Spojené věci T-102/07 a T-120/07

Freistaat Sachsen (Allemagne) a další

v.

Evropská komise

„Státní podpory – Podpora poskytnutá Německem ve formě nabytí podílu a ve formě záruk za půjčky – Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou se společným trhem – Obecný režim podpor schválený Komisí – Pojem ‚podnik v nesnázích‘ – Pokyny pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích – Částka podpory – Povinnost uvést odůvodnění“

Shrnutí rozsudku

1. Podpory poskytované státy – Obecný režim podpor schválený Komisí – Individuální podpora prezentovaná jako podpora spadající do rámce schválení – Přezkum Komisí

(Články 87 ES a 88 ES)

2. Podpory poskytované státy – Zákaz – Odchylky

(Článek 87 odst. 1 a 3 ES a čl. 88 odst. 3 ES; sdělení Komise 1999/C 288/02, bod 3)

3. Podpory poskytované státy – Zákaz – Odchylky – Sdělení Komise o rámci Společenství pro státní podpory podnikům v nesnázích

(Sdělení Komise 1999/C 288/02, body 4 až 6)

4. Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Rozsah – Rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor – Výpočet výše podpory podniku v nesnázích

(Články 87 ES a 253 ES; sdělení Komise 97/C 273/03)

1. Komise, zabývá-li se individuální podporou, která byla údajně poskytnuta na základě dříve schváleného režimu, nemůže tuto podporu bez dalšího zkoumat ve vztahu ke Smlouvě. Před zahájením jakéhokoli řízení musí nejprve přezkoumat, zda podpora spadá do obecného režimu a zda splňuje podmínky stanovené v rozhodnutí schvalujícím tento režim. Pokud by Komise nepostupovala tímto způsobem, mohla by v rámci přezkumu každé individuální podpory vzít zpět rozhodnutí schvalující režim podpor, které již předpokládalo přezkoumání s ohledem na článek 87 ES. Podporu, která představuje striktní a předvídatelné použití podmínek stanovených v rozhodnutí schvalujícím obecný režim, je tedy nutno považovat za existující podporu, která nemusí být oznámena Komisi ani přezkoumána s ohledem na článek 87 ES.

Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje slučitelnost podpory s dotyčným režimem, spadá do výkonu její povinnosti dbát nad používáním článků 87 ES a 88 ES. Z tohoto důvodu nepředstavuje přezkum slučitelnosti podpory s tímto režimem ze strany Komise iniciativu překračující rámec jejích pravomocí. Proto nemůže být posouzení Komise omezeno posouzením vnitrostátních orgánů, které podporu poskytly.

(viz body 59–60, 62, 136)

2. Z bodu 3 pokynů pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích, jimiž se Komise mohla vybavit pro účely výkonu široké posuzovací pravomoci, kterou má v rámci použití čl. 87 odst. 3 ES, a kterými je vázána, vyplývá, že „[s]tátní podpora na záchranu podniků v nesnázích od konkurzu a pomoc při jejich restrukturalizaci může být považována za oprávněnou pouze za určitých podmínek“. Právě z tohoto důvodu uvedené pokyny stanoví povinnost předchozího oznámení Komisi každého financování poskytnutého nebo zaručeného státem pro podnik ve finančních nesnázích.

V rámci schváleného režimu regionálních podpor nelze přijmout zvláštní definici pojmu podniku v nesnázích. Připuštění paralelní existence různých definic pojmu podniku v nesnázích by totiž mohlo vést k situaci, ve které by podnik, který je v nesnázích podle uvedených pokynů, mohl přesto být příjemcem státní podpory bez povinnosti oznámení a bez nutnosti dodržení těchto pokynů. Taková situace by byla v rozporu se strukturou čl. 87 odst. 1 až 3 ES a čl. 88 odst. 3 ES, tak jak je uvedena ve zmíněných pokynech.

(viz body 74, 76)

3. Bod 4 pokynů Společenství pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích se omezuje na obecné uvedení, že se považuje za podnik v nesnázích takový podnik, který není schopen prostřednictvím zdrojů svých či prostředků získaných od svých vlastníků/akcionářů nebo věřitelů zastavit ztráty, které ho bez vnějšího zásahu orgánů veřejné moci během krátkého či střednědobého období téměř jistě přivedou k úpadku. Mimoto ze znění bodů 5 a 6 uvedených pokynů vyplývá, že ačkoliv se podnik považuje za podnik v nesnázích „v každém případě“ tehdy, zmizela-li podstatná část jeho základního kapitálu, může být prokázáno také jinými důkazy, jaké jsou uvedeny v bodě 6, že se nachází ve finančních nesnázích ve smyslu těchto pokynů, i když neztratil podstatnou část svého základního kapitálu.

Významné snížení základního kapitálu tak představuje velmi závažný faktor naznačující, že se podnik nachází v nesnázích. Krom toho existuje určitý počet hospodářských faktorů, jejichž neúplný výčet se nachází v bodě 6 uvedených pokynů, které mohou rovněž prokázat existenci takového stavu, a to i v případě, kdy nedošlo ke ztrátě podstatné části základního kapitálu nebo k platební neschopnosti ve smyslu bodu 5 týchž pokynů.

(viz body 103–105, 133, 135)

4. Rozsah povinnosti uvést odůvodnění závisí na povaze dotčeného aktu a na kontextu, v němž byl přijat. Z odůvodnění musí jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, jednak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, aby mohly hájit svá práva a ověřit, zda rozhodnutí je či není opodstatněné, a jednak aby soud mohl vykonávat svůj přezkum legality. Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 253 ES, musí být posuzována s ohledem nejen na jeho znění, ale také s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast. Komise především není povinna vyjádřit se ke všem argumentům, jichž se před ní dovolávají zúčastněné strany, ale stačí, aby uvedla skutkové okolnosti a právní úvahy, které mají zásadní význam v rámci systematiky rozhodnutí.

Každopádně musí být zrušeno rozhodnutí Komise, které došlo k závěru, že existuje státní podpora neslučitelná se společným trhem, a které ve svém výpočtu výše podpory podniku v nesnázích neobsahuje žádný odkaz na praxi finančních trhů ohledně souběhu rizik (podnik v nesnázích, absence zajištění), takže se souvislost mezi navýšeními stanovenými Komisí a konkrétní situací dotčených společností nezdá jasná a zvolení použitých navýšení má, alespoň tak, jak se jeví, náhodnou povahu, a sdělení Komise o způsobu stanovování referenčních a diskontních sazeb neobsahuje žádný údaj k uvedenému souběhu rizik. Komise měla vysvětlit použití dodatečných navýšení, jakož i jejich výši prostřednictvím rozboru tržní praxe, aby uvedené společnosti mohly zpochybnit přiměřenost navýšení a Tribunál mohl přezkoumat jejich legalitu.

(viz body 180, 217–218)

ROZSUDEK TRIBUNÁLU (čtvrtého senátu)

3. března 2010( )

„Státní podpory – Podpora poskytnutá Německem ve formě nabytí podílu a ve formě záruk za půjčky – Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou se společným trhem – Obecný režim podpor schválený Komisí – Pojem ‚podnik v nesnázích‘ – Pokyny pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích – Částka podpory –Povinnost uvést odůvodnění“

Ve spojených věcech T‑102/07 a T‑120/07,

Freistaat Sachsen (Německo), zastoupená C. von Donatem a G. Quardtem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑102/07,

MB Immobilien Verwaltungs GmbH, se sídlem v Neukirch (Německo), původně zastoupená G. Brüggenem, dále A. Seidlem, K. Lengertem a W. T. Sommerem, advokáty,

MB System GmbH & Co. KG, se sídlem v Nordhausen (Německo), zastoupená G. Brüggenem, advokátem,

žalobkyně ve věci T‑120/07,

proti

Evropské komisi, zastoupené K. Grossem a T. Scharfem, jako zmocněnci,

žalované,

jejímž předmětem jsou návrhy na zrušení rozhodnutí Komise 2007/492/ES ze dne 24. ledna 2007 o státní podpoře č. C 38/2005 (ex NN 52/2004) poskytnuté Německem skupině Biria (Úř. věst. L 183, s. 27),

TRIBUNÁL (čtvrtý senát),

ve složení O. Czúcz (zpravodaj), předseda, I. Labucka a K. O’Higgins, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: T. Weiler, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 20. ledna 2009,

vydává tento

Rozsudek

Právní rámec a skutečnosti předcházející sporu

1. Právní úprava Společenství

1 Článek 87 ES uvádí:

„1. Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.

[...]

3. Za slučitelné se společným trhem mohou být považovány:

a) podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností;

[...]

c) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem [...]“

2 Pokyny Společenství pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (Úř. věst. 1999, C 288, s. 2; Zvl. vyd. 08/01, s. 322, dále jen „pokyny z roku 1999“) ve svém bodě 2 stanoví toto:

„2.1 Pojem ‚podnik v nesnázích‘

(4) Neexistuje definice Společenství, co je to ,podnik v nesnázích‘. Pro účely těchto pokynů však Komise považuje za podnik v nesnázích takový podnik, který není schopen prostřednictvím zdrojů svých či prostředků získaných od svých vlastníků/akcionářů nebo věřitelů zastavit ztráty, které ho bez vnějšího zásahu orgánů veřejné moci během krátkého či střednědobého období téměř jistě přivedou k úpadku.

(5) Pro účely těchto pokynů se podnikem v nesnázích bez ohledu na jeho velikost rozumí zejména:

a) společnost s ručením omezeným, pokud zmizela více než polovina upsaného kapitálu a více než čtvrtina tohoto kapitálu se ztratila během předchozích 12 měsíců; nebo

b) společnost s ručením neomezeným, pokud podle údajů v účetnictví společnosti zmizela více než polovina vlastního kapitálu a více než čtvrtina tohoto kapitálu se ztratila během předchozích 12 měsíců; nebo

c) jakákoli forma společnosti, pokud splňuje kritéria vnitrostátního práva, aby se stala předmětem kolektivního úpadkového řízení.

(6) Obvyklými znaky podniku v nesnázích jsou zvyšující se ztráty, snižující se obrat, rostoucí množství zásob, nadbytečná kapacita, snižující se peněžní tok, rostoucí dluh, rostoucí úrokové platby a klesající nebo nulová čistá hodnota aktiv. V nejzávažnějších případech se podnik již dostal do platební neschopnosti nebo se stal předmětem kolektivního úpadkového řízení zahájeného podle vnitrostátního práva. V posledně zmíněném případě jsou tyto pokyny použitelné pro všechny podpory poskytnuté v souvislosti s takovým řízením, které vedou k pokračování podnikání podniku.V každém případě má podnik v nesnázích nárok na podporu pouze tehdy, pokud se prokazatelně není schopen oživit prostřednictvím zdrojů svých či prostředků získaných od svých vlastníků/akcionářů nebo věřitelů.

[...]“

3 Pokud jde o režim podpor pro malé a střední podniky (MSP), bod 4 pokynů z roku 1999 stanoví:

„4.1 Obecné zásady

(64) Komise schválí režimy podpory na záchranu a/nebo restrukturalizaci [MSP] v nesnázích pouze tehdy, jestliže dotyčné podniky odpovídají definici [MSP] Společenství. Jestliže následující zvláštní ustanovení nestanoví jinak, bude slučitelnost těchto režimů podpory hodnocena s přihlédnutím k podmínkám stanoveným v [bodech] 2 a 3. Každá podpora, která je poskytnuta podle režimu a nesplňuje jednu z podmínek, musí být oznámena jednotlivě a schválena Komisí předem.

4.2 Způsobilost

(65) Pokud není v pravidlech o státní podpoře v příslušném odvětví stanoveno jinak, je poskytnutí podpory malým nebo středním podnikům podle režimů schválených od této chvíle osvobozeno od jednotlivého oznámení pouze tehdy, jestliže příslušný podnik splňuje alespoň jedno ze tří kritérií stanovených v [odstavci] 5. Podpora podnikům, které nesplňují žádné ze tří kritérií, musí být oznámena Komisi jednotlivě, aby tato mohla zhodnotit, zda se jedná o podniky v nesnázích.

[...]“

4 Bod 6 pokynů z roku 1999 se týká příslušných opatření podle čl. 88 odst. 1 ES. Pokud jde o přijetí režimů podpor na záchranu nebo restrukturalizaci, stanoví toto:

„(94) Členské státy musí upravit své stávající režimy podpory na záchranu a restrukturalizaci, které mají zůstat v platnosti po 30. červnu 2000, aby je přizpůsobili těmto pokynům a zejména požadavkům [bodu] 4.

(95) Aby Komise mohla kontrolovat postup úprav, členské státy jí musí předložit seznam těchto režimů do 31. prosince 1999. Následně jí musí, v každém případě do 30. června 2000, poskytnout informace postačující k tomu, aby jí umožnily kontrolovat, zda jsou režimy skutečně upraveny v souladu s těmito pokyny.“

2. Schválený režim podpor

5 Bürgschaftsrichtlinien des Freistaates Sachsen für die Wirtschaft und die freien Berufe sowie die Land- und die Forstwirtschaft (směrnice o zárukách Freistaat Sachsen pro hospodářství a svobodná povolání, jakož i zemědělství a lesnictví) stanoví dvě varianty záruk: jednak záruky z titulu regionálních provozních a investičních podpor (dále jen „varianta regionálních podpor“) a jednak záruky z titulu podpor na záchranu a restrukturalizaci (dále jen „varianta podpor na záchranu a restrukturalizaci“). Evropská komise schválila uvedené směrnice Freistaat Sachsen rozhodnutím SG (93) D/9273 ze dne 7. června 1993 o státní podpoře č. 73/93. Jedná se tak o schválený režim podpor (dále jen „schválený režim podpor“). V uvedeném rozhodnutí ze dne 7. června 1993 Komise uvádí, že záruky podnikům, jejichž ručitel ví nebo by měl vědět jako subjekt, který postupuje s řádnou péčí, že se nacházejí v nesnázích, představují podporu, na níž se nevztahuje dotčené rozhodnutí, a měly by být jednotlivě oznámeny Komisi.

6 Schválený režim podpor byl přizpůsoben pokynům Společenství pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích, ve znění z roku 1994 (Úř. věst. 1994, C 368, s. 12, dále jen „pokyny z roku 1994“). Komise tak dne 13. března 1996 přijala rozhodnutí 96/475/ES o slučitelnosti státních záruk ve prospěch restrukturalizačních projektů (včetně projektů asanace a konsolidace) pro velké podniky v nesnázích, poskytnutých v rámci režimů záruk spolkových zemí Sasko-Anhaltsko, Dolní Sasko, Severní Porýní-Vestfálsko, Porýní-Falc, Bavorsko, Brémy, Meklenbursko-Předpomořansko, Šlesvicko-Holštýnsko a Sasko (Úř. věst. L 194, s. 25), se společným trhem, a stanovila, že poskytnutí záruk určených na restrukturalizaci velkých podniků v nesnázích, v rámci směrnice o zárukách, jako je směrnice Freistaat Sachsen, musí být v jednotlivých případech oznámeno Komisi. Pokud jde o definici pojmu „podnik v nesnázích“, toto rozhodnutí odkazuje na kritéria pokynů z roku 1994. Dopisem ze dne 19. prosince 1996 Spolková republika Německo potvrdila, že uvedené rozhodnutí bylo správně provedeno Freistaat Sachsen.

7 Jelikož se domnívaly, že definice pojmu „podnik v nesnázích“ byla nejasná, považovaly německé orgány a Komise za nezbytné učinit tento pojem použitelným pro uplatnění záručních programů německých spolkových zemí. To bylo předmětem dopisu Komise ze dne 2. března 1998.

8 V uvedeném dopise Komise navrhla vhodná opatření pro použití směrnic o zárukách německých spolkových zemí, včetně schváleného režimu podpor, a zejména tuto definici pojmu „podnik v nesnázích“ (dále jen „vhodné opatření E 16/94“):

„Pro účely použití výše uvedených pravidel v oblasti záruk je podnik považován za podnik v nesnázích, pokud je splněno jedno z následujících kritérií:

– dotyčný podnik je v platební neschopnosti nebo je předlužený ve smyslu [Konkursordnung (německý konkursní řád)] nebo [Einführungsgesetz zur Insolvenzordnung (německý zaváděcí zákon k úpadkovému zákoníku)];

– více než polovina zaúčtovaného vlastního kapitálu, pokud jde o osobní společnosti, nebo, jde-li o kapitálové společnosti, více než polovina základního kapitálu, byla vyčerpána v důsledku ztrát ve smyslu článku 92 [Aktiengesetz (německý zákon o akciových společnostech)] a článku 49 [Gesetz betreffend die Gesellschaften mit beschränkter Haftung (německý zákon o společnostech s ručením omezeným)], a 25 % tohoto kapitálu bylo vyčerpáno během dvanácti posledních měsíců před podáním žádosti o poskytnutí záruky.

Mimoto je při uplatňování tohoto pojmu třeba vzít v úvahu – s ohledem na rozpočtové právo – to, že ručitel musí v každém jednotlivém případě ověřit [tyto skutečnosti]:

– záruka – obecně – nemůže být poskytnuta, pokud lze s vysokou pravděpodobností očekávat, že bude třeba požádat ručitele o plnění (článek 39 prozatímních správních pokynů ke spolkovým rozpočtovým pravidlům a odpovídající ustanovení v rozpočtových pravidlech spolkových zemí); z toho vyplývá, že záruka může být poskytnuta ve prospěch podniků v nesnázích, ve smyslu kritérií uvedených výše, pouze pokud ručitel na základě posudku vyhotoveného (nezávislým) účetním znalcem, který bere v úvahu půjčku, za niž se ručí, konstatuje, že vyhlídky pokračování podnikání podniku, jemuž je poskytnuta záruka, jsou dobré.

– při poskytnutí záruky je třeba v každém jednotlivém případě ověřit, zda není možné jiné financování na kapitálovém trhu.“

9 Spolková republika Německo potvrdila použití této definice pojmu podniku v nesnázích v dopise ze dne 29. června 1998.

10 Krom toho je v dopise Komise Spolkové republice Německo ze dne 11. listopadu 1998 uvedeno, pokud jde o pojem „podnik v nesnázích“, toto:

„Co se týče bodů, které ještě nebyly zcela vyjasněny, a zejména otázky definice pojmu podniku v nesnázích a uplatnění pravidla ‚de minimis‘ na záruky pro podniky v nesnázích, Komise navrhuje počkat na novelizaci pokynů pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci. Jakmile bude rozhodnutí přijato, budou nedořešené body v nezbytném rozsahu přizpůsobeny pokynům.“

11 Schválený režim podpor byl následně přizpůsoben pokynům z roku 1999. Podle vhodných opatření uvedených v bodě 6 pokynů z roku 1999 (viz bod 4 výše) Spolková republika Německo Komisi dopisem ze dne 1. prosince 1999 zaslala seznam režimů podpor, které zůstávají v platnosti po 30. červnu 2000 a které tedy musejí být přizpůsobeny uvedeným vhodným opatřením (dále jen „dopis ze dne 1. prosince 1999“). Tento seznam obsahoval schválený režim podpor. Dopisem ze dne 20. ledna 2000 (dále jen „dopis ze dne 20. ledna 2000“) Spolková republika Německo uvedená vhodná opatření přijala. Mimoto podle odstavce 95 pokynů z roku 1999 Spolková republika Německo rovněž v této věci Komisi zaslala různé dokumenty (dopisy ze dne 30. června 2000 a 11. prosince 2000, a ze dne 26. března 2001) prokazující přizpůsobení existujících německých režimů podpory uvedeným vhodným opatřením.

12 V této souvislosti Spolková republika Německo rovněž zaslala, dopisem ze dne 30. června 2000 (dále jen „dopis ze dne 30. června 2000“), Prüfraster für staatliche Bürgschaften aus den Bürgschaftsrichtlinien des Bundes und der Länder (kontrolní seznam státních záruk vyplývajících ze spolkových i zemských směrnic o zárukách, dále jen „kontrolní seznam“)

3. Dotčené podniky

13 Skupina Biria vykonávala činnosti v odvětví výroby a distribuce jízdních kol.

14 První žalobkyně ve věci T‑120/07, MB Immobilien Verwaltungs GmbH (dále jen „MB Immobilien“) je právní nástupkyní společnosti Biria AG (nová), bývalé mateřské společnosti skupiny Biria.

15 Biria AG (nová) vznikla v roce 2003 na základě fúze mezi společnostmi Biria AG (původní) a Sachsen Zweirad GmbH, přičemž tato společnost se původně jmenovala Biria GmbH, poté Biria AG (nová). Jediným vlastníkem Biria AG (nová) byl Mehdi Biria.

16 Druhá žalobkyně ve věci T‑120/07, MB System GmbH & Co. KG je právní nástupkyní společnosti Bike Systems GmbH & Co., Thüringer Zweiradwerk KG (dále jen „Bike Systems“), která byla jedním z nejdůležitějších podniků skupiny Biria. MB System jízdní kola pouze vyráběl, zatímco jiný podnik skupiny byl odpovědný za jejich uvádění na trh.

4. Dotčená opatření

17 Mezi březnem 2001 a prosincem 2003 skupina Biria obdržela tři finanční příspěvky.

18 Zaprvé v březnu 2001 poskytla gbb Beteiligungs- AG (dále jen „gbb“), dceřiná společnost banky Deutsche Ausgleichsbank, německá veřejnoprávní banka, jejímž posláním je poskytovat subvence veřejného zájmu ve prospěch německého hospodářství, vklad tichého společníka podniku Bike Systems ve výši přibližně 2 070 732 eur platný do konce roku 2010 (dále jen „opatření 1“).

19 Zadruhé dne 23. března 2003 udělil Freistaat Sachsen na základě schváleného režimu podpor záruku ve výši 80 % na provozní úvěr ve výši 5,6 milionu eur ve prospěch společnosti Sachsen Zweirad, jejíž platnost byla původně stanovena do konce roku 2008 (dále jen „opatření 2“. Tato záruka byla vrácena dne 5. ledna 2004 a nahrazena zárukou ve prospěch společnosti Biria GmbH (viz bod 20 níže).

20 Zatřetí dne 9. prosince 2003 poskytl Freistaat Sachsen, s účinností ode dne 5. ledna 2004, záruku ve výši 80 % na provozní úvěr ve výši 24 875 000 eur ve prospěch společnosti Biria GmbH (dále jen „opatření 3“), rovněž na základě schváleného režimu podpor, přičemž záruka byla poskytnuta za předpokladu, že bude vrácena záruka poskytnutá společnosti Sachsen Zweirad v rámci opatření 2.

5. Správní řízení

21 V červenci a srpnu 2003 byly Komisi předloženy stížnosti týkající se záruky poskytnuté skupině Biria a podílů veřejných subjektů v podnicích skupiny.

22 Dopisem ze dne 9. září 2003 si Komise od Spolkové republiky Německo vyžádala další informace. Spolková republika této žádosti vyhověla.

23 Dne 18. října 2004 vydala Komise příkaz k poskytnutí informací, neboť měla pochybnosti, zda opatření podpory ve prospěch skupiny Biria odpovídala režimu, na jehož základě byla poskytnuta. V odpovědi na příkaz o poskytnutí informací sdělila Spolková republika Německo další informace v dopise ze dne 31. ledna 2005 (dále jen „dopis ze dne 31. ledna 2005“). Dopisem ze dne 31. ledna 2005 Spolková republika Německo Komisi oznámila, že opatření 3 bylo rovněž poskytnuto na základě schváleného režimu podpor.

24 Komise dne 20. října 2005 zahájila formální vyšetřovací řízení ohledně tří údajných státních podpor. Ve stejném rozhodnutí konstatovala, že několik dalších údajně protiprávně poskytnutých opatření buď nepředstavuje žádnou státní podporu, nebo bylo poskytnuto v souladu se schváleným režimem podpor. Toto rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie ze den 5. ledna 2006 (Úř. věst. C 2, s. 14). Komise vyzvala všechny zúčastněné strany, aby se k možným opatřením podpor vyjádřily. Několik společností, které podaly stížnost sdělilo svá vyjádření, která byla oznámena Spolkové republice Německo dopisy ze dne 6. února 2006 a 2. března 2006, na něž posledně uvedená odpověděla dopisy ze dne 5. dubna 2006 a 12. května 2006.

25 Spolková republika Německo sdělila své stanovisko k zahájení formálního vyšetřovacího řízení dopisem ze dne 23. ledna 2006 (dále jen „dopis ze dne 23. ledna 2006“).

26 Komise si dopisem ze dne 6. února 2006 vyžádala doplňující informace, které Spolková republika Německo poskytla v dopise ze dne 5. dubna 2006. Komise Spolkové republice Německo zaslala dodatečnou žádost o informace dne 19. července 2006, na kterou tato odpověděla dopisem ze dne 25. září 2006.

6. Napadené rozhodnutí

27 Dne 24. ledna 2007 Komise přijala rozhodnutí 2007/492/ES o státní podpoře č. C 38/2005 (ex NN 52/2004) poskytnuté Německem skupině Biria (Úř. věst. L 183, s. 27, dále jen „napadené rozhodnutí“). Výrok napadeného rozhodnutí uvádí toto:

„Článek 1

Státní podpora [Spolkové republiky Německo] ve prospěch [Bike Systems], [Sachsen Zweirad] a Biria GmbH (nyní Biria AG) není slučitelná se společným trhem. Podpora zahrnovala následující opatření:

a) Opatření 1: vklad tichého společníka ve výši 2 070 732 eur poskytnutý [Bike Systems]. Prvek podpory odpovídá rozdílu mezi referenční sazbou navýšenou o 1000 základních bodů a odměnou za vklad tichého společníka (pevná sazba plus 50 % pohyblivé části odměny).

b) Opatření 2: záruka ve výši 4 480 000 eur ve prospěch [Sachsen Zweirad]. Prvek podpory odpovídá rozdílu mezi referenční sazbou navýšenou o 800 základních bodů a úrokem, s jakým byla zaručená půjčka poskytnuta.

c) Opatření 3: záruka ve výši 19 900 000 eur ve prospěch společnosti Biria GmbH (nyní Biria AG). Prvek podpory odpovídá rozdílu mezi referenční sazbou s navýšením o 700 základních bodů a skutečným úrokem, s jakým byla zaručená půjčka poskytnuta.

Článek 2

1. [Spolková republika Německo] přijme veškerá opatření potřebná k tomu, aby bylo možno získat od příjemce nazpět podporu uvedenou v článku 1, jež mu byla poskytnuta protiprávně.

2. Vklad tichého společníka a záruka pro společnost Biria GmbH (nyní Biria AG) musí být ukončeny během dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí.

[...]“

28 Odůvodnění uvedené na podporu napadeného rozhodnutí je následující. Pokud jde o opatření 1, Komise se domnívala, že vklad ze strany gbb je třeba připsat státu a že zvýhodňuje Bike Systems, neboť ta by na trhu tato ručení za stejných podmínek nezískala. Na základě bodu 3.2 svého sdělení o použití článků 87 [ES] a 88 [ES] na státní podpory ve formě záruk (Úř. věst. 2000, C 71, s. 14) měla za to, že může prvek podpory činit až 100 % vkladu tichého společníka, neboť se Bike Systems v době vkladu tichého společníka nacházela v nesnázích a s tím spojené riziko bylo takové, že žádný investor v podmínkách tržního hospodářství by tento vklad neposkytl. Co se týče opatření 2 a 3 Komise se domnívala, že příjemci jsou velké podniky, které byly v době, kdy příslušné záruky byly poskytnuty, v nesnázích podle kritérií pokynů z roku 1999, a zejména kritérií uvedených v jejich odstavci 6. Na uvedené záruky se tak údajně nevztahoval schválený režim podpor, nýbrž Komisi měly být oznámeny jednotlivě. Krom toho Komise konstatovala, pokud jde o opatření 1, 2 a 3, že výjimky stanovené v čl. 87 odst. 2 a 3 ES nelze uplatnit a že jí zejména nebyla poskytnuta žádná informace, pokud jde konkrétně o provedení plánu restrukturalizace, jak bylo vyžadováno pokyny z roku 1999. Co se týče opatření 2 a 3, Komise mimoto v napadeném rozhodnutí uvádí, že, jelikož Sachsen Zweirad byla příjemcem podpory na restrukturalizaci v dubnu 1996 a v březnu 1998, poskytnutí obou dotčených záruk znamená nedodržení zásady „jednou a dost“, jelikož od ukončení období restrukturalizace uplynulo méně než deset let a v daném případě neexistovaly žádné mimořádné okolnosti. Podle Komise tedy nebyly dodrženy pokyny z roku 1999.

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

29 Návrhy došlými kanceláři Tribunálu dne 5. a 16. dubna 2007, zapsanými do rejstříku pod čísly věcí T‑102/07 a T‑120/07, podaly jednak Freistaat Sachsen a jednak MB Immobilien a MB System projednávané žaloby.

30 Samostatným podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 13. srpna 2007, MB Immobilien podala návrh na předběžné opatření směřující k odkladu vykonatelnosti napadeného rozhodnutí. Tento návrh byl zamítnut usnesením předsedy Tribunálu ze dne 11. října 2007 s tím, že o náhradě nákladů bude rozhodnuto později.

31 Usnesením předsedy čtvrtého senátu Tribunálu ze dne 24. listopadu 2008 byly po vyslechnutí účastnic řízení spojeny věci T‑102/07 a T‑120/07 pro účely ústní části řízení a rozsudku v souladu s článkem 50 jednacího řádu Tribunálu.

32 Ve věci T 102/07 Freistaat Sachsen navrhuje, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká opatření 2 a 3;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

33 Ve věci T 120/07 MB Immobilien a MB System navrhují, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

34 Ve věci T‑102/07 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu;

– uložil Freistaat Sachsen náhradu nákladů řízení.

35 Ve věci T‑120/07 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu;

– uložil MB Immobilien a MB System náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

36 Žaloba ve věci T‑102/07 obsahuje tři žalobní důvody. První žalobní důvod vychází z porušení práva Společenství vyplývajícího z nesprávného výkladu schváleného režimu podpor. Sestává ze tří částí. V první části Freistaat Sachsen zpochybňuje nepoužití vhodného opatření E 16/94. Ve druhé části tvrdí nedostatek odůvodnění. Ve třetí části uvádí, že dotyčné podniky nejsou podniky v nesnázích ve smyslu schváleného režimu podpor. Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení skutkového stavu, pokud jde o nesnáze dotčených podniků. Skládá se ze dvou částí. V první části Freistaat Sachsen tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s praxí Komise. V druhé části tvrdí nesprávné posouzení kritérií odstavce 6 pokynů z roku 1999. Třetí žalobní důvod vychází z nedostatku odůvodnění, pokud jde o částku prvku podpory.

37 Žaloba ve věci T‑120/07 rovněž sestává ze tří žalobních důvodů. První žalobní důvod vychází z porušení práva Společenství z důvodu nesprávného výkladu schváleného režimu podpor. Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení skutkového stavu, pokud jde o nesnáze podniků, kterým byla poskytnuta podpora. Třetí žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění. Skládá se ze čtyř částí. V první části MB Immobilien a MB System tvrdí, že se Komise odchýlila od pokynů z roku 1999, aniž by tuto skutečnost odůvodnila. Ve druhé části tyto společnosti tvrdí nedostatek odůvodnění na základě vhodného opatření E 16/94. Ve třetí části napadají skutečnost, že Komise údajně neodůvodnila své rozhodnutí odchýlit se od vhodného opatření E 16/94. Ve čtvrté části tvrdí závažné pochybení v odůvodnění při určení hodnoty podpor, které mají být vráceny.

38 Je třeba konstatovat, že se argumenty předložené Freistaat Sachsen v rámci žaloby ve věci T‑102/07 a argumenty společností MB Immobilien a MB System v rámci žaloby ve věci T‑120/07 ve značném rozsahu překrývají, ačkoli se žalobní důvody Freistaat Sachsen týkají pouze opatření 2 a 3, zatímco žalobní důvody společností MB Immobilien a MB System se vztahují rovněž na opatření 1. Jejich žalobní body se v podstatě týkají, zaprvé, pokud jde o opatření 2 a 3, porušení schváleného režimu podpor založeného na údajném nepoužití úzkého vymezení pojmu podniku v nesnázích obsaženého ve vhodném opatření E 16/94 ve prospěch vymezení obsaženého v pokynech z roku 1999, a zejména indicií uvedených v jejich odstavci 6. Zadruhé žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávných posouzení, když podniky, kterým byla poskytnuta podpora, označila za podniky v nesnázích. Zatřetí údajně došlo k porušení povinnosti uvést odůvodnění. V tomto pořadí jsou žalobní body následně analyzovány.

1. K žalobním bodům vycházejícím z nepoužití vymezení pojmu podniku v nesnázích obsaženého ve vhodném opatření E 16/94

Argumenty účastnic řízení

39 Žalobkyně nezpochybňují, že podniky v nesnázích jsou vyloučeny z varianty regionálních podpor schváleného režimu podpor. V podstatě však tvrdí, že Komise měla svou analýzu, podle které byly podniky, které využily opatření 2 a 3, v nesnázích, založit na kritériích vhodného opatření E 16/94, a nikoli na kritériích odstavců 4 až 6 pokynů z roku 1999, která jsou údajně širší.

40 Podle Freistaat Sachsen Komise měla s ohledem na judikaturu povinnost zkoumat opatření 2 a 3 na základě podmínek schváleného režimu podpor (rozsudek Soudního dvora ze dne 5. října 1994, Itálie v. Komise, C‑47/91, Recueil, s. I‑4635). V napadeném rozhodnutí však Komise rozhodla o neslučitelnosti opatření 2 a 3 se schváleným režimem podpor nikoli na základě vymezení pojmu podniku v nesnázích vyplývajícího z vhodného opatření E 16/94, nýbrž na základě kritérií uvedených v odstavci 6 pokynů z roku 1999. Komise tak údajně přecenila rozsah své posuzovací pravomoci v rámci konkrétního použití režimu podpor, který předtím schválila.

41 Freistaat Sachsen připomíná, že schválený režim podpor obsahuje dvě varianty: jednak variantu regionálních podpor a jednak variantu podpor na záchranu a restrukturalizaci. Opatření 2 a 3 údajně měla být přiznána v rámci varianty regionálních podpor, takže mělo být použito vymezení pojmu podniku v nesnázích vyplývající z vhodného opatření E 16/94.

42 Zaprvé se Freistaat Sachsen opírá o výklad existujícího skutkového stavu a korespondence uskutečněné před přijetím pokynů z roku 1999.

43 Tvrdí tak, že pojem „podnik v nesnázích“ byl údajně poprvé vymezen v rozhodnutí SG (93) D/9273 jako všechny podniky, jejichž ručitel ví nebo by měl vědět jako subjekt, který postupuje s řádnou péčí, že se nacházejí v nesnázích.

44 Podle Freistaat Sachsen Komise v rozhodnutí 96/475, pokud jde o záruky za projekty restrukturalizace ve prospěch velkých podniků v nesnázích, poskytnuté v rámci režimu záruk několika německých spolkových zemí, včetně Freistaat Sachsen, rozhodla, že poskytnutí záruk velkým podnikům v nesnázích má být oznámeno v každém jednotlivém případě. Z toho údajně v rámci varianty podpor na záchranu a restrukturalizaci schváleného režimu podpor vyplývá, že záruky mohly být nadále poskytovány pouze MSP v nesnázích. Podle Freistaat Sachsen se to netýkalo varianty regionálních podpor schváleného režimu podpor, což je údajně potvrzeno dopisem ze dne 19. prosince 1996 (viz bod 6 výše).

45 Krom toho Freistaat Sachsen tvrdí, že ze znění korespondence mezi Spolkovou republikou Německo a Komisí, jako je dopis ze dne 2. března 1998 (viz bod 7 výše) vyplývá, že programy podobných záruk existovaly v několika spolkových zemích, jakož i na spolkové úrovni. Z důvodu důležitosti nástroje regionální podpory, údajně bylo třeba nalézt operační vymezení pojmu „zdravé podniky“. Podle Freistaat Sachsen toto zkoumání bylo předmětem několika diskusí a rozsáhlé korespondence mezi Komisí a Spolkovou republikou Německo, která mohla být ukončena pouze návrhem Komise vymezit pojem „podnik v nesnázích“ ve vhodném opatření E 16/94.

46 Vhodné opatření E 16/94 údajně redefinovalo vyloučení podniků v nesnázích z regionálních podpor. Napříště jsou údajně z čerpání regionálních podpor vyloučeny jednak podniky, které splňují jasná kritéria, následně uvedená v odstavci 5 pokynů z roku 1999, a jednak podniky, u nichž existuje riziko, že bude požadováno plnění ze záruky. Toto vymezení od té doby údajně nebylo změněno.

47 Freistaat Sachsen ještě uvádí, že v dopise ze dne 11. listopadu 1998 (viz bod 10 výše) Komise uvedla, že otázka vymezení pojmu podniku v nesnázích ještě nebyla zcela osvětlena, že však v zájmu právní jistoty mají být použita kritéria vhodného opatření E 16/94.

48 Zadruhé Freistaat Sachsen uvádí, že korespondence mezi Spolkovou republikou Německo a Komisí, ke které došlo po přijetí pokynů z roku 1999, neukazuje žádnou změnu, pokud jde o použití vymezení pojmu podniku v nesnázích uvedeného ve vhodném opatření E 16/94 na variantu regionálních podpor schváleného režimu podpor.

49 Podle Freistaat Sachsen se dopis ze dne 1. prosince 1999 týká výlučně podpor na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích. Totéž údajně platí pro dopis ze dne 20. ledna 2000, ve kterém Spolková republika Německo přijala vhodná opatření stanovená v bodě 6 pokynů z roku 1999, jelikož se také uvedená vhodná opatření týkala pouze režimů podpor na záchranu a restrukturalizaci. Rovněž z tohoto dopisu údajně vyplývá, že pro MSP v nesnázích má být použito vymezení uvedené v odstavci 5 pokynů z roku 1999.

50 Dokumenty zaslané dopisem ze dne 30. června 2000 se údajně rovněž týkají výlučně režimů podpor na záchranu a restrukturalizaci. Kontrolní seznam údajně shrnuje ve svém bodě 3.5 programy nebo varianty regionálních programů. Naproti tomu bod 4 údajně upravuje výlučně podpory na záchranu a restrukturalizaci. To údajně platí i pro pozdější změny bodu 4, které jsou předmětem následné korespondence mezi Komisí a německou vládou.

51 Zatřetí Freistaat Sachsen soudí, že použití dvou lehce rozdílných vymezení pojmu podniku v nesnázích v rámci varianty regionálních podpor a varianty podpor na záchranu a restrukturalizaci schváleného režimu podpor vyplývá z rozdílných cílů uvedených variant.

52 Varianta podpor na záchranu a restrukturalizaci má údajně za cíl zajistit, aby pouze MSP, které splňují kritéria odstavce 5 pokynů z roku 1999, mohly využívat podpory na záchranu a restrukturalizaci. Freistaat Sachsen uvádí, že v případě varianty regionálních podpor podniky mohly využívat regionální podpory, pokud nebyly v nesnázích podle vhodného opatření E 16/94, tedy podle jasně definovaných kritérií odpovídajících kritériím odstavce 5 pokynů z roku 1999 nebo pokud bylo nepravděpodobné, že by bylo požadováno plnění ze záruky.

53 Konečně Freistaat Sachsen tvrdí, že indicie nesnází podniku uvedené v odstavci 6 pokynů z roku 1999 jsou příliš vágní pro vytvoření kritérií posuzování slučitelnosti opatření zamýšleného opatření podpory s existujícím režimem členskými státy.

54 MB Immobilien a MB System tvrdí, že Komise měla přezkoumat opatření 2 a 3 s ohledem na podmínky schváleného režimu podpor a v tomto ohledu rovněž uplatňují vhodné opatření E 16/94. Uvádějí, že podmínky vhodného opatření E 16/94 jsou upraveny úžeji než podmínky pokynů z roku 1999. Místo indicií ve smyslu uvedených pokynů, je to údajně kritérium vycházející z rozpočtového práva vhodného opatření E 16/94, které je použitelné v tomto případě. Podle tohoto kritéria by záruky neměly být poskytnuty, pokud je třeba s vysokou pravděpodobností očekávat, že bude požadováno plnění po ručiteli. Spolková republika Německo údajně toto vymezení přijala a jak Freistaat Sachsen, tak příjemci údajně mohly počítat se skutečností, že se schválený režim podpor uplatní jako zvláštní režim.

55 MB Immobilien a MB System tvrdí, že se přizpůsobení schváleného režimu podpor pokynům z roku 1999 týká pouze varianty podpor na záchranu a restrukturalizaci. Komise údajně navrhla oznámit veškeré záruky ve prospěch velkých podniků bez ohledu na jejich účel, ale nechala bez povšimnutí skutečnost, že Spolková republika Německo tento návrh odmítla. Tato otázka údajně ještě nebyla definitivně objasněna.

56 Podle společností MB Immobilien a MB System byly záruky podporující opatření na restrukturalizaci a záchranu ve prospěch podniků v nesnázích ve smyslu schváleného režimu podpor omezeny na MSP. Pro regionální provozní a investiční podpory, jak je uvedeno ve vhodném opatření E 16/94, musí být použití přísných kritérií odstavce 5 pokynů z roku 1999 údajně doplněno dvojí rozpočtovou podmínkou, podle které záruka nemůže být poskytnuta, pokud je vysoce pravděpodobné, že dojde k plnění ze záruky a že tudíž záruky mohou být ve prospěch podniků v nesnázích poskytnuty pouze, pokud ručitel konstatuje, na základě posudku vyhotoveného nezávislým auditorem, že podnik, v jehož prospěch je záruka poskytována, má s ohledem na zaručenou půjčku dobré vyhlídky pokračovat ve svém podnikání. Krom toho, pokud jde o povinnost oznámení podpor na restrukturalizaci a záchranu velkých podniků v nesnázích, která vyplývá z rozhodnutí 96/475, MB Immobilien a MB System tvrdí, že ji Spolková republika Německo pro obě varianty přijala pouze pro Bádensko-Württembersko (Německo) a Hamburk (Německo). Co se týče varianty regionálních podpor, schválený režim podpor údajně nemohl být ovlivněn rozhodnutím 96/475. Kritériem umožňujícím ověřit přípustnost takových záruk tudíž údajně zůstává výše uvedené rozpočtové kritérium a nemělo být nahrazeno indiciemi uvedenými v pokynech z roku 1999.

57 Komise navrhuje zamítnutí těchto žalobních bodů. Zpochybňuje použitelnost vhodného opatření E 16/94 a tvrdí, že v napadeném rozhodnutí právem použila kritéria odstavců 4 až 6 pokynů z roku 1999.

Závěry Tribunálu

58 Je třeba konstatovat, že žalobkyně nezpochybňují, že podniky v nesnázích jsou vyloučeny z varianty regionálních podpor schváleného režimu podpor. Tvrdí však, že Komise nemohla vzhledem k opatřením 2 a 3, napadené rozhodnutí založit na vymezení pojmu „podnik v nesnázích“, který vyplývá z odstavců 4 až 6 pokynů z roku 1999, aby tak dotčené podniky vyloučila z použití varianty regionálních podpor, nýbrž měla použít vymezení uvedené ve vhodném opatření E 16/94, které je přísnější. Spolková republika Německo totiž toto údajně širší vymezení stanovené v pokynech z roku 1999, údajně nepřijala pro variantu regionálních podpor schváleného režimu podpor. Mimoto jsou indicie obsažené v odstavci 6 pokynů z roku 1999 údajně příliš neurčité k tomu, aby členské státy mohly posoudit slučitelnost finančních opatření se schváleným režimem podpor.

59 Pokud jde o prostor Komise pro uvážení, je třeba připomenout, že Komise, zabývá-li se individuální podporou, která byla údajně poskytnuta na základě dříve schváleného režimu, nemůže tuto podporu bez dalšího zkoumat ve vztahu ke Smlouvě o ES. Před zahájením jakéhokoli řízení musí nejprve přezkoumat, zda podpora spadá do obecného režimu a zda splňuje podmínky stanovené v rozhodnutí schvalujícím tento režim. Pokud by Komise nepostupovala tímto způsobem, mohla by v rámci přezkumu každé individuální podpory vzít zpět rozhodnutí schvalující režim podpor, které již předpokládalo přezkoumání s ohledem na článek 87 ES (viz v tomto smyslu rozsudek Itálie v. Komise, bod 40 výše, bod 24).

60 Podporu, která představuje striktní a předvídatelné použití podmínek stanovených v rozhodnutí schvalujícím obecný režim, je tedy nutno považovat za existující podporu, která nemusí být oznámena Komisi ani přezkoumána s ohledem na článek 87 ES (rozsudek Soudního dvora ze dne 16. května 2002, ARAP a další v. Komise, C‑321/99 P, Recueil, s. I‑4287, bod 83, a rozsudek Tribunálu ze dne 18. listopadu 2004, Ferriere Nord v. Komise, T‑176/01, Sb. rozh. s. II‑3931, bod 51).

61 Naproti tomu opatření, která nespadají do dovolávaných obecných režimů, představují nové podpory, jejichž slučitelnost se společným trhem musí podléhat přezkumu Komise. Z článku 2 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88] Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339), totiž vyplývá, že „dotyčný členský stát [musí] oznámit Komisi s dostatečným časovým předstihem všechny plány na poskytnutí nové podpory“.

62 Dále je třeba uvést, že rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje slučitelnost podpory s dotyčným režimem, spadá do výkonu její povinnosti dbát nad používáním článků 87 ES a 88 ES. Z tohoto důvodu nepředstavuje přezkum slučitelnosti podpory s tímto režimem ze strany Komise iniciativu překračující rámec jejích pravomocí. Proto nemůže být posouzení Komise omezeno posouzením vnitrostátních orgánů, které podporu poskytly.

63 Co se týče argumentu, podle kterého Spolková republika Německo neměla přijmout vymezení pojmu podniku v nesnázích, jak vyplývá z odstavců 4 až 6 pokynů z roku 1999 pro variantu regionálních podpor schváleného režimu podpor, z čl. 17 odst. 1 nařízení č. 659/1999 vyplývá, že Komise získá od dotyčného členského státu všechny informace nezbytné pro přezkoumání existujících režimů podpory podle čl. 88 odst. 1 Smlouvy, které proběhne ve spolupráci s členským státem. Pokud Komise, z hlediska předložených informací, dospěje k názoru, že existující režim podpory není nebo již není slučitelný se společným trhem, vydá doporučení navrhující dotyčnému členskému státu vhodná opatření pro změnu nebo zrušení existujícího režimu podpor v souladu s článkem 18 nařízení č. 659/1999.

64 V tomto ohledu z článku 19 nařízení č. 659/1999 vyplývá, že „[p]okud dotyčný členský stát přijme navrhovaná opatření a uvědomí o tom Komisi, Komise toto zjištění zaznamená a uvědomí o tom členský stát“. Uvedený článek rovněž uvádí, že „[č]lenský stát je svým přijetím provést vhodná opatření vázán“.

65 V projednávané věci podle vhodných opatření stanovených v pokynech z roku 1999 (viz bod 4 výše) Spolková republika Německo Komisi dopisem ze dne 1. prosince 1999 zaslala seznam režimů podpor, které zůstanou v platnosti po 30. červnu 2000 a které mají být podle uvedeného dopisu přizpůsobeny vhodným opatřením. V tomto seznamu je uveden schválený režim podpor. Dopisem ze dne 20. ledna 2000 Spolková republika Německo přijala vhodná opatření navrhovaná v bodě 6 pokynů z roku 1999.

66 Podle žalobkyň však Spolková republika Německo pouze přijala vhodná opatření pro režimy podpor na záchranu a restrukturalizaci, a tudíž pouze pro variantu podpor na záchranu a restrukturalizaci schváleného režimu podpor. Žalobkyně z toho vyvozují, že i nadále má být na variantu regionálních podpor schváleného režimu podpor používáno vymezení pojmu „podnik v nesnázích“ stanovené ve vhodném opatření E 16/94.

67 Tato argumentace musí být odmítnuta.

68 Komise vskutku právem uvádí, že korespondence Spolkové republiky ve spise nerozlišuje mezi různými variantami schváleného režimu podpor. Tento režim je zejména uveden bez bližších upřesnění v dopise ze dne 1. prosince 1999. Dopis ze dne 20. ledna 2000 je rovněž obecný. Nebylo tak prokázáno, že existuje jakékoli výslovné vyloučení použití pokynů z roku 1999 pro variantu regionálních podpor schváleného režimu podpor.

69 Krom toho kontrolní seznam, který je, jak vyplývá z dopisu ze dne 30. června 2000, nedílnou součástí režimu německých záruk a provádí pro tuto oblast vhodná opatření, a zejména jeho bod 4.1, výslovně odkazuje na povinnost jednotlivého oznámení v případě podpor na záchranu a restrukturalizaci určených velkým podnikům v nesnázích ve smyslu pokynů z roku 1999. Z bodu 4.1 kontrolního seznamu tak vyplývá, že Spolková republika Německo připustila, že všechny záruky, které mohou být označeny za podporu na záchranu a restrukturalizaci (s výjimkou záruk poskytnutých v rámci režimu podpor MSP, které splňují alespoň jedno ze tří kritérií uvedených v odstavci 5 pokynů z roku 1999, viz bod 78 níže), musejí být jednotlivě oznámeny Komisi podle pokynů z roku 1999.

70 Je pravdou, jak uvádí Freistaat Sachsen, že dotčená korespondence v některých ohledech výslovně odkazuje na „režimy podpor na záchranu a restrukturalizaci“. Například v dopise ze dne 1. prosince 1999 je zmíněno přizpůsobení všech „stávajících režimů podpor na záchranu a restrukturalizaci“ platných po dni 30. června 2000 pokynům z roku 1999. Totéž platí pro kontrolní seznam. To je vskutku v souladu se zněním bodu 6.3 pokynů z roku 1999, který vyžaduje úpravu „stávajících režimů podpory na záchranu a restrukturalizaci s přihlédnutím k těmto pokynům“.

71 Avšak na rozdíl od toho, co tvrdí Freistaat Sachsen, z těchto odkazů na „režimy podpor na záchranu a restrukturalizaci“ nevyplývá, že přijetí vhodných opatření Spolkovou republikou Německo bylo omezeno na variantu podpor na záchranu a restrukturalizaci schváleného režimu podpor.

72 I kdyby uvedené přijetí vhodných opatření stanovených v pokynech z roku 1999 vskutku odkazovalo pouze na stávající režimy podpor na záchranu a restrukturalizaci, neznamenalo by to, že Freistaat Sachsen mohl nezohlednit pokyny z roku 1999, když poskytl, po jejich vstupu v platnost dne 9. října 1999 a po přijetí vhodných opatření, které s nimi souvisejí, Spolkovou republikou Německo, finanční výhody podnikům, potenciálně se nacházejících v nesnázích. To platí, i kdyby uvedené výhody a priori splňovaly podmínky stávajícího režimu regionálních podpor pro region, který je, jak je uvedeno v bodě 10 odůvodnění napadeného rozhodnutí, podporovanou oblastí ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. a) ES.

73 V tomto ohledu je třeba připomenout, že výhrada uvedená v čl. 87 odst. 3 písm. a) a c) ES týkající se regionálních podpor předpokládá, jsou-li dotčeny podpory na záchranu, existenci skutečného plánu restrukturalizace, aby kladné účinky podpory na regionální rozvoj mohly být trvalé (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 21. března 1991, Itálie v. Komise, C‑305/89, Recueil, s. I‑1603, bod 36) a nahradit účinky narušení hospodářské soutěže.

74 Stejně tak z odstavce 3 pokynů z roku 1999, jimiž se Komise mohla vybavit pro účely výkonu široké posuzovací pravomoci, kterou má v rámci použití čl. 87 odst. 3 ES, a kterými je vázána (viz v tomto smyslu rozsudek Tribunálu ze dne 15. června 2005, Regione autonoma della Sardegna v. Komise, T‑171/02, Sb. rozh. s. II‑2123, body 94 a 95, a citovaná judikatura), vyplývá, že „[s]tátní podpora na záchranu podniků v nesnázích od konkurzu a pomoc při jejich restrukturalizaci může být považována za oprávněnou pouze za určitých podmínek“. Právě z tohoto důvodu pokyny z roku 1999 stanoví, zejména ve svém odstavci 17, povinnost předchozího oznámení Komisi každého financování poskytnutého nebo zaručeného státem pro podnik ve finančních nesnázích, a v rámci zkoumání tohoto oznámení Komise zohlední úvahy regionální povahy uvedené v čl. 87 odst. 3 písm. a) a c) ES, jak vyplývá z odstavců 19 a 20 uvedených pokynů.

75 Z výše uvedeného vyplývá, že v rozhodné době z hlediska skutkového stavu, před poskytnutím podpory velkému podniku, který se nacházel v přinejmenším problematické hospodářské situaci, v níž se skupina Biria nepopiratelně nacházela, Spolková republika Německo měla nejdříve určit, zda se jedná o podnik v nesnázích podle kritérií odstavců 4 až 6 pokynů z roku 1999. Pokud šlo o tento případ, podléhala dotčená podpora povinnosti jednotlivého oznámení.

76 Z toho rovněž vyplývá, že argument žalobkyň, pokud jde o existenci zvláštního vymezení pojmu „podnik v nesnázích“ v rámci varianty regionálních podpor schváleného režimu podpor, musí být odmítnut. Připuštění paralelní existence různých definic pojmu „podnik v nesnázích“ by totiž mohlo vést k situaci, ve které by podnik, který je v nesnázích podle pokynů z roku 1999, mohl přesto být příjemcem státní podpory bez povinnosti oznámení a bez nutnosti dodržení pokynů z roku 1999. Taková situace by byla v rozporu se strukturou čl. 87 odst. 1 až 3 ES a čl. 88 odst. 3 ES, tak jak uvedena v pokynech z roku 1999 (viz bod 74 výše).

77 Co se dále týče argumentů žalobkyň, podle kterých indicie uvedené v odstavci 6 pokynů z roku 1999 jsou údajně příliš neurčité pro to, aby mohly být použity členským státem v rámci posouzení slučitelnosti zamýšleného opatření podpory se stávajícím režimem, je třeba připomenout, jak správně uvádí Komise, že v případě pochybností o kvalifikaci situace podniku, který je příjemcem podpory, musí členský stát dotčené opatření oznámit.

78 Mimoto, pokud jde o argumenty žalobkyň vycházející ze srovnání mezi kritérii vhodného opatření E 16/94 a kritérii odstavce 5 pokynů z roku 1999, jakož i skutečnosti, že část korespondence mezi Komisí a Spolkovou republikou Německo, ke které došlo po přijetí pokynů z roku 1999, údajně pouze odkazovala na kritéria uvedeného odstavce 5, musí být uvedeno, že ze znění pokynů z roku 1999, a zejména z jejich bodu 4 (viz bod 3 výše) jasně vyplývá, že pouze stále schválené režimy podpor podnikům v nesnázích se týkají MSP. Z toho rovněž vyplývá, že pro posouzení, zda jsou MSP v nesnázích, jsou a priori relevantní pouze přísná kritéria odstavce 5 pokynů z roku 1999. Mimo použití uvedených přísných kritérií je nutné jednotlivé oznámení. I kdyby tedy korespondence mezi Komisí a Spolkovou republikou Německo, ke které došlo po přijetí pokynů z roku 1999, mohla obsahovat diskusi týkající se vymezení pojmu podniku v nesnázích, jak vyplývá z odstavce 5 pokynů z roku 1999, za účelem vymezení rámce posouzení stále schválených režimů podpor, nemůže z toho být vyvozováno, jak to zjevně tvrdí žalobkyně, že Spolková republika Německo přijala pouze toto vymezení, ani že odmítla možnost použít vymezení podniku obsažené v odstavci 6 pokynů z roku 1999 mimo zvláštní kontext režimů podpor na záchranu a restrukturalizaci ve vztahu k MSP.

79 Konečně je ještě třeba uvést, že, jak tvrdí Komise a jak to vyplývá z dopisu ze dne 23. ledna 2006, Spolková republika Německo hájila posouzení opatření 2 a 3 ve vztahu k odstavci 6 pokynů z roku 1999. Krom toho ani z napadeného rozhodnutí ani ze spisu nevyplývá, že by Spolková republika Německo odkázala na vhodné opatření E 16/94 v rámci správního řízení a žalobkyně ostatně netvrdí opak.

80 Z výše uvedeného vyplývá, že je třeba nebrat v úvahu veškerou korespondenci mezi Komisí a Spolkovou republikou Německo, ke které došlo před rokem 1999. Rovněž je třeba odmítnout údajně užší vymezení pojmu podniku v nesnázích obsažené ve vhodném opatření E 16/94 z důvodu, že není relevantní pro řešení projednávaného sporu.

81 Komise tudíž neporušila právo Společenství ani schválený režim podpor tím, že posoudila situaci podniků dotčených v napadeném rozhodnutí ve světle kritérií pokynů z roku 1999, včetně, co se týče jejich odstavce 6, a nikoli kritérií uvedených ve vhodném opatření E 16/94.

82 Žalobní body předložené v rámci žalob ve věcech T‑102/07 a T‑120/07, vycházející z porušení schváleného režimu podpor v tomto ohledu, musejí být tedy zamítnuty.

2. K žalobním bodům týkajícím se označení podniků, kterým byla poskytnuta podpora, za podniky v nesnázích

83 Zaprvé MB Immobilien a MB System tvrdí, že podnik, kterému je určeno opatření 1, Bike Systems, nebyl v nesnázích v březnu 2001. Jelikož se schválený režim podpor týká státních záruk a opatření 1 je vkladem tichého společníka, který byl poskytnut mimo tento rámec, MB Immobilien a MB System nezpochybňují s ohledem k němu použitelnost vymezení pojmu „podnik v nesnázích“ obsažené v pokynech z roku 1999.

84 Zadruhé jak Freistaat Sachsen, tak i MB Immobilien tvrdí, že podniky, kterým jsou určena opatření 2 a 3, Sachsen Zweirad a Biria GmbH, nebyly v nesnázích ve smyslu vhodného opatření E 16/94 v okamžiku poskytnutí záruk. V tomto ohledu z předcházející analýzy vyplývá, že Komise právem napadené rozhodnutí založila na vymezení pojmu podniku v nesnázích obsaženém v pokynech z roku 1999. Z toho vyplývá, že žalobní body vycházející ze skutečnosti, že podniky, kterým byla poskytnuta podpora, údajně nejsou v nesnázích podle kritérií obsažených ve vhodném opatření E 16/94, musejí být zamítnuty jako neúčinné.

85 Zatřetí Freistaat Sachsen tvrdí, že Sachsen Zweirad a Biria GmbH nebyly podniky v nesnázích ve smyslu kritérií obsažených v pokynech z roku 1999 ani v březnu 2003 a v prosinci 2003.

86 Krom toho MB Immobilien a MB System ve své replice podpůrně rovněž tvrdí, že i kdyby byly použity pokyny z roku 1999, bylo by třeba se domnívat, že Sachsen Zweirad a Biria GmbH nebyly v nesnázích. Tento žalobní bod však musí být prohlášen za nepřípustný z důvodu porušení článku 21 statutu Soudního dvora a čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu, podle kterého žaloba musí obsahovat předmět sporu a stručný popis žalobních důvodů. Uvedení těchto informací totiž musí být dostatečně jasné a přesné, aby umožnilo žalované straně připravit svoji obranu a Tribunálu rozhodnout o žalobě, případně bez dalších informací na její podporu. Za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti je třeba, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je založena, vyplývaly, přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně, z textu samotné žaloby (usnesení Tribunálu ze dne 11. července 2005, Internationaler Hilfsfonds v. Komise, T‑294/04, Sb. rozh. s. II‑2719, bod 23).

87 Z toho vyplývá, že se přezkum případných nesprávných posouzení ze strany Komise při použití kritérií pokynů z roku 1999 na situaci Sachsen Zweirad a Biria GmbH omezuje na přezkum argumentů předložených v tomto ohledu Freistaat Sachsen.

88 Dále tedy bude zkoumáno na základě pokynů z roku 1999, zda se Komise nedopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že označila jednak společnost Bike Systems za podnik v nesnázích v březnu 2001 a jednak společnosti Sachsen Zweirad a Biria GmbH za podniky v nesnázích v březnu 2003 a v prosinci 2003.

K otázce, zda Bike Systems byla podnikem v nesnázích v březnu 2001

Argumenty účastnic řízení

89 Zaprvé MB Immobilien a MB System tvrdí, že důvody uvedené v bodě 61 napadeného rozhodnutí pro domněnku, že Bike Systems byla podnikem v nesnázích, neodpovídají kritériím nebo symptomům relevantním ve smyslu pokynů z roku 1999 a jsou neúplné. Komise údajně sama konstatovala, že Bike Systems nebyla v úpadku, avšak nijak se nevyslovila k rozvaze podniků, kterým byla poskytnuta podpora, a tudíž ke kritériím uvedených pokynů. Mimoto z omezené restrukturalizace by nemělo být automaticky vyvozováno, že budoucí vývoj podniku je nejistý, nýbrž k tomu bylo třeba podrobnějších konstatování. Krom toho Komise údajně dostatečně nezohlednila skutečnost, že Bike Systems byla převzata zdravým podnikem. Jelikož z důvodu plánu obnovy došlo ke změně vlastníka, Komise údajně měla zkoumat hospodářskou váhu přebírající společnosti pro to, aby mohla vydat platný názor k budoucímu vývoji podniku. Mimoto ztráty nebo záporný vlastní kapitál by mohly, ale nezbytně nemusí představovat indicii, že je podnik v nesnázích, jak údajně dosvědčují kritéria pokynů z roku 1999.

90 Zadruhé MB Immobilien a MB System tvrdí, že Komise neanalyzovala závazný souhlasný dopis (harte Patronatserklärung) společnosti Biria GmbH ze dne 6. března 2001 (dále jen „souhlasný dopis“) navzdory skutečnosti, že existence tohoto dokumentu byla Spolkovou republikou Německo uplatněna v dopise ze dne 31. ledna 2005. Komise údajně měla zohlednit skutečnost, že gbb disponovala, pokud se jedná o povinnosti vyplývající ze smlouvy o vkladu tichého společníka, zárukou společnosti Biria GmbH, a že se tudíž mohla v případě úpadku obrátit na podnik, který nebyl v nesnázích. Komise údajně uznala, že nezkoumala souhlasný dopis, který Biria GmbH napsala ve prospěch společnosti Bike Systems, ačkoli ji tato skutečnost byla známa. Podle žalobkyň je třeba rozlišovat mezi závaznými souhlasnými dopisy (harte Patronatserklärungen) a nezávaznými souhlasnými dopisy (weiche Patronatserklärungen). V rámci závazného souhlasného dopisu, ručitel údajně není dlužníkem, jehož odpovědnost plnit nastane až po odpovědnosti hlavního dlužníka, nýbrž vystupuje vedle posledně uvedeného jako solidární dlužník.

91 Tyto úvahy údajně nejsou v rozporu se skutečností, že německá vláda v dopise ze dne 23. ledna 2006 uvedla, že souhlasí s vysvětleními Komise, podle kterých je vklad tichého společníka srovnatelný s podřízenou půjčkou, jejíž riziko je z důvodu neexistence zajištění vyšší než riziko klasické bankovní půjčky určené na financování investice, takže odměna za takový vklad tichého společníka musí být jednoznačně vyšší než referenční sazba Evropské unie platná v den poskytnutí. Pokud Komise uvádí, že s ohledem na toto abstraktní prohlášení neměla žádný důvod podrobněji zkoumat kvalifikaci souhlasného dopisu a klást v souvislosti s ním otázky, údajně zapomíná, že o něm věděla a měla povinnost členský stát poučit nebo mu alespoň položit otázky.

92 Zatřetí MB Immobilien a MB System tvrdí, že Komise nezohlednila auditní zprávu týkající se ročních účetních závěrek k 31. prosinci 2002 a výroční zprávy společnosti Bike Systems za účetní rok 2002 (dále jen „zpráva o ověření roční účetní závěrky společnosti Bike Systems za rok 2002“), o níž věděla a ve které bylo uvedeno, že prezentace a posouzení aktiv v rozvaze k 31. prosinci 2002 umožňovaly vycházet ze zásady, že budoucí vývoj je pozitivní. Komise údajně nikdy neuvedla solventnost přebírající společnosti. MB Immobilien a MB System zpochybňují tvrzení Komise, podle kterého nemá zpráva o ověření roční účetní závěrky společnosti Bike Systems za rok 2002 žádnou hodnotu pro posouzení rozhodnutí spadajících do roku 2001. Mimoto ostatně sama použila tento typ odůvodnění a posteriori.

93 Začtvrté žalobkyně uvádějí, že argumenty, které Komise předkládá, pokud jde o období po vydání napadeného rozhodnutí nemohou sloužit k odůvodnění tohoto rozhodnutí.

94 Komise zpochybňuje argumenty MB Immobilien a MB System.

Závěry Tribunálu

95 Úvodem je třeba uvést, že z žaloby ve věci T‑120/07 vyplývá, že žalobní body společností MB Immobilien a MB System, předložené v rámci druhého žalobního důvodu, se týkají jednak označení společnosti Bike Systems jakožto podniku v nesnázích a jednak určení prvku pomoci, zvláště rozsahu navýšení uplatněného Komisí.

96 Pokud jde o určení prvku pomoci v rámci opatření 1, je třeba konstatovat, že druhý žalobní důvod neobsahuje žádný popis ve vztahu k žalobnímu bodu MB Immobilien a MB System uvedenému v rámci tohoto žalobního důvodu v žalobě ve věci T‑120/07, podle kterého Komise dostatečně nezohlednila skutečnost, že odměna činící více než 600 základních bodů referenční úrokové sazby dostatečně zohledňuje zvýšené riziko úpadku podniku v nesnázích. Musí tak být prohlášen za nepřípustný v souladu s judikaturou uvedenou v bodě 86 výše. Argumenty vůči určení prvku podpory ve vztahu k referenční tržní sazbě nacházející se v třetím žalobním důvodu žaloby ve věci T‑120/07 týkajícím se nedostatku odůvodnění budou zkoumány níže v rámci přezkumu žalobních bodů vycházejících z nedostatku odůvodnění napadeného rozhodnutí.

97 Druhý žalobní důvod ve věci T‑120/07 a přezkum případných nesprávných posouzení se tedy omezí na otázku, zda se Komise dopustila nesprávného posouzení, když se domnívala, že Bike Systems byl podnikem v nesnázích v době poskytnutí opatření 1 na základě kritérií pokynů z roku 1999.

98 V tomto ohledu je rovnou třeba připomenout, že přezkum, který Komise musí provést, zahrnuje zohlednění a posouzení komplexních hospodářských skutečností a okolností. Vzhledem k tomu, že soud nemůže nahradit Komisi při posuzování komplexních hospodářských skutečností a okolností, musí se přezkum Tribunálu omezit na ověření dodržení procesních pravidel a pravidel týkajících se odůvodnění, věcné správnosti skutkových zjištění, jakož i neexistence zjevně nesprávného posouzení a zneužití pravomoci (viz rozsudek Tribunálu ze dne 11. května 2005, Saxonia Edelmetalle a ZEMAG v. Komise, T‑111/01 a T‑133/01, Sb. rozh. s. II‑1579, bod 91, a citovaná judikatura).

99 Co se týče situace Bike Systems v březnu 2001, je třeba připomenout, že Komise uvádí v bodě 61 odůvodnění napadeného rozhodnutí toto:

„Podnik Bike Systems [...] byl v této době právě přijetím plánu k řešení platební neschopnosti vyveden z této platební neschopnosti. Jeho budoucí vývoj byl nejistý, neboť došlo pouze k omezené restrukturalizaci podniku. Podle rozvahy 2001 podnik v tomto roce stále ještě vykazoval ztráty. Vlastní kapitál zůstával nadále záporný, což ovšem díky skrytým rezervám nevyvolalo platební neschopnost. Na základě toho je třeba podnik Bike Systems v uvedené době považovat ze podnik v nesnázích.“

100 Analýza situace společnosti Bike Systems je tedy založena na existenci plánu k řešení platební neschopnosti, omezené restrukturalizaci, z níž vyplývá, že budoucí vývoj byl nejistý, ztrátách, které jsou uvedeny v rozvaze za rok 2001 a záporném vlastním kapitálu.

101 Zaprvé MB Immobilien a MB System uvádějí, že uvedené faktory se nenacházejí v pokynech z roku 1999 a dostatečně právně nepodporují závěr Komise, podle kterého byla Bike Systems v nesnázích.

102 Tento argument nemůže obstát.

103 Co se týče rámce analýzy pokynů z roku 1999, je třeba připomenout, že se jejich odstavec 4 omezuje na obecné uvedení, že se považuje za podnik v nesnázích takový podnik, který není schopen prostřednictvím zdrojů svých či prostředků získaných od svých vlastníků/akcionářů nebo věřitelů zastavit ztráty, které ho bez vnějšího zásahu orgánů veřejné moci během krátkého či střednědobého období téměř jistě přivedou k úpadku.

104 Mimoto ze znění odstavců 5 a 6 pokynů z roku 1999 vyplývá, že pokud se podnik považuje za podnik v nesnázích „v každém případě“ tehdy, zmizela-li podstatná část jeho základního kapitálu, může být prokázáno také jinými důkazy, jaké jsou uvedeny v odstavci 6, že se nachází ve finančních nesnázích ve smyslu pokynů z roku 1999, i když neztratil podstatnou část svého základního kapitálu (viz v tomto smyslu a obdobně rozsudek Tribunálu ze dne 15. června 2005, Corsica Ferries France v. Komise, T‑349/03, Sb. rozh. s. II‑2197, bod 185).

105 Z této judikatury lze odvodit jednak, že významné snížení základního kapitálu představuje velmi závažný faktor naznačující, že se podnik nachází v nesnázích, a jednak, že existuje určitý počet hospodářských faktorů, jejichž neúplný výčet se nachází v odstavci 6 pokynů z roku 1999 (viz použití slov „jaké jsou“ v rozsudku Corsica Ferries France v. Komise, bod 104 výše, bod 185), které mohou rovněž prokázat existenci takového stavu, a to i v případě, kdy nedošlo ke ztrátě podstatné části základního kapitálu nebo k platební neschopnosti ve smyslu odstavce 5 pokynů z roku 1999.

106 V projednávané věci napadené rozhodnutí uvádí existenci záporného vlastního kapitálu, což může být, na rozdíl od toho, co tvrdí MB Immobilien a MB System, považováno za významný ukazatel finančních potíží podniku i nad rámec zvláštních okolností uvedených v odstavci 5 pokynů z roku 1999.

107 Napadené rozhodnutí uvádí rovněž jiné indicie, zejména pokračování ztrát v průběhu roku opatření 1. I když tento posledně uvedený faktor není zmíněn v demonstrativním výčtu indicií odstavce 6, který uvádí zvyšující se ztráty, nemůže být jeho relevance v rámci analýzy finanční situace podniku popřena v rozsahu, v němž se týká situace existující před poskytnutím podpory nebo v okamžiku jejího poskytnutí, což MB Immobilien a MB System nezpochybňují.

108 Pokud jde o existenci plánu k řešení platební neschopnosti, z vysvětlení poskytnutých společností MB System a Komisí na písemné otázky Tribunálu ve věci T‑120/07 vyplývá, že postup plánu k řešení platební neschopnosti má v německém právu za cíl ozdravit podnik v platební neschopnosti v okamžiku, kdy je ještě možno vyhnout se úpadku, a předpokládá předložení plánu k řešení platební neschopnosti.

109 V tomto ohledu musí být připomenuto, že odst. 5 písm. c) pokynů z roku 1999 odkazuje na situaci podniku, který splňuje „kritéria vnitrostátního práva, aby se stal[...] předmětem kolektivního úpadkového řízení“, jako faktor určující, že má být každopádně považován za podnik v nesnázích. Je pravdou, že situace Bike Systems v březnu 2001 neodpovídala situaci popsané v uvedeném odst. 5 písm. c), neboť vycházela z úpadkového řízení. Avšak, jak potvrdila v odpovědi na písemné otázky Tribunálu a na jednání, Komise se v napadeném rozhodnutí domnívala, že plán k řešení platební neschopnosti umožnil společnosti Bike Systems překonat platební neschopnost, že však její situace zůstala nestálá, zejména proto, že jeho restrukturalizace byla omezená, přičemž tento faktor byl zohledněn jako indicie nesnází na základě odstavce 6 pokynů z roku 1999.

110 Co se dále týče rozsahu této restrukturalizace, i když MB System připouští, že původní restrukturalizace společnosti Bike Systems byla omezená v tom smyslu, že bylo třeba společnost co nejrychleji vyjmout z úpadkového řízení s cílem umožnit pokračování její činnosti a že tak v podstatě šlo o vyrovnání dluhů, MB System tvrdí, že Komise měla zohlednit skutečnost, že situace podniku, který vyšel z úpadkového řízení, je podobná situaci nové společnosti, neboť již nemá dluhy. Krom toho podle společnosti MB System věřitelé věřili, že dojde k ozdravení společnosti Bike Systems, jelikož přijali plán k řešení platební neschopnosti. MB System se domnívá, že jelikož skupina Biria byla druhou skupinou na trhu, měla Bike Systems po svém převzetí ze strany skupiny Biria, zcela jiné hospodářské vyhlídky.

111 Navzdory faktorům uvedeným společnostmi MB Immobilien a MB System je třeba konstatovat, že úpadkové řízení týkající se společnosti Bike Systems bylo ukončeno až v prosinci 2000, to znamená jen tři měsíce před poskytnutím opatření 1. Za těchto podmínek a vzhledem ke skutečnosti, že šlo hlavně o restrukturalizaci závazků bez významných provozních změn, má Tribunál za to, že Komise mohla dospět k závěru, aniž by se dopustila zjevně nesprávného posouzení, že situace společnosti Bike Systems v březnu 2001 zůstala nestálá a její budoucí vývoj byl nejistý, a to navzdory důvěře, kterou mohly banky projevit, pokud jde o uvedený budoucí vývoj.

112 Pokud jde o údajné nezohlednění situace zdravé společnosti přebírající společnost Bike Systems, tedy žalobní bod, který, jak vyplývá z odpovědi na písemné otázky Tribunálu, odkazuje na integraci společnosti Bike Systems do skupiny Biria během období restrukturalizace, je třeba konstatovat, že argument společností MB Immobilien a MB System není dostatečně podložený, a tyto společnosti zejména nevysvětlují, které zvláštní informace předložené během správního řízení údajně Komise nezohlednila. Odkaz učiněný v průběhu jednání v odpověď na otázku Tribunálu na postavení skupiny Biria na trhu v tomto ohledu nemůže postačovat a tento žalobní bod je tedy třeba prohlásit za nepřípustný v souladu s judikaturou uvedenou výše v bodě 86. Každopádně, jak tvrdí Komise, osobou odpovědnou za vyplacení odměny za opatření 1 je Bike Systems, a nikoli nabyvatel a nelze se domnívat, že přebírající společnost pomůže své dceřiné společnosti s vypořádáním takového dluhu.

113 Zadruhé MB Immobilien a MB System tvrdí, že Komise měla analyzovat souhlasný dopis.

114 V tomto ohledu je třeba připomenout, že dotyčnému členskému státu přísluší za účelem splnění jeho povinnosti spolupráce s Komisí poskytnout všechny poznatky, které Komisi umožňují ověřit, že podmínky pro výjimku, o kterou členský stát žádá, jsou splněny (viz rozsudek Tribunálu ze dne 6. dubna 2006, Schmitz-Gotha Fahrzeugwerke v. Komise, T‑17/03, S. rozh. s. II‑1139, bod 48, a citovaná judikatura).

115 Krom toho je ustálenou judikaturou, že legalitu aktu Společenství je nutno posuzovat na základě skutkového a právního stavu, který existoval v době přijetí aktu, a posouzení, která Komise provedla, je třeba zkoumat jen na základě informací, kterými disponovala v okamžiku provedení těchto posouzení (viz rozsudek Schmitz-Gotha Fahrzeugwerke v. Komise, bod 114 výše, bod 54, a citovaná judikatura).

116 Jakmile Komise umožnila zúčastněným osobám účinně předložit jejich vyjádření, nemůže jí být vytýkáno, že nepřihlédla k případným skutkovým poznatkům, které jí mohly být, ale nebyly, předloženy během správního řízení, vzhledem k tomu, že Komise není povinna bez návrhu a na základě svých dohadů zkoumat, jaké jsou poznatky, které jí mohly být předloženy (viz rozsudek Schmitz-Gotha Fahrzeugwerke v. Komise, bod 114 výše, bod 54, a citovaná judikatura).

117 V projednávané věci je třeba konstatovat, že souhlasný dopis nebyl oznámen Komisi během správního řízení. Je však pravdou, že jeho existence byla Spolkovou republikou Německo zmíněna v dopise ze dne 31. ledna 2005 takto:

„Strategické spojení tvořené skupinou Biria (zejména seskupení nákupu a dodávek materiálů) umožnilo domnívat se, že budoucí vývoj společnosti Bike Systems je pozitivní a že její restrukturalizace bude úspěšná. Souhlasný dopis požadovaný od společnost[í] [Sachsen Zweirad] a Biria GmbH v rámci vložení [vkladu tichého společníka] by měl zaručit, že tyto podniky aktivně podpoří vývoj společnosti Bike Systems.“

118 V tomto ohledu je třeba uvést, že, jak tvrdí Komise, skutečnost, že Spolková republika Německo v jedné jediné větě uvedla, že v rámci refinancování dotčené společnosti existovala trvalá záruka pomoci ze strany mateřské společnosti, nutně neznamená, bez dalších podpůrných důkazů, například ve vztahu k finanční situaci autora souhlasného dopisu k datu opatření 1, že by Bike Systems měla být v budoucnu hodnocena jinak, ani že by se tím změnily její vyhlídky do budoucna. Každopádně by Komise musela disponovat původním dokumentem, aby mohla posoudit závaznost souhlasného dopisu.

119 V souhrnu, za okolností projednávaného případu, jak byly popsány, a v souladu s judikaturou uvedenou v bodech 114 až 116 výše, Komise neměla povinnost požadovat od Spolkové republiky Německo vysvětlení ohledně dopadu souhlasného dopisu na finanční situaci společnosti Bike Systems. Je tudíž třeba dojít k závěru, že Komise nejednala protiprávně, když neprovedla pozdější přezkum odkazu na souhlasný dopis zmíněný v dopise ze dne 31. ledna 2005.

120 Zatřetí, pokud jde o nezohlednění zprávy o ověření roční účetní závěrky společnosti Bike Systems za rok 2002 v napadeném rozhodnutí, je zřejmé, že finanční situace společnosti Bike Systems v roce 2002 není relevantní pro účely posouzení legality opatření 1 přijatého v roce 2001. Judikatura v tomto ohledu jasně uvádí, že otázka, zda opatření představuje podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, musí být řešena ve světle situace, která existovala v okamžiku přijetí tohoto opatření. Kdyby Komise přihlížela k pozdějším skutečnostem, zvýhodňovala by totiž členské státy, které nesplnily svou povinnost oznámit podpory, které hodlají poskytnout, ve stádiu záměru (viz v tomto smyslu rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2002, HAMSA v. Komise, T‑152/99, Recueil, s. II‑3049, bod 53).

121 Začtvrté, pokud jde o odkazy učiněné Komisí na situaci Bike Systems v letech 2002 a 2003 a okolnosti, za jakých bylo opatření 1 ukončeno v roce 2005, nejsou relevantní pro rozhodnutí o legalitě napadeného rozhodnutí z týchž důvodů, jako jsou důvody uvedené v bodě 120 výše.

122 Z výše uvedeného vyplývá, že faktory uvedené v bodě 61 odůvodnění napadeného rozhodnutí jsou v souladu s pokyny z roku 1999 a že se Komise nedopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že dospěla k závěru, že Bike Systems byla v březnu 2001 v nesnázích.

K otázce, zda Sachsen Zweirad a Biria GmbH byly podniky v nesnázích v březnu a prosinci 2003

123 Freistaat Sachsen uvádí jednak obecné argumenty související s rámcem posouzení situace podniků, které byly příjemci opatření 2 a 3, a jednak zjevná pochybení v použití uvedeného rámce na tyto společnosti.

K rámci posouzení situace podniků, které byly příjemci opatření 2 a 3

– Argumenty účastnic řízení

124 Freistaat Sachsen tvrdí, že v bodech 66 až 78 odůvodnění napadeného rozhodnutí se Komise spokojila s vyjmenováním některých typických „symptomů“ podniků v nesnázích s odkazem na odstavec 6 pokynů z roku 1999, ve kterých je kategorie podniků, které mohou obdržet podpory na záchranu a restrukturalizaci, údajně rozšířena na podniky, které nesplňují kritéria uvedeného odstavce 5. Podniky v nesnázích, které by se bez zásahu státu dostaly do platební neschopnosti vykazují obecně „symptomy“ vyjmenované v odstavci 6 pokynů, nebo alespoň některé z nich. Přítomnost některých z těchto „symptomů“ však údajně nestačí pro konstatování toho, že se podnik nachází v takových nesnázích, že by bez státní podpory zmizel z trhu.

125 Krom toho podle Freistaat Sachsen jde praxe Komise údajně opačným směrem. V případě podniků, které nesplňují kritéria odstavce 5 pokynů z roku 1999, se Komise ve svých pozdějších rozhodnutích údajně nespokojuje s konstatováním některých „symptomů“.

126 Navíc Komise údajně přeceňuje rozsah své posuzovací pravomoci. Nemůže svým posouzením nahrazovat posouzení orgánu, který podporu poskytl, neboť schválením režimu podpor Komise členskému státu přiznala určitý rozhodovací prostor. Proto je údajně jediným úkolem, který má podle čl. 88 odst. 1 ES, neustálá kontrola uplatňování schváleného režimu podpor. Freistaat Sachsen se tudíž domnívá, že k tomu, aby byl schválený režim podpor neúčinný, by muselo být posouzení úřadem nebo orgánem členského státu při poskytnutí podpory zjevně nesprávné v okamžiku přijetí rozhodnutí (a nikoli na základě informací, kterými by Komise disponovala následně při uvedené kontrole).

127 Freistaat Sachsen mimoto tvrdí, že prostor pro uvážení pro rozhodnutí, zda podnik lze považovat za podnik v nesnázích, je užší v rámci regionálních režimů podpor než v rámci podpor na záchranu a restrukturalizaci. V případě posledně uvedených podpor údajně protisoutěžní účinek vyplývá ze skutečnosti, že podnik v nesnázích je zvýhodněn v porovnaní s jinými podniky. Naopak v případě regionální podpory je podnik v nesnázích údajně znevýhodněn v porovnání s jinými podniky, kterým byly poskytnuty regionální podpory na týž projekt.

128 V tomto kontextu se Freistaat Sachsen domnívá, že je rovněž třeba rozdílně posuzovat kritéria odstavce 5 a odstavce 6 pokynů z roku 1999. Zatímco kritéria uvedeného odstavce 5 údajně mohou být předmětem kontroly, „symptomy“ vyjmenované v uvedeném odstavci 6 se mohou objevit jak v případě podniků v nesnázích, tak i v případě podniků, které nejsou v nesnázích. Proto, pokud podnik nevykazuje některý z těchto „symptomů“, nelze údajně považovat za prokázané, že posouzení orgánu poskytujícího podporu, podle kterého podnik není podnikem v nesnázích, je zjevně nesprávné. Jelikož však kritéria odstavce 5 a většina „symptomů“ odstavce 6 nebyly v případe těchto dvou podniků v dotčené době splněny, konstatování v napadeném rozhodnutí, podle kterého byly určité „symptomy“ splněny, neumožňuje a posteriori odůvodnit neuplatnění schváleného režimu podpor.

129 Podle Freistaat Sachsen tvrzení Komise, podle kterého se Tribunál ve svém rozsudku Corsica Ferries France v. Komise, bod 104 výše, domníval, že přítomnost dvou indicií, totiž zvyšujících se ztrát a rostoucích dluhů, stačí k závěru, že podnik je v nesnázích, je mylné, neboť tento spor se týkal rozhodnutí, v němž Komise rovněž konstatovala přítomnost jednoho z kritérií stanovených v odstavci 5 pokynů z roku 1999. Krom toho výše uvedené indicie údajně přesně vzato nebyly přítomny v případě společnosti Sachsen Zweirad v březnu 2003 a společnosti Biria GmbH v prosinci 2003.

130 Mimoto Komise údajně správně neposoudila kritéria uvedená v odstavci 6 pokynů z roku 1999. Ve svých vyjádřeních k zahájení formálního vyšetřovacího řízení totiž Spolková republika Německo údajně Komisi předložila tabulku, ze které vyplývá, že uvedená kritéria nebyla splněna. Tato tabulka se týkala nejprve situace společnosti Sachsen Zweirad, neboť v letech 2001 a 2002 zaznamenal tento podnik ztráty, zatímco po převzetí Biria AG (původní název) údajně znovu dosáhl v roce 2003 zisku (jakožto Biria GmbH). Kritéria odstavce 6 pokynů jsou údajně založena na záporném vývoji (rostoucí ztráty, zvyšování skladových zásob, pokles cash-flow, rostoucí zadlužení, zvyšující se úrokové platby a snížení nebo ztráta vlastního kapitálu). Tabulka předložená Spolkovou republikou Německo tedy údajně ukazuje, že situace se v roce 2003 zlepšila a že ještě nebyla dána žádná z indicií. Otázka trendu hospodářského vývoje je údajně rozhodující pro zkoumání podniku z hlediska kritérií odstavce 6 pokynů z roku 1999. Solventní podnik, který stále disponuje více než polovinou svého vlastního kapitálu nebo který ztratil méně než čtvrtinu vlastního kapitálu v průběhu posledních dvanácti měsíců, údajně nesplňuje kritéria podniku v nesnázích ve smyslu odstavce 5 uvedených pokynů. Ztráty vlastního kapitálu proto údajně nemohou stačit ke splnění kritéria souvisejícího se ztrátami stanoveného v odstavci 6 pokynů z roku 1999 a k označení podniku za podnik v nesnázích, pokud není dosaženo prahových hodnot stanovených v odstavci 5. Naopak je údajně třeba, aby existovalo i zjevné zhoršení hospodářské situace. Komise v napadeném rozhodnutí údajně neuznala, že hospodářská situace dotyčných podniků se ve skutečnosti od roku 2001 zlepšila.

131 Pokud jde o tvrzení Komise, podle kterého vymezení, ve vlastním slova smyslu, podniku v nesnázích ve smyslu pokynů z roku 1999 je údajně uvedeno v jejich odstavci 4, stačí konstatovat, že v napadeném rozhodnutí toto vymezení neuplatnila. Mimoto je údajně třeba uvést, že z tohoto kritéria nevyplývá, že podnik má být považován za podnik v nesnázích, pokud není schopen soustředit vlastní kapitál nebo půjčky na financovaní projektů nezbytných pro zlepšení jeho hospodářské situace. To údajně vyplývá z dokumentu Komise SEC (2005) 795 nazvaného „Akční plán pro státní podpory – Cílenější státní podpory a jejich nižší počet: plán pro reformu státní podpory v letech 2005–2009“ (dále jen „akční plán“), podle kterého takovou situaci lze rovněž vysvětlit selháním trhu. Varianta regionálních podpor schváleného režimu podpor údajně může být použita pouze, pokud nelze pro projekt najít žádné jiné financování, a to i v případe podniků, které nejsou v nesnázích. Zkušenost získaná v rámci použití tohoto nástroje regionální podpory od roku 1993 údajně ukázala, že i podniky, které nemají hospodářské problémy, potřebují záruku spolkové země, aby mohly uskutečnit své projekty. Je tomu tak například, pokud jejich běžná banka restrukturuje své portfolio a stáhne se z financování.

132 Komise zpochybňuje argumenty Freistaat Sachsen.

– Závěry Tribunálu

133 Z analýzy uvedené výše v bodech 103 až 105 vyplývá, že odstavec 6 pokynů z roku 1999 obsahuje demonstrativní výčet faktorů, které mohou sloužit k prokázání, že se podnik nachází v nesnázích, ačkoli nedošlo k výraznému snížení základního kapitálu nebo úpadkovému řízení, jak je stanoveno v jejich odstavci 5, tedy okolnostem, které podle uvedeného odstavce 5 každopádně vedou k úvaze, že se podnik nachází v nesnázích. Na rozdíl od toho, co tvrdí Freistaat Sachsen, je tedy možné, v rámci pokynů z roku 1999, dojít na základě některých indicií uvedených v odstavci 6, nebo dokonce na základě jiných indicií k závěru, že se podnik nachází v takových nesnázích, že bez veřejného zásahu je ohrožena jeho další existence.

134 Krom toho, pokud jde o paralely, které Freistaat Sachsen hodlá prokázat s jinými řízeními o státní podpoře, je třeba připomenout, že legalita rozhodnutí Komise, jež konstatuje, že nová podpora nesplňuje podmínky pro použití této odchylky, musí být posuzována pouze v rámci čl. 87 odst. 3 písm. c) ES, a nikoliv s ohledem na předchozí rozhodovací praxi Komise za předpokladu, že je prokázána (rozsudek Regione autonoma della Sardegna v. Komise, bod 74 výše, bod 177). Srovnání s jinými řízeními o státní podpoře tedy nejsou relevantní pro prokázání toho, zda je třeba splnit minimální počet kritérií ve smyslu odstavce 6 pokynů z roku 1999, s ohledem na přítomnost nebo nepřítomnost vlastního kapitálu dotčeného ve smyslu jejich odstavce 5.

135 Pokud jde o odkaz učiněný ze strany Freistaat Sachsen na rozsudek Corsica Ferries France v. Komise, bod 104 výše, je třeba uvést že Tribunál v bodě 191 uvedeného rozsudku uvedl, že výše ztrát a finančních dluhů dotčeného podniku jsou kritérii, která jsou sama o sobě způsobilá prokázat, že jde o podnik v nesnázích. Z toho tedy nelze vyvodit, že existuje určitý minimální počet kritérií, která je třeba splnit, aby bylo možno označit podnik za podnik v nesnázích, neboť posouzení Tribunálu v tomto ohledu konkrétně odpovídalo skutkovému stavu předmětné věci. Z toho však vyplývá, že k tomu, aby podnik mohl být považován za podnik v nesnázích ve smyslu pokynů z roku 1999, není nezbytné, aby byla splněna všechna kritéria vyjmenovaná v odstavci 6 těchto pokynů.

136 Mimoto, pokud jde o argument Freistaat Sachsen, podle kterého je prostor pro uvážení Komise údajně různý v kontextu schváleného režimu podpor, bylo v bodě 62 výše připomenuto, že přezkum slučitelnosti podpory s tímto režimem ze strany Komise nepředstavuje iniciativu překračující rámec jejích pravomocí. Jelikož jsou podniky v nesnázích vyloučeny z varianty regionálních podpor schváleného režimu podpor a jejich vymezení se řídí pokyny z roku 1999, jak vyplývá z analýzy právního rámce, který se použije na projednávaný případ v bodech 58 až 81 výše, Komise měla právo ověřit, zda pokyny z roku 1999 byly v projednávané věci správně uplatněny. Argumenty vycházející z případného omezenějšího prostoru Komise pro uvážení, pokud jde o regionální podpory v porovnání s podporami na restrukturalizaci musejí být odmítnuty z týchž důvodů.

137 Dále, co se týče argumentu Freistaat Sachsen, podle kterého v případě, kdy nedojde ke ztrátě vlastního kapitálu, jak je popsáno v odstavci 5 pokynů z roku 1999, je třeba pomocí kritérií jejich odstavce 6 prokázat existenci negativní tendence, z judikatury vyplývá, že význam, který pokyny přiznávají tendenčním ukazatelům, nutně nezbavuje relevance jiné typy ukazatelů. Tyto ukazatelé mohou být nicméně relevantní pouze v případě, že umožňují konstatovat existenci skutečných a prokázaných obtíží (viz v tomto smyslu a obdobně rozsudek Regione autonoma della Sardegna v. Komise, bod 74 výše, bod 111). Z toho vyplývá, že i když jsou ukazatelé negativní tendence určitě zvláště relevantní k prokázání toho, že jde o podnik v nesnázích, nelze z formulace kritérií odstavce 6 pokynů z roku 1999 vyvodit žádnou povinnost Komise prokázat negativní tendenci, pokud dostatečně právně prokáže, že se jedná o společnost, jejíž další existence by bez veřejného zásahu byla ohrožena.

138 Konečně, pokud jde o odkaz na akční plán Freistaat Sachsen, uvedený dokument obhajuje častější využívání hospodářského přístupu v oblasti státních podpor a uvádí, že jednou z hlavních skutečností je v tomto ohledu analýza případů selhání trhu, jež mohou být důvody, proč na trzích není dosahováno žádoucích cílů společného zájmu (body 22 a 23 akčního plánu). Je však třeba konstatovat, že tato tvrzení jsou velmi obecná a bez jakékoli souvislosti s vymezením pojmu podniku v nesnázích. Nijak nepotvrzují tezi Freistaat Sachsen, podle níž měla Komise zohlednit skutečnost, že problémy likvidity podniku mohou souviset s určitými přechodnými hospodářskými faktory, jako je fáze růstu. Tento argument je tedy třeba odmítnout.

139 Z toho vyplývá, že argumenty vznesené Freistaat Sachsen, pokud jde o obecný rámec analýzy použitý Komisí pro posouzení, zda podniky, kterým byla poskytnuta podpora, byly v nesnázích, musejí být odmítnuty.

K posouzení situace společnosti Sachsen Zweirad

– Argumenty účastnic řízení

140 Freistaat Sachsen tvrdí, že Sachsen Zweirad v březnu 2003 nevykazovala rostoucí ztráty. Připouští, že v letech 2001 a 2002 zaznamenal ztráty, ale že ke snížení těchto ztrát údajně došlo již v letech 2001 až 2002, z 1,274 milionu eur na 733 000 eur. V době poskytnutí opatření 2 se podle Freistaat Sachsen očekával kladný roční výsledek za rok 2003. Navíc zisky z předcházejících let údajně nebyly ztrátami spotřebovány. Sachsen Zweirad si zachovala nezměněný kladný vlastní kapitál. Krom toho se od roku 2001 do roku 2002 její obrat údajně snížil o 13,8 % na 51 milionů eur, neboť potenciální kupující byli v Německu velmi opatrní z důvodu trvání hospodářského poklesu. Pro finanční rok 2003 tato společnost údajně zamýšlela zvýšit obrat a tento plán byl posuzován jako realistický, neboť jednak zdrženlivost kupujících v průběhu předcházejícího období údajně vyvolala potřebu dohnání a jednak deset největších zákazníků společnosti Sachsen Zweirad již údajně učinilo před koncem roku závazné objednávky pro objem obratu přesahující 30 milionů eur. Snížení obratu tedy údajně netrvalo dlouho. Freistaat Sachsen tvrdí, že ačkoli Komise konstatovala přítomnost dvou výše uvedených indicií, nezabývala se jejich příčinami, ani neposoudila jejich vliv na vývoj podniku. Bez takového posouzení tyto indicie údajně neumožňují dospět k závěru, zda se podnik nachází v nesnázích či nikoli.

141 Komise mimoto údajně uvádí problémy s likviditou, ale tyto problémy nelze považovat za platební problémy. Sama vysvětluje, že je nezbytné použít externí financování pro zajištění růstu podniku a vytvoření provozního kapitálu, který s ním souvisí. Potíže se získáním financování růstu na trhu údajně neumožňují označit podnik za podnik v nesnázích. To údajně rovněž platí i pro potřebu, uvedenou v auditní zprávě týkající se ročních účetních závěrek k 31. prosinci 2002 a výroční zprávy společnosti Sachsen Zweirad za účetní rok 2002 (dále jen „zpráva o ověření roční účetní závěrky společnosti Sachsen Zweirad za rok 2002“), celkově restrukturalizovat financování, aby se snížily náklady podniku a umožnilo se bezpečné plánování na delší období. Krátké doby zbývající do splatnosti úvěrů údajně představovaly hlavně riziko v oblasti nákladů a nikoli přímo důkaz o podstatných nesnázích. Mimoto se údajně snížily úrokové náklady společnosti Sachsen Zweirad (z 2 milionů eur v roce 2001 na 1,8 milionů eur v roce 2002), takže se neočekávaly žádné platební problémy z důvodu těchto úrokových nákladů v případě poskytnutí záruky.

142 Komise zpochybňuje argumenty Freistaat Sachsen.

– Závěry Tribunálu

143 Je třeba úvodem připomenout, že podle ustálené judikatury má Komise při uplatňování čl. 87 odst. 3 ES širokou posuzovací pravomoc. Vzhledem k tomu, že soud nemůže nahradit posouzení komplexních hospodářských skutečností a okolností ze strany Komise svým vlastním posouzením, musí se přezkum Tribunálu omezit na ověření dodržení procesních pravidel a pravidel týkajících se odůvodnění, jakož i věcné správnosti skutkových zjištění, neexistence zjevně nesprávného posouzení a zneužití pravomoci (viz rozsudek Tribunálu ze dne 12. září 2007, Olympiaki Aeroporia Ypiresies v. Komise, T‑68/03, Sb. rozh. s. II‑2911, bod 150, a citovaná judikatura).

144 V projednávané věci, pokud jde o opatření 2 a situaci společnosti Sachsen Zweirad v březnu 2003, napadené rozhodnutí uvádí toto:

„(66) Podle názoru [Spolkové republiky Německo] podnik [Sachsen Zweirad] nevykazoval ve smyslu pokynů [z roku 1999] Společenství žádné znaky typické pro podnik v nesnázích. Komise zdůrazňuje, že znaky typické pro podnik v nesnázích uvedené v [odstavci] 6 pokynů [z roku 1999] mají pouze nabízet vodítka, kdy je možné podnik považovat za podnik v nesnázích, nelze je však považovat za podmínky, které musejí být splněny kumulativně. Společnost [Sachsen Zweirad] zaznamenala v roce 2001 ve výsledku běžné obchodní činnosti ztrátu ve výši 1 274 000 [eur] a v roce 2002 ztrátu ve výši 733 000 [eur]. Tyto ztráty převzala podle smlouvy o převodu výnosů a ztrát mateřská společnost Biria. Obrat se v roce 2002 ve srovnání s rokem 2001 snížil.

(67) Podle zprávy o ověření roční účetní závěrky společnosti Sachsen Zweirad za rok 2002 tato společnost rovněž čelila problémům s likviditou. Ve výroční zprávě se výslovně uvádí, že situace podniku [Sachsen Zweirad] ohledně likvidity byla napjatá díky vysokým výdajům na předběžné financování zásob a díky růstu v rámci skupiny. Podle výroční zprávy mohlo být přežití podniku zajištěno pouze tehdy, pokud by banky byly ochotny zachovat nebo restrukturalizovat stávající úvěrové linie.

(68) Nebezpečí, že by soukromé finanční instituce neprodloužily své úvěry, podle [Spolkové republiky Německo] nikdy nehrozilo. To ovšem nemění nic na zjištění, že situace podniku ohledně likvidity byla napjatá. Podle zprávy o ověření roční účetní závěrky společnosti Sachsen Zweirad za rok 2002 měla většina úvěrů dobu zbývající do jejich splatnosti kratší než pět let, což pro financování obchodní činnosti není v žádném případě optimální a pro podnik se tím zvyšují rizika. Krátká splatnost úvěrů mimoto vedla k vysokým úrokovým platbám (ačkoliv se v roce 2002 ve srovnání s rokem 2001 mírně snížily), které dále zatížily likviditu podniku.“

145 Z tohoto úseku napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise založila závěr, podle kterého byla Sachsen Zweirad v nesnázích v březnu roku 2003, na následujících faktorech: zaprvé existenci ztrát, byť zmenšujících se, v letech 2001 a 2002, zadruhé na obratu, který se v roce 2002 v porovnání s rokem 2001 snížil, a zatřetí existenci závažných problémů s likviditou, které jsou uvedeny ve zprávě o ověření roční účetní závěrky společnosti Sachsen Zweirad za rok 2002 a které by se ještě zhoršily převahou krátkodobých úvěrů s vysokým úrokem.

146 Nejprve, co se týče klesajícího obratu, je třeba konstatovat, že toto kritérium je uvedeno v odstavci 6 pokynů z roku 1999. I když toto kritérium samo o sobě není silnou indicií existence podstatných nesnází podniku, pokud jsou brány v úvahu pouze dva po sobě následující roky, Komise rovněž zkoumala další kritéria pro posouzení finanční situace společnosti Sachsen Zweirad.

147 Co se týče ztrát, je třeba konstatovat, že odstavec 6 pokynů z roku 1999 odkazuje na rostoucí ztráty. Tribunál se však domnívá, že to nemůže Komisi bránit v tom, aby zohlednila přetrvávání ztrát během vícero po sobě jdoucích let jako znak finančních nesnází, ačkoli tyto ztráty nerostou. Mimoto se zdá zcela relevantní zohlednit v případě opatření podpory poskytnutého v průběhu prvního čtvrtletí roku 2003 v tomto ohledu finanční výsledky podniku, který je příjemcem podpory, v průběhu dvou předcházejících let.

148 Krom toho, pokud jde o tabulku předloženou v příloze žaloby, která konstatuje zisk 1,7 milionu eur v době předběžné rozvahy ze dne 31. května 2003, ohledně níž Freistaat Sachsen Komisi vytýká, že ji nezohlednila, je třeba uvést, že, jak uvádí Komise, zlepšení situace podniku, který je příjemcem podpory, v průběhu roku, během něhož bylo poskytnuto opatření 2, nemůže ovlivnit posouzení jeho situace v době poskytnutí, zejména protože nelze vyloučit, že existence uvedené záruky mohla tento vývoj ovlivnit. Jak bylo připomenuto výše, judikatura uvádí, že otázka, zda opatření představuje podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, musí být řešena ve světle situace, která existovala v okamžiku přijetí tohoto opatření. Kdyby Komise přihlížela k pozdějším skutečnostem, zvýhodňovala by totiž členské státy, které nesplnili svou povinnost oznámit podpory, které hodlají poskytnout, ve stádiu záměru (rozsudek HAMSA v. Komise, bod 120 výše, bod 53).

149 Co se dále týče problémů s likviditou, odstavec 6 pokynů z roku 1999 je výslovně neuvádí, ačkoli odkazuje na snižující se peněžní tok jako na znak finančních nesnází.

150 Je však třeba konstatovat, že stav likvidity byl jasně popsán jako znepokojující ve zprávě o ověření roční účetní závěrky společnosti Sachsen Zweirad za rok 2002, o niž Komise opřela svou analýzu. Uvedená zpráva uvedla zejména toto:

„Společnost se snažila čelit zhoršení výsledků, které se v porovnání s rokem 2001 ještě zvýraznilo, a přistoupila k šetření nákladů, které se v absolutním pojetí projevilo zejména v oblasti mzdových nákladů a na úrovni dalších provozních nákladů. Tato opatření se však ukázala nedostatečnými pro vyhnutí se záporným výsledkům na konci tohoto roku [...]

Stejně jako během předcházejícího finančního roku 2001 se ředitelství [Sachsen Zweirad] domnívá, že rozšíření skupiny podniků spojených s mateřskou společností Biria AG, které v roce 2002 rovněž způsobilo velkou potřebu financování, představuje hlavní zdroj rizika. Jelikož záruka Spolkové republiky a spolkové země, která byla nejprve přijata za podmínky, že bude předloženo prohlášení Komise o nevznesení námitky, byla odmítnuta, bylo možno krizový stav likvidity, který nyní převládá, překonat, zejména v průběhu zimních měsíců, pouze díky plánu financování vypracovanému s bankami. Dnes existence [společnosti Sachsen Zweirad] závisí rovněž na zachování úvěrů aktuálně poskytnutých bankami, a to tím spíše, že [Sachsen Zweirad] vytvořila významné zajištění pro půjčky celé skupiny Biria. Z důvodu výše krátkodobého financování hrozí riziko kolísání úrokových sazeb, které mohou ohrozit existenci společnosti.

[...]

Velké výdaje v rámci prefinancování zásob zboží a růst skupiny významně poznamenaly likviditu podniku, jehož situace je nadále napjatá do té míry, že její existenci lze zajistit jen za podmínky, že banky zachovají v současnosti poskytnuté úvěrové linky nebo je restrukturují a rozšíří je s ohledem na zrušení záruky za nesplácení ze strany Spolkové republiky/spolkových zemí.

[...] Co se týče krátkodobého financování, existuje mimoto riziko kolísání úrokových sazeb, které může ohrozit existenci podniku [...]“

151 Z této citace vyplývá, že se Sachsen Zweirad nacházela v obtížné finanční situaci a byla restrukturována. Tribunál se domnívá, že zejména vzhledem k výši krátkodobých úvěrů podléhajících kolísání úrokových sazeb mohla Komise právem považovat situaci likvidity popsanou ve zprávě o ověření roční účetní závěrky společnosti Sachsen Zweirad za rok 2002 za důkaz o obtížné finanční situaci, která by mohla ohrozit schopnost přežití podniku bez státního zásahu, neboť podnik, kterému se nedostává likvidity, nemůže zajistit plnění svých krátkodobých a střednědobých závazků.

152 Krom toho, pokud jde o argument, podle kterého Komise měla zohlednit skutečnost, že tato napjatá situace likvidity byla způsobena financováním růstu společnosti Sachsen Zweirad a že uvedená situace nebyla nutně ukazatelem nesnází, je třeba uvést, že zpráva o ověření roční účetní závěrky společnosti Sachsen Zweirad za rok 2002 skutečně uvádí prefinancování zásob zboží a růst skupiny. Je však třeba se domnívat, že Komise se nedopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že pokud jde o tuto otázku vycházela z velmi znepokojujícího tónu uvedené zprávy, neboť tato výroční zpráva zjevně zohlednila kontext růstu, ale i tak konstatuje situaci, která je nadále napjatá.

153 Krom toho, pokud jde o argument Freistaat Sachsen, podle kterého měla Komise zohlednit stav konjunktury a existenci významných závazných objednávek na konci roku 2002, Komise v odpovědi na písemnou otázku Tribunálu uvedla, že tyto informace nebyly předloženy během správního řízení, nýbrž byly poprvé uvedeny v žalobě. Freistaat Sachsen, který byl v této souvislosti na jednání dotázán, tato tvrzení nepopřel, ani neuvedl, prostřednictvím jakých dokumentů byly tyto informace poskytnuty během správního řízení, nýbrž pouze uvedl, že zeslabení konjunktury v roce 2002 představovalo obecně známý problém.

154 Za těchto okolností se Tribunál domnívá, že se Komise nedopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že nezohlednila tyto faktory, aby dospěla k závěru, že se Sachsen Zweirad nacházela v nejisté hospodářské a finanční situaci. Z judikatury uvedené v bodě 115 výše totiž vyplývá, že posouzení provedená Komisí mohou být posuzována jen na základě informací, kterými disponovala v okamžiku provedení těchto posouzení.

155 Co se konečně týče údajného nezohlednění mírného snížení úrokových nákladů z 2 milionů eur v roce 2001 na 1,8 milionů eur v roce 2002, Komise v odpověď na písemnou otázku Tribunálu uvedla, že z bodu 68 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývalo, že tuto okolnost zohlednila, ale že k posouzení toho, zda je podnik v nesnázích, musela jeho situaci zohlednit jako celek. I s ohledem na mírné snížení finančních nákladů se Komise domnívá, že se Sachsen Zweirad nacházela v nesnázích z důvodu značných minulých ztrát a problémů s hotovostí.

156 V tomto ohledu Tribunál konstatuje, že bod 68 odůvodnění napadeného rozhodnutí skutečně uvádí snížení finančních nákladů z roku 2001 na rok 2002. Vzhledem k jasně záporné analýze situace likvidity společnosti Sachsen Zweirad, jak vyplývá ze zprávy o ověření roční účetní závěrky společnosti Sachsen Zweirad za rok 2002 uvedené výše, se Tribunál domnívá, že se Komise nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když se domnívala, že tento zvláštní faktor nemohl mít určující vliv na celkové posouzení situace uvedeného podniku v době poskytnutí opatření 2.

157 V důsledku toho Freistaat Sachsen neprokázal, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když se opřela o uvedené faktory, aby dospěla k závěru, že Sachsen Zweirad byla v březnu 2003 v nesnázích.

K posouzení situace společnosti Biria GmbH

– Argumenty účastnic řízení

158 Freistaat Sachsen uvádí, že Komise konstatuje v bodě 72 odůvodnění napadeného rozhodnutí, že Biria GmbH (nová) zdědila nesnáze společností Biria AG (bývalé) a Sachsen Zweirad, avšak uvádí, že takové tvrzení neumožňuje vyvodit závěr týkající se otázky, zda se restrukturovaný podnik nacházel v nesnázích. Sachsen Zweirad údajně předtím nebyl podnikem v nesnázích, takže převzetí aktiv a pasiv společnosti Biria AG společností Biria GmbH nutně z posledně uvedené společnosti nečinilo podnik v nesnázích, jak to údajně jasně ukazuje skutečnost, že celková rozvaha vzrostla z 24 milionů eur ke dni 31. prosince 2002 na více než 34 milionů eur ke dni 31. prosince 2003, zatímco pasiva vzrostla pouze o 4 miliony, z 22 milionů na 26 milionů eur. Údajně je třeba se opřít pouze o finanční ukazatele restrukturovaného podniku, které by prokazovaly, že se nenacházel v nesnázích.

159 Krom toho Komise údajně uplatnila závažné problémy likvidity společnosti Biria GmbH, avšak nechala bez povšimnutí skutečnost, že tyto problémy nezpůsobily platební neschopnost podniku ani pouhé přechodné přerušení plateb. Komise údajně rovněž pominula skutečnost, že se jedná o problémy, kterým uvedený podnik čelil ve financování svého růstu, a nikoli o platební nesnáze vyplývající z problematického vztahu mezi příjmy a výdaji.

160 Freistaat Sachsen se domnívá, že závěr, který Komise vyvozuje, v bodě 77 odůvodnění napadeného rozhodnutí, ze stáhnutí se konsorcia bank, není nutně správným závěrem. Konsorcium dotčených bank údajně bylo řízeno bankou D., která byla založena teprve v roce 2001 fúzí dvou dalších bank a jejíž zam