STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

M. POIARESE MADURA

přednesené dne 25. května 2004 1( )

Věc C‑384/02

Anklagemyndigheden

proti

Knudu Grøngaardovi

a

Allanu Bangovi

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Københavns Byret (Dánsko)]

„Směrnice 89/592/EHS – Zákaz sdělení interních informací třetí osobě, s výjimkou běžného výkonu zaměstnání, povolání nebo funkce – Interní informace týkající se fúze dvou společností obchodovaných na burze – Člen představenstva jmenovaný zaměstnanci – Člen styčného výboru podniku vytvořeného mezi zaměstnaneckými odbory a společností“

1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce v projednávané věci se týká výkladu čl. 3 písm. a) směrnice Rady 89/592/EHS ze dne 13. listopadu 1989 o koordinaci předpisů o obchodování zasvěcených osob( ). Přesněji, otázka směřuje k určení, za jakých okolností a podmínek je zasvěcená osoba oprávněna sdělit interní informace třetí osobě „v rámci běžného výkonu jejího zaměstnání, povolání nebo funkce“.

I – Skutkové okolnosti, použitelné právo a otázky předložené k předběžnému rozhodnutí

2. Knud Grøngaard a A. Bang jsou trestně stíháni před Københavns Byret (Dánsko) za to, že sdělili interní informace.

3. Allan Bang je politicky zvoleným předsedou Finansforbundet, zaměstnaneckých odborů odvětví financí.

4. Knud Grøngaard byl v rozhodné době členem představenstva, jmenovaným zaměstnanci, společnosti RealDanmark, významné finanční instituce obchodované na burze. Současně Finansforbundet jmenoval p. Grøngaarda členem styčného výboru zřízeného smlouvou mezi RealDanmark a Finansforbundet. Knud Grøngaard je rovněž předsedou Kapitalkreds, jedné z 11 sekcí Finansforbundet.

5. Knud Grøngaard sdělil A. Bangovi interní informace ve dvou případech. Po mimořádné schůzi představenstva RealDanmark dne 22. srpna 2000 nejprve dne 23. srpna sdělil A. Bangovi podrobnosti o jednání o fúzi s Danske Bank, jinou finanční institucí obchodovanou na burze.

6. Allan Bang mezi 28. srpnem a 4. zářím 2000 konzultoval své dva místopředsedy, pí Madsen a pí Nielsen, jakož i p. Christensena, jednoho ze svých spolupracovníků v sekretariátu Finansforbundet, přičemž jim sdělil tytéž informace jako ty, které získal od K. Grøngaarda. Pan Christensen dne 31. srpna 2000 koupil akcie RealDanmark za částku přibližně 48 000 eur.

7. Dne 18. září 2000 představenstvo RealDanmark znovu jednalo o podrobnostech fúze. Tato otázka byla rovněž předmětem jednání mimořádné schůze styčného výboru dne 22. září 2000. Knud Grøngaard byl přítomen oběma jednáním. Dne 26. září 2000 se opět obrátil na A. Banga s cílem pomoci zaměstnancům čelit důsledkům fúze. Zmínili zejména stanovený časový harmonogram pro fúzi, jakož i předpokládaný vzrůst ceny akcií RealDanmark, ve výši mezi 60 a 70 %.

8. Allan Bang dne 27. září 2000 sdělil p. Larsenovi, vedoucímu sekretariátu Finansforbundet, a dne 28. září 2000 svému kolegovi p. Christensenovi informace týkající se zejména zamýšleného data oznámení fúze a předpokládaného poměru pro výměnu akcií. Pan Christensen dne 29. září 2000 koupil nové akcie RealDanmark za částku přibližně 214 000 eur.

9. Dne 2. října byla zveřejněna fúze mezi RealDanmark a Danske Bank. Po tomto oznámení vzrostla cena akcií RealDanmark o 65 %. Pan Christensen dne 2. a 3. října 2000 prodal své akcie RealDanmark s celkovým ziskem zhruba 180 000 eur. Později byl odsouzen k šesti měsícům odnětí svobody za obchodování zasvěcených osob.

10. A. Bang a K. Grøngaard jsou trestně stíháni za to, že sdělili interní informace v rozporu s čl. 36 odst. 1 lov om værdipapirhandel (zákon o obchodování s cennými papíry, dále jen „værdipapirhandelslov“). Podle čl. 94 odst. 1 bodu 1 uvedeného zákona jim za toto jednání může být uložena pokuta nebo trest odnětí svobody v délce nejvýše 18 měsíců. Uvedené ustanovení tvoří součást provedení směrnice do dánského práva. Směrnice byla provedena v článcích 34 až 39 a 93 až 96 værdipapirhandelslov. Článek 36 odst. 1 uvedeného zákona stanoví, že „[k]aždé osobě, která má interní informaci, je zakázáno ji sdělit( ) třetí osobě, pokud takové sdělení není provedeno v rámci běžného výkonu zaměstnání, povolání nebo funkce“. Uvedený zákaz sdělení informací se vztahuje na všechny zasvěcené osoby, tedy na kohokoli, kdo má interní informace. Naopak čl. 3 písm. a) směrnice zakazuje pouze primární zasvěcené osobě, aby „sdělila tyto informace jakékoliv třetí osobě, pokud takové sdělení není provedeno v rámci běžného výkonu jejího zaměstnání, povolání nebo funkce“.

11. Článek 1 odst. 1 směrnice stanoví, že interní informací se rozumí „nezveřejněná, přesná informace týkající se jednoho nebo více emitentů převoditelných cenných papírů nebo jednoho nebo více převoditelných cenných papírů, která by v případě jejího zveřejnění mohla významně ovlivnit cenu daného cenného papíru nebo cenných papírů“. Článek 2 odst. 1 směrnice popisuje primární zasvěcené osoby jako osoby, které získají interní informace „proto, že jsou členy správních, řídících nebo dozorčích orgánů, nebo z důvodu své účasti na základním kapitálu emitenta, nebo proto, že mají přístup k takovým informacím vzhledem k výkonu svého zaměstnání, povolání nebo funkce“.

12. Rozsah působnosti čl. 36 odst. 1 værdipapirhandelslov je tedy širší než rozsah působnosti čl. 3 písm. a) směrnice. Tato skutečnost je v souladu s článkem 6 směrnice, který umožňuje členským státům, aby přijaly přísnější předpisy než ty, které stanoví směrnice a zejména rozšířily působnost zákazu podle článku 3.

13. Za těchto okolností vnitrostátní soud položil Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

„1. Brání čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 tomu, aby osoba sdělila interní informace, pokud je získala jako člen představenstva, jmenovaný zaměstnanci, podniku, kterého se týkají interní informace, a sdělila je předsedovi profesního sdružení, které sdružuje zaměstnance, kteří tuto osobu jmenovali členem představenstva?

2. Brání čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 tomu, aby osoba sdělila interní informace, pokud je získala jako člen styčného výboru podniku a sdělila je předsedovi profesního sdružení, které tuto osobu jmenovalo členem styčného výboru?

3. Brání čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 tomu, aby předseda profesního sdružení sdělil interní informace, pokud je získal za okolností popsaných v první otázce, a sdělil je:

a) svým dvěma místopředsedům,

b) správnímu vedoucímu nejvyššího stupně sekretariátu organizace a

c) svým spolupracovníkům uvnitř sekretariátu organizace?

4. Brání čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 tomu, aby předseda profesního sdružení sdělil interní informace, pokud je obdržel za okolností popsaných v druhé otázce, a sdělil je:

a) svým dvěma místopředsedům,

b) správnímu vedoucímu nejvyššího stupně sekretariátu organizace a

c) svým spolupracovníkům uvnitř sekretariátu organizace?

5. Jaký vliv na odpověď na první čtyři otázky má skutečnost, že interní informace, které jsou sděleny, jsou:

a) informace o skutečnosti, že byla zahájena jednání o fúzi mezi dvěma společnostmi obchodovanými na burze,

b) informace týkající se dne fúze mezi dvěma společnostmi obchodovanými na burze nebo

c) informace týkající se výše vzrůstu ceny akcií společnosti obchodované na burze, která je očekávána z důvodu fúze společnosti s jinou společností obchodovanou na burze?“

14. Vyjádření předložili K. Grøngaard, A. Bang, dánská vláda a Komise. Při jednání konaném dne 24. března 2004 učinili doplňující vyjádření K. Grøngaard, A. Bang, dánská a švédská vláda a Komise.

II – Posouzení

15. Předmětem otázek položených vnitrostátním soudem je výklad čl. 3 písm. a) směrnice a, přesněji, rozsah „běžného výkonu […] zaměstnání, povolání nebo funkce“ zasvěcené osoby z hlediska možnosti sdělit interní informace. Tyto otázky je třeba posuzovat ve vztahu ke třem různým okolnostem.

16. Předmětem první otázky je, zda člen představenstva jmenovaný zaměstnanci může sdělit interní informace předsedovi profesního sdružení.

17. Druhá otázka se týká vztahu mezi členem styčného výboru podniku a předsedou sdružení, které zastupuje.

18. Třetí i čtvrtá otázka řeší problém, zda předseda profesního sdružení může sdělit informace některým členům takového sdružení. Tyto otázky je proto možné zkoumat společně.

19. Předmětem páté otázky je, zda má druh interních informací, které byly sděleny, význam z hlediska výkladu čl. 3 písm. a) směrnice. Posledně jmenovanou otázkou se budu zabývat v rámci posouzení legality sdělení informací za okolností první až čtvrté otázky.

20. Ačkoli předmětem projednávané věci je zejména dosah výjimky ze zákazu sdělit interní informace, v rámci argumentů přednesených před Soudním dvorem byla zmíněna i některá základní sociální práva na informace a na projednání se zaměstnanci. Právo zaměstnanců na informace a projednání může být v rozporu s požadavky souvisejícími se sdělením informací stanovenými směrnicí, jejichž cílem je nerušené fungování kapitálových trhů( ).

21. V rozsahu, ve kterém směrnice – a v tomto případě dánský zákon o obchodování zasvěcených osob – stanoví zákaz sdělení interních informací, jejichž součástí jsou informace týkající se plánovaných fúzí s možnými dopady na zaměstnance, mohou nastat případy, kdy by toto ustanovení bylo v rozporu s právem zaměstnanců na informace o událostech, které se mohou dotknout jejich postavení. To je způsobeno tím, že zákaz sdělit informace ukládá směrnice všem potenciálním investorům, bez ohledu na jejich konkrétní úlohu ve společnosti (tedy bez rozlišení mezi vedením a zaměstnanci). Cíle sledované oběma předpisy bude tedy nezbytné sladit i v případě, že nejsou navzájem v přímém rozporu.

22. Maje na paměti ochranu sociálních práv stanovených právem Společenství a předtím, než se zaměřím na otázky položené vnitrostátním soudem, vysvětlím nejprve smysl zákazu sdělení informací stanoveného směrnicí a až poté určím podmínky, za kterých mohou osoby využít výjimky ze zákazu sdělit informace podle čl. 3 písm. a) směrnice ve třech výše uvedených případech.

A – Smysl zákazu sdělení informací stanoveného směrnicí

23. Účastníci mají odlišné názory ohledně správného rozsahu působnosti čl. 3 písm. a) směrnice. Kurd Grøngaard a A. Bang uplatňují, že restriktivní výklad čl. 3 písm. a) směrnice by byl v rozporu se zásadou „nulla poena sine lege“ a článkem 7 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod( ).

24. Ačkoli souhlasím s tím, že použití zásady legality vyžaduje trestněprávní povaha věci, mám za to, že má jiný účinek, než tvrdí K. Grøngaard a A. Bang. Především je třeba připomenout, že podle článku 13 směrnice musí členské státy pouze stanovit sankce, které budou „dostatečné, aby podporovaly dodržování [jejích ustanovení]“. Sankce za porušení ustanovení směrnice tedy nemusí být nutně trestněprávní povahy, jakou má čl. 94 odst. 1 bod 1 værdipapirhandelslov. Výklad působnosti směrnice však nezávisí na povaze vnitrostátního řízení (občanskoprávní, trestní, správní), v jehož rámci má být výklad uplatněn( ). Zatímco Soudní dvůr se tedy omezí na výklad směrnice, vnitrostátnímu soudu přísluší „zajistit zachování zásady [legality] při výkladu vnitrostátního práva přijatého za účelem jejího provedení ve světle znění a účelu směrnice“( ). Zásada legality tedy sama o sobě nevyžaduje konkrétní výklad zákazu sdělení informací stanoveného v čl. 3 písm. a) směrnice.

25. Ostatní vyjádření předložená Soudnímu dvoru podporují restriktivní výklad výjimky ze zákazu sdělení informací, který je třeba podle mého názoru přijmout z níže uvedených důvodů.

26. Anklagemyndighed (generální prokuratura) ve svém vyjádření před vnitrostátním soudem, a Komise a dánská vláda před Soudním dvorem, předložily několik argumentů na podporu tohoto názoru. Zaprvé, restriktivní výklad podle Anklagemyndighed a dánské vlády podporuje doslovný výklad dotčeného ustanovení. Zadruhé, takový výklad je v souladu s účelem směrnice, kterým je zajistit rovné zacházení s investory a jejich ochranu proti nepatřičnému využívání interních informací. Zákaz sdělení informací plní preventivní funkci směřující k dosažení těchto cílů. Komise navíc upozorňuje, že čl. 3 písm. a) směrnice představuje výjimku z obecného pravidla, a je tedy nutno jej vykládat striktně.

27. Přesný smysl čl. 3 písm. a) je sice možné vyjasnit jen ve vztahu ke konkrétní věci, z hlediska posouzení jeho dosahu je však na místě zjistit účel uvedeného ustanovení v rámci směrnice. Hlavním cílem směrnice je zajistit nerušené fungování sekundárního trhu s převoditelnými cennými papíry( ). Za tímto účelem směrnice posiluje důvěru investorů( ). Taková důvěra závisí na tom, že všichni investoři mají stejné postavení( ). Z této zásady vyplývá, že všichni investoři by měli mít stejný přístup k informacím. Ve skutečnosti, rovný přístup k informacím o společnostech obchodovaných na burze a o cenných papírech zaručuje racionální tvorbu cen na trhu.

28. Stejného postavení investorů na kapitálových trzích lze dosáhnout dvěma způsoby. Na jedné straně se uplatňuje povinnost transparentnosti, která ukládá společnostem obchodovaným na burze, aby zveřejňovaly určitý objem relevantních informací, tak aby cena jejich akcií odpovídala reálné hodnotě společnosti( ). To umožňuje všem investorům, aby vyhodnotili cenu akcií s ohledem na skutečnou situaci dotčených společností. Na druhé straně, rovné postavení mezi investory zajišťuje i zákaz využití a sdělení interních informací stanovený ve směrnici( ).

29. V projednávané věci je dotčen pouze zákaz sdělení informací stanovený v čl. 3 písm. a) směrnice. Důvodem zákazu sdělení informací je skutečnost, že čím více osob zná interní informace, tím vyšší je riziko jejich využití a následné narušení integrity trhu. Zákaz sdělení informací je tedy nezbytným důsledkem zákazu využití interních informací a má preventivní význam. Je také na místě uvést, že takový zákaz je omezen na interní informace definované v článku 2 směrnice a trvá pouze do té doby, než se interní informace stanou veřejnými. Jakákoli výjimka z takového zákazu může narušit důvěru investorů v trh, a je tedy ji třeba vykládat striktně.

30. Ačkoli s přihlédnutím k cíli směrnice je patrně na místě vykládat jakoukoli výjimku ze zákazu stanoveného v čl. 3 písm. a) směrnice striktně, při doslovném výkladu má pojem „v rámci běžného výkonu jejího zaměstnání, povolání nebo funkce“ na první pohled neomezený dosah, neboť se jej může v zásadě dovolávat jakákoli zasvěcená osoba, bez ohledu na svou činnost. Podmínky, za kterých lze legálně sdělit interní informace je však třeba stanovit s ohledem na skutkové okolnosti věci.

31. Anklagemyndighed a dánská vláda uplatňují, že přípravné práce ke směrnici( ) obsahují výjimku ze zákazu sdělení informací pouze v případech, kdy je to nezbytné nebo vhodné.

32. K. Grøngaard a A. Bang však argumentují, že podle ustálené judikatury( ) přípravné práce nelze použít pro účely výkladu, pokud není znění takových prací zohledněno ve znění dotčeného ustanovení.

33. Je pravdou, že z přípravných prací nelze dovozovat žádné obecné pravidlo, neboť takové práce mohou pouze doplňovat doslovný význam dotčeného ustanovení. Je také možno doplnit, že v tomto případě nebyly přípravné práce zveřejněny, což svědčí proti jejich použití při výkladu směrnice. Slovo „běžné“ je třeba ve skutečnosti vykládat s ohledem na vnitrostátní okolnosti. Přípravné práce nicméně svědčí o tom, že je na místě použít restriktivní výklad výjimky ze zákazu sdělení informací( ).

34. Konečně je na místě uvést, že určení, jaké činnosti člena představenstva lze podřadit pod „běžný výkon zaměstnání, povolání nebo funkce“, bude do značné míry záviset na předpisech upravujících výkon a povahu takových funkcí v různých vnitrostátních právních úpravách. Vodítko, které může Soudní dvůr poskytnout vnitrostátnímu soudu při výkladu právní úpravy Společenství, je tedy třeba doplnit analýzou posledně uvedeného soudu relevantních vnitrostátních předpisů, které definují a upravují různé profesní činnosti, kde může dojít ke sdělení interních informací.

B – Sdělení interních informací členem představenstva jmenovaným zaměstnanci předsedovi profesního sdružení

35. V této souvislosti je třeba rozlišovat dva případy. V prvním případě žádá člen představenstva zvolený zaměstnanci odborníka o radu a ve druhém případě takový člen představenstva konzultuje posledně jmenovanou osobu jako své „zázemí“ (rozuměje tím buď akcionáře nebo zaměstnance společnosti).

1. Případ člena představenstva jmenovaného zaměstnanci, který žádá o radu předsedu profesního sdružení v postavení odborníka na sociální a průmyslové vztahy

36. Při posuzování případu člena představenstva jmenovaného zaměstnanci, který žádá o radu předsedu profesního sdružení v postavení odborníka na sociální a průmyslové vztahy( ), se budu zabývat třemi relevantními problémy: zaprvé, možnost konzultovat odborníka; zadruhé, zda lze předsedu profesního sdružení považovat za odborníka na sociální a průmyslové vztahy; a zatřetí, rozsah možného předání informací.

37. Pokud jde o první otázku, K. Grøngaard tvrdí, že ve svém postavení člena představenstva mohl legálně konzultovat obtížná rozhodnutí, která musel přijmout s ohledem na plánovanou fúzi, s předsedou profesního sdružení.

38. Komise a dánská vláda uznávají, že člen představenstva jmenovaný zaměstnanci může při výkonu své funkce ve společnosti konzultovat odborníka, trvají však na tom, že takovou radu je možno si vyžádat pouze v zájmu společnosti a jen tehdy, pokud je odborník vázán povinností mlčenlivosti. Při jednání dánská vláda argumentovala, že konzultace člena představenstva jmenovaného zaměstnanci s předsedou profesního sdružení bude v zájmu společnosti jen ve výjimečných případech.

39. Všichni účastníci tedy uznávají, že pokud člen představenstva žádá o odbornou radu, jedná v rámci běžného výkonu své funkce. Souhlasí také, že stejnou možnost má i člen představenstva společnosti jmenovaný zaměstnanci. To však členy představenstva neopravňuje, aby sdělili svým poradcům interní informace. Dále, jak uvádí Komise a dánská a švédská vláda, vzhledem k tomu, že právo společností je harmonizováno právem Společenství jen ve velmi malé míře, otázka, co je běžným výkonem funkce člena představenstva společnosti, musí být zodpovězena s ohledem na použitelné vnitrostátní předpisy. Právo Společenství však stanoví omezení pro výklad vnitrostátního práva.

40. Zaprvé a zcela zjevně musí vnitrostátní soud vykládat relevantní ustanovení vnitrostátního práva ve světle cílů směrnice, zejména s ohledem na skutečnost, že jakákoli výjimka ze zákazu sdělení informací může narušit důvěru v kapitálové trhy. To vyžaduje nalezení rovnováhy mezi možností člena představenstva vyžádat si kvalifikovanou radu k určité transakci a rizikem, že možné sdělení informací poruší zásadu rovnosti mezi investory.

41. Zachování zásady ochrany investorů vyžaduje, aby člen představenstva mohl sdělit interní informace jen v omezené míře, s ohledem na objektivní nezbytnost získání odborné rady, nutnost, aby dotčený odborník měl přístup k interním informacím, a konečně druh předávaných informací. Jinými slovy, člen představenstva může sdělit interní informace v rámci běžného výkonu své funkce pouze tehdy, pokud žádá o radu za účelem výkonu své funkce a sdělí takové informace pouze v rozsahu nezbytném pro získání relevantní odborné rady.

42. Zadruhé, výklad vnitrostátního soudu výjimky ze zákazu sdělení informací bude muset být v souladu se základními sociálními právy chráněnými právem Společenství. Jak totiž uvedla švédská vláda ve svém doplňujícím vyjádření před Soudním dvorem, směrnice nestanoví absolutní zákaz sdělení informací. Je tedy třeba přihlížet k jiným zájmům, než je nerušené fungování kapitálových trhů, jako jsou zájmy zaměstnanců. Zájmy zaměstnanců a zejména účinky, které může mít transakce na jejich pracovní poměr, budou tedy mít význam při posouzení, zda za účelem výkonu konkrétní funkce člena představenstva jmenovaného zaměstnanci může být nezbytné konzultovat odborníka na sociální a průmyslové vztahy.

43. Druhou otázkou, kterou je třeba si položit, je, zda může předseda profesního sdružení vystupovat jako odborník na sociální a průmyslové vztahy. Jinými slovy, skutečnost, že člen představenstva je oprávněn konzultovat odborníka na sociální a průmyslové vztahy, nepostačuje k tomu, aby byl K. Grøngaard oprávněn sdělit informace předsedovi svého profesního sdružení. Je třeba rovněž posoudit, zda posledně jmenovaný může být považován za odborníka na sociální a průmyslové vztahy a zda jako takový vystupoval. Lze totiž pochybovat, zda s ohledem na jeho hlavní úlohu chránit práva zaměstnanců je možné jej považovat za nezávislého odborníka. Při jednání se dánská vláda pokusila rozlišit mezi radou poskytnutou právníkem a radou poskytnutou předsedou profesního sdružení. Vymezení pojmu odborné konzultace by však mohlo vést k neodůvodněnému omezení práva člena představenstva konzultovat v rámci výkonu své funkce osobu, kterou on sám považuje za nejschopnější. Právo Společenství patrně v zásadě nebrání předsedovi profesního sdružení, aby vystupoval za určitých okolností jako odborník, nicméně je třeba ověřit, zda K. Grøngaard jednoduše nepředával informace jiné osobě za okolností, které nelze kvalifikovat jako „konzultace s odborníkem“.

44. Pokud K. Grøngaard skutečně jednal v rámci výkonu své funkce, když konzultoval s A. Bangem otázku dopadu fúze na zaměstnance RealDanmark, a pokud je možné považovat A. Banga za odborníka na sociální a průmyslové vztahy, je sdělení informací v zásadě legální. V takovém případě je třeba vymezit rozsah sdělení. V tomto bodě zastávají účastníci dva odlišné názory.

45. Anklagemyndighed, na straně jedné, má za to, že čím více může být dotčena hodnota akcií interními informacemi, tím méně často bude jakékoli sdělení takových informací spadat do rámce běžného výkonu zaměstnání dotčené osoby.

46. Knud Grøngaard, na straně druhé, tvrdí, že neexistuje žádná souvislost mezi druhem sdělovaných informací a možností sdělení informací v rámci běžného výkonu zaměstnání. Sdělení přesného časového harmonogramu plánované fúze nicméně odůvodňuje nutností vysvětlit, proč Finansforbundet musí vyčlenit prostředky na vytvoření pracovní skupiny pro fúzi. Dále argumentuje, že musel sdělit informace o předpokládaném poměru pro výměnu akcií, aby bylo možno posoudit konkurenční nabídku na koupi společnosti.

47. V této souvislosti systematika směrnice vyžaduje restriktivní výklad předmětu legálního předání informací. Jak je uvedeno výše, pojem interních informací je definován v článku 2 směrnice funkčním způsobem. To, co činí informace interními informacemi, je jejich schopnost ovlivnit cenu akcií. Sdělení interních informací tedy s sebou nutně přináší nebezpečí, že příjemce bude schopen předvídat změnu ceny. Ve většině případů navíc není možné vymezit, zda interní informace mohou mít větší či menší vliv na cenu. Je tedy třeba mít na paměti, že jakákoli výjimka ze zákazu sdělení informací stanoveného v čl. 3 písm. a) směrnice automaticky omezuje jeho preventivní funkci.

48. Konečně a v rozporu s tím, co tvrdí Komise a dánská vláda, není patrně nezbytné podmiňovat legalitu sdělení informací podle čl. 3 písm. a) směrnice existencí zvláštní povinnosti mlčenlivosti. Článek 2 odst. 1 třetí odrážka totiž již stanoví povinnost mlčenlivosti v případě, že osoba má přístup k interním informacím „vzhledem k výkonu svého zaměstnání, povolání nebo funkcí“.

2. Případ člena představenstva jmenovaného zaměstnanci, který konzultuje předsedu profesního sdružení jako své „zázemí“

49. Otázkou je, zda kromě konzultace s předsedou profesního sdružení jako odborníkem, mohl K. Grøngaard konzultovat posledně jmenovanou osobu jako své „zázemí“.

50. Knud Grøngaard argumentuje, že vzhledem k tomu, že všichni členové představenstva mají stejná práva a výsady, uložení zákazu členovi představenstva jmenovaného zaměstnanci sdělit informace svému „zázemí“ by ve skutečnosti vedlo k jejich diskriminaci, neboť podle dánského práva mohou členové představenstva sdělovat informace akcionářům, se kterými mají konkrétní vztahy nebo kteří je jmenovali, aniž by porušili svou povinnost mlčenlivosti. Allan Bang argumentuje v tomto bodě stejným způsobem, vycházeje z pokynů vydaných Finansforbundet, které stanoví, že člen představenstva jmenovaný zaměstnanci může vždy konzultovat předsedu profesního sdružení, i pokud je vázán povinností mlčenlivosti.

51. Komise má za to, že v případě členů představenstva je třeba jejich jednání posuzovat s přihlédnutím k jejich „dvojí loajalitě“, na jedné straně vůči společnosti a na druhé straně vůči osobám, které je jmenovaly nebo zvolily, jako jsou akcionáři. Komise však pochybuje o tom, zda je možnost člena představenstva konzultovat své zázemí slučitelná s cíli směrnice.

52. Pokud jde o dánskou vládu, sdělení interních informací členem představenstva jeho „zázemí“ (rozuměje tím buď akcionáře nebo zaměstnance společnosti) bude spadat do rámce běžného výkonu funkce jen tehdy, pokud 1) je kryto mandátem společnosti, 2) sdělení informací je objektivně odůvodněno zájmy společnosti, a 3) akcionáři/zaměstnanci takové informace musí znát s ohledem na funkci osoby poskytující informace.

53. Zatímco posouzení, zda člen představenstva může konzultovat své „zázemí“, závisí částečně na vnitrostátním právu společností, význam pro zodpovězení této sporné otázky má i komparativní právo. Možnost člena představenstva konzultovat akcionáře jako své „zázemí“ je v německém právu vyloučena( ). V italském právu část právní nauky přijímá, že člen představenstva může předat i důvěrné informace, pokud by jinak byly ohroženy zájmy akcionářů( ). Podle nizozemského práva je individuální sdělení informací členem představenstva akcionáři zásadně nepřípustné. Pouze v takovém případě, kdy například úspěšnost veřejné nabídky závisí na souhlasu akcionářů, mohou být posledně jmenovaní informováni o takové nabídce před jejím zveřejněním( ). Celkově tento stručný komparativní přehled naznačuje, že konzultace členů představenstva s jejich zázemím připouštějí jen některé právní systémy a taková konzultace je legální, jen pokud jsou splněny přísné podmínky.

54. V této souvislosti může mít význam i jiný aspekt. Mám za to, že možnost konzultovat své zázemí může být odlišná v případě členů představenstva zvolených valnou hromadou, na straně jedné, a členů představenstva zvolených zaměstnanci, na straně druhé. Namísto toho, aby se jednalo výhradně o konzultace se „zázemím“, mohou kontakty mezi členem představenstva jmenovaným zaměstnanci a předsedou profesní organizace být spíše nedílnou součástí úlohy zástupce zaměstnanců, jak uvedla švédská vláda ve svém doplňujícím vyjádření před Soudním dvorem. Tuto otázku je třeba posuzovat ve světle konkrétních vnitrostátních předpisů, které definují účast zástupců zaměstnanců v představenstvu společnosti.

55. Ve svém výkladu dánského práva však vnitrostátní soud bude muset přihlížet k právu Společenství s ohledem na následující tři aspekty. Vnitrostátní soud bude muset především vykládat vnitrostátní právní předpisy ve světle rizika narušení důvěry v kapitálové trhy v rozporu s cílem směrnice. Zadruhé, je třeba připomenout, že z výše uvedených důvodů jakoukoli výjimku ze zákazu sdělení interních informací je třeba vykládat striktně. Zatřetí, je také třeba přihlížet k právům zaměstnanců na informace a projednání, jež jsou chráněna právem Společenství.

56. Sociální práva týkající se projednávání záležitostí společnosti a informování zaměstnanců jsou zakotvena zejména v článcích 17 a 18 Charty základních sociálních práv pracovníků a v článku 27 Charty základních práv, a v článku 136 ES, který stanoví, že „Společenství a členské státy […] mají za cíl podporu […] [sociálního dialogu]“. Jsou také součástí právního řádu Společenství jako obecné právní zásady vyplývající ze společných ústavních tradic členských států( ). Taková práva jsou rovněž upravena sekundárním právem, jako je směrnice 94/45/ES( ). Účelem uvedené směrnice, jak je vykládána judikaturou, je „zajistit, aby zaměstnanci podniků působících na území Společenství byli řádně informováni o přijetí rozhodnutí, která se jich mohou dotknout, v jiném členském státu, než ve kterém jsou zaměstnáni, a aby tato rozhodnutí s nimi byla projednána“( ). Nedávné předpisy, jež byly přijaty až po vzniku skutkových okolností projednávané věci, doplňují k právům zaměstnanců právo na informace a projednání událostí, které mohou ovlivnit jejich postavení( ). Uvedené předpisy upravují oběh informací v rámci společnosti za účelem zvýšení informovanosti zástupců zaměstnanců prostřednictvím výboru zaměstnanců nebo členů představenstva jmenovaných zaměstnanci, jak je tomu v dánských společnostech. Určitý význam mohou mít i sociální práva související se zaměstnaneckými odbory, a to i pokud je nesporné, že z práv na vytváření a vstup do odborů, která jsou chráněna právem Společenství( ), přímo nevyplývá právo předávat interní informace ze společnosti odborům. Ke všem výše uvedeným skutečnostem je třeba přihlížet při výkladu vnitrostátních ustanovení, která upravují konzultace člena představenstva s jeho zázemím (zejména při určování, zda spadají do rozsahu pojmu „zázemí“ i zaměstnanci, pokud právo konzultovat „zázemí“ přiznávají vnitrostátní právní předpisy).

57. Konečně, i pokud by vnitrostátní soud došel k závěru, že podle dánského práva mají všichni členové představenstva právo konzultovat své „zázemí“, bylo by i nadále sporné, zda je možné považovat předsedu profesního sdružení za „zázemí“ člena představenstva jmenovaného zaměstnanci, když posledně jmenovaný zastupuje všechny zaměstnance ve společnosti, a nikoli jen členy profesního sdružení( ).

C – Sdělení interních informací členem styčného výboru podniku předsedovi profesního sdružení, které tuto osobu jmenovalo

58. K zodpovězení této otázky je třeba mít na paměti, že v tomto případě jedná K. Grøngaard v postavení člena styčného výboru, a nikoli jako člen představenstva, jak tomu bylo u první otázky. Použití čl. 3 písm. a) směrnice tedy bude nutno posuzovat za jiných okolností. V tomto případě byly interní informace předány členem styčného výboru podniku předsedovi profesního sdružení, které tuto osobu jmenovalo.

59. Styčné výbory jsou zvláštností dánského práva. Na základě otázky položené Soudním dvorem dne 4. února 2004 bylo při jednání upřesněno, že styčný výbor byl v tomto případě zřízen dohodou uzavřenou mezi RealDanmark a Finansforbundet. Styčný výbor je složen ze stejného počtu zástupců vedení RealDanmark a odborů. Dánská vláda a K. Grøngaard zastávají odlišné názory ohledně oprávnění styčného výboru přijímat závazná rozhodnutí. Zřízení styčného výboru obecně patrně umožňuje tok informací mezi společností a odbory.

60. Knud Grøngaard má za to, že ve svém postavení zástupce Finansforbundet ve styčném výboru byl oprávněn sdělit interní informace předsedovi uvedeného profesního sdružení.

61. Komise uznává, že člen styčného výboru má možnost konzultovat odborníka, pokud je uvedený odborník vázán povinností mlčenlivosti. Ačkoli vyjádřila pochybnosti o přípustnosti sdělení informací „zázemí“, Komise uznává, že člen styčného výboru zastupující profesní sdružení může považovat takové sdružení za své „zázemí“. Argumentuje rovněž, že jakékoli sdělení informací „zázemí“ by mělo být podmíněno tím, že příjemce informací je vázán povinností mlčenlivosti.

62. Dánská vláda tvrdí, že stejné řešení je třeba použít při posouzení legality sdělení informací členem představenstva jmenovaným zaměstnanci a členem styčného výboru podniku.

63. Pokud je vazba mezi profesním sdružením a styčným výborem dostatečně silná, aby poskytnutí informací styčnému výboru bylo rovnocenné jejich poskytnutí profesnímu sdružení, je možné považovat sdělení informací za legální pro účely čl. 3 písm. a) směrnice.

64. Obecněji a na základě stejné rámcové analýzy, jaká byla použita v předchozí otázce, vnitrostátní soud bude muset určit, zda K. Grøngaard, jednaje jako člen styčného výboru, mohl v rámci běžného výkonu svého zaměstnání sdělit interní informace předsedovi profesního sdružení, které zastupoval. Přitom bude muset přihlédnout k povaze jeho funkce ve styčném výboru a určit, zda z ní vyplývá poskytování informací předsedovi profesního sdružení.

65. Pokud jde o rozsah sdělení, v předkládacím rozhodnutí není uvedeno, jak podrobně byla plánovaná fúze ve styčném výboru projednávána. Přísluší vnitrostátnímu soudu, aby určil, které informace byly legálně předány tím, že byly projednány na schůzi styčného výboru, s důrazem na preventivní funkci čl. 3 písm. a) směrnice.

D – Sdělení interních informací předsedou profesního sdružení členům takového sdružení

66. Poslední otázka se týká šíření informací v rámci profesního sdružení. Je patrně sice irelevantní, jakým způsobem byly informace získány, bude však nutné posoudit legalitu jejich sdělení. Je na místě uvést, že podobné otázky vznikají například v jakékoli finanční instituci, která poskytuje poradenské služby společnosti. Ačkoli směrnice v tomto bodě mlčí, je na místě uvést, že některé (regulační) orgány kapitálových trhů přijaly směrnice, jež ukládají provedení kontrol a omezení šíření interních informací v rámci společnosti( ).

67. Allan Bang tvrdí, že jednal v rámci své funkce předsedy profesního sdružení, když předal dále informace získané od K. Grøngaarda některým členům uvedeného sdružení. Uplatňuje, že bez předání takových informací by nebyl schopen vykonávat svou funkci. Dále se dovolává stanoviska dánského ministerstva spravedlnosti ze dne 23. listopadu 2001, které uvádí, že předání informací náleží k běžnému výkonu jeho funkce. Ačkoli dánské ministerstvo spravedlnosti rovněž vyžaduje, aby předání informací bylo vhodné a nezbytné, a došlo proto k závěru, že v projednávané věci nebylo toto předání legální, A. Bang tato kritéria odmítá a má za to, že sdělení informací bylo legální.

68. Stanovisko dánské vlády se patrně změnilo mezi jejím písemným a ústním vyjádřením. Původně měla za to, že vzhledem k tomu, že K. Grøngaard protiprávně předal interní informace A. Bangovi, posledně jmenovaný nemohl takové informace legálně sdělit žádné třetí osobě. Pokud by první sdělení bylo legální, bylo by možno argumentovat, že předseda profesního sdružení by v rámci běžného výkonu své funkce mohl předat takové informace svým nejbližším spolupracovníkům s cílem chránit zájmy členů profesního sdružení. Při jednání vláda opustila toto rozdělení a argumentovala, že sdělení by bylo možno považovat za legální jen tehdy, pokud by bylo učiněno v zájmu společnosti, od které informace pocházely.

69. Komise navrhuje odpovědět, že předseda profesního sdružení nemůže zásadně sdělovat interní informace, ledaže by k jejich sdělení došlo v rámci výkonu jeho funkce poradce primární zasvěcené osoby a osoby, kterým jsou informace sdělovány, by byly vázány povinností mlčenlivosti. Otázka, zda předseda získal informace od člena představenstva jmenovaného zaměstnanci nebo od člena styčného výboru, je podle Komise irelevantní.

70. Mám za to, že původ informací, tedy zda byly získány od K. Grøngaarda jednajícího v postavení člena představenstva jmenovaného zaměstnanci nebo v jeho postavení člena styčného výboru, není relevantní. V každém případě byl A. Bang vázán zákazem sdělení informací stanoveným v čl. 36 odst. 1 værdipapirhandelslov. Je tedy třeba pouze rozhodnout, zda A. Bang mohl sdělit informace „v rámci běžného výkonu […] funkce“ předsedy profesního sdružení. S přihlédnutím k povolání osoby předávající informace bude sdělení legální jen tehdy, pokud k němu dojde za účelem výkonu zvláštní funkce. Rozsah předání bude třeba posoudit odpovídajícím způsobem.

71. Jako předseda profesního sdružení byl A. Bang povinen chránit zájmy zaměstnanců, což je úkol, který nemohl vykonávat sám( ). Allan Bang tedy mohl sdělit interní informace spolupracovníkům, avšak pouze s omezeními, co se týče druhu informací, které mohly být legálně sděleny, a adresátů sdělení. V obou případech by měl vnitrostátní soud vážit nutnost reagovat na možné vysazení zaměstnanců z práce způsobené plánovanou fúzí oproti nebezpečí narušení rovnosti investorů na sekundárním trhu. Je tedy patrně zjevné, že A. Bang mohl sdělit některé informace některým svým spolupracovníkům v souladu s čl. 3 písm. a) směrnice.

72. Obecné právo informovat členy profesního sdružení však nelze z čl. 3 písm. a) směrnice dovodit. Pokud jde o příjemce interních informací, A. Bang informoval své dva místopředsedy, správního vedoucího nejvyššího stupně sekretariátu organizace a spolupracovníky uvnitř sekretariátu organizace. Vzhledem k tomu, že neexistují žádné důkazy o tom, na základě jakých kritérií se A. Bang rozhodl, komu a za jakým účelem mají být informace v rámci profesního sdružení sděleny, nelze určit, zda A. Bang mohl v rámci běžného výkonu své funkce předsedy profesního sdružení takovým osobám informace sdělit. Vnitrostátní soud bude muset v každém jednotlivém případě posoudit, zda příjemce informací takové informace potřeboval k výkonu své funkce v rámci profesního sdružení.

73. Pokud jde o rozsah sdělení, jeho přesné hranice budou muset být omezeny na to, co je nezbytné k dosažení cíle sledovaného sdělením, kterým je v projednávané věci ochrana zájmů zaměstnanců RealDanmark( ).

III – Závěry

74. Navrhuji proto, aby Soudní dvůr odpověděl na otázky položené vnitrostátním soudem takto:

„1) Článek 3 písm. a) směrnice Rady 89/592/EHS ze dne 13. listopadu 1989 o koordinaci předpisů o obchodování zasvěcených osob je třeba vykládat v tom smyslu, že člen představenstva jmenovaný zaměstnanci může sdělit interní informace předsedovi profesního sdružení pouze tehdy, pokud ve světle relevantních vnitrostátních předpisů vymezujících funkce členů představenstva lze takové sdělení považovat za nezbytné pro výkon jeho funkce, s přihlédnutím k odborným radám, které by předseda profesního sdružení mohl poskytnout ve vztahu k předmětu sdělení, nebo k možnému právu takového člena představenstva podle vnitrostátního práva konzultovat své ‚zázemí‘.

2) Článek 3 písm. a) směrnice 89/592 je třeba vykládat v tom smyslu, že člen představenstva jmenovaný zaměstnanci nemůže, při konzultaci s odborníkem a pokud je taková konzultace uskutečňována v rámci výkonu jeho funkce, sdělit interní informace takovému odborníkovi, ledaže by dotčený expert takové informace potřeboval k poskytnutí kvalifikované rady a v nezbytném rozsahu.

3) Článek 3 písm. a) směrnice 89/592 je třeba vykládat v tom smyslu, že člen styčného výboru podniku nemůže sdělit interní informace předsedovi profesního sdružení, které jej do uvedeného výboru jmenovalo, ledaže by vazby mezi styčným výborem a profesním sdružením byly takové povahy, že by informování styčného výboru bylo rovnocenné informování profesního sdružení.

4) Článek 3 písm. a) směrnice 89/592 je třeba vykládat v tom smyslu, že předseda profesního sdružení, bez ohledu na to, jak získal přístup k interním informacím, nemůže sdělit takové informace členům svého profesního sdružení, ledaže by takové sdělení bylo nezbytné pro výkon jeho funkce, v rozsahu nezbytném pro plnění úkolů členů profesního sdružení a pouze členům, jejichž pomoc potřebuje pro výkon své funkce.“