ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
160

Pokud jde o studie na rybách, z nichž vychází jak podpůrný dokument, tak dokumentace DEHP, z vědecké zprávy Společného výzkumného střediska Komise (JRC) z roku 2008 s názvem „European Union Risk Assessment Report“ podle žalobkyně vyplývá, že „není možné s konečnou platností určit, zda je látka DEHP endokrinním disruptorem ve vztahu k rybám“. V případě devíti studií vypracovaných po roce 2008, které se týkají vlivu látky DEHP na ryby, se jedná pouze o „non-guideline stud[ies]“, tedy o studie, které nebyly provedeny dle standardů Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD). Tyto studie přitom musí být podle žalobkyně hodnoceny na základě mezinárodně uznávané metodologie nazývané „Klimischova stupnice“ [Klimisch H. J., Andreae M. a Tillmann U., „A Systematic Approach for Evaluating the Quality of Experimental Toxicological and Ecotoxicological Data“, Regulatory Toxicology and Pharmacology, 1997, díl 25, s. 1 až 5). Ačkoli je v rámci Klimischovy stupnice přiznáváno „non-guideline“ studiím hodnocení 3, tj. studie „nespolehlivé“ (Klimischovo skóre 3), v podpůrném dokumentu je shora uvedeným studiím v rozporu s Klimischovou stupnicí přiřazen stupeň hodnocení 2, tj. studie „spolehlivé s určitými omezeními“ (Klimischovo skóre 2). Žalobkyně uvádí, že sám předkladatel podpůrného dokumentu zpochybňuje spolehlivost studií Carnevali et al. (2010) a Corradetti et al. (2013), když je označuje za studie „v zásadě nespolehlivé“ („Klimischovo skóre 2/4“). V některých ze studií, na něž odkazuje podpůrný dokument, nebyl podle žalobkyně škodlivý endokrinní vliv DEHP vůbec prokázán. Tak tomu je konkrétně v případě studií Zanotelli et al. (2010), Wang et al. (2013) či Uhren-Webster et al. (2010). Žalobkyně mimoto uvádí, že výsledky studie Zanotelli et al. (2010), podle které by „zpomalení růstu“ (reduction in growth) u ryb po působení látky DEHP mohlo být považováno za projev „endokrinního mechanismu účinku“ této látky, ale nikoliv za důkaz jejího „nepříznivého účinku“, zpochybňují jiné odborné studie, mimo jiné studie Norman et al. (2007).
16

V tomto ohledu tvrdí, že žalobkyně nezpochybňuje napadené rozhodnutí potud, že jí odpírá přístup ke sporným dokumentům, ale omezuje se na zpochybnění její pravomoci přijmout toto rozhodnutí. Odepření přístupu jako takové tedy nepředstavuje akt nepříznivý pro žalobkyni a případné zrušení napadeného rozhodnutí na ně nebude mít vliv. Podle Komise, pokud by Tribunál dospěl k závěru, že neměla pravomoc přezkoumat v plném rozsahu žádost, kterou jí postoupily polské orgány, nezměnilo by se právní postavení žalobkyně, neboť zrušením napadeného rozhodnutí by jí nebyl umožněn přístup ke sporným dokumentům a polským orgánům by nevznikla povinnost tyto dokumenty zveřejnit.
5

V rámci postupu konzultace podle čl. 4 odst. 4 a 5 nařízení č. 1049/2001 informovala Francouzská republika elektronickou poštou ze dne 19. prosince 2014 a 13. a 14. ledna 2015 Komisi, že nesouhlasí se zpřístupněním odpovědi francouzské vlády ze dne 11. března 2014 na žádost o doplňující informace Komise a odpovědi francouzské vlády ze dne 17. června 2014 na podrobná stanoviska rakouské vlády a Komise, uvedených ve druhé a páté odrážce bodu 3 výše (dále jen „sporné dokumenty“), a to na základě výjimky stanovené v čl. 4 odst. 2 druhé odrážce nařízení č. 1049/2001 týkající se ochrany soudního řízení. Podle francouzských orgánů by jejich zpřístupnění vedlo k porušení ochrany případného budoucího soudního řízení o nesplnění povinnosti podle článku 258 SFEU, jež by mohlo být proti Francouzské republice zahájeno navzdory tomu, že dodržela postup stanovený ve směrnici 98/34. Podle francouzských orgánů totiž existuje nebezpečí, že bude zahájeno řízení o nesplnění povinnosti, neboť Komise vydala podrobné stanovisko, v němž poukazovala na možný nesoulad návrhu francouzského zákona s právem Evropské unie. Aby nebyla ohrožena rovnost zbraní mezi Francouzskou republikou a Komisí v případném sporu, požádala tedy Francouzská republika o to, aby byl zachován důvěrný charakter korespondence s Komisí.
37

V projednávaném případě druhé napadené rozhodnutí nepříznivě zasáhlo do právního postavení žalobkyň v okamžiku podání žaloby, jelikož v uvedeném rozhodnutí agentura odmítla jejich nabídku pro položku 2 a zadala odpovídající zakázku třem jiným uchazečům. Zrušení tohoto rozhodnutí by vedlo k tomu, že by agentura v zásadě musela opětovně posoudit nabídku žalobkyň, což by jim mohlo přinést prospěch, jelikož nelze zejména vyloučit, že na základě nového posouzení by zakázka v rámci položky 2 mohla být žalobkyním zadána. Kromě toho, zrušení tohoto rozhodnutí by mohlo přimět agenturu k tomu, aby v budoucnu provedla vhodné změny týkající se zadávacích řízení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. května 2014, European Dynamics Luxembourg v. ECB, T‑553/11, nezveřejněný, EU:T:2014:275, bod 95 a citovaná judikatura). Žalobkyně měly tedy právní zájem na podání žaloby proti druhému napadenému rozhodnutí v okamžiku podání žaloby a tato žaloba tedy je přípustná.
87

Pokud by totiž unijní soud uznal svou pravomoc rozhodovat o neplatnosti aktů spadajících do rámce čistě smluvních vztahů, nejen by mohl být článek 272 SFEU, na jehož základě lze založit pravomoc unijního soudu rozhodčí doložkou, zbaven svého smyslu, ale navíc v případech, kdy by smlouva takovou doložku neobsahovala, by pravomoc unijního soudu mohla být rozšířena nad rámec vymezený článkem 274 SFEU, který přiznává vnitrostátním soudům obecnou pravomoc k rozhodování sporů, v nichž je Unie stranou (viz rozsudek ze dne 9. září 2015, Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro v. Komise, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, bod 19 a citovaná judikatura).
39

Je třeba připomenout, že povinnost odůvodnit akt nepříznivě zasahující do něčího právního postavení, jak je stanovena v čl. 296 druhém pododstavci SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), má za cíl poskytnout dotyčné osobě dostatečné informace pro zjištění, zda je akt opodstatněný, nebo zda je případně stižen vadou, která umožňuje napadnout jeho platnost před unijním soudem, a také umožnit unijnímu soudu přezkoumat legalitu tohoto aktu. Takto stanovená povinnost odůvodnění představuje základní zásadu unijního práva, od které se lze odchýlit jen z naléhavých důvodů. Odůvodnění tudíž musí být dotyčné osobě v zásadě sděleno současně s aktem, který nepříznivě zasahuje do jejího právního postavení, přičemž jeho neexistence nemůže být zhojena skutečností, že se dotyčná osoba dozví důvody aktu v průběhu řízení před unijním soudem (viz rozsudek ze dne 5. listopadu 2014, Mayaleh v. Rada, T‑307/12 a T‑408/13, EU:T:2014:926, bod 85 a citovaná judikatura).
4

Společnost Ball Europe v části úředního formuláře přihlášky k zápisu, která byla stanovena pro popis (průmyslového) vzoru, jehož zápis byl požadován, uvedla následující text v angličtině: „Group of cans for drink, all having a sleek but high appearance with reduced neck, preferably made of thin sheet metal, especially for filling volumes of 250 ml, 300 ml or 330 ml, respectively.“ (Skupina nápojových plechovek, které mají elegantně prostý, avšak vysoký vzhled s úzkým hrdlem, které jsou přednostně vyráběny z tenkého kovového plechu, zvláště pro příslušné objemy 250 ml, 300 ml nebo 330 ml.)
18

Z ustanovení uvedených v bodech 16 a 17 výše vyplývá, že v rámci jednacího řízení bez předchozího uveřejnění oznámení o zahájení zadávacího řízení disponuje dotyčný veřejný zadavatel širokou posuzovací pravomocí ohledně skutečností, které zohlední při rozhodnutí zadat či nezadat veřejnou zakázku na nemovitosti, o kterou se jedná, jakož i ohledně výběru úspěšného uchazeče či uchazečů, jelikož taková zakázka se nemusí nezbytně zadávat formou co nejširší veřejné soutěže mezi zainteresovanými subjekty (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. května 2007, Citymo v. Komise, T‑271/04, EU:T:2007:128, bod 111). To platí a fortiori i ve fázi průzkumu místního trhu, která předchází vlastní fázi vyjednání zakázky. V této fázi je v zásadě cílem veřejného zadavatele připravit co nejlépe případné vyjednání dané veřejné zakázky, a to při dodržení zásad připomenutých v bodě 16 výše, zejména pak zásad transparentnosti, rovného zacházení a zákazu diskriminace. Tato velmi široká posuzovací pravomoc je kromě toho přiznána veřejnému zadavateli i při volbě a posuzování kritérií výběru, jestliže je předběžně definoval v zadávací dokumentaci týkající se daného jednacího řízení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. května 2013, Kieffer Omnitec v. Komise, T‑288/11, nezveřejněný, EU:T:2013:228, bod 47 a citovaná judikatura).
87

Žalobkyně tvrdí, že v období od 4. března 2008, tj. dne zřízení bankovní záruky, do 2. srpna 2013, tj. dne zrušení této záruky, zaplatila náklady na bankovní záruku v celkové výši 1547000 eur. Tyto náklady byly způsobeny porušením zásady rovného zacházení. Kdyby Komise hned od počátku stanovila v rozhodnutí C(2007) 5791 výši pokuty na částku 103600000 eur, nebyla by totiž bankovní záruka vůbec nutná. Kromě toho v případě, že by tento argument nebyl přijat, měla by být v každém případě žalobkyni přiznána náhradu ve výši 1268935 eur, která odpovídá nákladům na bankovní záruku uhrazeným v období od 12. února 2010, kdy měl být vyhlášen rozsudek Tribunálu ve věci T‑82/08, do 2. srpna 2013, dne zrušení záruky.
11

Podle odvolacího senátu starší ochranná známka požívá v Unii dobrého jména pro vína. Odvolací senát, který zohlednil podobnost kolidujících označení, rozlišovací způsobilost a dobré jméno starší ochranné známky, jakož i totožnost výrobků, kterých se týkají kolidující ochranné známky, měl za to, že pokud jde o podstatnou část relevantních spotřebitelů, a to spotřebitele hovořící španělským, italským, francouzským a portugalským jazykem, mezi kolidujícími označeními existuje spojitost. Odvolací senát měl za to, že existuje nebezpečí rozmělnění, to znamená nebezpečí, že by užívání přihlašované ochranné známky bylo na újmu rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky bez řádného důvodu ve smyslu čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009. Odvolací senát dospěl k závěru, že dodržení podmínek stanovených v čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009, pokud jde o spotřebitele hovořící španělským, italským, francouzským a portugalským jazykem, stačí k tomu, aby bylo námitkám vyhověno.
57

Dále na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, skutečnost, že Komise konstatovala, že by šetření, jak je požadováno v žalobě, bylo velmi rozsáhlé, kdyby muselo být zahájeno, nebyla sama o sobě rozhodujícím kritériem, které by ji nutilo takové šetření zahájit. To platí, i pokud jde o okolnost, že jednání uvedená ve stížnosti byla údajně provedena v několika členských státech.
36

Je třeba konstatovat, že žalobkyně navrhuje výklad čl. 70 odst. 1 nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu s ohledem na požadavek nezbytnosti přímého obezřetnostního dohledu ze strany ECB, který vychází ze zásady proporcionality, či dokonce ze zásady subsidiarity, zakotvených v článku 5 SEU. Z toho by plynulo, že ECB měla ověřit, zda obezřetnostní dohled ze strany německých orgánů může dosáhnout cílů základního nařízení. Tudíž v rozsahu, v němž by žalobkyně prokázala, že má slabý rizikový profil, by bylo cíle základního nařízení spočívajícího v ochraně finanční stability dostatečně dosaženo výkonem dohledu ze strany německých orgánů. To by v tomto pojetí odůvodnilo, aby žalobkyně byla přeřazena mezi „méně významné“ subjekty podle čl. 70 odst. 1 nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu.
49

Zaprvé, pokud jde o odkaz na vysokou kvalitu obsažený v bodě 25 napadeného rozhodnutí, odvolací senát totiž v podstatě upřesnil, s odkazem na internetovou verzi německého slovníku Duden, že německé slovo „Manufaktur“ označuje malý podnik, ve kterém jsou vysoce specializované výrobky vyráběny zcela nebo zčásti ručně, což vede k vysoké kvalitě (viz bod 40 výše). Žalobkyně přitom tuto definici vyňatou z uvedeného slovníku nezpochybňuje. Odvolací senát sice neupřesnil, že tato definice existovala k rozhodnému datu, je však třeba podotknout, že jak žalobkyně, tak vedlejší účastnice předložily výňatky z internetové verze německého slovníku Duden, které pocházely z roku 2012 a obsahovaly definici německého slova „Manufaktur“, jež se zcela shoduje s definicí použitou odvolacím senátem, se zmínkou slova „vysoká“. Z porovnání šestého a sedmého vydání tištěné verze německého slovníku Duden z let 2006 a 2011 navíc vyplývá, že odkaz na vysokou kvalitu byl doplněn do druhého z těchto vydání. S přihlédnutím k tomu – jak to učinil i EUIPO – že se význam slova postupem času vyvíjí a že nové vydání slovníku předpokládá určitou dobu na přípravu a vypracování, musí být tedy konstatováno, že k vývoji významu německého slova „Manufaktur“ nutně došlo dávno před rokem 2011.
8

V rámci opatření uvedených v bodě 7 výše zřídila Rada bezpečnosti v bodě 57 rezoluce 2127 (2013) Výbor pro sankce pro Středoafrickou republiku (dále jen „Výbor pro sankce“) a pověřila jej dohledem nad prováděním zmíněných opatření. Rada bezpečnosti rovněž vyzvala v bodě 59 této rezoluce generálního tajemníka Organizace spojených národů (OSN), aby ve spolupráci s Výborem pro sankce ustavil na počáteční období třinácti měsíců skupinu složenou z nejvýše pěti odborníků (dále jen „odborná skupina“), která bude pod vedením Výboru pro sankce vykonávat úkoly spočívající zejména v podpoře Výboru pro sankce při plnění jeho mandátu, a sice poskytováním informací. V bodě 59 písm. c) rezoluce 2127 (2013) se zejména uvádí, že odborná skupina „nejpozději do 5. března 2014 podá Radě [bezpečnosti] ve spolupráci s [V]ýborem [pro sankce] přehled o situaci a předá Radě do 5. července 2014 zprávu o činnosti a do 5. listopadu 2014 závěrečnou zprávu“.
173

K tomu je třeba podotknout, že kdyby výsostně politické rozhodnutí Rady spolupracovat s novými ukrajinskými orgány – které Rada považuje za hodné důvěry – a tím jim umožnit zejména navrácení potenciálně zneužitých státních prostředků „s cílem konsolidovat a podpořit právní stát“ na Ukrajině, bylo podmíněno tím, že ukrajinský stát musí bez ohledu na skutečnost, že je členským státem Rady Evropy a ratifikoval EÚLP, bezprostředně po změně režimu zaručit úroveň ochrany základních práv rovnocennou úrovni ochrany poskytované Unií a jejími členskými státy, bylo by tím v podstatě zasaženo do širokého prostoru pro uvážení, kterým Rada disponuje v souvislosti s definováním obecných kritérií vymezujících okruh osob, na které se mohou vztahovat omezující opatření, jejichž účelem je podporovat tyto nové orgány (viz výše bod 136).
9

Žalobkyně připojila k formuláři tabulku F.2 se všemi nákupy dílů, které provedla v období od 1. září 2013 do 31. srpna 2014 (dále jen „sledované období“). V této tabulce žalobkyně označila jako své dodavatele pět společností, a to společnosti Creative Cycles Pvt Ltd, Great Cycles Pvt Ltd, Continental Cycles Pvt Ltd, Kelani Cycles Pvt Ltd a Flying Horse Pvt Ltd. I když je v tomto ohledu pravda, jak tvrdí Komise, že žalobkyně ponechala v této tabulce nevyplněný sloupec „propojené nebo nepropojené“, který umožňuje prokázat případné vazby s jejími dodavateli, je třeba nicméně uvést, že žalobkyně zmínila existenci vazeb mezi ní a společností Great Cycles, když na straně 11 formuláře uvedla, že jejím vlastníkem a vlastníkem společnosti Great Cycles je jedna a tatáž osoba.
46

Jak totiž bylo uvedeno v bodě 40 výše, není to Rada, ale příslušné tuniské orgány, které musí ověřit důkazy, na nichž se zakládá uvedené vyšetřování, a vyvodit z nich patřičné důsledky pro výsledek tohoto vyšetřování. V opačném případě by se mohlo stát, že by Rada musela učinit příliš brzké závěry stran opodstatněnosti uvedeného vyšetřování, které by se mohly lišit od závěrů učiněných tuniskými orgány. Taková situace by mohla paradoxně vést k tomu, že v okamžiku, kdy by tyto orgány vynesly rozsudek nad dotyčnou osobu a uznaly ji případně odpovědnou za zpronevěření státních prostředků, by již její majetek nebyl v Evropské unii zmrazen a výnos z majetku, který tato osoba údajně zpronevěřila, by nemohl být vrácen. Užitečný účinek rozhodnutí 2011/72 by tedy zjevně nebyl zajištěn (v tomto smyslu obdobně viz rozsudky ze dne 14. dubna 2016, Ben Ali v. Rada, T‑200/14, nezveřejněný, EU:T:2016:216, bod 124, a ze dne 30. června 2016, Al Matri v. Rada, T‑545/13, nezveřejněný, EU:T:2016:376, bod 86).
15

Zadruhé, pokud jde o hospodářský rozměr významu označení, odvolací senát měl za to, že předložené důkazy prokazují, že firma basic byla předmětem „nepřetržitého užívání“ od roku 1999 do roku 2011, a tedy v době relevantní v projednávané věci, a to od 29. ledna 2007 do 26. září 2011 (body 24 a 32 napadeného rozhodnutí). Měl za to, že činnosti vykonávané vedlejší účastnicí pod touto firmou měly hospodářský dopad jak z pohledu konečného spotřebitele, tak z pohledu odborníků v oblasti maloobchodního prodeje (bod 34 napadeného rozhodnutí). Zejména uvedl, že vedlejší účastnice poskytla důkaz nejen o užívání obrazové verze výrazu „basic“, nebo tohoto výrazu ve spojení s výrazem „aktiengesellschaft“ nebo se sloganem „Bio für alle“, ale také o častém samostatném užívání výrazu „basic“. Dospěl k závěru, že bylo prokázáno, že vedlejší účastnice používala výraz „basic“ jako „obchodní ukazatel“ a že tento výraz byl takto vnímán ze strany relevantní veřejnosti. Tato veřejnost „[vnímala] rovněž označení [basic] v obrazové verzi nebo ve verzi zahrnující popisný pojem „aktiengesellschaft“ (který označuje právní formu společnosti) nebo slogan „Bio für alle“ („Bio pro všechny“) jako označení společnosti, když se toto označení užívá například na obalu reklamních prospektů“ (bod 38 napadeného rozhodnutí).
16

V tomto stádiu je třeba uvést, že žalobkyně jak před námitkovým oddělením, tak před odvolacím senátem navrhovala přerušit řízení až do okamžiku, kdy bude přijato rozhodnutí Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (obchodní soud č. 1 v Alicante). K tomuto soudu byla jakožto soudu pro ochranné známky Evropské unie podána vzájemná žaloba na neplatnost starších slovních ochranných známek Evropské unie TORO, zapsaných ve prospěch vedlejší účastnice pod č. 2844264 a č. 1722362. Tato vzájemná žaloba byla podána žalobkyní v návaznosti na žalobu podanou vedlejší účastnicí na prohlášení neplatnosti španělské slovní ochranné známky BADTORO, zapsané pod č. 2782026 k označení výrobků a služeb spadajících do tříd 25 a 35.
Pokud jde o třetí podmínku týkající se povinnosti hledat méně omezující alternativní řešení, je třeba konstatovat, že žalobkyně v e-mailu ze dne 5. prosince 2014 odmítla návrh Parlamentu zmíněný v bodě 93 výše a neuvedla, o které položky má přednostní zájem. Uvedla naopak, že pokud je jí známo, všechny požadované dokumenty existovaly v elektronické podobě v databázi Parlamentu a že jejich zveřejnění by nemělo způsobit příliš problémů, takže by ani nebylo třeba čekat do 31. ledna 2015. Pokud by dále Parlament potřeboval dva měsíce na každou položku, podle žalobkyně by to znamenalo, že by posouzení všech dokumentů zabralo asi tři roky, tj. dva měsíce na každou ze šestnácti položek, čímž by jí byla upřena její práva a rovněž by to zbavilo nařízení č. 1049/2001 užitečného účinku. Žalobkyně tedy setrvala na své žádosti o zpřístupnění všech výzev k podávání nabídek v plném rozsahu do 31. ledna 2015.
ECB se v podstatě domnívala, že případné oddělení bude mít pro žalobkyni tři různé typy důsledků. Zaprvé by to ovlivnilo její obchodní model. V tomto ohledu odkázala na zvýšení konkurenčního tlaku, kterému by žalobkyně musela čelit ze strany subjektů skupiny Crédit mutuel, a na pochybnosti ohledně možnosti používat značku Crédit mutuel v případě oddělení. Zadruhé by oddělení mohlo mít vliv na výpočet minimálních požadavků na kmenový kapitál „CET 1“ žalobkyně, jelikož by žalobkyně již nemohla využívat pokročilý přístup a musela by použít standardizovaný přístup, což by vedlo ke zvýšení jejích kapitálových potřeb. Zatřetí by takové oddělení mělo rovněž vliv na profil rizika likvidity žalobkyně, jelikož by ztratila výhodu mechanismu společných a nerozdílných závazků, který funguje v rámci skupiny Crédit mutuel. To by mohlo mít vliv na výsledky externího ratingu a následně i na náklady refinancování.
86

V každém případě žalobkyně nenapadla legalitu nařízení č. 668/2010 prostřednictvím žaloby na neplatnost (viz bod 3 výše), a proto musí prokázat v rámci projednávané žaloby na náhradu škody protiprávnost uvedeného omezujícího opatření jakožto podmínky, která by umožnila Tribunálu (pokud by byly splněny i ostatní podmínky odpovědnosti Unie, což prokázáno nebylo) uložit Radě povinnost k náhradě škody vzniklé žalobkyni (viz bod 29 výše). Odkaz žalobkyně v projednávané věci na rozsudek ze dne 7. prosince 2011, HTTS v. Rada (T‑562/10, EU:T:2011:716) (viz bod 67 výše), totiž neumožňuje dospět k závěru, že podmínka týkající se existence dostatečně závažného porušení práva je splněna, pokud jde o původní zařazení jména žalobkyně podle nařízení č. 668/2010; legalita tohoto aktu přitom musí naopak být při neexistenci žaloby na neplatnost předpokládána, dokud se neprokáže opak.
8

Rozhodnutím ze dne 2. prosince 2013 námitkové oddělení částečně vyhovělo námitkám na základě samotné starší obecně známé ochranné známky a přihlášku k zápisu zamítlo pro „magnetické záznamové nosiče, akustické disky“ náležející do třídy 9 a pro „zábavu; sportovní a kulturní činnosti“ náležející do třídy 41. Námitkové oddělení mělo za to, že doklady předložené žalobcem prokazují, že starší nezapsaná ochranná známka je obecně známá jako název hudební skupiny a byla nepřetržitě užívána v Unii, zejména ve Španělsku. Kromě toho mělo za to, že se kolidující ochranné známky vztahují na „zábavu“ náležející do třídy 41 a že „magnetické záznamové nosiče, akustické disky“ náležející do třídy 9, jakož i „sportovní a kulturní činnosti“ náležející do třídy 41, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka, jsou podobné službám, na které se vztahuje starší ochranná známka. S ohledem na totožnost kolidujících označení a totožnost nebo podobnost výše zmíněných výrobků a služeb dospělo tedy námitkové oddělení k závěru o nebezpečí záměny mezi ochrannými známkami pro tyto výrobky a služby.
100

V projednávané věci se žalobkyně zaprvé opírá o pokyny EUIPO, podle nichž platí: „když je přihlašována kombinace barev jako takových, grafické ztvárnění musí při podání přihlášky vymezit tyto barvy v prostoru za účelem určení rozsahu požadovaného práva (what you see is what you get – co vidíme, to dostaneme). Grafické ztvárnění musí jasně uvádět poměr a postavení jednotlivých barev, a musí tedy obsahovat systematické uspořádání, které přiřazuje dotčené barvy předem určeným a stálým způsobem“. Vyvozuje z toho, že praxe EUIPO předpokládala analýzu přihlášek ochranných známek tvořených barvou jako takovou na základě pravidla „co vidíme, to dostaneme“.
63

V tomto ohledu je zaprvé třeba podotknout, že v souladu s výše uvedeným čl. 56 odst. 2 přijal CPVO protokol ze dne 15. listopadu 2001s cílem vydat kontrolní obecné pokyny týkající se technického zkoušení a podmínek zápisu odrůd náležejících k druhům řepy Beta vulgaris L. ssp. Vulgaris var. altissima Döll. Podle bodu III 2, nadepsaného „Zkoumaný materiál“ (material to be examined), a bodu III 5, nadepsaného „Pojetí zkoušek a podmínky pěstování“ (trial designs and growing conditions), uvedeného protokolu musí být odrůdy, které jsou předmětem žádosti o odrůdové právo, a referenční odrůdy předmětem přímého srovnání při pěstování, jež se obvykle musí uskutečnit během nejméně dvou samostatných vegetačních období. V napadeném rozhodnutí odvolací senát ostatně sám zdůraznil význam dodržení tohoto požadavku, který je podle jeho znění nezbytným předpokladem k udělení odrůdového práva Společenství (viz bod 28 výše).