ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2

V průběhu plenárního zasedání Parlamentu dne 7. června 2016 (dále jen „plenární zasedání ze dne 7. června 2016“), jehož tématem byl „Aktuální stav, pokud jde o externí aspekty evropského programu pro migraci: směrem k novému paktu pro migraci“, žalobce v polštině uvedl: „Příčinou problému není to, že nás přistěhovalci zaplavují, ale to, že se jedná o nevhodné přistěhovalce. Rozhodně nechtějí pracovat u Bayerische Motorwerke ani u Aldi. Byly jim přislíbeny vysoké dávky a chtějí, aby jim tyto vysoké dávky byly vypláceny. Jednou, [jsem se o nich již zmínil], což mě stálo 3000 eur, přestože konžský diplomat uvedl, že Evropa je zaplavena africkou žumpou. Můžeme tedy být hrdi na to, že jsme části Afriky od této žumpy ulevili, avšak naším úkolem je přivést tyto lidi k rozumu. A nic je nepřivede k rozumu lépe než hlad. Vyplácení dávek jim musí být zastaveno a je prostě třeba donutit je pracovat. A vzhledem k tomu, že nejlepším učitelem je příklad, musíme jim tento příklad dát a i my si musíme přestat vyplácet dávky, neboť jsou tím demoralizováni i naši vlastní lidé.“
9

Rozhodnutím ze dne 7. července 2016 (dále jen „napadené rozhodnutí“) třetí odvolací senát EUIPO odvolání zamítl. EUIPO měl v podstatě zaprvé za to, že návrh na prohlášení neplatnosti, který v projednávané věci podala vedlejší účastnice, je přípustný na rozdíl od toho, co tvrdila žalobkyně, zadruhé za to, že starší (průmyslový) vzor byl zpřístupněn přede dnem podání přihlášky zpochybněného (průmyslového) vzoru, a to dne 13. února 2004, a zatřetí za to, že zrušovací oddělení právem prohlásilo, že zpochybněný (průmyslový) vzor je neplatný, neboť postrádá individuální povahu.
21

Pokud jde o žádost stran o osvobození podle druhé věty ustanovení o revizi 15.2 na základě změny v dohodách o spolupráci uzavřených společností Lufthansa, měla Komise za to, že ukončení dohody o společném podniku uzavřené mezi společnostmi Lufthansa a SAS týkající se dopravy mezi Německem a Skandinávií nebylo dostatečné k odstranění problémů uvedených v rozhodnutí z roku 2005 týkajících se trasy ZRH-STO a že nevstoupení nového dopravce by mimoto mohlo být samo o sobě považováno za důvod, který odůvodňuje zachování závazků týkajících se tarifů (bod 68 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Dále se uvádí, že pokud by strany účinně ukončily dvoustrannou dohodu o alianci, mohlo by ustanovení o revizi 15.2 v zásadě a s výhradou zvláštního rozhodnutí Komise zahájit přezkum závazků týkajících se trasy ZRH-STO, přičemž bylo upřesněno, že ukončení dvoustranné dohody o alianci by vedlo pouze k uplatnění ustanovení o revizi 15.2, což samo o sobě nepostačuje k závěru, že osvobození požadované stranami by mělo skutečně být přiznáno (bod 69 odůvodnění napadeného rozhodnutí).
84

Toto tvrzení není skutkově podložené, jelikož na rozdíl od toho, co uvádí žalobkyně, rozsudek, který cituje, neukládá povinnost, aby byla věc předložena vnitrostátnímu soudu před tím, než budou provedeny kontroly a inspekce na místě, ale pouze upozorňuje správní orgán na to, že před provedením takových kontrol a inspekcí na místě musí upřesnit předmět přezkumu. V projednávané věci bylo dne 27. listopadu 2014 generálním ředitelem OLAF vydáno oprávnění, které bylo vyšetřovateli předloženo při jejich příjezdu do sídla žalobkyně, kde bylo podepsáno ředitelem žalobkyně, jenž si ponechal jedno vyhotovení. Obsah tohoto oprávnění mimoto nebyl nijak zpochybněn.
39

Naproti tomu musí co nejpřesněji uvést předpoklady, které zamýšlí ověřit, tedy to, co je předmětem šetření, a skutečnosti, kterých se má kontrola týkat. Za tímto účelem má rovněž povinnost uvést v rozhodnutí nařizujícím kontrolu podstatné charakteristické rysy předpokládaného protiprávního jednání tak, že uvede domnělý relevantní trh a povahu domnělých omezení hospodářské soutěže, vysvětlí způsob, jakým se podnik, na který se kontrola vztahuje, údajně účastnil protiprávního jednání, jakož i pravomoci svěřené unijním vyšetřovatelům (viz rozsudek ze dne 6. září 2013, Deutsche Bahn a další v. Komise, T‑289/11, T‑290/11 a T‑521/11, EU:T:2013:404, body 170 a 171 a citovaná judikatura).
175

Co se týče zejména povinnosti jednat s náležitou péčí, administrativa měla ukončit jakékoli interní ověřování a přijmout případný opravný akt o vrácení neoprávněně vyplacených částek ve lhůtě, která nepřekročí jeden rok po přijetí oznámení č. 2. Kromě toho v okamžiku přijetí rozhodnutí o změně nároků na důchod žalobců měla administrativa zohlednit zvláštnost okolností v projednávaném případě, zejména přítomnost nezletilých dětí, přestěhování rodiny do Parmy, obtížnosti spojené se zrušením rozhodnutí o vyslání v rámci EFSA po určité době. Administrativa totiž nemůže tvrdit, že neznala tyto okolnosti vzhledem k několika kontaktům, které A. Spagnolli uskutečnil a které potvrzuje výměna e‑mailů, k níž došlo od listopadu 2011 do dubna 2012 a kterou žalobci předložili. Kromě toho administrativa nemůže tvrdit, že neznala pravidla a zásady, které i v unijním právu upravují situaci nezletilých dětí, které se přestěhují z jednoho členského státu do druhého. Tato pravidla a zásady vyplývají zejména z článku 12 Úmluvy o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí uzavřené v Haagu dne 25. října 1980 a z článku 10 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. 2003, L 338, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 243), podle nichž se nezletilé dítě považuje za integrované v sociálním prostředí státu, na jehož území se nachází, rok po svém přestěhování a které vyžadují, aby jeho situace a jeho práva byla neprodleně definována ve lhůtě, která nepřekračuje obvykle jeden rok. Konečně žalobci dodávají, že snížení fiktivního příjmu (částka A) následně po zahrnutí příjmu A. Spagnolliho do výpočtu fiktivního a skutečného příjmu (částky A a B) představuje nesplnění povinnosti jednat s náležitou péčí v rozsahu, v němž vyplývá z diskreční pravomoci administrativy, a nikoli jí přesně vymezené pravomoci, na rozdíl od toho, co tvrdí Komise.
132

Vzhledem k tomu, že pouze Portugalská republika zpochybňuje metodiku použitou Komisí pro výpočet 3% sazby pozastavení, a sice použití per analogiam jejích pokynů pro výpočet finančních oprav v rámci řízení o schvalování souladu, je třeba konstatovat, že obdobné použití uvedených pokynů samo o sobě neumožňuje prokázat nepřiměřenost pozastavené částky v projednávaném případě. Kromě toho vzhledem k neexistenci jiných relevantních údajů, které by byly k dispozici ve spisu, pokud jde o vykázané plochy, které skutečně představovaly problém z hlediska zjištěných nedostatků, je třeba mít za to, že použití paušální hodnoty Komisí není jako takové metodicky nepřiměřené.
31

Komise mimoto tvrdí, že ačkoli je pravda, že sdělení ze dne 6. prosince 2013 se vztahuje k rokům žádosti 2011 a 2012, souvisí to se skutečností, že v rozsahu, v němž se uvedené sdělení týkalo kontroly provedené v srpnu 2013, nebyly v daném okamžiku k dispozici žádné výsledky za rok 2013. Avšak vzhledem k tomu, že nesrovnalosti přetrvávaly, byla povinna to zohlednit při stanovení období finanční opravy. Skutečnost, že v průběhu let 2011 až 2013 existovaly nedostatky, znamenala, že nebylo možné mít za to, že by v těchto letech byla provedena jakákoliv analýza rizik, a tedy nedošlo k jakékoliv sekundární kontrole.
98

Dále je v této fázi rovněž nejistý počet let služby u orgánů Unie, které navrhovatelé dovrší při odchodu do starobního důchodu. Nelze totiž vyloučit, že na výpočet konečné výše starobního důchodu navrhovatelů bude mít vliv i datum, kdy se rozhodnou odejít do starobního důchodu.
15

Zadruhé má žalobkyně za to, že byla diskriminována, neboť vyvážející výrobci zařazení do vzorku neměli povinnost takový důkaz předložit. V tomto ohledu žalobkyně zpochybňuje, že by se vyvážející výrobci zařazení do vzorku a vyvážející výrobci, kteří do tohoto vzorku zařazení nebyli, měli nacházet v odlišné situaci. Rozlišování mezi oběma těmito skupinami vyvážejících výrobců nelze podle žalobkyně činit na základě žádného rozdílu mezi nimi, který by byl dán „zvláštností, svébytností či povahou“, ale vyplývá pouze z použití široké posuzovací pravomoci, kterou disponuje Komise při stanovení kritérií pro výběr vzorku.
54

Je třeba nejprve připomenout, že i když má žalobce právo podat ve stanovených lhůtách přímou žalobu proti oznámení o výběrovém řízení, představuje-li toto oznámení rozhodnutí OOJ, které nepříznivě zasahuje do jeho právního postavení ve smyslu článků 90 a 91 služebního řádu, není takového oprávnění zbaven v rámci žaloby směřující proti rozhodnutí o jeho nepřipuštění do výběrového řízení pouze proto, že včas nenapadl oznámení o výběrovém řízení (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 16. září 1993, Noonan v. Komise, T‑60/92, EU:T:1993:74, bod 21, a ze dne 31. ledna 2006, Giulietti v. Komise, T‑293/03, EU:T:2006:37, bod 40). Uchazeči ve výběrovém řízení nemůže být totiž odepřeno právo zpochybnit opodstatněnost individuálního rozhodnutí, jež bylo v jeho případě přijato podle podmínek vymezených v tomto oznámení, ve všech jeho prvcích, včetně těch, které byly vymezeny v oznámení o výběrovém řízení, neboť pouze toto prováděcí rozhodnutí individualizuje jeho právní postavení a umožňuje mu s jistotou zjistit, jak a do jaké míry jsou dotčeny jeho zvláštní zájmy (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 16. září 1993, Noonan v. Komise, T‑60/92, EU:T:1993:74, bod 23, a ze dne 31. ledna 2006, Giulietti v. Komise, T‑293/03, EU:T:2006:37, bod 41). Dokud totiž přihlášky žalobců nebyly výběrovou komisí odmítnuty, jejich právní zájem na podání žaloby proti oznámení o výběrovém řízení byl stále nejistý, takže jim nelze vytýkat, že uvedené oznámení nenapadli ve lhůtě stanovené články 90 a 91 služebního řádu. Žalobce se tedy může v případě žaloby proti pozdějším aktům dovolávat vad předchozích aktů, které s nimi úzce souvisí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. září 2017, Komise v. FE, T‑734/15 P, EU:T:2017:612, bod 115).
34

Nicméně jak o tom svědčí použití výrazu „v co největším možném rozsahu“ v judikatuře uvedené výše v bodě 33, taková judikatura se nemůže uplatnit ve vztahu k ustanovení, jehož smysl je jasný a jednoznačný, a nevyžaduje tedy žádný výklad (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. listopadu 2009, Německo v. Komise, T‑376/07, EU:T:2009:467, bod 22). Pokud by tomu tak bylo, sloužila by zásada konformního výkladu textů předpisů sekundárního práva Unie jako základ pro výklad tohoto ustanovení contra legem, což nelze připustit (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 17. července 2015, EEB v. Komise, T‑685/14, nepublikováno, EU:T:2015:560, bod 31 a citovaná judikatura). Ve vztahu k ustanovení, jehož smysl je jasný a jednoznačný, přísluší Tribunálu, je-li vznesena námitka protiprávnosti ve smyslu čl. 277 SFEU, pouze kontrola jeho souladu s ustanoveními Smlouvy a s obecnými zásadami unijního práva.
9

ECB měla na druhém místě za to, že ze znění čl. 429 odst. 14 nařízení č. 575/2013 vyplývá, že disponuje diskreční pravomocí, která jí umožňuje vyloučit či nevyloučit z výpočtu pákového poměru expozice odpovídající podmínkám výslovně obsaženým v tomto ustanovení. ECB měla v podstatě za to, že ačkoli jsou tyto podmínky splněny, mohou zde existovat obezřetnostní důvody odůvodňující zamítnutí žádosti o výjimku podle tohoto ustanovení. V tomto ohledu odkázala na účel zavedení pákového poměru, který spočívá v poskytnutí jednoduchého a transparentního zobrazení úrovně expozice úvěrové instituce, která by nebyla vážená v závislosti na riziku, jež představují jednotlivé složky těchto expozic, s cílem zabránit nadměrnému rozvoji uvedených expozic ve vztahu ke kapitálu.
26

V projednávané věci je třeba potvrdit závěry odvolacího senátu, jak jsou uvedeny v bodě 16 napadeného rozhodnutí, v rozsahu, v němž se jeví řádné odůvodněné s ohledem na skutečnosti ve spise, pokud jde o veřejnost relevantní s ohledem na dotčené výrobky. Vzhledem k tomu, že starší ochrannou známkou je ochranná známka Spojeného království, se jeví, že relevantní veřejností, kterou je třeba zohlednit, je široká veřejnost ve Spojeném království. Dotčené ochranné známky jsou v podstatě zapsány pro totožné výrobky, v projednávaném případě pro sýr. Jelikož jde o výrobky běžné spotřeby, je třeba mít za to, že jsou určeny průměrnému spotřebiteli, o němž se má za to, že je běžně informovaný a přiměřeně pozorný a obezřetný [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. října 2006, Castell del Remei v. OHIM – Bodegas Roda (ODA), T‑13/05, nezveřejněný, EU:T:2006:335, bod 46]. V rámci analýzy, která je uvedena v jeho rozhodnutí ze dne 7. července 2014, mělo námitkové oddělení mimoto za to, že úroveň pozornosti uvedené veřejnosti je průměrná, jestliže si vybírá tento typ výrobku, přičemž toto rozhodnutí, jakož i jeho odůvodnění jsou součástí kontextu, v němž bylo napadené rozhodnutí přijato, takže tento kontext je Kyperské republice znám a umožňuje soudu vykonat v plném rozsahu svůj přezkum legality, co se týče opodstatněnosti posouzení nebezpečí záměny [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. listopadu 2007, Wesergold Getränkeindustrie v. OHIM – Lidl Stiftung (VITAL& FIT), T‑111/06, nezveřejněný, EU:T:2007:352, bod 64]. S ohledem na dotčené výrobky se jeví, že tyto závěry, které účastníci řízení ostatně nezpochybnili, jsou opodstatněné.
33

Nicméně jak o tom svědčí použití výrazu „v co největším možném rozsahu“ v judikatuře uvedené výše v bodě 32, taková judikatura se nemůže uplatnit ve vztahu k ustanovení, jehož smysl je jasný a jednoznačný, a nevyžaduje tedy žádný výklad (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. listopadu 2009, Německo v. Komise, T‑376/07, EU:T:2009:467, bod 22). Pokud by tomu tak bylo, sloužila by zásada konformního výkladu textů předpisů sekundárního práva Unie jako základ pro výklad tohoto ustanovení contra legem, což nelze připustit (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 17. července 2015, EEB v. Komise, T‑685/14, nepublikováno, EU:T:2015:560, bod 31 a citovaná judikatura). Ve vztahu k ustanovení, jehož smysl je jasný a jednoznačný, přísluší Tribunálu, je-li vznesena námitka protiprávnosti ve smyslu článku 277 SFEU, pouze kontrola jeho souladu s ustanoveními Smlouvy a s obecnými zásadami unijního práva.
35

Nicméně jak o tom svědčí použití výrazu „v co největším možném rozsahu“ v judikatuře uvedené výše v bodě 34, taková judikatura se nemůže uplatnit ve vztahu k ustanovení, jehož smysl je jasný a jednoznačný, a nevyžaduje tedy žádný výklad (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. listopadu 2009, Německo v. Komise, T‑376/07, EU:T:2009:467, bod 22). Pokud by tomu tak bylo, sloužila by zásada konformního výkladu textů předpisů sekundárního práva Unie jako základ pro výklad tohoto ustanovení contra legem, což nelze připustit (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 17. července 2015, EEB v. Komise, T‑685/14, nepublikováno, EU:T:2015:560, bod 31 a citovaná judikatura). Ve vztahu k ustanovení, jehož smysl je jasný a jednoznačný, přísluší Tribunálu, je-li vznesena námitka protiprávnosti ve smyslu článku 277 SFEU, pouze kontrola jeho souladu s ustanoveními Smlouvy a s obecnými zásadami unijního práva.
46

V projednávaném případě je třeba konstatovat, že žalobkyně nemá žádné individuální právo, které by ukládalo Komisi přijmout rozhodnutí, kterým by konstatovala, že Telefónica Deutschland porušila konečné závazky, a kterým by přijala opatření pro znovunastolení podmínek účinné hospodářské soutěže na základě čl. 8 odst. 4 a 5 nařízení č. 139/2004, a to dokonce ani tehdy, kdyby podmínky, které by odůvodňovaly takové rozhodnutí, byly splněny (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 27. ledna 2015, UNIC v. Komise, T‑338/14, nezveřejněné, EU:T:2015:59, bod 29, a ze dne 24. listopadu 2015, Delta Group agroalimentare v. Komise, T‑163/15, nezveřejněné, EU:T:2015:911, body 29 a 39). Dopis ze dne 19. listopadu 2015 tak nemůže představovat rozhodnutí, které by mohlo vyvolávat právní účinky ve vztahu k žalobkyni, které by mohly změnit její právní situaci.
26

V bodě 32 napadeného rozhodnutí měl odvolací senát za to, že je velmi málo pravděpodobné, že si relevantní veřejnost vytvoří mezi kolidujícími ochrannými známkami spojitost z důvodu zcela odlišné povahy výrobků, na které se každá z nich vztahuje, neexistence jakéhokoliv možného sblížení mezi dotčenými výrobky a naprosto odlišné veřejnosti, které jsou uvedené výrobky určeny. Podle odvolacího senátu uvedené aspekty zastiňují všechny ostatní faktory, jež by mohly přispívat k vytvoření spojitosti, jako je velká podobnost kolidujících ochranných známek a vysoký stupeň údajného dobrého jména starších ochranných známek. Kromě toho v bodě 35 napadeného rozhodnutí měl odvolací senát za to, že skutečnost, že odborná veřejnost může rovněž zahrnovat osoby, které se zajímají o oděvy a sport, nic na tomto závěru nemění, neboť s přihlédnutím k rozdílům mezi dotčenými výrobky si odborníci nevytvoří spojitost se svými sportovními a rekreačními činnostmi, pokud se setkají s přihlášenou ochrannou známkou při užívání výrobků náležejících do třídy 7, na které se vztahuje uvedená ochranná známka. Kromě toho v bodě 36 napadeného rozhodnutí měl odvolací senát v podstatě za to, že nízký stupeň inherentní rozlišovací způsobilosti starších ochranných známek rovněž odůvodňuje jeho závěr o neexistenci spojitosti mezi kolidujícími ochrannými známkami. Konečně v bodě 37 napadeného rozhodnutí dospěl odvolací senát k závěru, že jelikož si relevantní veřejnost nevytvoří mezi kolidujícími ochrannými známkami spojitost, užívání přihlášené ochranné známky nemůže neprávem těžit z dobrého jména nebo rozlišovací způsobilosti starších ochranných známek ani jim být na újmu.
72

Je třeba konstatovat, že v projednávaném případě je zákaz přímého nebo nepřímého financování vnitrostátních politických stran obsažený v článku 7 nařízení č. 2004/2003 jednoznačný. Navíc zákaz nepřímého financování je ve skutečnosti důsledkem zákazu přímého financování, neboť jinak by se tento zákaz mohl snadno obcházet. Pokud jde o obsah zákazu nepřímého financování, je třeba konstatovat, že jde o abstraktní právní pojem a dotčené ustanovení neobsahuje vyčerpávající definici tohoto pojmu ani seznam jednání, jež mohou spadat do rozsahu působnosti tohoto zákazu. Je však třeba mít za to, jak tvrdí Parlament, že subjekt postupující s řádnou péčí musí být schopen předvídat, že se jedná o nepřímé financování v případě, kdy je vnitrostátní politická strana finančně zvýhodněna, zejména tím, že se vyhne výdajům, které by musela vynaložit, i kdyby nedošlo k žádnému přímému převodu finančních prostředků. Jinými slovy, nelze přijmout, že politická strana na evropské úrovni postupující s řádnou péčí není schopna předvídat, že jakékoli zvýhodnění vnitrostátní politické strany, přestože tato politická strana nenese náklady spojené s tímto zvýhodněním, představuje nepřímé financování činnosti posledně uvedené strany.
185

Projednávaný případ je podle Soudního dvora Evropské unie zvláštním případem, který unijní normotvůrce neupravil při přijímání článku 34 služebního řádu. Má za to, že velmi dlouhá nepřítomnost žalobce z důvodu nemoci, trvající sedm měsíců v počáteční fázi zkušební doby, by mu zabránila v tom, aby zkušební doba trvala nejméně devět měsíců, pokud by zkušební doba byla prodloužena pouze o šest měsíců tak, aby dosáhla celkové doby patnácti měsíců. Soudní dvůr Evropské unie tvrdí, že kdyby byla zkušební doba prodloužena do 28. února 2015, což by bylo patnáct měsíců po datu začátku zkušební doby žalobce, byl by žalobce hodnocen jen za období osmi měsíců. Má za to, že pokud by bylo přijato tvrzení žalobce, byl by pominut cíl sledovaný stanovením minimální délky zkušební doby, a sice s ohledem na článek 27 služebního řádu zajistit, že jmenován může být jen úředník ve zkušební době, který prokázal, že má nejvyšší úroveň způsobilosti. Dále by podle něj uvedené tvrzení mohlo vést v takovém případě, jako je případ v projednávané věci, k tomu, že by OOJ byl povinen propustit úředníka ve zkušební době z důvodu, že nemohl prokázat, že má uvedenou způsobilost, zatímco by ji případně mohl prokázat, kdyby jeho zkušební doba trvala skutečně devět měsíců. Soudní dvůr tvrdí, že takový důsledek by byl jasně v rozporu se zájmy úředníků ve zkušební době, jejichž zkušební doba byla nechtěně přerušena z důvodů stanovených v čl. 34 odst. 1 druhém pododstavci služebního řádu, a diskriminoval by je ve vztahu k úředníkům ve zkušební době, jejichž zkušební doba trvala devět měsíců, nebo dokonce až patnáct měsíců. Soudní dvůr Evropské unie kromě toho zdůrazňuje, že žalobce ve vyjádření k první zprávě o průběhu zkušební doby uznal, že je v jeho zájmu, aby byla jeho zkušební doba prodloužena o více, než je maximální délka patnácti měsíců, a nezpochybnil rozhodnutí o prodloužení přijaté dne 1. října 2014.
22

Podle pokynů pro útvary Komise ke jmenování vyšších řídících pracovníků z října 2008 představuje pouhé oznámení uchazeči nebo uchazečům, kteří nebyli vybráni, akt nepříznivě zasahující do právního postavení. Nicméně je nutné konstatovat, že i když toto oznámení musí být považováno za formální odmítnutí dotčené přihlášky, jež má za následek běh lhůty k podání stížnosti ve smyslu článku 90 služebního řádu, nemění to nic na tom, že akt, kterým se ukončuje výběrové řízení s výběrem uchazeče, tj. jediný akt uvedený ve sporném oznámení o volném pracovním místě, rovněž vyvolává právní účinky, jejichž nevyhnutelným důsledkem je výše uvedené formální odmítnutí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 30. června 1983, Schloh v. Rada, 85/82, EU:C:1983:179, bod 40).
44

Tribunál uvádí, že bod 3.4.3 Obecných pravidel, nazvaný „Postup vnitřního přezkumu“, zní takto: „Můžete požádat o přezkum kteréhokoli rozhodnutí výběrové komise nebo úřadu EPSO, jež přímo a bezprostředně ovlivňuje Váš právní status ve výběrovém řízení (tj. které stanoví Vaše výsledky nebo které určuje, zda můžete postoupit do dalšího stadia výběrového řízení nebo zda jste z něj vyloučeni). Žádosti o přezkum mohou být založeny na jednom nebo několika z těchto důvodů: – věcná nesrovnalost v procesu výběrového řízení, – nedodržení – ze strany výběrové komise nebo úřadu EPSO – pravidel výběrového řízení stanovených služebním řádem, oznámením o výběrovém řízení, těmito obecnými pravidly nebo judikaturou. Upozorňujeme, že nelze napadnout platnost hodnocení výběrové komise, pokud jde o kvalitu Vašeho výkonu v testu nebo zkoušce […] Postup Žádost podejte do 10 kalendářních dnů od data, kdy bylo rozhodnutí, které chcete napadnout, odesláno do Vašeho účtu EPSO: – buď prostřednictvím kontaktního formuláře dostupného na internetových stránkách úřadu EPSO, – nebo poštou na adresu úřadu [EPSO]. […] Musíte jednoznačně označit rozhodnutí, které chcete napadnout, a svou žádost musíte řádně zdůvodnit. Postup vnitřního přezkumu řídí právní tým úřadu EPSO. Po obdržení Vaší žádosti Vám bude do 15 pracovních dnů zasláno potvrzení o přijetí. Vaše žádost bude poté analyzována a předložena k posouzení témuž orgánu, který napadené rozhodnutí přijal (výběrové komisi nebo úřadu EPSO). Výběrová komise nebo úřad EPSO poté o Vaší žádosti rozhodnou. Po přijetí rozhodnutí vypracuje právní tým odůvodněnou odpověď, v níž se vyjádří k Vašim argumentům. Vaši žádost posoudíme pečlivě, nestranně a objektivně. Postup může trvat několik týdnů. Odůvodněné rozhodnutí Vám zašleme co nejrychleji prostřednictvím Vašeho účtu EPSO. Pokud bude odpověď na Vaši žádost o přezkum pozitivní, budete do výběrového řízení znovu zařazeni ve stadiu, v němž jste byli vyloučeni, a to bez ohledu na to, jak daleko mezitím výběrové řízení dospělo, aby byla chráněna Vaše práva.“
102

V elektronické zprávě ze dne 20. března 2015 týkající se projektu v oblasti [důvěrné] (písemnost XVII přílohy A.12), kterou hodnotitelka 2 odeslala paní O. a v kopii též hodnotiteli 1, se objevují poněkud ironické poznámky hodnotitelky 2, a sice: „naneštěstí toho [hodnotitelka 3] ví o [žalobkyni] více než my, neboť na tomto případě pracovala, nejen když působila v GŘ-[důvěrné], ale také když působila v GŘ-[důvěrné]“ ([appraiser 3] unfortunately knows more about [the applicant] than we do because she has been involved in the case not only when she was in DG-[confidential] but also in DG-[confidential]); „de facto, [hodnotitelka 3] skutečně nechce mít [žalobkyni] ve svém týmu (jakéto překvapení)“ [de facto, [appraiser 3] does not really want to have [the applicant] in her team (surprise, surprise)].