ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
71

V každém případě z článku 28 Corporate income tax of the People’s Republic of China (zákon Čínské lidové republiky o korporátní dani) a z článku 93 jeho prováděcích pravidel vyplývá, že daňová zvýhodnění poskytovaná takovým podnikům náležejícím do odvětví špičkových technologií, jako je žalobkyně, což Komise nezpochybňuje, jsou přiznávána pouze tehdy, pokud splňují určité objektivní podmínky, tedy zejména, že dotčené podniky působí v odvětví nových pokročilých technologií, jsou majiteli práv duševního vlastnictví, jejich výrobky nebo služby spadají do odvětví špičkových technologií konkrétně podporovaných státem, náklady na výzkum a vývoj dosahují určitého procentního podílu celkových příjmů a počet jeho techniků představuje určitý procentní podíl z celkového počtu zaměstnanců.
31

Pokud jde o tvrzení, jímž Maďarsko zpochybňuje, že pouze původní druhy jsou nejvhodnějšími druhy z ekologického hlediska, je třeba poznamenat, že Komise může mít za to, aniž se dopustí zjevně nesprávného posouzení, že výsadba lesních dřevin, které nejsou zjevně původní, jako výsadba rychle rostoucích dřevin pěstovaných ve výmladkových plantážích, nemůže zajistit, aby tyto rychle rostoucí dřeviny chránily či zlepšovaly biologickou rozmanitost ploch zemědělských podniků, na nichž jsou pěstovány. Jak bylo uvedeno výše v bodě 28, sledovaným cílem týkajícím se ploch využívaných v ekologickém zájmu je chránit či zlepšovat biologickou rozmanitost ploch zemědělských podniků. Zachování biologické rozmanitosti uvedených ploch vyžaduje zachování jejich přirozeného prostředí. Skutečnost, že Komise stanovila dřeviny skládající se z původních druhů, přispívá k zachování uvedeného prostředí, a tím i k zachování biologické rozmanitosti dotčených ploch. Druh je považován za původní, může-li přirozeně růst v určitém regionu, aniž by do něj byl dovezen. Naopak pěstování druhů, které nejsou zjevně původní, nepřispívá nutně k zachování přirozeného prostředí nebo ekosystému zemědělské plochy a Maďarsko nepředložilo žádný důkaz, na jehož základě by v projednávané věci bylo možné mít za to, že nepůvodní lesní druhy zachovávají a zlepšují biologickou rozmanitost v zemědělských podnicích. Komise proto mohla, aniž se dopustila zjevně nesprávného posouzení a jednala v rozporu se základním nařízením, omezit pěstování lesních druhů na plochách využívaných v ekologickém zájmu s rychle rostoucími dřevinami pěstovanými ve výmladkových plantážích pouze na původní druhy.
1

Dne 27. dubna 2001 uzavřelo Evropské společenství, zastoupené Komisí Evropských společenství, se společností S. v postavení koordinátora, jakož i s dodavateli A., E., I. a společností McCarron Poultry Ltd (dále jen „žalovaná“) smlouvu NNE5/1999/20229 (dále jen „smlouva“) nadepsanou „Činností Společenství v rámci specifického programu pro výzkum a technologický rozvoj (VTR) a demonstrace‚Energie, životní prostředí a udržitelný rozvoj‘ – Část B: ‚Energie‘ “ a spadající do rámce pátého rámcového programu Společenství pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (1998–2002) za účelem provedení projektu „Optimised Biomass CHP Plant for Monaghan Integrating Condensing Economiser Technology“ (Optimalizované kogenerační zařízení využívající biomasu pro Monaghan s úspornou kondenzační technologií).
82

Nejprve je třeba poznamenat, že Italská republika v bodě 4.16 žaloby uvádí, že napadené rozhodnutí je protiprávní „z důvodu porušení obecných zásad proporcionality, legality, právní jistoty, legitimního očekávání, jakož i povinnosti uvést odůvodnění“. Je třeba konstatovat, že ve vztahu k údajně porušeným zásadám a povinnosti Italská republika neuvádí žádnou, a to ani stručnou, argumentaci. Vzhledem k tomu, že namítá, že napadené rozhodnutí není úplně a přiměřeně odůvodněno, avšak neuvádí, které otázky nejsou podle jejího názoru odůvodněny, ani neupřesňuje právní a skutková zjištění, která by bylo třeba dále rozvést, žaloba nesplňuje požadavky čl. 76 písm. d) jednacího řádu, takže tyto jednotlivé výtky je nutno považovat za nepřípustné (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. října 2008, Mote v. Parlament, T‑345/05, Sb. rozh., EU:T:2008:440, body 75 až 77).
10

V průběhu měsíce října a listopadu 2013 probíhala korespondence prostřednictvím elektronické pošty mezi zástupcem žalobkyně na straně jedné a Komisí a koordinátorem projektu eDIGIREGION na straně druhé. V dopise ze dne 29. listopadu 2013 Komise žalobkyni sdělila, že jednání nezdržovala úmyslně, nevyzradila důvěrné informace ani nevyvíjela nátlak na třetí osoby, který by vedl k odmítnutí účasti žalobkyně. Potvrdila jí, že právě přehodnocovala informace, o něž se opírala ve svém rozhodnutí o odmítnutí její účasti v projektu eDIGIREGION, a uvedla, že pokud by toto nové hodnocení mělo vést k příznivému závěru, nebránila by žalobkyni, aby se znovu zapojila do konsorcia. Komise jí nicméně sdělila, že toto nové hodnocení nemohlo vést k pozastavení jednání.
6

Obchodní firmy druhé a třetí žalobkyně, společností Echo Delta (Holdings) PCC Ltd a Scottlee Holdings (Private) Ltd, byly přidány na seznam osob a subjektů podle článků 4 a 5 společného postoje 2004/161 rovněž na základě článku 2 a části I přílohy společného postoje 2009/68. Tytéž obchodní firmy byly zaneseny na seznam fyzických nebo právnických osob a subjektů podle článku 6 nařízení č. 314/2004 na základě článku 1 a přílohy nařízení č. 77/2009. Odůvodnění pro jejich zařazení do dotčených seznamů zní „[v]e vlastnictví Johna Arnolda Bredenkampa“ ve společném postoji 2004/161 a „[s]polečnost, jejímž vlastníkem je John Arnold Bredenkamp“ v nařízení č. 77/2009. Do bodu 7 části II seznamu osob a subjektů podle článků 4 a 5 společného postoje 2004/161 na základě článku 2 a části I přílohy společného postoje 2009/68 a do bodu 7 části II přílohy III nařízení č. 314/2004 na základě článku 1 a přílohy nařízení č. 77/2009 byl dále přidán název „Breco International“. Odůvodnění pro zařazení tohoto názvu do uvedených seznamů je totožné s odůvodněním pro zařazení obchodních firem druhé a třetí žalobkyně do týchž seznamů.
13

Odvolací senát měl za to, že důkaz o skutečném užívání starší slovní ochranné známky Calcilit byl předložen, pokud jde o CCCMC, náležející do třídy 1, avšak nebyl předložen pro výrobek „mramor ve formě granulí, zrn a prášku“ náležející do třídy 19.
36

Lotyšská republika dodává, že Komise uvedla až 15. září 2009, že všechny standardy stanovené v příloze IV nařízení č. 1782/2003 jsou povinné. Kromě toho má za to, že z korespondence mezi Komisí a lotyšskými orgány vyplývá, že pokud jde o některé standardy DZES zavedené v Lotyšsku, Komise měla za to, že měly být uplatňovány, kdežto u jiných, včetně standardu týkajícího se „zadržovacích teras“, souhlasila s opačným názorem Lotyšské republiky. Tento stát uvádí, že to bylo dalším důvodem k tomu, aby učinil závěr, že uplatňování všech standardů není povinné. Tvrdí, že tento nesoudržný přístup Komise k uplatňování nařízení č. 1782/2003 je ostatně v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání. Je toho názoru, že skutečnost, že Komise do září 2009 nepodnikla žádné kroky ohledně lotyšských standardů zavedených v roce 2008 a 2009 naznačuje, že Lotyšská republika mohla legitimně spoléhat na to, že až do tohoto dne jednala v souladu s unijním právem.
39

Konkrétně v bodech 27 až 29, 33, 35, 36 a 43 napadeného rozhodnutí odvolací senát vylíčil důvody, pro které má za to, že přihláška k zápisu sporné ochranné známky zapadá do této zneužívající strategie podání. V bodech 27 až 29 napadeného rozhodnutí odvolací senát poukázal na to, že od roku 2003 bylo označení LUCEO předmětem přihlášek k zápisu jako národní ochranná známka jak v Rakousku, tak v Německu a že od roku 2005 byly podávány přihlášky v pololetním rytmu podle schématu „v březnu v Rakousku, v září v Německu“. Tento pololetní rytmus přesně odpovídá šestiměsíční lhůtě na rozmyšlenou pro uplatnění práva přednosti. Tyto přihlášky byly následně zrušeny z důvodu nezaplacení přihlašovacího poplatku. Konkrétně v bodě 33 napadeného rozhodnutí odvolací senát konstatoval, že teprve poté, co vedlejší účastnice řízení podala přihlášku k zápisu ochranné známky Evropské unie LUCEA LED, podala společnost Copernicus přihlášku k zápisu sporné ochranné známky a uplatnila právo přednosti pro posledně uvedenou známku, přičemž se opřela o poslední článek řetězce přihlášek k zápisu národních ochranných známek LUCEO, a sice o přihlášku k zápisu rakouské ochranné známky podané dne 16. března 2009. Odvolací senát z toho vyvodil, že cílem, který M. A. sledoval řetězovým podáváním jednotlivých přihlášek k zápisu národních ochranných známek LUCEO, byla možnost uplatnit právo přednosti pro spornou ochrannou známku roky poté, co podal první přihlášku k zápisu označení LUCEO jako národní ochranné známky, přestože článek 29 nařízení č. 207/2009 stanoví pouze šestiměsíční lhůtu na rozmyšlenou. V bodech 36 a 43 napadeného rozhodnutí odvolací senát poukázal na to, že samotný M. A. uvedl, že nehodlá užívat ochrannou známku LUCEO osobně a nebyl schopen uvést jména zákazníků, kteří o ní vyjádřili svůj zájem. V bodech 35, 36 a 43 napadeného rozhodnutí odvolací senát konstatoval, že argument, podle kterého ochranná známka LUCEO byla „vyvinuta“ prostřednictvím přihlášek k zápisu národních ochranných známek, je pouhou záminkou. V této souvislosti odvolací senát uvedl, že chování spočívající v opakovaném podávání přihlášek k zápisu národních ochranných známek bez úmyslu zaplatit přihlašovací poplatky nebo nechat je zapsat nemůže být považováno za vývoj ochranné známky, ale nanejvýš za nepatrnou změnu tříd v každé nové přihlášce. Kromě toho měl odvolací senát za to, že po podání přihlášky k zápisu pro již „nalezené“ označení, v projednávaném případě LUCEO, nevyžadovalo rozhodnutí zapsat ho jako ochrannou známku Evropské unie roky rozmýšlení. Odvolací senát z toho vyvodil, že jediným cílem přihlášky k zápisu sporné ochranné známky bylo „přeskočit“ přihlášku k zápisu ochranné známky Evropské unie LUCEA LED podanou vedlejší účastnicí řízení.
20

Je zajisté pravda, jak vyplývá z judikatury, že účastníkům řízení ani samotnému Tribunálu nelze zabránit v tom, aby se při výkladu vnitrostátního práva, na které odkazuje právo Evropské unie (viz bod 26 níže), jako je tomu v projednávané věci, inspirovali skutečnostmi vycházejícími z vnitrostátních právních předpisů, vnitrostátní judikatury nebo odborné literatury, jelikož se nejedná o to, že je odvolacímu senátu vytýkáno, že nezohlednil skutkové okolnosti v určitém vnitrostátním rozsudku, ale o to, že je dovolávána judikatura nebo odborná literatura na podporu žalobního důvodu vycházejícího z nesprávného použití ustanovení vnitrostátního práva odvolacím senátem [rozsudek ze dne 28. října 2015, Rot Front v. OHIM – Rakhat (Маска), T‑96/13, EU:T:2015:813, bod 15 a citovaná judikatura]. Nic to však nemění na tom, že dokumenty obsahující vnitrostátní právní ustanovení předložené v příloze A 12 žaloby nejsou důkazy vycházejícími z vnitrostátních právních předpisů, které mohou inspirovat Tribunál při výkladu vnitrostátního práva ve smyslu výše uvedené judikatury, ale jsou důkazy, jejichž cílem je prokázat obsah použitelného vnitrostátního práva ve smyslu čl. 19 odst. 2 písm. d) nařízení č. 2868/95 [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. prosince 2014, CEDC International v. OHIM – Underberg (Tvar stébla trávy v lahvi), T‑235/12, EU:T:2014:1058, bod 24].
49

V tomto ohledu se zaprvé žalobkyně domnívá, že poskytovatelé konsolidovaných údajů v reálném čase nemohou poskytnout účinnou službu změny poskytovatelů zákazníkům TR, neboť tím, že jsou vyloučeni z licenčních podmínek ERL a TPDL, nemohou nabídnout zcela integrovanou konkurenční službu. Zadruhé pravděpodobnost, že nezávislí vývojáři vyvinou propojovací tabulky je teoretická a extrémně slabá. Zatřetí celkovou zátěž a náklady na změnu poskytovatele by měli nést zákazníci TR, ačkoli je zjevně nepravděpodobné, že změní poskytovatele z důvodu nákladů a složitosti takové změny, přepracovaní jejich systémů a dalších jednání s třetími stranami, které to zahrnuje, povahy trhu toku konsolidovaných údajů v reálném čase a nákladů a složitosti spojených s používáním propojovacích tabulek třetích osob. Začtvrté zákazníci TR nemohou pracovat s konverzním nástrojem vyvinutým třetí osobou, spíše než konkurenčním poskytovatelem, neboť tyto nástroje potřebují vysoký stupeň rychlosti a spolehlivosti. Použití třetí osoby je ve skutečností rizikem pro integritu a přesnost propojení kódů. Proto by případná spolupráce s nezávislým vývojářem při koncepci propojovací tabulky byla neúčinná kvůli nemožnosti výměny informací požadovaných v souvislosti s RIC. Zapáté důvod, ze kterého poskytovatelé toku konsolidovaných údajů v reálném čase nemohou nabídnout rovnocennou službu, rovněž souvisí se skutečností, že „řetězce RIC“ (přístupový prostředek ke skupině nástrojů při použití jediné identifikace), jsou vyloučeny z licencí, které nabízí TR, ačkoli banky a finanční instituce potřebují mít přístup k řetězcům RIC, protože se jedná o jeden z hlavních prostředků pro přístup k údajům. Jelikož jsou podle závazků dostupné pouze nejzákladnější údaje, není pro jiného poskytovatele možné rekonstruovat tyto řetězce nebo je propojovat, aniž má přístup ke vstupním údajům. Konečně žalobkyně poznamenává, že pokud je jí známo, žádný zákazník TR nepoužil konkurenčního poskytovatele toku konsolidovaných údajů v reálném čase. V případě, že by velký počet společností usiloval o získání a používání licencí, existovali by o tom na trhu důkazy. Podle žalobkyně tomu tak však není, takže znovu tvrdí, jak již bylo uvedeno v rámci správního řízení, že takové přechody k jinému poskytovateli jsou velmi nepravděpodobné.
56

Proto opatření veřejných orgánů země vývozu nemůže vést unijní orgány k tomu, aby v rámci výpočtu běžného hodnoty obdobného výrobky nezohlednily ceny surovin uvedené v účetních záznamech šetřených stran, ledaže by v důsledku těchto opatření došlo k významnému narušení cen uvedených surovin. Jiný výklad režimu výjimky, která je stanovena v čl. 2 odst. 5 základního nařízení, který by umožňoval za takové situace, o jakou se jedná v projednávané věci, nahradit tyto údaje částkou nákladů, která vychází z jiného vhodného základu, by totiž mohl vést k nepřiměřenému zásahu do zásady, podle které jsou uvedené záznamy upřednostňovaným zdrojem informací pro zjištění výrobních nákladů uvedeného výrobku.
43

V první fázi se tak Rada musí ujistit, že dokument, jehož zpřístupnění je požadováno, se skutečně týká právního poradenství. V druhé fázi musí Rada zkoumat, zda by zpřístupnění částí dotčeného dokumentu, o nichž bylo zjištěno, že se týkají právního poradenství, vedlo k porušení ochrany, která musí být poskytnuta právnímu poradenství, v tom smyslu, že by bylo v rozporu se zájmem orgánu žádat o právní poradenství a obdržet nezávislá, objektivní a úplná stanoviska. Aby je bylo možno uplatňovat, musí být nebezpečí porušení ochrany tohoto zájmu rozumně předvídatelné, a nikoli čistě hypotetické. Konečně, jestliže se Rada domnívá, že by zpřístupnění dokumentu vedlo k porušení ochrany právního poradenství, tak jak byla právě vymezena, musí ve třetí fázi ověřit, zda neexistuje převažující veřejný zájem odůvodňující toto zpřístupnění bez ohledu na z toho vyplývající ohrožení její schopnosti žádat o právní poradenství a obdržet nezávislá, objektivní a úplná stanoviska (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 1. července 2008, Švédsko a Turco v. Rada, C‑39/05 P a C‑52/05 P, EU:C:2008:374, body 38 až 44, a ze dne 3. července 2014, Rada v. in ’t Veld, C‑350/12 P, EU:C:2014:2039, bod 96).
36

Dále se Komise domnívala, že by zpřístupnění dokumentů č. 1 a č. 3 až 7 rovněž ohrozilo ochranu rozhodovacího procesu podle čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení č. 1049/2001. Vzhledem k tomu, že směrnice o tabákových výrobcích byla předmětem žaloby před Soudním dvorem Evropské unie, Komise nevylučuje, že by v případě zrušení DPT musel být legislativní rozhodovací proces v této otázce znovu zahájen a že by byl takový případný legislativní proces značně ovlivněn úplným zpřístupněním dokumentů obsahujících úvahy na toto téma. V této souvislosti Komise v napadeném rozhodnutí došla k závěru, že by zpřístupnění skrytých částí dotčených dokumentů narušilo rozhodovací proces ve smyslu čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení č. 1049/2001 a dokud bude soudní řízení probíhat, rozhodovací proces nemůže být považován za definitivně ukončený. Podpůrně měla Komise za to, že se na tyto dokumenty rovněž vztahuje výjimka stanovená v čl. 4 odst. 3 druhém pododstavci nařízení č. 1049/2001.
36

Pro účely použití čl. 6 odst. 2 přílohy doporučení 2003/361 se údaje o partnerských podnicích daného podniku získávají z účetních záznamů těchto partnerských podniků a z ostatních jejich údajů, případně konsolidovaných, pokud existují, k nimž se připočte 100 % údajů o podnicích, které jsou s těmito partnerskými podniky propojeny, ledaže jejich účetní údaje již byly zahrnuty do konsolidované účetní závěrky, a to na základě čl. 6 odst. 3 prvního pododstavce přílohy doporučení 2003/361. Pokud jde o údaje o podnicích, které jsou s daným podnikem propojeny, ty vyplývají z účetních záznamů a ostatních údajů, případně konsolidovaných, pokud existují. S těmito údaji jsou poměrným způsobem agregovány údaje o všech případných partnerských podnicích propojených podniků, které na ně bezprostředně navazují, ledaže jejich účetní údaje již byly zahrnuty do konsolidované účetní závěrky v podílu odpovídajícím alespoň procentuálnímu podílu na základním kapitálu či na hlasovacích právech podle toho, která z těchto hodnot je vyšší, a to na základě čl. 6 odst. 3 druhého pododstavce přílohy doporučení 2003/361.
56

K určení, zda je zásah orgánů veřejné moci do kapitálu určitého podniku státní podporou, je třeba posoudit, zda by za podobných okolností soukromý investor, jehož velikost je srovnatelná s velikostí subjektů spravujících veřejný sektor, mohl být nucen přijmout předmětné opatření. Je zvláště relevantní si klást otázku, zda by soukromý investor dotčenou transakci provedl za stejných podmínek, a pokud ne, zkoumat, za jakých podmínek by ji mohl provést. Srovnání mezi chováním veřejného a soukromého investora musí být provedeno ve vztahu k tomu, jak by se v rámci dotčené transakce zachoval soukromý investor s ohledem na dostupné informace a na vývoj předvídatelný v daném okamžiku (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. března 2003, Westdeutsche Landesbank Girozentrale a Land Nordrhein-Westfalen v. Komise, T‑228/99 a T‑233/99, EU:T:2003:57, body 245 a 246).
114

Žalobci poukazují na to, že projednávaná žaloba nebyla podána OSP SFIE-section Commission, ale OSP SFIE-PE, takže argumenty Komise týkající se nedostatku reprezentativnosti zmíněné organizace jsou v projednávané věci irelevantní. Dále tvrdí, že TAO-AFI byla spolusignatářem rámcové dohody ze dne 18. prosince 2008 a od administrativy neobdržela žádné oznámení o pozastavení jejích práv plynoucích z uvedené rámcové dohody, jak stanoví článek 11 této dohody. TAO-AFI mimoto byla i nadále adresářem přípisů zasílaných reprezentativním organizacím jakožto spolupředseda konfederace PLUS, jež sama byla uznána za reprezentativní. Žalobci dodávají, že jelikož je PLUS konfederací, nemůže podniknout žádné kroky bez souhlasu TAO-AFI, a naopak. TAO-AFI bude mít při každé svolané schůzce ohledně sociálního dialogu stejnou váhu jako konfederace PLUS. Navíc konfederace PLUS spolupředsedá za rovných podmínek, neboť jeden ze spolupředsedů je navrhován TAO-AFI. Spolupředsedové konfederace PLUS jsou přitom automaticky pozváni na každou schůzku týkající se sociálního dialogu uspořádanou Komisí, zejména na pravidelné schůze s místopředsedkyní Komise.
148

Zahájení soudního řízení ve smyslu ukrajinského trestního řádu samozřejmě představuje okolnost, kterou Rada může zohlednit, když prokazuje existenci skutků, které odůvodňují přijetí omezujících opatření na unijní úrovni, a vyhodnocuje, zda je taková opatření nutné přijmout, aby byly zaručeny účinky postupů vnitrostátních orgánů. To ale nic nemění na tom, že přijetí omezujících opatření spadá do pravomoci Rady, která samostatně rozhoduje o tom, zda je vzhledem k cílům SZBP nutné a vhodné taková opatření přijmout nehledě na návrh, který v tomto smyslu podají orgány dotčené třetí země, či jakékoliv jiné opatření, které tyto orgány přijmou na vnitrostátní úrovni, a to pod podmínkou, že se opírá o pevný skutkový základ ve smyslu relevantní judikatury (viz bod 41 výše).
76

V rámci sedmého žalobního důvodu, který je v podstatě uplatněn na podporu druhého bodu návrhových žádání, vznáší žalobce námitku protiprávnosti a tvrdí, že pokud by mělo být kritérium pro zařazení na seznam vykládáno široce s přihlédnutím k jakémukoliv vyšetřování ze strany ukrajinských orgánů – bez ohledu na to, zda je takové vyšetřování podložené a kontrolované a zda probíhá v rámci určitého rozhodnutí či soudního řízení – či jakémukoliv zneužití pravomoci veřejného činitele za účelem neoprávněného zvýhodnění – bez ohledu na to, zda existuje tvrzení o zneužití státních prostředků – takové kritérium by bylo svévolné, neopíralo by se o vhodný právní základ nebo by bylo nepřiměřené vzhledem k cílům aktů z března 2014.
78

Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 296 SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv, musí být posuzována s ohledem nejen na jeho znění, ale také s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast. Akt nepříznivě zasahující do právního postavení je tak dostatečně odůvodněn, jestliže byl vydán v souvislostech, které jsou zúčastněné osobě známy a umožňují jí pochopit dosah opatření, které vůči ní bylo přijato. Stupeň podrobnosti odůvodnění aktu dále musí být přiměřený materiálním možnostem a technickým podmínkám, za kterých musí být akt vydán, nebo lhůtě, v níž musí být akt přijat (viz rozsudek ze dne 14. dubna 2016, Ben Ali v. Rada, T‑200/14, nezveřejněný, EU:T:2016:216, bod 95 a citovaná judikatura).
60

Naproti tomu nelze rozumně předpokládat, že všechna opatření veřejných orgánů vyvážejícího státu, jež mohou ovlivnit cenu surovin, a tím i cenu dotčeného výrobku, mohou být základem zkreslení umožňující při výpočtu běžné hodnoty obdobného výrobku nezohlednit ceny uvedené v účetních záznamech vedených stranou, která je předmětem šetření. Jak totiž správně uvádí žalobkyně, pokud by byla zohledňována všechna opatření přijatá veřejnými orgány vyvážejícího státu, jež by mohla, byť jen nepatrně, ovlivnit cenu surovin, hrozilo by, že zásada zakotvená v čl. 2 odst. 5 prvního pododstavce základního nařízení, podle které představují uvedené záznamy prvotní zdroj informací při stanovování výrobních nákladů obdobného výrobku, bude zbavena veškerého užitečného účinku.
24

Výrok napadeného rozhodnutí zní takto: „Článek 1 Následující podniky porušily čl. 101 odst. 1 SFEU tím, že se v uvedených obdobích účastnily jediného a trvajícího protiprávního jednání v odvětví krevet ze Severního moře v Evropské unii, které spočívalo ve stanovení prodejních nebo nákupních cen a výměně citlivých informací o cenách, zákaznících a objemech a pro některé z nich rovněž v rozdělení trhu a rozdělení zákazníků: a) Heiploeg od 21. června 2000 do 13. ledna 2009; b) Klaas Puul od 21. června 2000 do 13. ledna 2009; c) Stührk od 14. března 2003 do 5. listopadu 2007; d) Kok Seafood od 11. února 2005 do 13. ledna 2009. Článek 2 Za protiprávní jednání uvedená v článku 1 se ukládají tyto pokuty: a) Heiploeg BV, Goldfish BV a Heiploeg Beheer BV společně a nerozdílně ve výši: 14262000 [eur;] Heiploeg BV, Goldfish BV, Heiploeg Beheer BV a Heiploeg Holding BV společně a nerozdílně ve výši: 12820000 [eur;] b) Klaas Puul BV, Klaas Puul Beheer BV a Klaas Puul Holding BV společně a nerozdílně ve výši: 0 [eur;] c) Stührk Delikatessen Import Gmbh & Co. KG: 1132000 [eur;] d) L. Kok International Seafood BV a Holding L. J. M. Kok BV společně a nerozdílně ve výši: 502000 [eur;] […]„