Věc T-12/06

Deltafina SpA

v.

Evropská komise

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Italský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES – Stanovení cen a rozdělení trhu – Ochrana před pokutami – Spolupráce – Pokuty – Proporcionalita – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti“

Shrnutí rozsudku

1. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Snížení pokuty v důsledku spolupráce obviněného podniku – Poskytnutí podmínečné ochrany před pokutami před vydáním konečného rozhodnutí Komise – Rozsah

[Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23; oznámení Komise 2002/C 45/03, bod 8 písm. a) a b), bod 11 písm. a) až c) a body 15, 16, 18 a 19]

2. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Snížení pokuty v důsledku spolupráce obviněného podniku – Plná ochrana před pokutami – Podmínky

[Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23; oznámení Komise 2002/C 45/03, bod 11 písm. a)]

3. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Dodržování práva na obhajobu – Oznámení námitek – Předběžná povaha

(Článek 81 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 27 odst. 1)

4. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Snížení pokuty v důsledku spolupráce obviněného podniku – Poskytnutí podmínečné ochrany před pokutami před vydáním konečného rozhodnutí Komise – Odmítnutí Komise poskytnout konečnou ochranu před pokutami – Porušení zásady ochrany legitimního očekávání – Neexistence

(Článek 81 ES; oznámení Komise 2002/C 45/03, bod 11)

5. Akty orgánů – Pokyny o metodě stanovování pokut ukládaných v případě porušení pravidel hospodářské soutěže – Akt zakládající účinky navenek – Rozsah

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23; sdělení Komise 98/C 9/03)

6. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Protiprávní jednání kvalifikovaná jako velmi závažná již na základě jejich vlastní povahy

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23; sdělení Komise 98/C 9/03)

7. Hospodářská soutěž – Pokuty – Rozhodnutí, kterým se ukládají pokuty – Povinnost uvést odůvodnění – Rozsah

(Článek 253 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23)

8. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Přístup ke spisu – Povinnost Komise zveřejnit interní dokumenty – Neexistence

(Článek. 81 ES)

1. Jakmile Komise obdrží žádost o ochranu před pokutami na základě oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů, posoudí důkazy předložené dotyčným podnikem na podporu jeho žádosti, aby ověřila, zda tento podnik splňuje podmínky uvedené v bodě 8 písm. a) nebo případně v bodě 8 písm. b) oznámení o spolupráci. Pokud tento podnik jako první tyto podmínky splňuje, Komise mu písemně poskytne podmínečnou ochranu před pokutami.

Poskytnutí podmínečné ochrany před pokutami tedy znamená udělení zvláštního procesního postavení v průběhu správního řízení ve prospěch podniku splňujícího podmínky stanovené v bodě 8 oznámení o spolupráci, čímž se zakládají určité právní účinky. Tuto podmínečnou ochranu však nelze v žádném případě stavět na roveň konečné ochraně před pokutami, která se poskytne až na konci správního řízení.

Poskytnutí podmínečné ochrany před pokutami konkrétně svědčí o tom, že dotyčný podnik jako první splnil podmínky uvedené v bodě 8 písm. a) nebo b) oznámení o spolupráci, takže dokud Komise nezaujme postoj k jeho žádosti, nebude zvažovat další žádosti o ochranu před pokutami, a dále dodává uvedenému podniku ujištění, že mu Komise poskytne ochranu před pokutami, pokud na konci správního řízení dospěje k závěru, že tento podnik splnil podmínky uvedené v bodě 11 písm. a) až c) oznámení o spolupráci.

Až na konci správního řízení, kdy Komise přijme konečné rozhodnutí, Komise v tomto rozhodnutí přizná podniku, jemuž byla poskytnuta podmínečná ochrana, ochranu před pokutami jako takovou, či nikoli. Právě v tomto okamžiku přestává procesní postavení vyplývající z podmínečné ochrany před pokutami vyvolávat své účinky. Konečná ochrana před pokutami se však poskytne pouze tehdy, pokud uvedený podnik splňuje v průběhu celého správního řízení až do přijetí konečného rozhodnutí všechny tři podmínky kumulativně stanovené v bodě 11 písm. a) až c) oznámení o spolupráci.

Ze systému upraveného oznámením o spolupráci tedy vyplývá, že podniku, který žádá o ochranu před pokutami, se do přijetí konečného rozhodnutí neposkytuje ochrana před pokutami jako taková, nýbrž se mu pouze přiznává procesní postavení, které se může na konci správního řízení přeměnit na ochranu před pokutami, jsou-li požadované podmínky splněny.

(viz body 113-115, 117–118)

2. Poskytnutí plné ochrany před pokutami je výjimkou ze zásady osobní odpovědnosti podniku za porušení pravidel hospodářské soutěže, která je odůvodněna svým cílem, tj. podporou k odhalování, vyšetřování a potlačování praktik, které představují nejzávažnější omezování hospodářské soutěže, a k odrazování od jejich páchání. Za těchto podmínek je tedy logické požadovat, aby podnik, který žádá o ochranu před pokutami, výměnou za poskytnutí plné ochrany před pokutami za protiprávní jednání, kterého se dopustil, s Komisí při vyšetřování spolupracoval, s tím, že jeho spolupráce musí být v souladu se samotným zněním bodu 11 písm. a) oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů „plná, stálá a pohotová“.

Z kvalifikace spolupráce jako „plné“ vyplývá, že spolupráce žadatele o ochranu s Komisí musí být úplná, absolutní a bezvýhradná, aby mu ochrana mohla být poskytnuta. Kvalifikace spolupráce jako „stálé“ a „pohotové“ znamená, že tato spolupráce musí trvat po celé správní řízení a že musí být v zásadě okamžitá.

Snížení pokuty na základě oznámení o spolupráci lze mimoto odůvodnit jen tehdy, pokud lze mít v tomto ohledu za to, že poskytnuté informace a chování dotyčného podniku obecně svědčí o skutečné spolupráci z jeho strany. Jak vyplývá ze samotného pojmu „spolupráce“ tak, jak je stanoven v textu oznámení o spolupráci, snížení na základě uvedeného oznámení lze totiž přiznat pouze tehdy, pokud chování dotyčného podniku svědčí o takovém duchu spolupráce. Tato úvaha se tím spíše vztahuje na spolupráci nezbytnou k odůvodnění nároku na plnou ochranu před pokutami, neboť ochrana před pokutami představuje ještě příznivější zacházení než pouhé snížení pokuty.

Pojem „plné, stálé a pohotové“ spolupráce, jež odůvodňuje poskytnutí plné ochrany před pokutami, tudíž znamená opravdovou a úplnou spolupráci vyznačující se skutečným duchem spolupráce.

V tomto ohledu nemůže podnik, který má zájem na poskytnutí plné ochrany před pokutami na základě své spolupráce při vyšetřování, opomenout Komisi informovat o rozhodných skutečnostech, o nichž se dozvěděl a které mohou, byť jen potenciálně, ovlivnit průběh správního řízení a účinnost vyšetřování vedeného Komisí. Opravdová a plná spolupráce tak předpokládá, že po celou dobu trvání správního řízení dotyčný podnik včas informuje Komisi o veškerých rozhodných okolnostech, jež mohou mít negativní vliv na zdárný průběh vyšetřování a na odhalení a účinné potlačení předmětné kartelové dohody. Tato oznamovací povinnost je o to větší, týká-li se taková okolnost vztahů mezi tímto podnikem a ostatními účastníky kartelové dohody, a to tím spíše když o případném vzniku takové okolnosti již předtím Komise s tímto podnikem výslovně jednala v rámci správního řízení.

Posouzení toho, zda je chování výrazem ducha opravdové spolupráce, lze provést pouze na základě okolností, které tu byly v době, kdy k tomuto chování docházelo. S ohledem na „trvalou“ povahu požadované spolupráce, jež má trvat v průběhu celého řízení, totiž jakékoli chování odporující duchu opravdové spolupráce již samo o sobě stačí k tomu, aby zakládalo porušení povinnosti spolupráce. Žádné okolnosti nastalé poté, co k uvedenému chování došlo, tedy nemohou takové porušení odůvodnit.

Z toho plyne, že případné pozdější zjištění, že chování porušující povinnost spolupráce nevyvolalo negativní účinky, nelze použít k odůvodnění tohoto chování.

(viz body 125-130, 132–134)

3. V oblasti hospodářské soutěže může Komise v konečném rozhodnutí, kterým se ukládá pokuta za protiprávní jednání porušující pravidla hospodářské soutěže, upravit argumenty, které byly obsaženy v oznámení námitek, za předpokladu, že je v rozhodnutí dodrženo právo účastníků řízení na obhajobu v tom smyslu, že rozhodnutí dotčeným osobám nepřičítá protiprávní jednání, která nebyla uvedena v oznámení námitek, a obsahuje pouze skutkové okolnosti, ke kterým se dotčené osoby měly příležitost vyjádřit.

(viz bod 176)

4. Právo dovolávat se zásady ochrany legitimního očekávání předpokládá současné splnění tří podmínek. Zaprvé je třeba, aby byla zúčastněné osobě správním orgánem poskytnuta konkrétní, nepodmíněná a shodující se ujištění vyplývající z oprávněných a spolehlivých zdrojů. Zadruhé musí být tato ujištění schopna vyvolat legitimní očekávání u toho, komu jsou určena. Zatřetí musí být poskytnutá ujištění v souladu s použitelnými normami.

V rámci správního řízení, jehož předmětem je protiprávní jednání porušující unijní pravidla hospodářské soutěže, se podnik, který podal Komisi žádost o ochranu před pokutami, nemůže dovolávat žádného konkrétního, nepodmíněného a shodujícího se ujištění o tom, že mu bude na konci správního řízení poskytnuta konečná ochrana před pokutami. V souladu s bodem 19 oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů totiž Komise posuzuje, zda byly podmínky uvedené v bodě 11 uvedeného oznámení splněny, až v okamžiku, kdy přijme konečné rozhodnutí. Z toho vyplývá, že ve fázi řízení před přijetím konečného rozhodnutí Komise nemůže dotyčnému podniku poskytnout žádné konkrétní ujištění ohledně poskytnutí konečné ochrany.

Komise mimoto není povinna informovat žadatele o ochranu před pokutami o tom, že musejí dodržovat povinnosti vyplývající z oznámení o spolupráci, zejména povinnost spolupráce, neboť samo oznámení jasně uvádí důsledky jejich porušení.

(viz body 190–193)

5. Pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO představují nástroj, který je při dodržování právních norem vyšší síly určený k upřesnění kritérií, jež Komise hodlá používat v rámci výkonu své posuzovací pravomoci, kterou jí při stanovování pokut svěřuje čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003. Uvedené pokyny nepředstavují právní základ rozhodnutí, kterým se ukládají pokuty, vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí je založeno na nařízení č. 1/2003, určují však obecným a abstraktním způsobem metodu, kterou si Komise stanovila pro účely stanovování výše pokut uložených tímto rozhodnutím, a v důsledku toho zajišťují právní jistotu podniků.

Pokyny tedy sice nemohou být kvalifikovány jako právní norma, kterou musí správní orgán v každém případě dodržovat, představují však orientační pravidlo chování, podle něhož má být v praxi postupováno a od něhož se správa může v konkrétním případě odchýlit pouze tehdy, uvede-li k tomu důvody.

Omezení posuzovací pravomoci Komise, které si sama stanovila přijetím pokynů, však není neslučitelné se zachováním podstatného prostoru pro její uvážení. Skutečnost, že Komise upřesnila v pokynech svůj přístup, pokud jde o posouzení závažnosti protiprávního jednání, totiž nebrání tomu, aby posoudila toto kritérium globálně v závislosti na všech relevantních okolnostech, včetně faktorů, které nejsou výslovně uvedeny v pokynech.

(viz body 217–219)

6. Podle metody upravené v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO je třeba při hodnocení závažnosti protiprávního jednání brát v úvahu povahu protiprávního jednání, jeho skutečný dopad na trh, pokud jej lze měřit, a velikost relevantního zeměpisného trhu.

Ona tři kritéria pro hodnocení závažnosti protiprávního jednání však nemají v rámci globálního posuzování stejnou váhu. Povaha protiprávního jednání hraje prvořadou roli zejména při charakterizování „velmi závažných“ protiprávních jednání. Ani skutečný dopad na trh ani velikost zeměpisného trhu naproti tomu nejsou nezbytnými faktory pro kvalifikování protiprávního jednání jako velmi závažného v případě horizontálních kartelových dohod, jejichž cílem je zejména stanovování cen. Horizontální kartelové dohody, jejichž cílem je zejména stanovování cen, tak mohou být kvalifikovány jako „velmi závažné“ již na základě jejich vlastní povahy, s tím, že Komise není povinna prokazovat skutečný dopad protiprávního jednání na trh, a omezený rozsah relevantního zeměpisného trhu takové kvalifikaci nestojí v cestě.

Pro posouzení závažnosti protiprávního jednání je rozhodující to, zda účastníci kartelové dohody učinili vše, co bylo v jejich moci učinit, aby svým záměrům dali konkrétní výsledek. Jelikož to, co se stalo posléze v oblasti skutečně uplatňovaných tržních cen, mohlo být ovlivněno jinými faktory, které se nacházely mimo kontrolu účastníků kartelové dohody, nemohou účastníci kartelové dohody obrátit ve svůj prospěch vnější faktory, které překazily jejich úsilí, činíce z nich skutečnosti odůvodňující snížení pokuty.

Od Komise nemůže být vyžadováno, je-li prokázáno provádění kartelové dohody, aby systematicky prokazovala, že dohody skutečně umožnily dotyčným podnikům dosáhnout úrovně cen transakcí vyšší nebo u nákupních kartelových dohod nižší než té, která by nastala, kdyby kartelová dohoda neexistovala. Bylo by nepřiměřené vyžadovat takový důkaz, který by pohltil značné prostředky vzhledem k tomu, že by vyžadoval provedení hypotetických výpočtů založených na hospodářských modelech, jejichž přesnost by byla soudem ověřitelná pouze obtížně a jejichž neomylná povaha není nijak dokázána.

Mimoto rozsah zeměpisného trhu není samostatným kritériem v tom smyslu, že by pouze protiprávní jednání týkající se většiny členských států mohla být kvalifikována jako „velmi závažná“. Ani Smlouva, ani nařízení č. 1/2003, ani pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO neumožňují učinit závěr, že pouze zeměpisně velmi rozsáhlá omezení mohou být takto kvalifikována. Ostatně dohody nebo jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem je zejména stanovení nákupních cen a rozdělení nakoupených množství, mohou být již na základě své vlastní povahy kvalifikovány jako velmi závažné a není přitom nezbytné, aby se taková jednání vyznačovala zvláštním zeměpisným rozsahem. Z toho vyplývá, že i kdyby byl rozsah dotčeného zeměpisného trhu omezený, nebrání to v zásadě tomu, aby bylo konstatované protiprávní jednání kvalifikováno jako „velmi závažné“.

(viz body 220, 222–224, 226, 248–250, 277, 279)

7. V rámci stanovení pokut za porušení práva hospodářské soutěže je povinnost uvést odůvodnění splněna, jestliže Komise ve svém rozhodnutí uvede posuzované skutečnosti, které jí umožnily vymezit závažnost a délku trvání protiprávního jednání. Pokud jde o rozhodnutí, kterým jsou uloženy pokuty několika podnikům, rozsah povinnosti uvést odůvodnění musí být především posouzen s ohledem na skutečnost, že závažnost protiprávních jednání musí být stanovena v závislosti na více skutečnostech, jako jsou zejména zvláštní okolnosti věci, její kontext a odrazující účinek pokut, a to aniž je sestaven závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto.

Jelikož skutečný dopad na trh není v případě horizontálních kartelových dohod, jejichž cílem je zejména stanovení cen, nezbytným hlediskem pro kvalifikaci protiprávního jednání jako velmi závažného, Komise není povinna k němu při stanovení závažnosti protiprávního jednání přihlédnout. Skutečnost, že Komise neodůvodnila, proč nevzala v úvahu kritérium, které nebyla povinna zohlednit a jehož zohlednění nepovažovala v projednávané věci za nutné, nemůže znamenat nedostatek odůvodnění v souvislosti se stanovením pokuty.

(viz body 282, 284)

8. Komise není povinna zpřístupňovat v průběhu správního řízení v oblasti hospodářské soutěže interní dokumenty orgánu. V průběhu řízení před soudem Unie se mimoto interní dokumenty Komise žalobcům zpřístupní, pouze pokud to vyžadují výjimečné okolnosti projednávané věci, na základě vážných indicií, jejichž předložení přísluší žalobcům. Toto omezení přístupu k interním dokumentům je odůvodněno potřebou zajistit řádné fungování dotyčného orgánu v oblasti boje proti protiprávním jednáním porušujícím pravidla hospodářské soutěže.

(viz bod 313)

ROZSUDEK TRIBUNÁLU (třetího senátu)

9. září 2011 ( )

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Italský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES – Stanovení cen a rozdělení trhu – Ochrana před pokutami – Spolupráce – Pokuty – Proporcionalita – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti“

Ve věci T‑12/06,

Deltafina SpA, se sídlem v Orvietu (Itálie), zastoupená R. Jacchiou, A. Terranova, I. Van Baelem, J.-F. Bellisem a F. Di Giannim, advokáty,

žalobkyně,

proti

Evropské komisi, zastoupené původně A. Whelanem a F. Amatem, poté A. Whelanem a V. Di Buccim a nakonec É. Gippini Fournierem a L. Malferrarim, jako zmocněnci,

žalované,

jejímž předmětem je návrh na zrušení nebo podpůrně na snížení pokuty uložené společnosti Deltafina v článku 2 rozhodnutí Komise K (2005) 4012 v konečném znění ze dne 20. října 2005 v řízení podle článku 81 odst. 1 [ES] (Věc COMP/C.38.281/B.2 – Surový tabák – Itálie),

TRIBUNÁL (třetí senát),

ve složení J. Azizi, předseda, E. Cremona (zpravodajka) a S. Frimodt Nielsen, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio Gonzáles, vrchní rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 29. září 2010,

vydává tento

Rozsudek

Skutečnosti předcházející sporu

1 Žalobkyně, Deltafina SpA, je italská společnost, jejíž hlavní činností je prvotní zpracování surového tabáku a uvádění zpracovaného tabáku na trh. Společnost Deltafina SpA je 100% vlastněna společností Universal Corp. se sídlem v Richmondu (Spojené státy americké).

I – Správní řízení

2 Ve dnech 3., 4. a 5. října 2001 provedla Komise Evropských společenství na základě článku 14 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81 ES] a [82 ES] (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; 08/01, s. 3), šetření v sídle Fédération européenne des transformateurs de tabac a Maison des métiers du tabac v Bruselu (Belgie). Téhož dne Fédération européenne des transformateurs de tabac informovala o těchto šetřeních faxem všechny své členy, včetně Associazione professionale trasformatori tabacchi italiani (APTI, profesní sdružení italských zpracovatelů surového tabáku), mezi jehož členy jsou největší podniky z daného odvětví.

3 Ve dnech 3., 4. a 5. října 2001 provedla Komise také šetření v sídle hlavních tří španělských zpracovatelů surového tabáku a dvou španělských sdružení zpracovatelů a producentů tabáku. Tito tři španělští zpracovatelé surového tabáku, u nichž bylo prováděno šetření, a jedna ze společností skupiny Universal podali Komisi dne 16. ledna 2002 společnou žádost o ochranu před pokutami na základě sdělení Komise o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod (Úř. věst. 1996, C 207, s. 4, dále jen „sdělení o spolupráci z roku 1996“).

4 Dne 15. ledna 2002 zaslala Komise žádost o informace dvěma italským profesním sdružením, a sice APTI, které zastupuje zpracovatele surového tabáku, a Unione italiana tabacco (Unitab, italská tabáková unie), které zastupuje producenty surového tabáku. APTI na žádost o informace odpovědělo dne 12. února 2002. Téhož dne se sešel jeho řídicí orgán a žádost Komise na této schůzce projednal.

5 Dne 19. února 2002 předložila společnost Deltafina Komisi žádost o ochranu před pokutami na základě oddílu A oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3, dále jen „oznámení o spolupráci z roku 2002“) a podpůrně žádost o snížení pokuty na základě oddílu B téhož oznámení. Žádost o ochranu před pokutami se týkala předpokládané kartelové dohody mezi zpracovateli surového tabáku na italském trhu.

6 Dne 28. února 2002 proběhl telefonický rozhovor mezi jedním z advokátů společnosti Universal a úředníkem generálního ředitelství Komise „Hospodářská soutěž“, jemuž byla věc přidělena.

7 Dne 6. března 2002 Komise informovala společnost Deltafina o tom, že její žádost splňuje podmínky stanovené v bodě 8 písm. b) oznámení o spolupráci z roku 2002 a že jí na konci správního řízení poskytne ochranu před pokutami za jakékoli protiprávní jednání zjištěné na základě vyšetřování provedeného Komisí v souvislosti s předloženými důkazy, ovšem za předpokladu, že společnost Deltafina bude splňovat podmínky stanovené v bodě 11 uvedeného oznámení.

8 Dne 14. března 2002 se konala schůzka útvarů Komise a zástupců společností Deltafina a Universal k projednání podmínek spolupráce společnosti Deltafina s Komisí (dále jen „schůzka konaná dne 14. března 2002“). Na této schůzce bylo zmíněno zejména důvěrné zacházení s žádostí společnosti Deltafina o ochranu před pokutami.

9 Ve dnech 19., 21., 25. a 26. března 2002 poskytla společnost Deltafina Komisi doplňující informace.

10 Dne 22. března 2002 proběhl mezi zástupci společnosti Deltafina a úředníkem Komise, jemuž byla věc přidělena, telefonický rozhovor ohledně několika otázek týkajících se spolupráce společnosti Deltafina s Komisí.

11 Externí právní poradce společnosti Universal informoval dne 2. dubna 2002 externí právní poradce společností Standard Commercial Corp. (dále jen „SCC“) a Dimon Inc., z nichž první je mateřskou společností společnosti Transcatab SpA a druhá mateřskou společností společnosti Dimon Italia Srl – přičemž Transcatab SpA a Dimon Italia Srl jsou italskými společnostmi zabývajícími se prvotním zpracováním surového tabáku – že společnost Deltafina podala Komisi žádost o ochranu před pokutami v souvislosti s kartelovými dohodami mezi zpracovateli na trhu s tabákem v Itálii.

12 Dne 4. dubna 2002 dopoledne se konala schůzka řídicího orgánu APTI. Na této schůzce předseda správní rady společnosti Deltafina informoval přítomné o tom, že společnost začala spolupracovat s Komisí ve smyslu oznámení o spolupráci z roku 2002 tím, že jí o sobě poskytla kompromitující dokumenty.

13 Téhož dne, tj. 4. dubna 2002, odpoledne také společnosti Dimon Italia a Transcatab, jejichž zástupci byli přítomni na schůzce APTI zmíněné v předchozím bodě, podaly žádost o příznivé zacházení na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 (společnost Dimon Italia tak učinila v 16:15 a společnost Transcatab v 18:47 hodin).

14 Ve dnech 18. a 19. dubna 2002 provedla Komise na základě článku 14 nařízení č. 17 šetření v prostorách společností Dimon Italia a Transcatab, jakož i v prostorách společností Trestina Azienda Tabacchi SpA (dále jen „Trestina“) a Romana Tabacchi SpA.

15 Ve dnech 18. dubna a 17. května 2002 poskytla společnost Deltafina Komisi další doplňující informace.

16 Ve dnech 29. května a 11. července 2002 se konaly další dvě schůzky zástupců společnosti Deltafina a útvarů Komise.

17 Dne 8. října 2002 oznámila Komise společnostem Dimon Italia a Transcatab, že jelikož Dimon Italia byla prvním a Transcatab druhým podnikem, které předložily důkazy o protiprávním jednání ve smyslu oznámení o spolupráci z roku 2002, hodlá jim na konci správního řízení snížit pokutu, která jim bude uložena za případně konstatovaná protiprávní jednání, o 30 až 50 % v případě prvně uvedené společnosti a o 20 až 30 % v případě druhé z nich.

18 Dne 25. února 2004 zaslala Komise několika podnikům a sdružením podniků, včetně společností Deltafina, Universal, Dimon Italia a Transcatab, oznámení námitek.

19 Dne 22. června 2004 se konalo slyšení, jehož se účastnila společnost Deltafina. Jeden ze zástupců společnosti Dimon Italia na tomto slyšení upozornil Komisi na dva dokumenty založené do spisu – jejichž kopie byly opatřeny při šetřeních provedených Komisí v prostorách společnosti Dimon Italia dne 18. dubna 2002 a které spočívaly v rukou psaných poznámkách představitelů této společnosti – v nichž byla shrnuta prohlášení předsedy správní rady společnosti Deltafina učiněná na schůzce sdružení APTI konané dne 4. dubna 2002.

20 Dne 21. prosince 2004 přijala Komise dodatek k oznámení námitek ze dne 25. února 2004 (dále jen „dodatek“), jímž společnosti Deltafina a ostatním dotyčným podnikům oznámila svůj úmysl neposkytnout jí ochranu před pokutami, protože porušila povinnost spolupráce podle bodu 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002.

21 Dne 1. března 2005 se ohledně dodatku konalo slyšení. Po tomto slyšení obdržela Komise od společností Universal, Deltafina, Dimon a SCC nová vyjádření.

II – Napadené rozhodnutí

22 Po konzultaci s Poradním výborem pro restriktivní praktiky a dominantní postavení a s přihlédnutím k závěrečné zprávě úředníka pro slyšení přijala Komise dne 20. října 2005 rozhodnutí K (2005) 4012 v konečném znění v řízení podle čl. 81 odst. 1 [ES] (Věc COMP/C.38.281/B.2 − Surový tabák – Itálie) (dále jen „napadené rozhodnutí“), jehož shrnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie ze dne 13. února 2006 (Úř. věst. L 353, s. 45).

23 Napadené rozhodnutí bylo společnosti Deltafina doručeno dne 10. listopadu 2005.

24 Napadené rozhodnutí obsahuje zejména následující ustanovení:

„Článek 1

1. Společnosti Deltafina […], Universal […] porušily v uvedených obdobích čl. 81 odst. 1 [ES] tím, že se účastnily na dohodách nebo jednáních ve vzájemné shodě v odvětví surového tabáku v Itálii.

Období trvání protiprávního jednání jsou následující:

a) v případě společností Deltafina, Universal […] od 29. září 1995 do 19. února 2002;

[…]

Článek 2

Za protiprávní jednání uvedená v článku 1 se ukládají následující pokuty:

a) společnosti Deltafina a Universal společně a nerozdílně 30 000 000 eur;

[…]“

25 Napadené rozhodnutí se zakládá na níže uvedených úvahách.

A – K protiprávnímu jednání a k přičitatelnosti protiprávního jednání

26 V napadeném rozhodnutí Komise nejprve popsala rozhodné skutečnosti a provedla jejich právní posouzení a na základě toho dospěla k závěru, že je prokázáno, že se společnost Deltafina spolu s několika dalšími podniky přímo účastnila na dohodách nebo jednáních ve vzájemné shodě zakázaných článkem 81 odst. 1 ES. Tento závěr není v projednávané věci zpochybňován.

27 Komise následně zkoumala otázku přičitatelnosti protiprávního chování podniků, které se na něm podílely, a vyslovila závěr, že jak společnost Deltafina, tak její mateřská společnost Universal musejí být činěny odpovědnými za předmětná protiprávní jednání a musejí být adresáty napadeného rozhodnutí.

B – K výpočtu výše pokuty

1. Stanovení základní částky pokuty

28 Pokud jde o výpočet pokuty uložené společnosti Deltafina, Komise nejprve v bodě 357 odůvodnění napadeného rozhodnutí připomněla, že k tomu, aby mohla stanovit její výši, musí přihlédnout ke všem okolnostem projednávané věci, zejména k závažnosti a délce trvání protiprávního jednání v souladu s čl. 23 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

29 Komise tedy nejprve zkoumala závažnost protiprávního jednání. Komise připomněla, že při jejím hodnocení je třeba vzít v úvahu vlastní povahu protiprávního jednání, jeho skutečný dopad na trh, pokud jej lze měřit, a velikost relevantního zeměpisného trhu (bod 365 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

30 Komise následně uvedla, že produkce surového tabáku v Itálii odpovídala 38 % produkce v rámci kvót v Evropské unii, což představovalo 67 338 milionů eur v roce 2001, tj. v posledním celém roce trvání protiprávního jednání (bod 366 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

31 Pokud jde o povahu protiprávního jednání, Komise je považovala za velmi závažné, neboť se týkalo stanovení nákupních cen odrůd surového tabáku v Itálii a rozdělení nakoupeného množství (bod 367 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

32 V bodě 368 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla – s poukazem na část uvedeného rozhodnutí týkající se analýzy omezení hospodářské soutěže (bod 277 a násl. odůvodnění) – že nákupní kartel může podkopávat vůli producentů dosahovat určitého výnosu a stejně tak může omezovat hospodářskou soutěž mezi zpracovateli na navazujících trzích a že je tomu tak zvláště tehdy, když produkt, kterého se kartelová dohoda týká (surový tabák), je stejně jako v projednávaném případě významným „vstupem“ pro činnost účastníků na navazujícím trhu (v projednávané věci prvotní zpracování tabáku a prodej zpracovaného tabáku).

33 S ohledem na tyto úvahy dospěla Komise k závěru, že protiprávní jednání, jehož se dopustila společnost Deltafina, musí být kvalifikováno jako velmi závažné (bod 369 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

34 Komise následně uvedla, že při stanovování výše pokuty je třeba přihlédnout ke specifické váze každého podniku a k možným dopadům jeho protiprávního chování. Komise se tak domnívá, že pokuty musejí být stanoveny v závislosti na postavení každého dotyčného účastníka na trhu. V tomto ohledu má Komise za to, že výchozí částka pokuty uložené společnosti Deltafina musí být nejvyšší vzhledem k jejímu postavení coby největšího nákupce, jehož podíl na trhu činil v roce 2001 přibližně 25 % (body 370 až 372 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

35 Komise se však domnívá, že výchozí částka, která odráží pouze postavení na trhu, nebude mít na společnost Deltafina dostatečný odrazující účinek, protože i přes její poměrně nízký obrat patří k nadnárodní skupině značné hospodářské a finanční síly, která je jedním z hlavních světových obchodníků s tabákem a působí na různých úrovních činnosti v tabákovém průmyslu a na různých zeměpisných trzích (bod 374 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

36 Aby pokuta odrazovala, použila tedy Komise na výchozí částku násobitel, který zohledňuje velikost dotyčných podniků. Násobitel použitý Komisí činí v případě společnosti Deltafina 1,5. V bodě 376 odůvodnění napadeného rozhodnutí tak Komise stanovila výchozí částku pokuty společnosti Deltafina – po uplatnění násobitele – na 37,5 milionu eur.

37 Komise tuto částku následně zvýšila o 60 % z důvodu délky trvání protiprávního jednání (bod 377 odůvodnění napadeného rozhodnutí), takže základní částka pokuty společnosti Deltafina byla stanovena na 60 milionů eur (bod 379 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

2. Polehčující okolnost

38 Komise následně vzala v úvahu jako polehčující okolnost ve prospěch společnosti Deltafina její účinnou spolupráci v průběhu řízení mimo rámec oznámení o spolupráci z roku 2002. Komise nejprve připomněla, že z důvodů uvedených v bodě 43 a následujících níže již společnost Deltafina nesplňuje podmínky pro poskytnutí plné ochrany před pokutami nebo pro snížení pokuty podle oznámení o spolupráci z roku 2002 (bod 385 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

39 Komise dále uvedla, že v případech, kdy se oznámení o spolupráci z roku 2002 může použít, je třeba spolupráci podniků, které jsou účastníky řízení, v zásadě posuzovat v rámci uvedeného oznámení. Komise dodala, že v případech, kdy bylo oznámení o spolupráci z roku 2002 v zásadě použitelné, lze jen za mimořádných okolností mít za to, že spolupráce určitého účastníka má podle pokynů o metodě stanovování pokut udělených [uložených] podle s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 [UO] (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3, dále jen „pokyny“) zmírňující účinek na výši ukládané pokuty (body 386 a 387 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

40 Podle Komise taková situace v případě společnosti Deltafina v projednávané věci nastala, a to ze dvou důvodů. Zaprvé společnost Deltafina podala jako vůbec první podnik žádost o uplatnění oznámení o spolupráci z roku 2002 (jen několik dnů po jeho přijetí) a byla prvním podnikem, jemuž Komise poskytla podmínečnou ochranu. Jedná se také o první rozhodnutí týkající se následků porušení povinností spolupráce uložených podnikům, které podaly žádost o ochranu před pokutami na základě bodu 11 oznámení o spolupráci z roku 2002. Zadruhé Komise uznala, že společnost Deltafina již na počátku podstatným způsobem přispěla k jejímu vyšetřování a činila tak i nadále během celého řízení, vyjma skutečností, jež byly důvodem pro odmítnutí konečné ochrany před pokutami (body 388 až 390 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

41 Z těchto důvodů hodnotí Komise spolupráci ze strany společnosti Deltafina v průběhu řízení příznivě. Komise nakonec dodala, že společnost Deltafina nikdy nepopřela skutečnosti, jež byly předmětem napadeného rozhodnutí. S ohledem na tyto úvahy a na celkové chování společnosti Deltafina v průběhu řízení dospěla Komise k závěru, že je třeba ukládanou pokutu snížit o 50 % (body 391 až 398 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

42 Vzhledem k této polehčující okolnosti stanovila Komise částku pokuty ukládané solidárně společnostem Deltafina a Universal na 30 milionů eur.

C – K žádosti společnosti Deltafina o ochranu před pokutami

43 Komise dále uvedla důvody, které ji vedly k závěru, že společnosti Deltafina nelze poskytnout ochranu před pokutami ve smyslu oznámení o spolupráci z roku 2002.

44 Komise vysvětlila, že po posouzení žádosti o ochranu před pokutami podané společností Deltafina, která splňovala podmínky stanovené v bodě 8 písm. b) oznámení o spolupráci z roku 2002, jí poskytla ochranu podmíněnou dodržením podmínek stanovených kumulativně v bodě 11 uvedeného oznámení, přičemž jednou z těchto podmínek bylo dodržení povinnosti spolupráce [bod 11 písm. a) tohoto oznámení] (body 405 až 409 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

45 Komise však v bodě 410 odůvodnění napadeného rozhodnutí poukázala na to, že při slyšení konaném dne 22. června 2004 vyšlo najevo, že společnost Deltafina svou žádost o ochranu před pokutami vyzradila na schůzce APTI zmíněné v bodě 12 výše, které se zúčastnili také zástupci společností Dimon Italia, Transcatab a Trestina, a to před tím, než mohla Komise provést šetření ohledně předmětné kartelové dohody. Komise také uvedla, že tyto skutečnosti byly vůči společnosti Deltafina namítnuty v dodatku (viz bod 20 výše).

46 Komise tak nejprve podrobně zkoumala rozhodné skutečnosti a posléze dospěla k závěru, že společnost Deltafina nesplnila podmínky stanovené v bodě 11 oznámení o spolupráci z roku 2002.

1. Rozhodné skutečnosti

47 Komise poukázala na skutečnost, že na schůzce konané dne 14. března 2002 byla nastolena otázka důvěrného charakteru žádosti společnosti Deltafina o ochranu před pokutami. Podle Komise její útvary na této schůzce náležitě upřesnily, že mají v úmyslu provést namátková šetření ohledně kartelové dohody, kterou odhalila společnost Deltafina, že se tato šetření nemohou uskutečnit před 18.–20. dubnem 2002, a že je tedy třeba o nich zachovávat mlčenlivost až do tohoto data, aby se nevzbudila pozornost konkurentů a šetření neztratila na účinnosti (bod 412 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

48 Komise také uvedla, že společnost Deltafina na této schůzce útvarům Komise vysvětlila, že pro ni bude obtížné nevyzradit svou žádost o ochranu před pokutami do předpokládaného data šetření, a to z několika důvodů, kdy prvním důvodem jsou blížící se schůzky s jejími konkurenty na půdě sdružení APTI, na nichž bude obtížné zachovat mlčenlivost, druhým důvodem je nutnost informovat o žádosti střední management společnosti Deltafina (přibližně patnáct osob) a třetím důvodem je nutnost oznámit tuto žádost o ochranu před pokutami v rámci finančních operací, do nichž je zapojena společnost Universal ve Spojených státech amerických (bod 412 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

49 V bodech 413 až 415 odůvodnění napadeného rozhodnutí přebírá Komise obsah interního zápisu ze schůzky konané dne 14. března 2002, který vyhotovily útvary Komise, a obsah poznámek jednoho ze zástupců společnosti Universal pořízených na této schůzce.

50 Komise dále v bodě 416 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvádí, že na schůzce konané dne 14. března 2002 její útvary požádaly společnost Deltafina o poskytnutí určitých informací, aby mohly provést šetření na místě. V bodě 417 odůvodnění napadeného rozhodnutí se odkazuje na text interního memoranda útvarů Komise ze dne 15. března 2002, které obsahovalo shrnutí stavu věci po schůzce z předchozího dne. V bodě 418 odůvodnění napadeného rozhodnutí je převzat text zápisu z jednání správní rady společnosti Deltafina konaného dne 1. března 2002, v němž správní rada bere na vědomí nutnost okamžitě ukončit protiprávní jednání spojené s kartelovou dohodou a vyzývá účastníky, aby o žádosti o ochranu před pokutami zachovávali maximální mlčenlivost.

51 Komise následně odkázala na prohlášení předsedy správní rady společnosti Deltafina učiněné na schůzce sdružení APTI dne 4. dubna 2002 a přitom vycházela z obsahu dvou dokumentů zmíněných advokáty společnosti Dimon Italia na slyšení dne 22. června 2004 a dále z obsahu memoranda podepsaného samotným předsedou správní rady společnosti Deltafina, které obsahovalo znění, v němž byla žádost o ochranu před pokutami na této schůzce vyzrazena (body 421 až 426 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

52 Komise uvedla, že ještě téhož dne, kdy byla žádost o ochranu před pokutami vyzrazena, podaly také společnosti Dimon Italia a Transcatab žádost o uplatnění oznámení o spolupráci z roku 2002 a že prohlášení učiněná předsedou správní rady společnosti Deltafina na schůzce sdružení APTI nebyla v těchto žádostech zmíněna (bod 427 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

53 Z napadeného rozhodnutí konečně vyplývá, že se dne 29. května 2002 uskutečnila další schůzka útvarů Komise a společnosti Deltafina, na níž ani Komise ani společnost Deltafina neprobíraly otázku mlčenlivosti a společnost Deltafina nepřiznala, že na schůzce sdružení APTI konané dne 4. dubna 2002 svou žádost o ochranu před pokutami vyzradila společnostem Dimon Italia a Transcatab (bod 429 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

2. Nesplnění podmínky stanovené v bodě 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002 ze strany společnosti Deltafina

54 Komise v napadeném rozhodnutí tvrdí, že povinnost spolupracovat stanovená v bodě 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002 je podstatnou částí dohody uzavřené mezi ní a žadatelem, jakmile je poskytnuta podmínečná ochrana. Podle Komise musí být tato povinnost vykládána v souladu s logikou, na níž stojí její politika v oblasti poskytování ochrany před pokutami a která spočívá v rozhodujícím přispění žadatele k zahájení vyšetřování nebo k odhalení protiprávních jednání, jichž se dopustil kartel. S ohledem na tuto logiku se tedy uvedená povinnost podle Komise neomezuje jen na poskytnutí důkazů o protiprávním jednání, nýbrž také předpokládá upuštění od veškerých kroků, jež by mohly ohrozit její schopnost vést vyšetřování nebo konstatovat protiprávní jednání (body 431 a 432 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

55 V bodě 433 odůvodnění napadeného rozhodnutí se uvádí, že když Komise stejně jako v projednávané věci ještě neprovedla šetření a v odvětví se o jejích blížících se šetřeních neví, hrozí, že vyzrazením žádosti o ochranu před pokutami bude zcela a nezvratně narušena její schopnost provádět účinná šetření a prokázat protiprávní jednání. Užitečný účinek oznámení o spolupráci z roku 2002 podle Komise vyžaduje, aby šetření nebyla ohrožena chováním podniků, které žádají o příznivé zacházení. Tyto podniky se tedy nemohou dovolávat legitimního očekávání v tom směru, že bez výslovného ustanovení není mlčenlivost součástí podmínky stanovené v bodě 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002. Z toho podle Komise vyplývá, že záměrné a dobrovolné vyzrazení této informace žadatelem o ochranu před pokutami jeho konkurentům je nutno považovat za porušení povinnosti spolupráce stanovené v bodě 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002.

56 Komise dodává, že „vnitřní napětí“ mezi touto povinností a povinností stanovenou v bodě 11 písm. b) oznámení o spolupráci z roku 2002, podle které musí žadatel ukončit svou účast na protiprávním jednání nejpozději ke dni podání své žádosti o ochranu před pokutami, nedovoluje žadateli, aby dobrovolně informoval ostatní účastníky kartelové dohody o tom, že podal žádost o ochranu před pokutami. Tato situace se podle Komise liší od situace, kdy je žadatel donucen přijmout opatření, jež mohou vést ostatní účastníky kartelové dohody k podezření, že takovou žádost podal (bod 434 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

57 Komise se mimoto domnívá, že konkrétní okolnosti projednávané věci nasvědčují tomu, že společnost Deltafina chápala, že mlčenlivost je součástí její povinnosti spolupráce. Podle Komise to jasně vyplývá zejména z usnesení správní rady společnosti Deltafina ze dne 1. března 2002, které ukládalo „maximální mlčenlivost“ v této věci (viz bod 418 odůvodnění napadeného rozhodnutí a bod 50 výše), a z vlastních slov předsedy správní rady společnosti Deltafina, a sice že o rozhodnutí společnosti Deltafina spolupracovat s Komisí „lze ostatní podniky informovat jen velmi obezřetně a v případě nutnosti“ (bod 440 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

58 S ohledem na výše připomenuté rozhodné skutečnosti a na rozsah podmínky stanovené v bodě 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002 Komise dospěla k závěru, že společnost Deltafina tuto podmínku nesplnila. Ačkoli společnost Deltafina věděla, že Komise má v úmyslu provést šetření na místě v době od 18. do 20. dubna 2002, její předseda správní rady dobrovolně informoval její dva hlavní konkurenty o podání žádosti o ochranu před pokutami, a to před uskutečněním těchto šetření na místě (bod 441 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

59 Komise také v bodě 442 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvádí, že chování společnosti Deltafina bylo zcela zřetelně takové povahy, že mohlo ohrozit výsledek těchto šetření, což společnost Deltafina věděla, či přinejmenším vědět měla, zejména byla-li o nadcházejících šetřeních Komisí konkrétně informována a byla-li vyzvána k zachování mlčenlivosti o své žádosti o ochranu před pokutami, aby nebyl ohrožen výsledek těchto šetření. Podle Komise nelze určit, zda byla její šetření skutečně narušena, a tato okolnost ostatně nemůže být v žádném případě rozhodujícím hlediskem k prokázání odpovědnosti společnosti Deltafina (bod 443 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

60 Komise v tomto ohledu konstatuje, že ani jednání na schůzce konané dne 14. března 2002 ani její následné chování nevyvolávají žádné pochybnosti o tom, že nikdy neuznala, že by společnost Deltafina musela nevyhnutelně svou žádost o uplatnění oznámení o spolupráci z roku 2002 vyzradit svým konkurentům, a že by se tedy šetření již nemohla uskutečnit. Komise naopak tvrdí, že náležitě upřesnila, že je třeba zachovávat mlčenlivost o jeden měsíc déle k přípravě uvedených šetření, pro něž si vyžádala nezbytné informace a s jejichž přípravou začala již následujícího dne po konání schůzky (body 446 a 447 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

61 Komise tvrdí, že uznala jak praktické obtíže společnosti Deltafina se zachováním mlčenlivosti o žádosti o ochranu před pokutami, tak skutečnost, že kdyby byla společnost Deltafina nucena vyzradit konkurentům svou žádost o ochranu před pokutami, šetření by se velmi pravděpodobně neuskutečnila. Komise má však za to, že v projednávané věci vyzradila společnost Deltafina svou žádost o ochranu před pokutami na schůzce sdružení APTI dobrovolně a spontánně. Takové chování nelze v rámci takové žádosti o ochranu před pokutami nikdy odůvodnit (body 444, 448 a 450 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

62 Z bodu 449 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že pakliže společnost Deltafina Komisi nikdy nesdělila, že svou žádost o ochranu před pokutami vyzradila svým konkurentům, naznačuje to, že společnost Deltafina neočekávala, že Komise bude její postup schvalovat.

63 Komise poukazuje na skutečnost, že v průběhu správního řízení společnost Deltafina tvrdila, že vyzrazení nebylo dobrovolné, ale spíše vynucené tlakem, který na ni vyvíjeli její konkurenti. Komise však uvádí, že pokud ukončení účasti na protiprávním jednání, které se vyžaduje po podání žádosti o ochranu před pokutami, s sebou může přinášet praktické obtíže, společnost Deltafina neprokázala, jak ukončení její účasti na protiprávním jednání a její odmítnutí setkat se s konkurenty „mohlo narušit její legitimní obchodní chování“. Komise dále uvedla, že tlaky vyvíjené okolím, které nepředstavují vážnou a bezprostřední hrozbu, nemohou znamenat, že vyzrazení bylo nedobrovolné. Jelikož předseda správní rady společnosti Deltafina nejednal pod vlivem nějaké hrozby donucením, dospěla Komise k závěru, že vyzrazení žádosti o ochranu před pokutami na schůzce sdružení APTI bylo dobrovolné (body 451 až 453 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

64 Komise se konečně domnívá, že pokud po jistém tlaku ze strany externích právních poradců mateřských společností společnosti Dimon Italia a společnosti Transcatab externí právní poradce společnosti Universal dne 2. dubna 2002 potvrdil, že společnost Deltafina podala Komisi žádost o ochranu před pokutami, nemůže tato skutečnost sama o sobě odůvodnit porušení povinnosti spolupráce ze strany společnosti Deltafina nebo toto porušení zhojit. Komise má totiž za to, že zaprvé nebyl zjištěn žádný vztah mezi vyzrazením informací ve Spojených státech amerických a chováním předsedy správní rady společnosti Deltafina, zadruhé případné jiné porušení povinnosti spolupráce s Komisí nelze použít k odůvodnění pozdějšího porušení téže povinnosti (ex iniuria non oritur ius) a zatřetí neexistuje žádný důkaz o tlaku ze strany externích právních poradců společností SCC a Dimon, kromě zprávy, kterou externí právní poradce společnosti SCC zanechal v hlasové schránce právního poradce společnosti Universal (body 454 až 459 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

65 Komise dále uvedla, že společnost Universal každopádně neuvědomila rychle Komisi o vyzrazení informací jejím externím právním poradcem (bod 459 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

66 V bodě 460 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise dospěla k závěru, že ze všech výše uvedených důvodů společnost Deltafina nesplnila svou povinnost spolupráce podle bodu 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002, a že jí tedy nelze poskytnout ochranu před pokutami, takže jí musí být za předmětná protiprávní jednání uložena pokuta.

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

67 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 19. ledna 2006 podala společnost Deltafina tuto žalobu.

68 Dopisem ze dne 26. června 2006 požádala společnost Deltafina Tribunál, aby Komisi nařídil předložit úplné znění jednoho dokumentu přiloženého k žalobní odpovědi. Sdělením ze dne 22. listopadu 2006 informovala kancelář Tribunálu společnost Deltafina o rozhodnutí předsedy třetího senátu, kterým byla tato žádost zamítnuta.

69 Dopisem ze dne 16. září 2010 informovala společnost Deltafina Tribunál, že bere zpět šestý žalobní důvod.

70 Tribunál (třetí senát) se na základě zprávy soudkyně zpravodajky rozhodl zahájit ústní část řízení.

71 Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na otázky položené Tribunálem byly vyslechnuty na jednání konaném dne 29. září 2010.

72 Společnost Deltafina navrhuje, aby Tribunál:

– zrušil pokutu, která jí byla uložena v článku 2 napadeného rozhodnutí;

– podpůrně snížil výši této pokuty;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

73 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– žalobu zamítl;

– uložil společnosti Deltafina náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

74 Na podporu svých návrhových žádání předkládá společnost Deltafina sedm žalobních důvodů.

75 První čtyři žalobní důvody jsou hlavními žalobními důvody a znějí na zrušení napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se společnosti Deltafina ukládá povinnost zaplatit pokutu. První žalobní důvod vychází ze zjevného pochybení spočívajícího v tom, že odnětí ochrany před pokutami se podle společnosti Deltafina zakládá na nesprávném skutkovém předpokladu. Druhý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení v rozsahu, v němž měla Komise za to, že společnost Deltafina porušila povinnost spolupráce podle bodu 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002. Třetí žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení v rozsahu, v němž Komise odňala ochranu před pokutami, neboť měla za to, že vyzrazení informací společností Deltafina o její žádosti o ochranu před pokutami narušilo vyšetřování. Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady ochrany legitimního očekávání, zásady řádné správy a zásady proporcionality.

76 Poslední tři žalobní důvody jsou podpůrnými žalobními důvody a znějí na snížení výše pokuty uložené společnosti Deltafina. Pátý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality kvůli nadměrné výši výchozí částky pokuty. Šestý žalobní důvod vychází z pochybení spočívajícího v tom, že Komise považovala společnost Universal za společně odpovědnou za chování společnosti Deltafina, a uložila tak společnosti Deltafina nadměrnou pokutu. Sedmý žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení polehčujících okolností.

77 Vzhledem k tomu, že společnost Deltafina vzala dopisem ze dne 16. září 2010 šestý žalobní důvod zpět, není třeba se jím zabývat.

I – K hlavním žalobním důvodům

78 Úvodem je třeba poukázat na skutečnost, že první tři žalobní důvody společnosti Deltafina všechny vycházejí z pochybení, která údajně činí napadené rozhodnutí protiprávním a která spočívají v tom, že jí Komise neposkytla ochranu před pokutami z důvodu, že společnost Deltafina porušila povinnost spolupráce podle bodu 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002.

79 Vzhledem k tomu, že tyto tři žalobní důvody spolu úzce souvisejí, je třeba je zkoumat společně.

A – K prvním třem žalobním důvodům, vycházejícím ze zjevných pochybení v souvislosti s neposkytnutím konečné ochrany před pokutami společnosti Deltafina

1. Argumenty účastnic řízení

80 V rámci prvního žalobního důvodu společnost Deltafina tvrdí, že odnětí ochrany před pokutami Komisí vychází ze zjevně nesprávného skutkového zjištění, neboť je založeno na chybném předpokladu, že italští zpracovatelé surového tabáku o Komisí vedeném vyšetřování nevěděli.

81 Podle společnosti Deltafina z bodu 433 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise považovala sdělení jejího předsedy správní rady na schůzce konané dne 4. dubna 2002 za porušení povinnosti spolupráce, protože hrozilo, že jím bude narušena účinnost vyšetřování. Komise podle ní v tomto bodě odůvodnění tvrdila, že jakýkoli únik informací o existenci žádosti o ochranu před pokutami může ostatní účastníky kartelové dohody přimět k odstranění nebo zatajení důkazů. Hlavním předpokladem pro to, aby byl takový postoj odůvodněný, je však podle společnosti Deltafina to, že se v daném odvětví o existenci vyšetřování a o možnosti namátkových šetření ještě neví. Pouze v takovém případě podle ní může teoreticky oznámení třetím osobám o existenci žádosti o ochraně před pokutami ohrozit schopnost Komise vést účinné vyšetřování. Společnost Deltafina tedy tvrdí, že základním předpokladem pro odnětí ochrany před pokutami musí být to, že se v daném odvětví o vyšetřování vedeném Komisí neví.

82 Podle společnosti Deltafina však italští zpracovatelé surového tabáku o existenci Komisí vedeného vyšetřování věděli vzhledem k šetřením provedeným Komisí v říjnu 2001 v Bruselu a ve Španělsku a vzhledem k žádostem o informace, které Komise dne 15. ledna 2002 zaslala sdružením APTI a Unitab. Podle společnosti Deltafina existují další skutečnosti, které dokazují, že se v odvětví o vyšetřování vědělo, například prohlášení společnosti Dimon obsažené ve formuláři předloženém americkému orgánu pro dohled nad finančními trhy, skutečnost, že jak společnost Dimon Italia, tak společnost Transcatab začaly s přípravou svých žádostí o příznivé zacházení již před vyzrazením žádosti o ochranu před pokutami dne 4. dubna 2002, a skutečnost, že Komisí vedené vyšetřování bylo předmětem jednání na schůzce sdružení APTI.

83 Podání žádosti o ochranu před pokutami mimoto podle společnosti Deltafina nevede automaticky k namátkovým šetřením, neboť ta nejsou nezbytná, jestliže žadatel předloží důkazy, jež Komisi umožní konstatovat protiprávní jednání. Podle společnosti Deltafina jsou totiž namátková šetření nutná pro účely konstatování protiprávního jednání pouze v případě uvedeném v bodě 8 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002. Naopak v případech uvedených v bodě 8 písm. b) tohoto oznámení nejsou šetření nutná, neboť podnik, který podal žádost o ochranu před pokutami, již všechny nezbytné důkazy Komisi předložil. Vzhledem k tomu, že v projednávané věci žádost společnosti Deltafina o ochranu před pokutami podle samotné Komise splňovala podmínky bodu 8 písm. b) oznámení o spolupráci z roku 2002, jedná se podle společnosti Deltafina o případ, kdy není nutné, aby Komise prováděla namátková šetření.

84 S ohledem na všechny tyto okolnosti tedy bylo odnětí ochrany před pokutami společnosti Deltafina, o němž rozhodla Komise, založeno na zjevně nesprávném skutkovém zjištění.

85 V rámci druhého žalobního důvodu vycházejícího ze zjevně nesprávného posouzení spočívajícího v tom, že Komise měla za to, že společnost Deltafina porušila povinnost spolupráce podle bodu 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002, společnost Deltafina uplatňuje v podstatě tři skupiny výtek.

86 Zaprvé uvádí, že na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, úzkostlivě dodržovala svou povinnost spolupráce podle bodu 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002. Společnost Deltafina tvrdí, že na schůzce dne 14. března 2002 upozornila Komisi, že není možné, aby podání žádosti o ochranu před pokutami nevyzradila. Tato nemožnost zachovat mlčenlivost podle ní vyplývá ze čtyř následujících okolností: probíhající postup předběžné kontroly (due diligence) pro účely finanční operace společnosti Universal na americkém trhu, řízení o hromadné žalobě pro porušení pravidel hospodářské soutěže zahájené ve Spojených státech amerických proti společnostem Universal, Dimon a SCC, potřeba informovat střední management společnosti Deltafina o podání žádosti o příznivé zacházení, aby se zamezilo pokračování v aktivitách kartelu, a blížící se schůzka sdružení APTI, na níž se měla společnost Deltafina vůbec poprvé od podání své žádosti o příznivé zacházení ocitnout tváří v tvář ostatním zpracovatelům surového tabáku.

87 Vzhledem k tomu, že se relevantní trh vyznačuje velmi omezeným rozsahem, transparentností a snadnými osobními kontakty mezi účastníky kartelové dohody, skutečnost, že by se společnost Deltafina odmítala během týdnů následujících po podání své žádosti o ochranu před pokutami účastnit obvyklých jednání, by nevyhnutelně vzbudila podezření u ostatních účastníků kartelové dohody. Riziko, že z tohoto chování bude možné vyvodit, že podala žádost o ochranu před pokutami, bylo ještě větší, vezmou-li se v úvahu skutkové okolnosti, za nichž svou žádost o ochranu před pokutami podala, zejména šetření prováděná ve Španělsku a v Bruselu v říjnu 2001, podání společné žádosti o ochranu před pokutami společnostmi Dimon, Deltafina a Transacatab ohledně protiprávních kartelových dohod na španělském trhu, skutečnost, že chování společnosti Deltafina bylo typickým chováním žadatele o ochranu před pokutami, tlak vyvíjený jejími konkurenty, zejména společnostmi Dimon a SCC, ve snaze získat potvrzení o tom, že společnost Deltafina podala žádost o ochranu před pokutami. Společnost Deltafina tvrdí, že napadené rozhodnutí k těmto skutkovým souvislostem vůbec nepřihlíží.

88 Společnost Deltafina dále tvrdí, že se do bezvýchodné situace dostala právě kvůli povinnosti okamžitě ukončit protiprávní jednání. Kdyby totiž společnost Deltafina nebyla nucena z kartelové dohody vystoupit již od okamžiku podání žádosti o ochranu před pokutami, nebyla by nucena toto oznámení na schůzce sdružení APTI učinit, aby tak skoncovala se situací, která se stala neudržitelnou. Za okolností projednávané věci je tedy vyzrazení žádosti o ochranu před pokutami podle společnosti Deltafina přímým důsledkem povinnosti ukončit protiprávní jednání. Komise podle ní sama otevřeně uznává existenci „vnitřního napětí“ mezi povinnostmi stanovenými v bodě 11 písm. a) a b) oznámení o spolupráci z roku 2002 (bod 434 odůvodnění napadeného rozhodnutí), avšak nevyvozuje z toho důsledky, které z toho nutně vyplývají. Společnost Deltafina si klade otázku, zda bod 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002 ukládá žadateli lhát, aby mu zůstal nárok na podmínečnou ochranu.

89 Ostatně programy shovívavosti ve Spojených státech amerických a v řadě členských států, mimo jiné ve Spojeném království, Německu a Francii, podle společnosti Deltafina umožňují orgánům, aby žadatelům o ochranu před pokutami dovolily pokračovat v účasti na kartelové dohodě, čímž si pozdější šetření zachovají efekt překvapení. Tato možnost byla podle společnosti Deltafina zavedena do nového oznámení o spolupráci z roku 2006 [oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2006, C 298, s. 17, dále jen „oznámení o spolupráci z roku 2006“)]. Povinnost zachovávat mlčenlivost byla mimoto výslovně zavedena až v oznámení o spolupráci z roku 2006.

90 Zadruhé společnost Deltafina tvrdí, že Komise byla plně informována o tom, že z praktických důvodů uvedených na schůzce konané dne 14. března 2002 společnost Deltafina vyzradila podání své žádosti o ochranu před pokutami, a to ještě před 18. až 20. dubnem 2002, což bylo období, po jehož uplynutí byla Komise podle vlastních slov schopna provést šetření. Společnost Deltafina tvrdí, že Komisi sdělila – jak 28. února 2002 během telefonickém rozhovoru advokáta společnosti Universal s úředníkem Komise, jemuž byla věc přidělena, tak i na schůzce dne 14. března 2002 – své obavy z toho, že podání své žádosti o ochranu před pokutami nebude moci dlouho tajit. Navíc při slyšení dne 22. června 2004 uvedený úředník podle společnosti Deltafina potvrdil, že „připustil“, že k vyzrazení musí dojít a že „se v žádném případě nelze dohodnout na zachování mlčenlivosti“.

91 Zápis ze schůzky konané dne 14. března 2002, který vyhotovila sama Komise, jakož i poznámky advokáta společnosti Universal a advokátů společnosti Deltafina, kteří byli na schůzce přítomni, podle společnosti Deltafina dokazují, že úředníci Komise vzali na vědomí fakt, že společnost Deltafina nemůže zabránit vyzrazení své žádosti o ochranu před pokutami na schůzce sdružení APTI. Podle ní obsah telefonického rozhovoru ze dne 22. března 2002 mezi advokáty společnosti Deltafina a úředníkem, jemuž byla věc přidělena, potvrzuje, že Komise si byla plně vědoma toho, že společnost Deltafina brzy svou spolupráci vyzradí.

92 Ze zápisu ze schůzky konané dne 14. března 2002, který sepsala Komise, mimoto vyplývá, že úředník, kterému byla věc přidělena, prohlásil, že v případě vyzrazení žádosti o ochranu před pokutami „[bude] povinnost společnosti Deltafina co možná nejrychleji předložit Komisi důkazy ještě naléhavější“. Společnost Deltafina však uvádí, že tuto povinnost splnila, jak to podle ní vyplývá z bodů 389 až 397 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Podle svých slov tedy dodržela povinnost spolupráce, neboť poskytla dodatečné informace, jak o to útvary Komise žádaly na schůzce konané dne 14. března 2002, a toto těžší břemeno tedy akceptovala kvůli nemožnosti uchovat svou spolupráci v tajnosti. Podle společnosti Deltafina bylo navíc její vedení ve dnech 29. května a 11. července 2002 Komisí dlouze vyslýcháno. Společnost Deltafina uvádí, že ve skutečnosti převážná část důkazů převzatých v napadeném rozhodnutí pochází od ní. Společnost Deltafina tak podle vlastních slov zcela splnila požadavky Komise v rámci „druhé nejlepší možnosti“, kterou jí Komise nabídla. Společnost Deltafina uvádí, že když ji Komise požádala o poskytnutí dodatečných informací, zajistila tím, aby vyzrazení žádosti o ochranu před pokutami nenarušilo vyšetřování.

93 Důvod, proč společnost Deltafina Komisi neinformovala o vyzrazení své žádosti o ochranu před pokutami, podle ní spočívá v tom, že na schůzce dne 14. března 2002 Komisi upozornila na to, že fyzicky není možné, aby na blížící se schůzce sdružení APTI tuto žádost nevyzradila. Podle společnosti Deltafina tak úředníci Komise, jimž byla věc přidělena, velmi dobře věděli, že společnost Deltafina toto oznámení na této schůzce učiní.

94 Oba dokumenty týkající se schůzky sdružení APTI dne 4. dubna 2002, na jejichž základě společnost Dimon Italia obvinila společnost Deltafina z porušení povinnosti spolupráce, byly navíc již dlouho součástí spisu Komise, a to od šetření provedeného u společnosti Dimon Italia dne 18. dubna 2002, a Komise v nich nikdy nespatřila nic, co by se jí dalo vytknout.

95 Společnost Deltafina zatřetí tvrdí, že počáteční mylné pochopení jejího chování ze strany Komise mělo vliv na závěry učiněné v napadeném rozhodnutí. Tvrdí, že Komise v dodatku vycházela z předpokladu, že společnosti Deltafina, Dimon Italia a Transcatab společně zosnovaly svůj postup při podání žádostí o ochranu před pokutami. Toto konstatování podle ní vyplývá z bodů 57 a 60 dodatku. Podle společnosti Deltafina Komise v posledně uvedeném bodě mimo jiné kvalifikovala chování společnosti Deltafina jako „zjevně podvodné“. Ze spisu však podle společnosti Deltafina vyplývá, že Deltafina, Dimon Italia a Transcatab připravily své žádosti o ochranu před pokutami samostatně a bez vzájemné domluvy o tom, v jakém pořadí budou žádosti podány. Chování společnosti Deltafina tak podle ní bylo v souladu s oznámením o spolupráci z roku 2002.

96 Ačkoli obvinění vůči společnosti Deltafina obsažená v dodatku nebyla převzata v napadeném rozhodnutí, lze v něm podle společnosti Deltafina ještě nalézt jejich stopy, zejména v bodě 441 odůvodnění, kde Komise uvádí, že společnost Deltafina vyzradila podání žádosti „svým dvěma hlavním konkurentům“, jakož i v nadpisu za bodem 420 odůvodnění napadeného rozhodnutí („Prohlášení učiněná společností Deltafina dne 4. dubna 2002 vůči společnostem Dimon a Transcatab“).

97 V rámci třetího žalobního důvodu společnost Deltafina tvrdí, že napadené rozhodnutí je stiženo zjevně nesprávným posouzením, neboť Komise měla za to, že vyzrazení její žádosti o ochranu před pokutami ohrozilo vyšetřování. Podle společnosti Deltafina totiž toto vyzrazení nemohlo Komisí vedené vyšetřování nijak ohrozit na rozdíl od toho, co Komise tvrdí v bodě 433 odůvodnění napadeného rozhodnutí, neboť ostatním účastníkům kartelové dohody nemohla vyzradit nic, co již nevěděli.

98 Pokud jde konkrétně o společnosti Dimon Italia a Transcatab, skutečnost, že byly právním poradcem společnosti Universal informovány o tom, že společnost Deltafina podala žádost o ochranu před pokutami, měla pouze za následek rychlejší podání jejich žádostí o příznivé zacházení, které již beztak připravovaly. Spolupráce těchto dvou společností podle společnosti Deltafina vyšetřování neohrozila. Právě naopak, jejich spolupráce Komisi usnadnila její úsilí při vyšetřování. Podle společnosti Deltafina dále ze spisu vyplývá, že se Komise s těmito dvěma podniky dohodla na provedení šetření.

99 Podle společnosti Deltafina Komise sama v bodě 443 odůvodnění napadeného rozhodnutí přiznává, že „je nemožné určit, zda byla [její] šetření skutečně narušena“. Kromě toho skutečnost uvedená v tomtéž bodě odůvodnění napadeného rozhodnutí, a sice že šetření provedená v prostorách společnosti Trestina nebyla úspěšná, není podle společnosti Deltafina důsledkem prohlášení učiněného předsedou správní rady společnosti Deltafina, nýbrž je spíše výsledkem toho, že Komise sama svým chováním předem varovala celé italské odvětví o prováděných šetřeních. Podle společnosti Deltafina si mimoto Komise v případě společnosti Romana Tabacchi nestěžovala na to, že šetření nebylo úspěšné.

100 Na základě všech těchto úvah tedy společnost Deltafina navrhuje, aby Tribunál zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž jí ukládá povinnost zaplatit pokutu.

101 Komise navrhuje, aby byly první tři žalobní důvody společnosti Deltafina zamítnuty.

2. Závěry Tribunálu

102 Před zkoumáním jednotlivých argumentů společnosti Deltafina je třeba připomenout jejich právní rámec.

a) K programu shovívavosti

103 V rámci stíhání protiprávních jednání porušujících článek 81 ES zavedla Komise program shovívavosti, jehož smyslem je poskytnout příznivé zacházení podnikům, které s ní spolupracují při vyšetřování tajných kartelových dohod dotýkajících se Unie.

104 Tento program shovívavosti, který byl původně zaveden sdělením o spolupráci z roku 1996, byl následně rozšířen oznámením o spolupráci z roku 2002, které se použije na projednávanou věc, a později oznámením o spolupráci z roku 2006.

105 Z oznámení o spolupráci z roku 2002 vyplývá, že vytvoření programu shovívavosti nachází své opodstatnění v myšlence, že je v zájmu Unie poskytnout příznivé zacházení podnikům, které s Komisí spolupracují při vyšetřování tajných kartelových dohod týkajících se praktik, které představují nejzávažnější porušování článku 81 ES, tj. kartelových dohod, jejichž cílem je mimo jiné stanovování cen, produkčních či prodejních kvót, rozdělování trhů nebo také omezování dovozů či vývozů.

106 Komise má totiž za to, že zájmy spotřebitelů a občanů na zjištění a zakázání kartelů převažují nad zájmem na pokutování podniků, které Komisi umožní takové praktiky odhalit a potrestat (viz bod 4 oznámení o spolupráci z roku 2002, převzatý v bodě 3 oznámení o spolupráci z roku 2006).

107 Cílem programu shovívavosti je tedy vyšetřit praktiky, které představují nejzávažnější porušování článku 81 ES, potlačovat je a odrazovat od jejich páchání. Tento program se zakládá na jakési dohodě mezi Komisí a podniky, které se na uvedených protiprávních kartelových dohodách účastnily a které se rozhodnou s Komisí spolupracovat.

108 Tyto podniky totiž nabízejí aktivní a dobrovolnou spolupráci při vyšetřování, jež Komisi usnadňuje její úkol spočívající ve zjišťování a potlačování protiprávních jednání porušujících pravidla hospodářské soutěže (viz v tomto smyslu rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2007, BASF a UCB v. Komise, T‑101/05 a T‑111/05, Sb. rozh. s. II‑4949, bod 90 a citovaná judikatura). Za tuto spolupráci jim může být poskytnuto příznivé zacházení stran pokut, které by jim byly jinak uloženy, a to za předpokladu, že budou splňovat podmínky stanovené v oznámení o spolupráci.

109 Program shovívavosti stanovený oznámením o spolupráci z roku 2002 upravuje možnost, aby Komise poskytla jak plnou ochranu před pokutami podniku, který jako první začne spolupracovat při vyšetřování, tak i snížení pokuty podnikům, které začnou spolupracovat později. V prvně uvedeném případě se dotyčnému podniku poskytne celková výjimka ze zásady osobní odpovědnosti, podle níž platí, že pokud podnik poruší pravidla hospodářské soutěže, musí nést za toto protiprávní jednání odpovědnost (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 24. září 2009, Erste Group Bank a další v. Komise, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P a C‑137/07 P, Sb. rozh. s. I‑8681, bod 77). V ostatních případech se míra uplatnění této výjimky liší v závislosti na chronologickém pořadí, v němž byly žádosti o spolupráci podány, a na kvalitě spolupráce.

110 V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že z logiky programu shovívavosti vyplývá, že plná ochrana před pokutami může být poskytnuta pouze jednomu z účastníků kartelové dohody, neboť cílem je vytvořit uvnitř kartelových dohod ovzduší nejistoty, které má povzbuzovat k oznamování kartelových dohod Komisi. Tato nejistota vyplývá právě ze skutečnosti, že účastníci kartelové dohody vědí, že pouze jednomu z nich bude poskytnuta plná ochrana před pokutami, když nahlásí ostatní účastníky protiprávního jednání, čímž je vystaví riziku uložení pokut.

111 Z oznámení o spolupráci z roku 2002 vyplývá, že v rámci programu shovívavosti upraveného tímto oznámením, který byl co do své podstaty převzat v oznámení o spolupráci z roku 2006, se postup poskytování plné ochrany před pokutami určitému podniku člení do tří různých fází.

112 V rámci první fáze musí podnik, který má v zájmu s Komisí spolupracovat, Komisi kontaktovat a předložit jí důkazy o předpokládané kartelové dohodě dotýkající se hospodářské soutěže v Unii. Tyto důkazy musejí být takové, aby Komisi umožnily buď přijmout rozhodnutí o provedení šetření v případě upraveném v bodě 8 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002, nebo zjistit protiprávní jednání porušující článek 81 ES v případě upraveném v bodě 8 písm. b) oznámení o spolupráci z roku 2002.

113 V rámci druhé fáze, tj. po obdržení žádosti o ochranu před pokutami, Komise posoudí důkazy předložené na podporu této žádosti, aby ověřila, zda dotyčný podnik splňuje podmínky uvedené v bodě 8 písm. a) nebo případně v bodě 8 písm. b) oznámení o spolupráci z roku 2002. Pokud tento podnik jako první tyto podmínky splňuje, Komise mu písemně poskytne podmínečnou ochranu před pokutami (body 15 a 16 oznámení o spolupráci z roku 2002).

114 Poskytnutí podmínečné ochrany před pokutami tedy znamená udělení zvláštního procesního postavení v průběhu správního řízení ve prospěch podniku splňujícího podmínky stanovené v bodě 8 oznámení o spolupráci z roku 2002, čímž se zakládají určité právní účinky. Tuto podmínečnou ochranu však nelze v žádném případě stavět na roveň konečné ochraně před pokutami, která se poskytne až na konci správního řízení.

115 Poskytnutí podmínečné ochrany před pokutami konkrétně svědčí o tom, že dotyčný podnik jako první splnil podmínky uvedené v bodě 8 písm. a) nebo b) oznámení o spolupráci z roku 2002, takže dokud Komise nezaujme postoj k jeho žádosti, nebude zvažovat další žádosti o ochranu před pokutami (bod 18 oznámení o spolupráci z roku 2002), a dále dodává uvedenému podniku ujištění, že mu Komise poskytne ochranu před pokutami, pokud na konci správního řízení dospěje k závěru, že tento podnik splnil podmínky uvedené v bodě 11 písm. a) až c) oznámení o spolupráci z roku 2002.

116 V tomto ohledu je třeba uvést, že bod 11 písm. a) až c) oznámení o spolupráci z roku 2002 stanoví:

„Kromě podmínek uvedených v bodě 8 písm. a) a v odstavci [bodě] 9 nebo v bodě 8 písm. b) a v odstavci [bodě] 10 musejí být v každém případě splněny tyto kumulativní podmínky, aby vznikl nárok na ochranu před pokutou:

a) podnik plně, stále a pohotově spolupracuje v průběhu celého správního postupu a poskytuje Komisi veškeré důkazy, které jsou v jeho vlastnictví nebo které má k dispozici a které se vztahují k údajnému protiprávnímu jednání. Zejména je Společenství [Komisi] stále k dispozici a rychle reaguje na jakékoli požadavky, které mohou přispět ke zjištění dotyčných skutečností;

b) podnik ukončí svou účast v předpokládaném protiprávním jednání nejpozději v době, v níž předloží důkaz podle bodu 8 písm. a) nebo bodu 8 písm. b);

c) podnik neučinil kroky, kterými nutil ostatní podniky k účasti na protiprávním jednání.“

117 Konečně až v rámci třetí fáze, tj. na konci správního řízení, kdy Komise přijme konečné rozhodnutí, Komise v tomto rozhodnutí přizná podniku, jemuž byla poskytnuta podmínečná ochrana, ochranu před pokutami jako takovou, či nikoli. Právě v tomto okamžiku přestává procesní postavení vyplývající z podmínečné ochrany před pokutami vyvolávat své účinky. Konečná ochrana před pokutami se však poskytne pouze tehdy, pokud uvedený podnik splňuje v průběhu celého správního řízení až do přijetí konečného rozhodnutí všechny tři podmínky kumulativně stanovené v bodě 11 písm. a) až c) oznámení o spolupráci z roku 2002 (bod 19 tohoto oznámení).

118 Ze systému upraveného oznámením o spolupráci z roku 2002 tedy vyplývá, že podniku, který žádá o ochranu před pokutami, se do přijetí konečného rozhodnutí neposkytuje ochrana před pokutami jako taková, nýbrž se mu pouze přiznává procesní postavení, které se může na konci správního řízení přeměnit na ochranu před pokutami, jsou-li požadované podmínky splněny.

119 Společnost Deltafina se ve svých písemnostech a na jednání několikrát zmínila o údajném rozhodnutí Komise o tom, že jí „odnímá“ podmínečnou ochranu, která jí byla poskytnuta na základě oznámení o spolupráci z roku 2002.

120 V tomto ohledu je třeba uvést, že v projednávané věci společnost Deltafina podala svou žádost o ochranu před pokutami nebo o snížení pokuty dne 19. února 2002. Komise, která se domnívala, že společnost Deltafina splňuje podmínky stanovené v bodě 8 písm. b) oznámení o spolupráci z roku 2002, jí následně dne 6. března 2002 přiznala dopisem procesní postavení podmínečné ochrany. Konečně na konci správního řízení, kdy Komise dospěla k názoru, že společnost Deltafina nedodržela podmínku stanovenou v bodě 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002, se Komise rozhodla neposkytnout jí konečnou ochranu před pokutami.

121 Z toho vyplývá, že napadeným rozhodnutím nedošlo, jak tvrdí společnost Deltafina, k „odnětí“ podmínečné ochrany, protože odpovídající procesní postavení přestalo vyvolávat své účinky v okamžiku, kdy Komise přijala konečné rozhodnutí. V tomto rozhodnutí tedy Komise „neodňala“ podmínečnou ochranu, nýbrž rozhodla, že společnosti Deltafina konečnou ochranu před pokutami neposkytne.

122 Jelikož nedošlo k žádnému „odnětí“ podmínečné ochrany, je třeba argumenty společnosti Deltafina vykládat tak, že se týkají rozhodnutí Komise, kterým jí neposkytla konečnou ochranu před pokutami.

b) K rozsahu povinnosti spolupráce

123 Vzhledem k tomu, že společnost Deltafina namítá hlavně protiprávnost napadeného rozhodnutí spočívající v tom, že se Komise rozhodla neposkytnout jí konečnou ochranu před pokutami z důvodu porušení povinnosti spolupráce stanovené v bodě 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002, je třeba nejprve vyjasnit rozsah této povinnosti.

124 Ze samotného znění bodu 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002 (viz bod 116 výše), a zejména z kvalifikace požadované spolupráce jako „plné, stálé a pohotové“, vyplývá, že povinnost spolupráce ze strany podniku, který žádá o ochranu před pokutami, je velmi obecnou povinností, jejíž obrysy nejsou přesně vymezeny a jejíž přesný rozsah lze chápat pouze v jejím kontextu, tj. v rámci programu shovívavosti.

125 Z úvah uvedených v bodě 103 a následujících výše vyplývá, že poskytnutí plné ochrany před pokutami je výjimkou ze zásady osobní odpovědnosti podniku za porušení pravidel hospodářské soutěže, která je odůvodněna svým cílem, tj. podporou k odhalování, vyšetřování a potlačování praktik, které představují nejzávažnější omezování hospodářské soutěže, a k odrazování od jejich páchání. Za těchto podmínek je tedy logické požadovat, aby podnik, který žádá o ochranu před pokutami, výměnou za poskytnutí plné ochrany před pokutami za protiprávní jednání, kterého se dopustil, s Komisí při vyšetřování spolupracoval, s tím, že jeho spolupráce musí být v souladu s oznámením o spolupráci z roku 2002 „plná, stálá a pohotová“.

126 Z kvalifikace spolupráce jako „plné“ vyplývá, že spolupráce žadatele o ochranu s Komisí musí být úplná, absolutní a bezvýhradná, aby mu ochrana mohla být poskytnuta. Kvalifikace spolupráce jako „stálé“ a „pohotové“ znamená, že tato spolupráce musí trvat po celé správní řízení a že musí být v zásadě okamžitá.

127 Z ustálené judikatury mimoto vyplývá, že snížení pokuty na základě oznámení o spolupráci lze odůvodnit jen tehdy, pokud lze mít v tomto ohledu za to, že poskytnuté informace a chování dotyčného podniku obecně svědčí o skutečné spolupráci z jeho strany (ohledně sdělení o spolupráci z roku 1996 viz rozsudky Soudního dvora ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Sb. rozh. s. I‑5425, bod 395; ze dne 29. června 2006, Komise v. SGL Carbon, C‑301/04 P, Sb. rozh. s. I‑5915, bod 68, a Erste Group Bank a další v. Komise, bod 109 výše, bod 281).

128 Jak vyplývá ze samotného pojmu „spolupráce“ tak, jak je stanoven v textu oznámení o spolupráci z roku 2002, snížení na základě uvedeného oznámení lze totiž přiznat pouze tehdy, pokud chování dotyčného podniku svědčí o takovém duchu spolupráce (ohledně sdělení o spolupráci z roku 1996 viz v tomto smyslu rozsudky Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 127 výše, bod 396, a Erste Group Bank a další v. Komise, bod 109 výše, bod 282).

129 Tato úvaha se tím spíše vztahuje na spolupráci nezbytnou k odůvodnění nároku na plnou ochranu před pokutami, neboť ochrana před pokutami představuje ještě příznivější zacházení než pouhé snížení pokuty.

130 Z výše uvedeného vyplývá, že pojem „plné, stálé a pohotové“ spolupráce, jež odůvodňuje poskytnutí plné ochrany před pokutami, znamená opravdovou a úplnou spolupráci vyznačující se skutečným duchem spolupráce.

131 V tomto ohledu je třeba připomenout, že Soudní dvůr již určil, že když určitý podnik předloží Komisi neúplné nebo nepřesné vylíčení skutkového stavu, nelze ve smyslu jeho judikatury považovat chování takového podniku za výraz ducha opravdové spolupráce (viz v tomto smyslu rozsudky Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 127 výše, bod 397; Komise v. SGL Carbon, bod 127 výše, bod 69, a Erste Group Bank a další v. Komise, bod 109 výše, bod 283).

132 Stejně tak podnik, který má zájem na poskytnutí plné ochrany před pokutami na základě své spolupráce při vyšetřování, nemůže opomenout Komisi informovat o rozhodných skutečnostech, o nichž se dozvěděl a které mohou, byť jen potenciálně, ovlivnit průběh správního řízení a účinnost vyšetřování vedeného Komisí. Opravdová a plná spolupráce tak předpokládá, že po celou dobu trvání správního řízení dotyčný podnik včas informuje Komisi o veškerých rozhodných okolnostech, jež mohou mít negativní vliv na zdárný průběh vyšetřování a na odhalení a účinné potlačení předmětné kartelové dohody. Tato oznamovací povinnost je o to větší, týká-li se taková okolnost vztahů mezi tímto podnikem a ostatními účastníky kartelové dohody, a to tím spíše když o případném vzniku takové okolnosti již předtím Komise s tímto podnikem výslovně jednala v rámci správního řízení.

133 Je také třeba uvést, že posouzení toho, zda je chování výrazem ducha opravdové spolupráce v souladu s požadavky uvedenými v bodech 124 až 132 výše, a zejména s judikaturou zmíněnou v bodech 127 a 128 výše, lze provést pouze na základě okolností, které tu byly v době, kdy k tomuto chování docházelo. S ohledem na „trvalou“ povahu požadované spolupráce, jež má trvat v průběhu celého řízení, totiž jakékoli chování odporující duchu opravdové spolupráce již samo o sobě stačí k tomu, aby zakládalo porušení povinnosti spolupráce. Žádné okolnosti nastalé poté, co k uvedenému chování došlo, tedy nemohou takové porušení odůvodnit.

134 Z toho plyne, že případné pozdější zjištění, že chování porušující povinnost spolupráce nevyvolalo negativní účinky, nelze použít k odůvodnění tohoto chování.

135 Ve světle těchto úvah je třeba posoudit rozhodné skutečnosti a argumenty předložené společností Deltafina.

c) K porušení povinnosti spolupráce společností Deltafina

136 V rámci svých prvních tří žalobních důvodů společnost Deltafina v podstatě tvrdí, že se Komise dopustila několika pochybení, když jí na konci správního řízení neposkytla ochranu před pokutami z důvodu, že porušila povinnost spolupráce stanovenou v bodě 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002.

137 V tomto ohledu je zaprvé prokázané, že dne 4. dubna 2002 na schůzce sdružení APTI předseda správní rady společnosti Deltafina učinil spontánní prohlášení, kterým přítomné informoval o tom, že společnost Deltafina podala Komisi v rámci programu shovívavosti žádost o ochranu před pokutami ohledně kartelových dohod mezi zpracovateli na trhu s tabákem v Itálii, a že tak společnost Deltafina začala s Komisí spolupracovat. Toto oznámení je podrobně popsáno samotným předsedou správní rady společnosti Deltafina v písemném prohlášení, které bylo doslovně převzato v bodě 426 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Z tohoto prohlášení vyplývá, že předseda správní rady společnosti Deltafina uvedl, že se sám rozhodl toto oznámení na schůzce dne 4. dubna 2002 učinit.

138 Společnost Deltafina nezpochybňuje skutečnost, která je zmíněna zejména v bodě 449 odůvodnění napadeného rozhodnutí, tj. že útvary Komise nikdy neinformovala o prohlášení, které její předseda správní rady učinil na schůzce sdružení APTI dne 4. dubna 2002, ačkoli se po vyzrazení těchto skutečností s útvary Komise několikrát setkala. Společnost Deltafina ve své žalobě tuto skutečnost dokonce výslovně potvrzuje.

139 Dále je prokázané, že se Komise o vyzrazení, k němuž došlo ze strany předsedy správní rady společnosti Deltafina, dozvěděla až poté, co ji o tom informovala společnost Dimon Italia při slyšení dne 22. června 2004, tedy více než dva roky po tomto vyzrazení (viz body 410, 422, 423 a 449 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

140 Zadruhé je také prokázané, že dne 2. dubna 2002 externí právní poradce společnosti Universal, která je mateřskou společností společnosti Deltafina, informoval externí právní poradce společností SCC a Dimon, které jsou mateřskými společnostmi společností Transcatab a Dimon Italia konkurujících společnosti Deltafina na italském trhu, že společnost Deltafina podala Komisi žádost o ochranu před pokutami ohledně kartelových dohod mezi zpracovateli na trhu s tabákem v Itálii. Tato okolnost, kterou společnost Deltafina nezpochybňuje, vyplývá z prohlášení učiněného externím právním poradcem společnosti Universal, které je převzato v bodě 455 odůvodnění napadeného rozhodnutí, a zejména z poslední věty tohoto prohlášení, kde výslovně uvádí, že „o tom dne 2. dubna 2002 [informoval] právní poradce ostatních účastníků“.

141 Společnost Deltafina nezpochybňuje skutečnost, že ačkoli se ona a společnost Universal s útvary Komise několikrát po tomto oznámení setkaly, o oznámení učiněném dne 2. dubna 2002 externím právním poradcem společnosti Universal informovaly Komisi až v únoru 2005 poté, co Komise zaslala dodatek (viz bod 454 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Společnost Deltafina ve své žalobě tuto skutečnost dokonce výslovně potvrzuje.

142 Komise se tedy o oznámení učiněném externím právním poradcem společnosti Universal dozvěděla až téměř tři roky poté, co bylo učiněno. Skutečnost, že Komise nebyla o tomto oznámení rychle informována, je výslovně zmíněna v bodě 459 in fine odůvodnění napadeného rozhodnutí.

143 Vzhledem k tomu, že společnost Deltafina podala žádost o ochranu před pokutami dne 19. února 2002 a Komise jí procesní postavení podmínečné ochrany přiznala dne 6. března 2002, však byla tato společnost povinna, aby jí na konci správního řízení mohla být poskytnuta konečná ochrana před pokutami, plně dodržovat povinnosti vyplývající z bodu 11 oznámení o spolupráci z roku 2002, zejména povinnost plné, stálé a pohotové spolupráce podle bodu 11 písm. a) tohoto oznámení.

144 Jak bylo připomenuto v bodech 127, 128 a 131 výše, z ustálené judikatury vyplývá, že podniku, který požádal o příznivé zacházení upravené oznámením o spolupráci z roku 2002, lze takové příznivé zacházení poskytnout pouze v případě, že chování tohoto podniku svědčí o duchu opravdové spolupráce. Mimoto, když určitý podnik předloží Komisi neúplné nebo nepřesné vylíčení skutkového stavu, nelze ve smyslu této judikatury považovat chování takového podniku za výraz ducha opravdové spolupráce.

145 V projednávané věci je prokázané, že společnost Deltafina neinformovala Komisi o okolnostech relevantních pro vyšetřování, a sice o tom, že na schůzce sdružení APTI konané dne 4. dubna 2002 její předseda správní rady vyzradil, že podala žádost o ochranu před pokutami, a že externí právní poradce její mateřské společnosti Universal učinil totéž před mateřskými společnostmi některých jejích konkurentů dne 2. dubna 2002. Rovněž je prokázané, že Komise o těchto okolnostech relevantních pro vyšetřování nevěděla po dobu více než dvou let.

146 Z napadeného rozhodnutí a ze spisu dále vyplývá, že otázka požadavku na zachování mlčenlivosti o podání žádosti o ochranu před pokutami, aby se nevzbudila pozornost konkurentů a aby vyšetřování neztratilo na účinnosti, byla mezi účastnicemi řízení výslovně projednána během jejich setkání v rámci programu shovívavosti, zejména na schůzce dne 14. března 2002 (viz body 8 a 47 až 49 výše a zápisy z této schůzky, které jsou zmíněny v bodech 413 až 415 odůvodnění napadeného rozhodnutí a které do spisu založila společnost Deltafina). Z těchto dokumentů konkrétně vyplývá, že Komise výslovně požádala společnost Deltafina, aby o žádosti o ochranu před pokutami zachovala mlčenlivost, neboť měla v úmyslu provést šetření. Společnost Deltafina tak byla srozuměna s tím, že případné vyzrazení žádosti o ochranu před pokutami se považuje za relevantní okolnost, jež může mít alespoň potenciálně vliv na zdárný průběh vyšetřování a na schopnost Komise předmětnou kartelovou dohodu konstatovat, vyšetřit a účinně potlačit.

147 Nelze ostatně popřít, že v daném okamžiku bylo případné vyzrazení žádosti o ochranu před pokutami vnímáno jak společností Deltafina, tak Komisí jako okolnost, jež může mít alespoň potenciálně negativní dopad na vyšetřování. To je potvrzeno tím, že sama společnost Deltafina považovala za nezbytné zachovávat o žádosti o ochranu před pokutami maximální mlčenlivost (viz bod 50 in fine výše), což ukazuje, že si byla vědoma možných negativních dopadů vyzrazení této informace, a dále tím, že sama tvrdí, že akceptovala těžší břemeno kvůli nemožnosti uchovat svou spolupráci v tajnosti (viz bod 92 výše a bod 163 níže), což ukazuje, že byla srozuměna s tím, že vyzrazení této informace přestavuje problém, k jehož nápravě je třeba nutně nalézt řešení. Společnost Deltafina tedy nemůže tvrdit, že nevěděla, že zachování mlčenlivosti o žádosti o ochranu před pokutami bylo považováno za významný faktor k zajištění úspěchu vyšetřování.

148 Za těchto okolností je nutné konstatovat, že chování svědčící o duchu opravdové spolupráce by vyžadovalo, aby společnost Deltafina rychle informovala Komisi o tom, že její žádost o ochranu před pokutami byla vyzrazena.

149 Jelikož však společnost Deltafina neinformovala Komisi o tom, že žádost o ochranu před pokutami byla ve dnech 2. a 4. dubna 2002 vyzrazena, ačkoli tyto skutečnosti mohly mít alespoň potenciálně vliv na zdárný průběh vyšetřování, nemůže společnost Deltafina tvrdit, že její chování svědčilo o opravdové spolupráci z její strany ve smyslu judikatury uvedené v bodech 127, 128 a 131 výše, a že tedy neporušila povinnost spolupráce vyplývající z bodu 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002, která jí jako žadatelce o ochranu před pokutami vznikla.

150 Konkrétní argumenty uplatněné společností Deltafina v rámci prvních tří žalobních důvodů nemohou tento závěr zpochybnit.

d) Ke konkrétním argumentům společnosti Deltafina, vycházejícím z pochybení, jimiž je napadené rozhodnutí stiženo, protože jí Komise neposkytla konečnou ochranu před pokutami

K argumentu vycházejícímu z toho, že Komise souhlasila s tím, aby společnost Deltafina na schůzce sdružení APTI vyzradila svou žádost o ochranu před pokutami

151 Nejprve je třeba zkoumat argument společnosti Deltafina uplatněný v rámci druhého žalobního důvodu, podle kterého Komise věděla, že společnost Deltafina na blížící se schůzce sdružení APTI vyzradí podání žádosti o ochranu před pokutami, a s touto skutečností souhlasila. V žalobě totiž společnost Deltafina tvrdí, že Komisi o tomto vyzrazení neinformovala, protože ji upozornila již dříve na schůzce dne 14. března 2002, že na schůzce sdružení APTI nemůže danou skutečnost nevyzradit. Útvary Komise tak byly podle společnosti Deltafina informovány o tom, že na této schůzce dané skutečnosti vyzradí.

– K údajnému předchozímu informování Komise

152 V tomto ohledu je třeba konstatovat, že ani z napadeného rozhodnutí ani z písemností založených ve spise nevyplývá, že by společnost Deltafina výslovně a jasně předem informovala Komisi o tom, že na blížící se schůzce sdružení APTI jeden z jejích zástupců spontánně vyzradí její žádost o ochranu před pokutami, jako to učinil předseda správní rady společnosti Deltafina dne 4. dubna 2002.

153 Ani v zápise ze schůzky konané dne 14. března 2002, vyhotoveném útvary Komise, ani v poznámkách pořízených jedním ze zástupců společnosti Universal na této schůzce tak není zmínka o tom, že v jejím průběhu společnost Deltafina výslovně upozornila Komisi, že dané skutečnosti vyzradí (viz body 413 až 415 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

154 Na této schůzce společnost Deltafina uvedla čtyři důvody, proč se domnívá, že nemůže po další měsíc uchovávat svou žádost o ochranu před pokutami v utajení, a jedním z těchto důvodů bylo blížící se konání schůzky sdružení APTI. Ze zápisu z této schůzky sepsaného samotným zástupcem společnosti Universal však vyplývá, že společnost Deltafina pouze zdůraznila své potíže se zachováním mlčenlivosti o své žádosti o ochranu před pokutami, protože pokud by se na blížící se schůzce sdružení APTI chovala jinak než na předchozích schůzkách, mohlo by to u jejích konkurentů vzbudit podezření o podání žádosti o ochranu před pokutami (viz zejména bod 415 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Při té příležitosti se společnost Deltafina naproti tomu nijak nezmínila o záměru svou žádost o ochranu před pokutami spontánně vyzradit.

155 V odpověď na otázku položenou Tribunálem na jednání mimoto společnost Deltafina sama v podstatě uznala, že na schůzce s útvary Komise dne 14. března 2002 tyto útvary výslovně neinformovala o tom, že na blížící se schůzce sdružení APTI svou žádost o ochranu před pokutami spontánně vyzradí.

156 Ze žádné písemnosti založené do spisu dále nevyplývá, že by společnost Deltafina kdykoli jindy předem a výslovně upozornila Komisi, že takové spontánní prohlášení učiní.

157 Zvláště se nelze ztotožnit s argumentem společnosti Deltafina, že o chystaném vyzrazení své žádosti o ochranu před pokutami Komisi informovala během telefonického rozhovoru mezi úředníkem, jemuž byla věc přidělena, a zástupci společnosti Deltafina dne 22. března 2002, tj. přibližně deset dní před vyzrazením, k němuž došlo dne 4. dubna 2002 (viz body 10 a 91 výše).

158 Ze shrnutí obsahu tohoto telefonického rozhovoru, pořízeného jedním z advokátů společnosti Deltafina pro interní použití, totiž vyplývá, že v jeho průběhu zástupci společnosti Deltafina „učinili narážku“ na to, že se blíží schůzka sdružení APTI, a že tedy míra utajení dosahuje svých mezí („tenuta confidenzialità era conseguentemente alla fine“). Je však třeba konstatovat, že taková „narážka“ není výslovnou, jasnou a předem poskytnutou informací o tom, že předseda správní rady společnosti Deltafina na blížící se schůzce sdružení APTI spontánně vyzradí žádost o ochranu před pokutami. Z toho, že úředník, jemuž byla věc přidělena, na tuto „narážku“ odpověděl, že „daná záležitost byla dostatečně projednána v Bruselu a že o ní nepanují nejasnosti“, tedy společnost Deltafina nemůže platně vyvozovat, že Komise souhlasila s tím, aby společnost Deltafina spontánně vyzradila svou žádost o ochranu před pokutami. Tento závěr je ostatně potvrzen shrnutím obsahu téhož telefonického rozhovoru, pořízeného Komisí pro interní použití, z nějž vyplývá pouze to, že během tohoto rozhovoru se jednání o možnosti uchovat žádost o ochranu před pokutami v tajnosti týkalo – stejně jako na schůzce dne 14. března 2002 – rizika, že ostatní účastníci kartelové dohody na blížící se schůzce sdružení APTI pochopí, že společnost Deltafina spolupracuje s Komisí.

159 Úředník, jemuž byla věc přidělena a který se účastnil jak schůzky dne 14. března 2002, tak telefonického rozhovoru dne 22. března 2002, navíc na jednání uvedl, že si nikdy neuvědomil, že by společnost Deltafina měla v úmyslu učinit na blížící se schůzce sdružení APTI spontánní prohlášení, a že kdyby Komise pochopila, že to společnost Deltafina měla v úmyslu, své svolení by nedala, což ostatně vyplývá z bodu 449 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Pokud jde o prohlášení téhož úředníka při slyšení dne 22. června 2004, zmíněné společností Deltafina (viz bod 90 výše), toto prohlášení rovněž tak nemůže její argument doložit. Z tohoto prohlášení totiž vůbec nevyplývá, jak tvrdí společnost Deltafina, že by uvedený úředník souhlasil s tím, že musí dojít ke spontánnímu vyzrazení žádosti o ochranu před pokutami.

160 Ve světle všech těchto úvah je třeba konstatovat, že se společnosti Deltafina nepodařilo prokázat, že řádně předem informovala Komisi o tom, že žádost o ochranu před pokutami spontánně vyzradí na schůzce sdružení APTI dne 4. dubna 2002. Z toho vyplývá, že jelikož Komise nevěděla o tom, že ze strany společnosti Deltafina k takovému spontánnímu vyzrazení dojde, nemohla s tím předem souhlasit nebo to předem dovolit. Argument společnosti Deltafina vycházející z toho, že Komise věděla, že na schůzce sdružení APTI dne 4. dubna 2002 svou žádost o ochranu před pokutami vyzradí, proto musí být odmítnut.

161 Společnost Deltafina však ještě uvádí, že oba dokumenty týkající se schůzky sdružení APTI dne 4. dubna 2002, na které společnost Dimon Italia odkázala při slyšení dne 22. června 2004, aby Komisi upozornila na to, že společnost Deltafina svou žádost o ochranu před pokutami vyzradila, již byly ve spise založeny od okamžiku, kdy Komise provedla šetření v prostorách společnosti Dimon Italia.

162 V tomto ohledu je třeba konstatovat, že tyto dva dokumenty jsou pouhými rukou psanými, obtížně čitelnými poznámkami o prohlášeních učiněných na schůzce sdružení APTI dne 4. dubna 2002, ze kterých ale nelze vyčíst, kdo je jejich autorem. Společnost Deltafina tak nemůže Komisi vytýkat, že na základě těchto poznámek nezpozorovala, že na schůzce sdružení APTI dne 4. dubna 2002 její předseda správní rady vyzradil žádost o ochranu před pokutami. Tím, že Komise nezpozorovala, že existují dokumenty svědčící o takovém vyzrazení, každopádně nelze nijak omlouvat to, že nebyla informována, a nelze tak ani odůvodňovat chování, jež zakládalo porušení povinnosti spolupráce.

– K údajné dohodě o tom, že vyzrazení je nevyhnutelné

163 Společnost Deltafina tvrdí, že na schůzce dne 14. března 2002, na níž měla být určena „pravidla hry“, tj. podmínky její spolupráce, uzavřela s Komisí jakousi dohodu. Podle ní Komise v této dohodě souhlasila s tím, že s ohledem na ony čtyři okolnosti zmíněné v bodě 86 výše není možné, aby společnost Deltafina uchovala svou žádost o ochranu před pokutami v tajnosti, a že vyzrazení této informace je tedy nevyhnutelné. Výměnou za uznání nevyhnutelnosti tohoto vyzrazení pak společnost Deltafina podle svých slov akceptovala těžší břemeno, když se zavázala předložit důkazy co možná nejrychleji. Společnost Deltafina tvrdí, že tedy splnila svou povinnost spolupráce, neboť poskytla dodatečné informace, které Komise požadovala.

164 V tomto ohledu je třeba poukázat na skutečnost, že i když se připustí, že tvrzení společnosti Deltafina bylo prokázané, nemůže toto tvrzení vyvrátit závěr, že neinformováním Komise o vyzrazení žádosti o ochranu před pokutami porušila společnost Deltafina svou povinnost spolupráce, a Komise tak byla oprávněna jí konečnou ochranu před pokutami neposkytnout (viz bod 149 výše).

165 I kdyby se totiž připustilo, že Komise na schůzce dne 14. března 2002 souhlasila s tím, že kvůli okolnostem zmíněným v bodě 86 výše bylo nemožné, aby společnost Deltafina uchovala svou žádost o ochranu před pokutami v tajnosti, což ostatně Komise zpochybňuje, tato okolnost nemá vliv na zjištění, že v rámci chování svědčícího o duchu opravdové spolupráce měla společnost Deltafina Komisi urychleně informovat o tom, že došlo k vyzrazení žádosti o ochranu před pokutami (viz body 145 až 149 výše).

166 Totéž platí v případě, že by společnost Deltafina byla skutečně nucena svou žádost o ochranu před pokutami vyzradit z některého z důvodů, jež uvedla ve správním řízení, zejména v případě, že by se skutečně ocitla, jak sama tvrdí, v natolik „naléhavé“ situaci, že by bylo nezbytné tuto skutečnost vyzradit, a to na základě oprávněné obavy, aby neporušila svou povinnost ukončit protiprávní jednání stanovenou v bodě 11 písm. b) oznámení o spolupráci z roku 2002. Jako žadatelka o ochranu před pokutami společnost Deltafina každopádně podléhala povinnosti spolupráce, tak jak je vysvětlena v bodech 123 až 134 výše, podle níž měla Komisi o vyzrazení urychleně informovat.

167 Stejně tak i kdyby se prokázala skutečnost, na niž poukazuje společnost Deltafina, a sice že postupovala v souladu s „druhou nejlepší možností“, na níž se dohodla s Komisí, aby se pokusila negativní dopady vyzrazení zmírnit poskytnutím informací požadovaných Komisí, ani tato skutečnost by nemohla společnost Deltafina zprostit její povinnosti urychleně Komisi informovat o vyzrazení své žádosti o ochranu před pokutami.

168 Pokud jde o zmínku o programech shovívavosti v právu Spojených států amerických a ostatních zemí Unie, stačí uvést, že tato zmínka není relevantní, neboť přístup v unijním právu se nemůže řídit přístupem upraveným v těchto právních řádech (viz v tomto smyslu rozsudek Tribunálu ze dne 30. září 2003, Atlantic Container Line a další v. Komise, T‑191/98, T‑212/98 až T‑214/98, Recueil, s. II‑3275, bod 1407). Pokud jde konečně o argumenty, které společnost Deltafina vyvozuje z nového oznámení o spolupráci z roku 2006, stačí konstatovat, že se toto oznámení na skutkový základ projednávaného sporu nepoužije (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 17. června 2010, Lafarge v. Komise, C‑413/08 P, Sb. rozh. s. I-05361, bod 108).

K vědomosti o vyšetřování a k neexistenci dopadů na vyšetřování

169 V rámci svého prvního žalobního důvodu společnost Deltafina tvrdí, že rozhodnutí neposkytnout jí ochranu před pokutami vychází z pochybení, neboť se zakládá na mylném skutkovém předpokladu, že ostatní účastníci kartelové dohody o Komisí vedeném vyšetřování na italském trhu se surovým tabákem nevěděli. Ani tímto argumentem nelze zpochybnit závěr obsažený v bodě 149 výše, podle kterého společnost Deltafina porušila svou povinnost spolupráce stanovenou v bodě 11 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002. I kdyby se totiž prokázalo, že ostatní účastníci kartelové dohody o Komisí vedeném vyšetřování věděli, tato okolnost by nezprošťovala společnost Deltafina její povinnosti spolupráce, která jí ukládala urychleně Komisi informovat o obou případech vyzrazení žádosti o ochranu před pokutami zmíněných v bodech 137 a 140 výše. Závěr o porušení povinnosti spolupráce totiž nezávisí na tom, zda konkurenti společnosti Deltafina o vyšetřování věděli, či nikoli.

170 V rámci třetího žalobního důvodu společnost Deltafina tvrdí, že napadené rozhodnutí je stiženo zjevně nesprávným posouzením, jelikož Komise měla za to, že vyzrazení žádosti o ochranu před pokutami ohrozilo vyšetřování. Ani tento argument však nemůže zpochybnit závěr o porušení povinnosti spolupráce společností Deltafina. I kdyby totiž oba shora zmíněné případy vyzrazení neměly na vyšetřování žádný negativní dopad, což ostatně není prokázáno, tato okolnost by nemohla a posteriori odůvodňovat to, že společnost Deltafina Komisi o tomto vyzrazení neinformovala, ačkoli věděla, jak vyplývá z bodů 146 a 147 výše, že případné vyzrazení její žádosti o ochranu před pokutami se považuje za okolnost, jež může mít na vyšetřování negativní dopad, neboť o tom výslovně jednala s Komisí (viz body 133 a 134 výše).

171 Nakonec je třeba také odmítnout argument uplatněný v rámci prvního žalobního důvodu, vycházející z toho, že Komise podle společnosti Deltafina neprávem přehlížela rozdíl mezi bodem 8 písm. a) a bodem 8 písm. b) oznámení o spolupráci z roku 2002. Zaprvé totiž z uvedeného oznámení nijak nevyplývá, že – jak tvrdí společnost Deltafina – namátková šetření jsou nutná pouze v případě uvedeném v bodě 8 písm. a) oznámení o spolupráci z roku 2002 a že v případě uvedeném v tomtéž bodě písm. b) Komise není povinna taková šetření provádět. Zadruhé z judikatury vyplývá, že i když už má Komise k dispozici nepřímé, či dokonce přímé důkazy o existenci protiprávního jednání, jako je tomu v případě žádosti o ochranu před pokutami podle bodu 8 písm. b) oznámení o spolupráci z roku 2002, může oprávněně považovat za nutné nařídit další šetření, která jí umožní lépe vymezit protiprávní jednání, jeho délku trvání nebo okruh zúčastněných podniků (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 22. října 2002, Roq