Keywords

Summary



Keywords

1. Právo Společenství – Zásady – Právní jistota – Právní úprava Společenství – Požadavky jasnosti a přesnosti – Meze

2. Akty orgánů – Hierarchie norem – Přednost nařízení před pokyny nebo multisektorálním rámcem, které nemají základ ani ve Smlouvě, ani v aktu přijatém na jejím základě

(Článek 249 ES)

3. Podpory poskytované státy – Zákaz – Odchylky – Kategorie podpor definované nařízením, které mohou být považovány za slučitelné se společným trhem – Nařízení č. 70/2001 o podporách malým a středním podnikům – Nařízení č. 2204/2002 o podporách zaměstnanosti – Navzájem nezávislá nařízení sledující odlišné cíle

(Nařízení Komise č. 70/2001, čl.. 3 odst. 2, a č. 2204/2002, čl.. 3 odst. 1)

4. Podpory poskytované státy – Zákaz – Odchylky – Kategorie podpor definované nařízením, které mohou být považovány za slučitelné se společným trhem – Nařízení č. 2204/2002 o podporách zaměstnanosti – Výjimky stanovené v článcích 4, 5 a 6 uvedeného nařízení – Podmínky slučitelnosti, které jsou odlišné a navzájem nezávislé

(Nařízení Komise č. 2204/2002, články 4, 5 a 6)

5. Podpory poskytované státy – Zákaz – Odchylky – Kategorie podpor definované nařízením, které mohou být považovány za slučitelné se společným trhem – Zmocnění udělené Komisi nařízením č.994/98 – Dosah – Zmocnění, které se neomezuje na prostou kodifikaci dřívější praxe

(Nařízení Komise č. 994/98, článek 1)

6. Podpory poskytované státy – Zákaz – Odchylky – Kategorie podpor definované nařízením, které mohou být považovány za slučitelné se společným trhem – Zmocnění udělené Komisi nařízením č. 994/98 – Zmocnění, které nezahrnuje definování pojmu státní podpory

(Nařízení Rady č. 994/98)

7. Podpory poskytované státy – Zákaz – Odchylky – Kategorie podpor definované nařízením, které mohou být považovány za slučitelné se společným trhem – Nařízení č. 2204/2002 o podporách zaměstnanosti – Uvedení taxativního výčtu znevýhodněných pracovníků, na které se mohou vztahovat podpory na základě uvedeného nařízení – Porušení zásady proporcionality – Neexistence

(Nařízení Komise č. 2204/2002, čl. 2 písm. f) a článek 5)

8. Podpory poskytované státy – Zákaz – Odchylky – Kategorie podpor definované nařízením, které mohou být považovány za slučitelné se společným trhem – Stanovení podmínek slučitelnosti – Posuzovací pravomoc Komise – Soudní přezkum – Meze

(Nařízení Rady č. 994/98)

9. Podpory poskytované státy – Zákaz – Odchylky – Kategorie podpor definované nařízením, které mohou být považovány za slučitelné se společným trhem – Nařízení č. 2204/2002 o podporách zaměstnanosti – Stanovení podmínek slučitelnosti, které jsou přísnější, než ty, které používala Komise ve své dřívější praxi – Porušení zásady rovného zacházení – Neexistence

(Nařízení Komise č. 2204/2002)

10. Akty orgánů – Volba právního základu – Kritéria – Akt Společenství, který sleduje dvojí cíl nebo má dvojí obsahovou složku – Odkaz na hlavní nebo převažující cíl nebo obsahovou složku – Přijetí nařízení č. 2204/2002 na základě nařízení č. 994/98, které zmocňuje Komisi k přijetí nařízení prohlašujících určité kategorie státních podpor za slučitelné se společným trhem – Legalita i po vložení článku 137 ES Amsterodamskou smlouvou

(Smlouva ES, článek 94 (nyní článek 89 ES); Nařízení Rady č. 994/98)

Summary

1. Zásada právní jistoty je základní zásada práva Společenství, která vyžaduje zejména, aby právní úprava byla jasná a přesná tak, aby procesní subjekty mohly jednoznačně rozpoznat svá práva a povinnosti a postupovat podle toho.

Jelikož však každé právní normě je vlastní určitý stupeň nejistoty, pokud jde o její smysl a působnost, je třeba se v rámci žaloby, ve které členský stát zakládá své body žalobního důvodu týkající se legality nařízení z hlavní části na hypotetických situacích, omezit na posouzení, zda dotčený právní akt je stižen takovou nejasností, že tento členský stát nemůže s dostatečnou jistotou odstranit případné pochybnosti o působnosti nebo smyslu napadeného aktu.

(viz body 30–31)

2. Pokyny a multisektorální rámec přijaté Komisí v oblasti státních podpor nemají právní základ ani ve Smlouvě, ani v právním aktu přijatém na jejím základě, takže v případě překrývání s ustanoveními nařízení přijatého v téže oblasti mají přednost ustanovení tohoto nařízení, která jsou závazná a mají obecnou platnost na základě článku 249 ES.

(viz bod 33)

3. Nařízení č. 70/2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům a nařízení č. 2204/2002 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory zaměstnanosti jsou navzájem nezávislá a sledují odlišné cíle. Tak ani podmínky, které stanoví, ani jejich příslušné rozsahy působnosti se úplně neshodují. V tomto kontextu je jasné, s přihlédnutím k čl. 3 odst. 1 nařízení č. 2204/2002 a čl. 3 odst. 2 nařízení č. 70/2001, že režim podpor je slučitelný se společným trhem a je vyňat z oznamovací povinnosti, jestliže dodržuje buď rozsah působnosti a všechny podmínky nařízení č. 2204/2002, anebo rozsah působnosti a všechny podmínky nařízení č. 70/2001.

(viz bod 36)

4. Z obecné systematiky a cíle nařízení č. 2204/2002 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory zaměstnanosti vyplývá, že předměty výjimek, uvedených v článku 4, který upravuje podpory pro vytváření pracovních míst, v článku 5, který se týká podpor pro nábor znevýhodněných a zdravotně postižených pracovníků a v článku 6, který se týká trvalých podpor pro zaměstnávání zdravotně postižených pracovníků, jsou odlišné a že podmínky slučitelnosti, které jsou v nich uvedeny, jsou v zásadě navzájem nezávislé. Jakmile tedy podpora splňuje podmínky jednoho z těchto článků, je slučitelná se společným trhem bez ohledu na skutečnost, že by mohla rovněž splňovat podmínky dalšího z těchto článků.

(viz bod 46)

5. Nic ve znění článku 1 nařízení č. 994/98 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory nepotvrzuje, že Komise byla povinna stanovit kritéria slučitelnosti podpor se společným trhem v úplném souladu se svou dřívější praxí bez možnosti jejich úpravy. Toto ustanovení se totiž pouze omezuje na obecné uvedení, že nařízení o vynětí týkající se podpor zaměstnanosti musí upřesňovat prahy podpor a podmínky pro kumulaci podpor, aniž by byl v této souvislosti stanoven konkrétní obsah zmíněných kritérií. Zmocnění Radou prostřednictvím nařízení nemůže být vykládáno tak, že vybízí Komisi k tomu, aby se omezila na prostou kodifikaci své dřívější praxe a nevyužila své zkušenosti v oblasti státních podpor ke stanovení nových kritérií, byť přísnějších než kritéria stávající.

(viz body 52–53)

6. Rada svěřila nařízením č. 994/98 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory, Komisi pravomoc prohlásit, že určité kategorie podpor jsou slučitelné se společným trhem a nepodléhají oznamovací povinnosti. S ohledem na článek 87 ES se tedy Rada omezila na zmocnění Komise k provedení odstavce 3 zmíněného článku, který upravuje výjimky ze zásady neslučitelnosti podpor uvedených v odstavci 1. Naproti tomu Rada nesvěřila Komisi žádnou pravomoc k výkladu čl. 87 odst. 1 ES, který definuje pojem státní podpory. Komise tedy při přijetí nařízení č. 2204/2002 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory zaměstnanosti neměla pravomoc podat závaznou a obecnou definici pojmu státní podpory. Jednala tak v mezích své působnosti, a neporušila tedy obecné zásady právní jistoty, subsidiarity a proporcionality.

(viz bod 58)

7. Porušení zásady proporcionality aktem Společenství předpokládá, že tento akt ukládá právním subjektům povinnost, která přesahuje meze toho, co je přiměřené a nezbytné k dosažení cíle sledovaného tímto aktem. Nařízení č. 2204/2002 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory zaměstnanosti nepodmiňuje opatření ve prospěch pracovníků, na které se nevztahuje jím stanovená definice znevýhodněných pracovníků, žádnou novou povinností. Tím, že se o uvedených opatřeních nezmiňuje, zachovává pro ně oznamovací povinnost již uloženou čl. 88 odst. 3 ES. V důsledku toho Komise neporušila zásadu proporcionality tím, že v čl. 2 písm. f) nařízení č. 2204/2002 uvádí taxativní výčet kategorií znevýhodněných pracovníků, na které se mohou vztahovat podpory udělené na základě článku 5.

(viz body 61–62)

8. Komise má v oblasti státních podpor širokou posuzovací pravomoc, jejíž výkon zahrnuje hodnocení hospodářské a sociální povahy, která musejí být prováděna v kontextu Společenství. Tak tomu je zejména tehdy, když si Komise přeje uvést do souladu cíl zajištění nenarušené hospodářské soutěže na společném trhu a ostatní cíle Společenství, jako je podpora zaměstnanosti.

V případech, kdy Komise má tak významné volné uvážení, Soudní dvůr při kontrole legality výkonu tohoto uvážení nemůže nahradit posouzení příslušného orgánu svým vlastním posouzením v této otázce, ale musí se omezit na přezkum toho, zda posouzení příslušného orgánu není zjevně nesprávné nebo nepředstavuje zneužití pravomoci nebo zda dotčený orgán zjevně nepřekročil meze své posuzovací pravomoci.

(viz body 67–68)

9. Zásady rovného zacházení a nediskriminace vyžadují, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněno.

Nařízení č. 2204/2002 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory zaměstnanosti obsahuje nerovnost zacházení mezi poskytováním podpor v rámci režimů, které byly Komisí prohlášeny za slučitelné před vstupem nařízení v platnost a poskytováním podpor na základě režimů provedených v souladu s novými podmínkami slučitelnosti stanovenými ve zmíněném nařízení, které jsou v určitém směru přísnější než ty, které používala Komise ve své dřívější praxi. Takové zacházení je nicméně objektivně odůvodněno. Komise jednak nemůže být zbavena možnosti stanovit přísnější podmínky slučitelnosti, pokud to vyžaduje vývoj společného trhu a cíl nenarušené hospodářské soutěže. Dále pak nemůže jednostranně uvést existující režimy podpor do souladu s novými podmínkami slučitelnosti nařízení č. 2204/2002, nedodržujíc tak postup podle čl. 88 odst. 1 a 2 ES. Takový přístup by ve skutečnosti znamenal přiznat zmíněnému nařízení retroaktivní účinky. Tím by byly porušeny zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání dotčených osob.

(viz body 71–73)

10. V rámci systému pravomocí Společenství musí být volba právního základu aktu založena na objektivních faktorech, které mohou být předmětem soudní kontroly. Mezi takové faktory patří zejména cíl a obsah aktu. Pokud přezkum aktu Společenství prokáže, že tento akt sleduje dvojí cíl nebo že má dvojí obsahovou složku, a pokud je možné jeden nebo jednu z nich označit za hlavní nebo převažující, zatímco druhý nebo druhá je pouze vedlejší, akt musí být založen na jediném právním základě, a sice na základě, který je vyžadován hlavním nebo převažujícím cílem nebo obsahovou složkou.

Ačkoli nařízení č. 994/98 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory a nařízení č. 2204/2002 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory zaměstnanosti mají dopad na podporu zaměstnanosti, jejich hlavním cílem je vymezení podpor, které jsou slučitelné se společným trhem a jejich vynětí z oznamovací povinnosti. Tato nařízení tedy zejména provádějí čl. 87 odst. 3 ES, který stanoví, že některé podpory sledující cíle obecného zájmu mohou být považovány za slučitelné se společným trhem, jelikož jejich cíle odůvodňují narušení hospodářské soutěže.

Z výše uvedeného vyplývá, že Rada právoplatně přijala nařízení č. 994/98 na základě článku 94 Smlouvy o ES (nyní článek 89 ES) a že toto nařízení mohlo představovat právní základ nařízení 2204/2002 i po vložení čl. 137 odst. 3 ES, který Radě svěřuje přijímání opatření týkajících se finančních příspěvků na podporu zaměstnanosti, Amsterodamskou smlouvou.

(viz body 78–81)