67, Recueil, s. 469, 480; Soudní dvůr, 22. října 1975, Meyer-Burckhardt v. Komise, 9/75, Recueil, s. 1171, bod 11; Soudní dvůr, 7. října 1987, Schina v. Komise, 401/85, Recueil, s. 3911, body 10 a 13; Soudní dvůr, 14. února 1989, Bossi v. Komise, 346/87, Recueil, s. 303, body 31 a 34; Soud, 6. dubna 2006, Camós Grau v. Komise, T‑309/03, Sb. rozh. s. II‑1173, bod 76

5. I když není možné vyloučit, že neshody mezi úředníkem a jeho nadřízeným mohly u nadřízeného vyvolat určité rozhořčení, tato možnost jako taková neznamená, že posledně uvedený již není schopen objektivně posoudit zásluhy dotčené osoby.

Mimoto i za předpokladu existence určitého rozhořčení ze strany nadřízeného vůči hodnocenému úředníkovi v rámci systému hodnocení zavedeného Komisí prostřednictvím obecných prováděcích ustanovení k článku 43 služebního řádu, může účast spoluhodnotitele a spolupodepisujícího úředníka následky této okolnosti vyrovnat. Režim, který stanoví účast spolupodepisujícího úředníka v hodnotícím postupu, musí totiž být považován za záruku, která má neutralizovat případné nebezpečí střetu zájmů u osoby hodnotitele.

(viz body 71 a 75)

Odkazy: Soud, 23. února 2001, De Nicola v. EIB, T‑7/98, T‑208/98 a T‑109/99, Recueil FP, s. I‑A‑49 a II‑185, bod 188; Soud, 12. července 2005, De Bry v. Komise, T‑157/04, Sb. VS s. I‑A‑199 a II‑901, bod 46

6. Soudu nicméně nepřísluší nahradit posouzení provedené osobami pověřenými hodnotit práci posuzované osoby svým posouzením. Orgány Společenství totiž disponují při hodnocení práce svých úředníků širokou posuzovací pravomocí. Hodnotová posouzení úředníků ve zprávách o vývoji služebního postupu jsou vyloučena ze soudního přezkumu, který se týká pouze případných formálních vad, zjevného nesprávného skutkového zjištění postihujícího tato posouzení provedená správou, jakož i případného zneužití pravomoci.

(viz bod 78)

Odkazy: výše uvedený rozsudek Andrieu v. Komise, bod 99 a uvedená judikatura

7. Skutečnost, že hodnotitel ve svých poznámkách obsažených ve zprávě o vývoji služebního postupu neodkázal ani na vlastní hodnocení hodnoceného úředníka, ani na interní zprávu týkající se práce jeho služby, nemůže být důkazem chybějící nestrannosti hodnotitele nebo zjevně nesprávného posouzení ze strany dotyčného orgánu.

Jednak totiž samotná okolnost, že v poznámkách nebylo odkázáno na všechny části vlastního hodnocení úředníka, nemůže jako taková stačit k prokázání, že orgán nevzal v úvahu všechny relevantní údaje projednávaného případu. Samotné provádění hodnocení by totiž ztratilo důvod existence, pokud by v jeho rámci hodnocený úředník hrál převládající roli a pokud by se z hlediska osoby, která provádí hodnocení, pouze jednalo o vyvrácení tvrzení uvedeného úředníka.

Zároveň zpráva, která byla vyhotovena k jiným účelům nežli hodnocení úředníků, zpravidla není skutečností, která musí být hodnotitelem vzata v úvahu při vyhotovení zprávy o vývoji služebního postupu.

(viz body 81 až 83)

Odkazy: výše uvedený rozsudek Andrieu v. Komise, bod 92

8. Správa má povinnost odůvodnit zprávy o vývoji služebního postupu dostatečným a zevrubným způsobem. V některých případech musí být odůvodnění věnována zvláštní péče.

Hodnotitel není povinen blíže odůvodnit zprávu o vývoji služebního postupu tím, že by uvedl konkrétní příklady, aby podpořil své posudky. Rovněž není povinen odůvodnit, proč se rozhodl odchýlit se od vlastního hodnocení uskutečněného hodnoceným úředníkem.

(viz body 84 a 86)

Odkazy: Soud, 30. září 2004, Ferrer de Moncada v. Komise, T‑16/03, Sb. VS s. I‑A‑261 a II‑1163, body 49, 50, 53 a 54

9. Jednotlivé kategorie hodnocení zprávy o vývoji služebního postupu nejsou navzájem zcela nezávislé. Schopnosti úředníka a jeho chování se obvykle projevují na jeho výkonu. Jelikož však obecná kvalita výkonu může být ovlivněna i jinými faktory, není vyloučeno, že je úředník v rámci vykonávání své služby v jedné oblasti lepší nežli v jiných, a zpráva o vývoji služebního postupu tudíž může v jedné rubrice obsahovat kladné hodnocení a v jiných rubrikách velmi negativní hodnocení.

(viz bod 87)