ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Článek 20 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že: — brání praxi členského státu spočívající v nezabývání se takovou žádosti pouze z tohoto důvodu, aniž je zkoumáno, zda mezi tímto občanem Unie a tímto státním příslušníkem třetí země existuje vztah závislosti takové povahy, že v případě odmítnutí udělení odvozeného práva pobytu posledně uvedenému by uvedený občan Unie byl de facto nucen opustit území Unie jako celek, a byl by tak zbaven možnosti skutečně využívat podstatné části práv plynoucích z jeho statusu; — je-li občan Unie zletilý, o vztahu závislosti, který může odůvodňovat přiznání odvozeného práva pobytu na základě tohoto článku dotyčnému státnímu příslušníkovi třetí země, lze uvažovat pouze ve výjimečných případech, kdy s přihlédnutím ke všem relevantním okolnostem nemůže být dotyčná osoba žádným způsobem odloučena od rodinného příslušníka, na kterém je závislá; — je-li občan Unie nezletilý, posouzení existence takového vztahu závislosti musí být v nejvlastnějším zájmu dítěte založeno na zohlednění všech okolností daného případu, zejména věku dítěte, jeho fyzického a emočního vývoje, míry jeho citové vazby na každého z rodičů, jakož i rizika, že by odloučení od rodiče, který je státním příslušníkem třetí země, ohrozilo psychickou rovnováhu dítěte; existence rodinného vztahu s tímto státním příslušníkem, ať už biologické či právní povahy, není dostačující a soužití s posledně uvedeným není pro účely konstatování takového vztahu závislosti nezbytné; — je nerozhodné, že vztah závislosti, kterého se dovolává státní příslušník třetí země na podporu své žádosti o povolení k pobytu za účelem sloučení rodiny, vznikl poté, co vůči němu bylo přijato rozhodnutí o zákazu vstupu na území; — je nerozhodné, že rozhodnutí o zákazu vstupu na území, které se vztahuje na státního příslušníka třetí země, bylo v okamžiku, kdy podal žádost o povolení k pobytu za účelem sloučení rodiny, pravomocné, a — je nerozhodné, že rozhodnutí o zákazu vstupu na území, které se vztahuje na státního příslušníka třetí země, jenž požádal o povolení k pobytu za účelem sloučení rodiny, je odůvodněno nesplněním povinnosti návratu; pokud takové rozhodnutí bylo odůvodněno důvody veřejného pořádku, mohou tyto důvody vést k odmítnutí přiznat tomuto státnímu příslušníkovi třetí země odvozené právo pobytu na základě tohoto článku pouze tehdy, pokud z konkrétního posouzení všech okolností daného případu, s ohledem na zásadu proporcionality, nejvlastnějšího zájmu případně dotčených dětí a základních práv vyplývá, že dotčená osoba představuje skutečné, aktuální a dostatečně závažné ohrožení veřejného pořádku.
Věc C-353/16: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. dubna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom – Spojené království) – MP v. Secretary of State for the Home Department „Řízení o předběžné otázce — Azylová politika — Listina základních práv Evropské unie — Článek 4 — Směrnice 2004/83/ES — Článek 2 písm. e) — Podmínky pro přiznání nároku na podpůrnou ochranu — Článek 15 písm. b) — Hrozba vážné újmy na psychickém zdraví žadatele v případě navrácení do země původu — Osoba podrobená mučení v zemi původu“

Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. dubna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom – Spojené království) – MP v. Secretary of State for the Home Department

(Věc C-353/16) ( 1 )

„„Řízení o předběžné otázce — Azylová politika — Listina základních práv Evropské unie — Článek 4 — Směrnice 2004/83/ES — Článek 2 písm. e) — Podmínky pro přiznání nároku na podpůrnou ochranu — Článek 15 písm. b) — Hrozba vážné újmy na psychickém zdraví žadatele v případě navrácení do země původu — Osoba podrobená mučení v zemi původu““

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: MP

Odpůrce: Secretary of State for the Home Department

Výrok

Článek 2 písm. e) a čl. 15 písm. b) směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany, s ohledem na článek 4 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládány v tom smyslu, že nárok na přiznání statusu podpůrné ochrany má státní příslušník třetí země, který byl v minulosti mučen orgány země původu a který již není vystaven hrozbě mučení v případě návratu do této země, avšak jeho fyzický a psychický zdravotní stav by se v takovém případě mohl vážně zhoršit, s rizikem, že by tento státní příslušník spáchal sebevraždu, z důvodu traumatu způsobeného mučením, jehož byl obětí, pokud existuje reálná hrozba, že uvedenému státnímu příslušníku bude v zemi původu úmyslně odepírána péče odpovídající léčbě fyzických či duševních následků zmíněného mučení, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.

( 1 ) – Úř. věst. C 326, 5.9.2016.
Věc C-426/16: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 29. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgie) – Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW a další v. Vlaams Gewest „Řízení o předběžné otázce — Ochrana dobrých životních podmínek zvířat při usmrcování — Zvláštní metody pro porážku předepsané náboženskými obřady — Muslimský svátek oběti — Nařízení (ES) č. 1099/2009 — Článek 2 písm. k) — Článek 4 odst. 4 — Povinnost provádět rituální porážku na jatkách splňujících požadavky stanovené v nařízení (ES) č. 853/2004 — Platnost — Listina základních práv Evropské unie — Článek 10 — Svoboda náboženského vyznání — Článek 13 SFEU — Respektování vnitrostátních zvyklostí týkajících se náboženských obřadů“

Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 29. května 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgie) – Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW a další v. Vlaams Gewest

(Věc C-426/16) ( 1 )

„„Řízení o předběžné otázce — Ochrana dobrých životních podmínek zvířat při usmrcování — Zvláštní metody pro porážku předepsané náboženskými obřady — Muslimský svátek oběti — Nařízení (ES) č. 1099/2009 — Článek 2 písm. k) — Článek 4 odst. 4 — Povinnost provádět rituální porážku na jatkách splňujících požadavky stanovené v nařízení (ES) č. 853/2004 — Platnost — Listina základních práv Evropské unie — Článek 10 — Svoboda náboženského vyznání — Článek 13 SFEU — Respektování vnitrostátních zvyklostí týkajících se náboženských obřadů““

Předkládající soud

Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

Účastníci původního řízení

Žalobci: Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Limburg, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen Oost-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van West-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Vlaams-Brabant, VZW, Association Internationale Diyanet de Belgique, IVZW, lslamitische Federatie van België, VZW, Rassemblement des Musulmans de Belgique, VZW, Erkan Konak, Chaibi El Hassan

Žalovaný: Vlaams Gewest

Za přítomnosti: Global Action in the Interest of Animals (GAIA) VZW

Výrok

Přezkum předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 4 odst. 4 ve spojení s čl. 2 písm. k) nařízení Rady (ES) č. 1099/2009 ze dne 24. září 2009 o ochraně zvířat při usmrcování ve světle práva na svobodu náboženského vyznání z hlediska článku 10 Listiny základních práv a svobod Evropské unie a z hlediska článku 13 SFEU.

( 1 ) – Úř. věst. C 383, 17.10.2016.
Věc C-451/16: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. června 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom – Spojené království) – MB v. Secretary of State for Work and Pensions „Řízení o předběžné otázce – Směrnice 79/7/EHS – Rovné zacházení s muži a ženami v oblasti sociálního zabezpečení – Vnitrostátní systém státních důchodů – Podmínky uznání změny pohlaví – Vnitrostátní právní úprava podmiňující takové uznání zrušením manželství uzavřeného před touto změnou pohlaví – Nepřiznání státního starobního důchodu osobě se změněným pohlavím, která dovršila věk pro odchod do důchodu osob jejího nového pohlaví – Přímá diskriminace na základě pohlaví“

Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. června 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom – Spojené království) – MB v. Secretary of State for Work and Pensions

(Věc C-451/16) ( 1 )

„„Řízení o předběžné otázce — Směrnice 79/7/EHS — Rovné zacházení s muži a ženami v oblasti sociálního zabezpečení — Vnitrostátní systém státních důchodů — Podmínky uznání změny pohlaví — Vnitrostátní právní úprava podmiňující takové uznání zrušením manželství uzavřeného před touto změnou pohlaví — Nepřiznání státního starobního důchodu osobě se změněným pohlavím, která dovršila věk pro odchod do důchodu osob jejího nového pohlaví — Přímá diskriminace na základě pohlaví““

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom

Účastníci původního řízení

Žalobce: MB

Žalovaný: Secretary of State for Work and Pensions

Výrok

Směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení, zejména její čl. 4 odst. 1 první odrážka ve spojení s čl. 3 odst. 1 písm. a) třetí odrážkou a čl. 7 odst. 1 písm. a), musí být vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která vyžaduje, aby osoby, které změnily pohlaví, vedle splnění kritérií fyzické, sociální a psychologické povahy splňovaly pro získání nároku na státní starobní důchod v okamžiku dosažení zákonného věku pro odchod do důchodu osob nově získaného pohlaví rovněž podmínku, že nejsou sezdány s osobou pohlaví, které nabyly v důsledku této změny.

( 1 ) – Úř. věst. C 383, 17.10.2016.
Věc C-209/16 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. června 2018 – Spolková republika Německo v. Lowell Financial Services GmbH, původně GFKL Financial Services AG, Evropská komise „Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Německé daňové předpisy upravující možnost převodu ztrát do dalších zdaňovacích období (‚klauzule o restrukturalizaci‘) – Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem – Žaloba na neplatnost – Přípustnost – Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU – Osobně dotčená osoba – Článek 107 odst. 1 SFEU – Pojem ‚státní podpora‘ – Podmínka týkající se selektivity – Určení referenčního rámce – Právní kvalifikace skutkového stavu“

Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. června 2018 – Spolková republika Německo v. Lowell Financial Services GmbH, původně GFKL Financial Services AG, Evropská komise

(Věc C-209/16 P) ( 1 )

„„Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Německé daňové předpisy upravující možnost převodu ztrát do dalších zdaňovacích období (‚klauzule o restrukturalizaci‘) — Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem — Žaloba na neplatnost — Přípustnost — Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU — Osobně dotčená osoba — Článek 107 odst. 1 SFEU — Pojem ‚státní podpora‘ — Podmínka týkající se selektivity — Určení referenčního rámce — Právní kvalifikace skutkového stavu““

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a R. Kanitz, zmocněnci)

Další účastnice řízení: Lowell Financial Services GmbH, původně GFKL Financial Services AG (zástupci: M Schweda, M. Knebelsberger a F. Loose, Rechtsanwälte), Evropská komise (zástupci: R. Lyal, T. Maxian Rusche a K. Blanck-Putz, zmocněnci)

Výrok

1) Vedlejší kasační opravný prostředek se zamítá.

2) Body 2 a 3 výroku rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 4. února 2016, GFKL Financial Services v. Komise (T-620/11, EU:T:2016:59) se zrušují.

3) Rozhodnutí Komise 2011/527/UE ze dne 26. ledna 2011 o státní podpoře Německa C 7/10 (ex CP 250/09 a NN 5/10) „Zákon o dani z příjmu právnických osob (KStG), systém převodu daňových ztrát (‚Sanierungsklausel‘)“ se zrušuje.

4) Evropská komise ponese vlastní náklady řízení vynaložené v řízení v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku, jakož i náklady vynaložené Spolkovou republikou Německo v řízení o kasačním opravném prostředku a náklady vynaložené Lowell Financial Services GmbH afférents v řízení v prvním stupni.

5) Lowell Financial Services GmbH ponese vlastní náklady řízení vynaložené v řízení o kasačním opravném prostředku.

( 1 ) – Úř. věst. C 222, 20.6.2016.
Věc C-219/16 P: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. června 2018 – Lowell Financial Services GmbH, dříve GFKL Financial Services AG v. Evropská komise, Spolková republika Německo „Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Německé daňové předpisy upravující možnost převodu ztrát do dalších zdaňovacích období (‚klauzule o restrukturalizaci‘) – Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem – Žaloba na neplatnost – Přípustnost – Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU – Osobně dotčená osoba – Článek 107 odst. 1 SFEU – Pojem ‚státní podpora‘ – Podmínka týkající se selektivity – Určení referenčního rámce – Právní kvalifikace skutkového stavu“

Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. června 2018 – Lowell Financial Services GmbH, dříve GFKL Financial Services AG v. Evropská komise, Spolková republika Německo

(Věc C-219/16 P) ( 1 )

„„Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Německé daňové předpisy upravující možnost převodu ztrát do dalších zdaňovacích období (‚klauzule o restrukturalizaci‘) — Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem — Žaloba na neplatnost — Přípustnost — Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU — Osobně dotčená osoba — Článek 107 odst. 1 SFEU — Pojem ‚státní podpora‘ — Podmínka týkající se selektivity — Určení referenčního rámce — Právní kvalifikace skutkového stavu““

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Lowell Financial Services GmbH, dříve GFKL Financial Services AG (zástupci: M Schweda, J. Eggers, M. Knebelsberger, F. Loose, advokáti)

Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, T. Maxian Rusche a K. Blanck-Putz, zmocněnci), Spolková republika Německo

Výrok

1) Vedlejší kasační opravný prostředek se odmítá.

2) Body 2 a 3 výroku rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 4. února 2016 ve věci T-620/11, GFKL Financial Services v. Komise (T-620/11, EU:T:2016:59) se zrušují.

3) Rozhodnutí Evropské komise 26. ledna 2011 C 7/10 o státní podpoře Německa (ex CP 250/09 a NN 5/10) na základě klauzule o restrukturalizaci stanovené zákonem o dani z příjmu právnických osob (dále jen „KStG, Sanierungsklausel“) se zrušuje.

4) Evropská komise kromě vlastních nákladů řízení ponese náklady řízení vynaložené Lowell Financial Services GmbH, jak v řízení v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.

( 1 ) – Úř. věst. C 222, 20.6.2016.
Věc C-5/16: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. června 2018 – Polská republika v. Evropský parlament, Rada Evropské unie „Žaloba na neplatnost – Rozhodnutí (EU) 2015/1814 – Určení právního základu – Zohlednění účinků aktu – Absence – Článek 192 odst. 1 SFEU – Článek 192 odst. 2 první pododstavec písm. c) SFEU – Opatření významně ovlivňující volbu členského státu mezi různými energetickými zdroji a základní skladbu zásobování členského státu energií – Zásada loajální spolupráce – Článek 15 SEU – Pravomoci Evropské rady – Zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání – Zásada proporcionality – Posouzení dopadů“

Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. června 2018 – Polská republika v. Evropský parlament, Rada Evropské unie

(Věc C-5/16) ( 1 )

„„Žaloba na neplatnost — Rozhodnutí (EU) 2015/1814 — Určení právního základu — Zohlednění účinků aktu — Absence — Článek 192 odst. 1 SFEU — Článek 192 odst. 2 první pododstavec písm. c) SFEU — Opatření významně ovlivňující volbu členského státu mezi různými energetickými zdroji a základní skladbu zásobování členského státu energií — Zásada loajální spolupráce — Článek 15 SEU — Pravomoci Evropské rady — Zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání — Zásada proporcionality — Posouzení dopadů““

Účastníci řízení

Žalobkyně: Polská republika (zástupci: B. Majczyna, K. Rudzińska, zmocněnci, ve spolupráci s I. Tatarewiczem, ekspert)

Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: A. Tamás a A. Pospíšilová Padowska, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: M. Simm, A. Sikora a K. Pleśniak, zmocněnci)

Vedlejší účastníci podporující žalované: Dánské království (zástupci: M. Wolff, J. Nymann-Lindegren a C. Thorning, zmocněnci), Spolková republika Německo (zástupce: T. Henze, zmocněnec), Španělské království (zástupci: A. Gavela Llopis a M. A. Sampol Pucurull, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: D. Colas, G. de Bergues, J. Traband, T. Deleuil a S. Ghiandoni, zmocněnci), Švédské království (zástupci: A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren a L. Swedenborg, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: K. Herrmann, A. C. Becker, E. White a K. Mifsud-Bonnici, zmocněnci)

Výrok

1) Žaloba se zamítá.

2) Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených Evropským parlamentem a Radou Evropské unie.

3) Dánské království, Spolková republika Německo, Španělské království, Francouzská republika, Švédské království a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

( 1 ) – Úř. věst. C 98, 14.3.2016.
2)

Článek 5 odst. 1 nařízení č. 987/2009 ve znění nařízení č. 1244/2010 ve spojení s čl. 19 odst. 2 nařízení č. 987/2009 ve znění nařízení č. 1244/2010 musí být vykládán v tom smyslu, že osvědčení A1, vydané příslušnou institucí členského státu podle čl. 12 odst. 1 nařízení č. 883/2004 ve znění nařízení č. 1244/2010, je závazné pro instituce sociálního zabezpečení členského státu, v němž je činnost vykonávána, i pro soudy tohoto členského státu, pokud nebylo zrušeno ani prohlášeno za neplatné v členském státě, ve kterém bylo vydáno, ačkoliv příslušné orgány posledně uvedeného členského státu a členského státu, v němž je činnost vykonávána, předložily věc správní komisi pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení a ta dospěla k závěru, že osvědčení bylo vydáno nesprávně a mělo by být zrušeno. Článek 5 odst. 1 nařízení č. 987/2009 ve znění nařízení č. 1244/2010 ve spojení s čl. 19 odst. 2 nařízení č. 987/2009 ve znění nařízení č. 1244/2010 musí být vykládán v tom smyslu, že osvědčení A1, vydané příslušnou institucí členského státu podle čl. 12 odst. 1 nařízení č. 883/2004 ve znění nařízení č. 1244/2010, je závazné pro instituce sociálního zabezpečení členského státu, v němž je činnost vykonávána, i pro soudy tohoto členského státu, a to případně i se zpětnou účinností, i přesto, že toto osvědčení bylo vydáno až poté, co tento členský stát rozhodl, že se na dotyčného pracovníka uplatní povinné pojištění podle jeho právních předpisů.
5)

Článek 35 první pododstavec písm. b) směrnice 2013/32 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě osoby registrované u Agentury Organizace spojených národů pro pomoc a práci ve prospěch palestinských uprchlíků na Blízkém východě (UNRWA), požívá-li skutečné ochrany nebo podpory ze strany této organizace ve třetí zemi, která neodpovídá území, kde má obvyklé bydliště, ale která je součástí oblasti působení uvedené organizace, je třeba mít za to, že požívá v této třetí zemi dostatečné ochrany ve smyslu tohoto ustanovení, pokud tato země: — se zavazuje přijmout dotyčnou osobu zpět poté, co opustila její území s cílem požádat o mezinárodní ochranu v Evropské unii, a — uznává uvedenou ochranu nebo podporu ze strany UNRWA a dodržuje zásadu nenavracení, a umožňuje tak dotyčné osobě pobývat na jejím území v bezpečí, za důstojných životních podmínek a tak dlouho, dokud to vyžadují rizika hrozící na území obvyklého bydliště.
1)

Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 15. září 2016, Scuola Elementare Maria Montessori v. Komise (T-220/13, nezveřejněný, EU:T:2016:484), se zrušuje v rozsahu, v němž zamítl žalobu podanou společností Scuola Elementare Maria Montessori Srl, směrující ke zrušení rozhodnutí Komise 2013/284/EU ze dne 19. prosince 2012 o státní podpoře SA.20829 [C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)] Režim týkající se osvobození od obecní daně z nemovitosti v případech nemovitostí užívaných nekomerčními subjekty ke zvláštním účelům, který Itálie uskutečnila, v rozsahu, v němž Evropská komise nenařídila navrácení protiprávních podpor poskytnutých na základě osvobození od Imposta comunale sugli immobili (obecní daň z nemovitosti).
C 408/9

Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 13. září 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber) – Spojené království) – Rafal Prefeta v. Secretary of State for Work and Pensions

(Věc C-618/16) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb osob - Článek 45 SFEU - Akt o přistoupení z roku 2003 - Kapitola 2 přílohy XII - Možnost členského státu odchýlit se od čl. 7 odst. 2 nařízení (EU) č. 492/2011 a od čl. 7 odst. 3 směrnice 2004/38/ES - Polský státní příslušník, který nezavršil dobu dvanácti měsíců registrované práce v hostitelském členském státě“)

(2018/C 408/08)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber)

Účastníci původního řízení

Žalobce: Rafal Prefeta

Žalovaný: Secretary of State for Work and Pensions

Výrok

Kapitola 2 přílohy XII Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie, musí být vykládána v tom smyslu, že během přechodného období, které je v ní stanoveno, opravňovala Spojené království Velké Británie a Severního Irska, aby vyloučilo z požívání výhod podle čl. 7 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS takového polského státního příslušníka, jako je Rafal Prefeta, který nesplnil podmínku výkonu registrované pracovní činnosti na jeho území po nepřerušenou dobu dvanácti měsíců stanovenou vnitrostátními právními předpisy.

(1) Úř. věst. C 38, 6.2.2017.