Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzgericht (Rakousko) dne 3. listopadu 2020 – XO v. Finanzamt Waldviertel

(Věc C-574/20)

(2021/C 35/41)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Bundesfinanzgericht

Účastníci původního řízení

Stěžovatelka: XO

Žalovaný orgán: Finanzamt Waldviertel

Předběžné otázky

Otázka č. 1 týkající se platnosti sekundárního práva:

Jsou články 4 a 7 nařízení (ES) č. 883/2004 (1), ve znění nařízení (EU) č. 465/2012 (2), ve znění pozdějších předpisů (dále jen „nařízení č. 883/2004“ nebo „základní nařízení“) platné?

Otázka č. 2:

Musí být článek 7 nařízení č. 883/2004, zejména jeho nadpis „Upuštění od pravidel týkajících se bydliště“, vykládán v tom smyslu, že bránilo právně účinnému vzniku obecných norem obsažených v § 8a Familienlastenausgleichsgesetz 1967 (zákon z roku 1967 o vyrovnání rodinných výdajů, dále jen „FLAG“), § 33 odst. 3 bodu 2 Einkommensteuergesetz (EStG) 1988 (zákon z roku 1988 o dani z příjmu, dále jen „EStG“) a Familienbeihilfe-Kinderabsetzbetrag-EU- Anpassungsverordnung (nařízení o úpravě rodinných přídavků a daňových úlev na děti), které upravují indexaci rodinných dávek v závislosti na kupní síle ve státě bydliště, v rozsahu, v němž je s nimi spojeno snížení hodnoty rodinných přídavků v určitých členských státech?

Otázka č. 3:

Musí být zákaz snížení peněžitých dávek stanovený v článku 7 nařízení č. 883/2004, konkrétně výraz „peněžité dávky […] nelze snížit, změnit, pozastavit, odejmout nebo konfiskovat“, vykládán v tom smyslu, že výše uvedené ustanovení nebránilo právně účinnému vzniku § 8a FLAG a § 33 odst. 3 bodu 2 EStG, které upravují indexaci rodinných dávek v závislosti na kupní síle ve státě bydliště, v rozsahu, v němž musí být hodnota předmětných rodinných dávek navýšena?

Otázky 4 a 5, které se týkají posudku, který sloužil jako základ pro změnu v legislativě:

Otázka č. 4:

Musí být články 7 a 67 nařízení 883/2004 vykládány v tom smyslu a vymezeny od sebe tak, že se článek 7 týká procesu vytvoření ustanovení o bydlišti jako obecně abstraktního pravidla ze strany parlamentu členského státu, zatímco článek 67 odpovídá v konkrétním individuálním případě procesu vytvoření individuálně-konkrétní normy a je určen přímo instituci, jak vyplývá především z hlavy II základního nařízení?

Otázka č. 5:

Musí být článek 67, čl. 68 odst. 1 a 2 nařízení č. 883/2004 a čl. 60 odst. 1 nařízení č. 987/2009 vykládány v tom smyslu, že se stejně jako ustanovení, která jim předcházela, tedy články 73, 76 nařízení 1408/71 a článek 10 nařízení č. 574/72, musí použít společně a být tedy chápány pouze v kontextu, a že sledují ve vzájemném spojení a v souladu s pravidlem zákazu souběhu nároků cíl, že dotčená osoba neztratí žádné nároky, který je zajištěn specifikací a hierarchizací dotčených členských států, upravených v čl. 68 odst. 1 a 2 tohoto nařízení, a výslovným požadavkem, aby členský stát, jehož právní předpisy se použijí sekundárně, poskytl v případě, že to bude nezbytné, doplatek, takže izolovaný výklad článku 67 nařízení 883/2004, jaký je obsažen v posudku, není přípustný?

Otázka č. 6:

Musí být pojem „obecná působnost“ nařízení a spojení „je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné“ ve druhém pododstavci článku 288 SFEU vykládány v tom smyslu, že také bránily právně účinnému přijetí individuálních pravidel příslušných institucí, která se zakládají na pravidlech upravujících indexaci, a že správní rozhodnutí napadené v projednávané věci stížností nenabylo formální právní moci?

Otázka č. 7:

Porušuje § 53 odst. 1 FLAG, v původním znění Budgetbegleitgesetz (průvodní zákon ke státnímu rozpočtu) ze dne 29. prosince 2000, BGBl 1142/2000) a § 53 odst. 4 FLAG, v původním znění spolkového zákona ze dne 4. prosince 2018, kterým se mění Familienlastenausgleichsgesetz 1967, Einkommensteuergesetz 1988 a Entwicklungshelfergesetz, BGBl I 83/2018, zákaz provádění nařízení ve smyslu druhého pododstavce článku 288 SFEU?

Otázky 8 až 12, které je třeba zkoumat společně:

Otázka č. 8:

Musí být požadavek rovného zacházení s tuzemskými státními příslušníky podle článku 4 nařízení č. 883/2004, příp. základní zákaz diskriminace podle čl. 45 odst. 2 SFEU vykládán v tom smyslu, že je splněn pouze tehdy, je-li s migrujícím pracovníkem zacházeno stejně jako s tuzemským státním příslušníkem ve vnitrostátní situaci a je mu tedy rodinný přídavek předem oznámen a vyplácen měsíčně podle § 12 ve spojení s § 2 a § 8 FLAG, nebo je požadavek rovného zacházení s tuzemskými státními příslušníky splněn tehdy, pokud je s migrujícím pracovníkem zacházeno stejně jako s tuzemským státním příslušníkem členského státu, který, tak jako on, se nachází v přeshraniční situaci podle § 4 FLAG, avšak ve druhém případě je mu na základě odchylky rodinný přídavek pro dotčený kalendářní rok vyplácen podle § 4 odst. 4 FLAG pouze ročně po ukončení kalendářního roku?

Otázka č. 9:

Musí být pozastavení nároků na rodinné dávky podle jiných kolidujících právních předpisů, které ukládá čl. 68 odst. 2 druhá věta nařízení č. 883/2004, až do výše částky stanovené přednostně použitelnými právními předpisy, vykládáno v tom smyslu, že brání takovému pravidlu členského státu o zákazu souběhu dávek, jako je například § 4 odst. 1 až 3 FLAG, které opravňuje Rakousko jakožto přednostně příslušný členský stát, aby v takové situaci, jako je situace dotčená v projednávané věci, snížilo rodinné přídavky o nároky na „rovnocenné zahraniční dávky“ v jiném členském státě, jelikož zákazu souběhu příspěvků již zabránila unijní norma a pravidlo zákazu souběhu příspěvků v § 4 odst. 1 až 3 FLAG je tedy irelevantní?

Otázka č. 10:

Musí být pozastavení nároků na rodinné dávky podle jiných kolidujících právních předpisů, které ukládá čl. 68 odst. 2 druhá věta nařízení č. 883/2004, až do výše částky stanovené přednostně platnými právními předpisy vykládáno v tom smyslu, že členský stát, jehož právní předpisy jsou použitelné sekundárně a který musí pozastavit rodinné dávky stanovené v jeho předpisech z důvodu, že to vyžaduje unijní právo, musí zamítnout žádost migrujícího pracovníka nebo rodinného příslušníka anebo osoby jinak oprávněné podle právních předpisů členského státu, a nepřiznat rodinnou dávku až do výše částky stanovené přednostně použitelnými právními předpisy ani tehdy, pokud by přístup založený čistě na situaci členského státu umožňoval – případně na alternativním právním základě – schválení žádosti?

Otázka č. 11:

V případě kladné odpovědi na otázku 10 vyvstává otázka, zda by členský stát, jehož právní předpisy jsou použitelné sekundárně a který musí pozastavit rodinné dávky stanovené v jeho právních předpisech z důvodu, že to požaduje unijní právo, který však není povinen uhradit rozdíl ve výši dávek nad rámec, který překračuje částku poskytnutou právními předpisy prvního státu, z důvodu nedostatku takové částky, musel zamítnout žádost s odůvodněním, že pozastavení podle druhé věty čl. 68 odst. 2 nařízení č. 883/2004 brání přiznání nároku na rodinné přídavky?

Otázka č. 12:

Musí být čl. 68 odst. 1 a 2 nařízení č. 883/2004 vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, body 6 a 7 formuláře E411 správní komise pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků, které musí vyplnit členský stát, jehož právní předpisy se použijí sekundárně, již nesplňují požadavky na informování členského státu, jehož právní předpisy jsou použitelné přednostně, jelikož přednostně příslušný členský stát musí být informován druhým členským státem ve smyslu desáté a jedenácté otázky o tom, že tento posledně uvedený členský stát provede pozastavení podle druhé věty čl. 68 odst. 2 nařízení 883/2004, s tím výsledkem, že nebude zapotřebí zkoumat právní stav v členském státě, který zahrnuje také stropy výdělku?

Otázka č. 13:

Musí být povinnost nápravy práva zakotvená v ustálené judikatuře Soudního dvora na základě zásady loajality podle čl. 4 odst. 3 SEU chápána v tom smyslu, že ji může splnit i ústavní soud na základě žádosti předkládajícího soudu?

Otázka č. 14:

Musí být čl. 267 odst. 1 písm. b) SFEU ohledně otázky platnosti sekundárního práva, která je povinná pouze pro soud, který není soudem rozhodujícím v posledním stupni, a povinnost předkládajícího soudu spojená s otázkou platnosti zajistit použití platného unijního práva přijetím usnesení o předběžném opatření, kterým nebude z důvodu přednosti unijního práva připuštěno podání opravného prostředku „Revision“, vykládán v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, jako je čl. 133 odst. 4, 9 B-VG ve spojení s § 25a odst. 1 až 3 VwGG, § 30a odst. 7 VwGG, které účastníkům správního řízení umožňují podat proti usnesení správního soudu na vnitrostátní úrovni návrh na soudní přezkum ze strany Verwaltungsgerichtshof (nejvyšší správní soud) ve formě mimořádného opravného prostředku „Revision“?

(1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, 30.4.2004, s. 1, Zvl. vyd. 05/05, s. 72, oprava Úř. věst. 2004, L 188, s. 10).

(2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 465/2012 ze dne 22. května 2012 , kterým se mění nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení a nařízení (ES) č. 987/2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 (Úř. věst. L 149, 8.6.2012, s. 4).