Článek 3 odst. 1 směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících [se] pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES ze dne 11. května 2005, musí být vykládán v tom smyslu, že sjednání pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorového vozidla je povinné, pokud je dotyčné vozidlo stále v členském státě zaregistrováno a je provozuschopné, ale je výlučně z rozhodnutí svého vlastníka, který již nemá v úmyslu je řídit, zaparkováno na soukromém pozemku.

Článek 3 odst. 1 první směrnice, jenž je velmi obecného znění, tedy členským státům ukládá povinnost zavést do svých vnitrostátních právních řádů obecnou povinnost pojištění vozidel (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. července 2013, Csonka a další, C‑409/11, EU:C:2013:512, bod 24). Každý členský stát tak musí zajistit, aby s výhradou odchylek stanovených v článku 4 této první směrnice každé vozidlo, které má obvyklé stanoviště na jeho území, bylo kryto smlouvou uzavřenou s pojišťovnou, která se minimálně do výše stanovené unijním právem zaručí za občanskoprávní odpovědnost z provozu uvedeného vozidla (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. července 2013, Csonka a další, C‑409/11, EU:C:2013:512, bod 28). Pojem „vozidlo“ je definován v čl. 1 bodu 1 první směrnice jako „jakékoli motorové vozidlo určené k pohybu po souši“. Tato definice se přitom nezabývá způsobem, jakým je nebo může být dotčené vozidlo používáno (rozsudky ze dne 4. září 2014, Vnuk, C‑162/13, EU:C:2014:2146, bod 38, a ze dne 28. listopadu 2017, Rodrigues de Andrade, C‑514/16, EU:C:2017:908, bod 29). Jak uvedl generální advokát v bodech 63 až 65 svého stanoviska, taková definice mluví ve prospěch objektivní koncepce pojmu „vozidlo“, který je nezávislý na úmyslu vlastníka vozidla nebo kohokoli jiného ho skutečně použít.

Je rovněž důležité zdůraznit, že na rozdíl zejména od věcí, ve kterých byly vydány rozsudky ze dne 4. září 2014, Vnuk (C‑162/13, EU:C:2014:2146), ze dne 28. listopadu 2017, Rodrigues de Andrade (C‑514/16, EU:C:2017:908), a ze dne 20. prosince 2017, Núñez Torreiro (C‑334/16, EU:C:2017:1007), v nichž byl Soudní dvůr v případě motorových vozidel, u nichž bylo sjednáno pojištění občanskoprávní odpovědnosti z jejich provozu, žádán, aby upřesnil případy použití pojištěného vozidla, na která se vztahuje takto sjednané pojistné krytí, se věc v původním řízení týká odlišné otázky rozsahu povinnosti sjednat takové pojištění, o které musí být z důvodů právní jistoty rozhodnuto předem, tzn. před případnou účastí dotyčného vozidla na nehodě. Jak uvedl generální advokát v bodě 34 svého stanoviska, rozsah povinné náhrady škody subjektem pro odškodnění uvedeným v čl. 1 odst. 4 druhé směrnice se tak kryje, pokud jde o škody způsobené zjištěným vozidlem, s rozsahem obecné pojistné povinnosti stanovené v čl. 3 odst. 1 první směrnice. Povinná náhrada škody tímto subjektem v takové situaci tedy nemůže být rozšířena na případy, kdy se na vozidlo, které se účastnilo nehody, nevztahovala pojistná povinnost.

(viz body 36–40, 46, 52, výrok 1)