STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

MANUELA CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONY

přednesené dne 21. listopadu 2017 ( 1 )

Věc C‑542/16

Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag,

Jan-Herik Strobel,

Mona Strobel,

Margareta Nilsson,

Per Nilsson,

Kent Danås,

Dödsboet efter Tommy Jönsson,

Stefan Pramryd,

Stefan Ingemansson,

Lars Persson,

Magnus Persson,

Anne-Charlotte Wickström,

Peter Nilsson,

Ingela Landau,

Thomas Landau,

Britt-Inger Ruth Romare,

Gertrud Andersson,

Eva Andersson,

Rolf Andersson,

Lisa Bergström,

Bo Sörensson,

Christina Sörensson,

Kaj Wirenkook,

Lena Bergquist Johansson,

Agneta Danås,

Hans Eriksson,

Christina Forsberg,

Christina Danielsson,

Per-Olof Danielsson,

Ann-Christin Jönsson,

Åke Jönsson,

Stefan Lindgren,

Daniel Röme,

Ulla Nilsson,

Dödsboet efter Leif Göran Erik Nilsson

proti

Dödsboet efter Ingvar Mattsson,

Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen (Nejvyšší soud, Švédsko)]

„Směrnice 2002/92/ES – Zprostředkování pojištění a zajištění – Směrnice 2004/39/ES – Investiční poradenství – Činnost vykonávaná zprostředkovatelem pojištění, který ve skutečnosti nemá v úmyslu uzavřít pojistnou smlouvu – Vymezení rozdílu mezi zprostředkováním pojištění a investičním poradenstvím – Zprostředkování a poradenství týkající se kapitálového životního pojištění – Životní pojištění vázané na investiční podíly (‚unit linked‘)“

1. Högsta domstolen (Nejvyšší soud, Švédsko) soustředil v tomto řízení o předběžné otázce pochybnosti, jimž čelí při použití právních ustanovení Evropské unie ve dvou různých sporech, v nichž má vydat rozhodnutí. Přestože se oba tyto spory týkají zprostředkování pojištění, předmětem prvního z nich ( 2 ) je pouze občanskoprávní odpovědnost, která má být uplatněna v případě, že si ředitel podniku, který se zabývá zprostředkováním pojištění, neoprávněně přivlastnil částky, jež mu odevzdali jeho klienti.

2. Druhý ze sporů ( 3 ) je složitější. Jsou v něm řešeny otázky týkající se rozdílu mezi zprostředkováním v oblasti pojištění a v oblasti finančních produktů.

3. Nepřetržitý rozvoj finančních trhů s sebou přináší i nárůst investičních nástrojů, jež začínají konkurovat tradičnímu životnímu pojištění. Pojišťovny je nabízejí v mnoha různých podobách (například formou kombinace pojištění se spořením či životního pojištění se spořením, kapitálového životního pojištění nebo pojištění vázaného na investiční podíly) ( 4 ), v nichž jsou úspory klientů využívány kombinací klasického pojistného prvku s více či méně zaručeným výnosem z finančních produktů. Pojistné, jež platí pojistník, investuje pojišťovna v rámci těchto produktů do finančních nástrojů a pojistník nese riziko spojené s vývojem této investice, které se samozřejmě může obrátit v jeho neprospěch.

4. Zodpovězení předběžných otázek položených v souvislosti s tímto druhým sporem bude od Soudního dvora vyžadovat, aby rozhodl, zda zprostředkovatelé, kteří uvádějí na trh pojištění výše uvedeného druhu, podléhají právním předpisům použitelným na zprostředkování pojištění, nebo zda je s ohledem na to, že tento druh produktů obsahuje finanční složku a je spojen s větší mírou rizika včetně výkyvů, nezbytné považovat tuto činnost spíše za zprostředkování v investiční oblasti.

5. Každá z těchto kategorií zprostředkování podléhá jinému právnímu režimu a je upravena jinými směrnicemi, jež prošly v nedávné době změnami použitelnými až od roku 2018. Rozsudek, který Soudní dvůr v této věci vydá, bude však užitečný pro výklad právních předpisů týkajících se pojistných produktů s investiční složkou jak v současnosti, tak i po roce 2018.

I. Právní rámec

A. Unijní právo

6. Zprostředkování pojištění upravuje směrnice 2002/92/ES ( 5 ), která byla změněna a přepracována prostřednictvím směrnice (EU) 2016/97 ( 6 ).

7. Investiční poradenství představuje činnost, na kterou se vztahuje směrnice 2004/39/ES ( 7 ), která byla zrušena směrnicí 2014/65/EU ( 8 ).

1. Směrnice 2002/92

8. Body 8, 9, 14 a 17 uvádějí: „(8) Koordinace vnitrostátních právních předpisů týkajících se požadavků na profesní způsobilost a registrace osob v souvislosti s přístupem ke zprostředkování pojištění a s výkonem této činnosti může proto přispět jak k dotvoření jednotného trhu finančních služeb, tak i ke zvýšení ochrany spotřebitele v této oblasti. (9) Pojistné produkty mohou distribuovat různé typy osob nebo institucí, jako jsou agenti, makléři a provozovatelé ‚bancassurance‘. Stejné zacházení s hospodářskými subjekty a ochrana spotřebitele vyžadují, aby se tato směrnice vztahovala na veškeré tyto osoby a instituce. […] (14) Zprostředkovatelé pojištění a zajištění by měli být registrováni u příslušného orgánu členského státu, v němž mají bydliště, sídlo nebo ústředí, pokud splňují přísné profesní požadavky ve vztahu ke své kvalifikaci, dobré pověsti, pojistnému krytí odpovědnosti při výkonu povolání a finančním možnostem. […] (17) Pro ochranu spotřebitele je nezbytná spolupráce a výměna informací mezi příslušnými orgány, zajišťující solidnost obchodu s pojištěním a zajištěním na jednotném trhu.“

9. Článek 1 odst. 1, jehož předmětem je oblast působnosti, stanoví: „Tato směrnice stanoví pravidla pro přístup fyzických a právnických osob, které jsou usazeny v členském státě nebo si přejí se zde usadit, k činnosti v oblasti zprostředkování pojištění a zajištění a pro výkon této činnosti.“

10. Článek 2 bod 3 stanoví: „Pro účely této směrnice se rozumí […] 3) ‚zprostředkováním pojištění‘ činnost spočívající v předkládání, navrhování nebo provádění jiných přípravných prací pro uzavírání pojistných smluv nebo uzavírání takových smluv nebo napomáhání při správě a plnění takových smluv, zejména v případě pojistné události. Tyto činnosti se nepovažují za zprostředkování pojištění, jsou-li vykonávány pojišťovnou nebo zaměstnancem pojišťovny, který jedná jménem pojišťovacího podniku. Příležitostné poskytování informací v souvislosti s jinou profesní činností za předpokladu, že účelem této činnosti není pomáhat zákazníkům s uzavíráním nebo plněním pojistných smluv, profesionální správa pojistných událostí pro pojišťovnu a likvidace a odborné posuzování škod, se rovněž nepovažují za zprostředkování pojištění.“

11. Článek 4 odst. 3 a 4 stanoví: „3. Zprostředkovatelé pojištění a zajištění si udržují pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání, které pokrývá celé území Společenství, nebo jinou podobnou záruku proti odpovědnosti z porušení povinné péče při výkonu povolání v hodnotě nejméně 1000000 EUR na jednu pojistnou událost a 1500000 EUR na všechny pojistné události dohromady za jeden rok, pokud mu takové pojištění nebo srovnatelnou záruku již neposkytuje pojišťovna, zajišťovna nebo jiný podnik, na jejíž účet zprostředkovatel pojištění nebo zajištění působí nebo za niž je zprostředkovatel pojištění nebo zajištění oprávněn jednat, nebo pokud tento podnik nepřebírá neomezenou odpovědnost za jednání zprostředkovatele. 4. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k ochraně zákazníků před neschopností zprostředkovatele pojištění převést pojistné na pojišťovnu nebo převést částku pojistného plnění nebo vrátit pojistné pojištěnému.“

12. Článek 12 odst. 2 a 3 stanoví: „2. Jestliže zprostředkovatel pojištění informuje zákazníka, že radí na základě nestranné analýzy, je povinen mu tuto radu poskytnout na základě analýzy dostatečně velkého počtu pojistných smluv nabízených na trhu, aby mu to umožnilo učinit doporučení v souladu s odbornými kritérii k tomu, jaká pojistná smlouva odpovídá potřebám zákazníka. 3. Před uzavřením konkrétní smlouvy upřesní zprostředkovatel pojištění alespoň požadavky a potřeby tohoto zákazníka, zejména na základě informací poskytnutých zákazníkem, jakož i základní důvody pro každou radu poskytnutou zákazníkovi o daném pojistném produktu. Tyto údaje se uzpůsobují v závislosti na složitosti navrhované pojistné smlouvy.“

2. Nařízení (EU) č. 1286/2014 ( 9 )

13. Jak je uvedeno v článku 1 tohoto nařízení, cílem nařízení je stanovit „jednotná pravidla pro formát a obsah sdělení klíčových informací, které vypracují tvůrci produktů s investiční složkou, a pro poskytování sdělení klíčových informací retailovým investorům s cílem umožnit retailovým investorům pochopit hlavní rysy produktu s investiční složkou a rizika s ním spojená.“

14. Článek 4 bod 2 tohoto nařízení definuje „pojistný produkt s investiční složkou“ jako „pojistný produkt, který nabízí určitou hodnotu odkupného nebo hodnotu v době splatnosti, jež je zcela nebo zčásti vystavena, přímo či nepřímo, tržním výkyvům“.

3. Směrnice 2016/97

15. Bod 56 odůvodnění uvádí: „Pojistné produkty s investiční složkou jsou často zpřístupněny zákazníkům jako možná alternativa nebo nahrazení investičních produktů spadajících do působnosti směrnice 2014/65/EU. Aby byla zajištěna důsledná ochrana investorů a zamezilo se riziku regulatorní arbitráže, je důležité, aby pojistné produkty s investiční složkou podléhaly kromě pravidel výkonu činnosti stanoveným pro všechny pojistné produkty také specifickým pravidlům týkajícím se investiční složky obsažené v těchto produktech. Tato by měla obsahovat ustanovení o přiměřeném informování, požadavky na vhodnost poradenství a omezení odměny.“

16. Článek 2 odst. 1 body 1 a 17 obsahuje tyto definice: „1) ‚distribucí pojištění‘ [se rozumí] poskytování poradenství o pojistných smlouvách, předkládání návrhů těchto smluv nebo provádění jiných přípravných prací pro jejich uzavírání, uzavírání pojistných smluv nebo pomoc při jejich správě a plnění, zejména v případě vyřizování nároků z pojistné události, včetně poskytování informací o jedné nebo více pojistných smlouvách na základě kritérií, která si zákazníci zvolili prostřednictvím internetové stránky nebo jiného média, a sestavování seznamů pojistných produktů seřazených podle výhodnosti, včetně srovnání cen a produktů nebo slev na pojistném, pokud je na konci tohoto procesu zákazník schopen prostřednictvím internetové stránky či jiného média přímo nebo nepřímo uzavřít pojistnou smlouvu; […] 17) ‚pojistným produktem s investiční složkou‘ [se rozumí] pojistný produkt, který nabízí určitou hodnotu odkupného nebo hodnotu v době splatnosti, jež je zcela nebo zčásti vystavena, přímo či nepřímo, tržním výkyvům […].“

4. Směrnice 2004/39/ES (MiFID I)

17. Článek 1 odst. 1 stanoví: „Tato směrnice se vztahuje na investiční podniky a regulované trhy.“

18. Článek 2 odst. 1 stanoví: „Tato směrnice se nevztahuje na a) pojišťovny vymezené v článku 1 směrnice 73/239/EHS nebo v článku 1 směrnice 2002/83/ES nebo podniky činné v oblasti zajištění a retrocese uvedené ve směrnici 64/225/EHS; […] c) osoby poskytující investiční služby, pokud tuto činnost vykonávají příležitostně v rámci určité profesionální činnosti a tato činnost se řídí právními nebo správními předpisy nebo etickým kodexem pro dotyčný obor činnosti, které poskytování těchto služeb nevylučují; […] j) osoby, které poskytují investiční poradenství v rámci provádění jiné profesionální činnosti, na niž se nevztahuje tato směrnice, pokud poskytování tohoto poradenství není odměňováno odděleně; […]“

19. Článek 4 odst. 1 obsahuje tyto definice: „1) ‚investičním podnikem‘ [se rozumí] právnická osoba, její[m]ž obvyklým předmětem činnosti či podnikání je poskytování jedné nebo více investičních služeb třetí osobě nebo provádění jedné nebo více investičních činností na profesionálním základě. […] 2) ‚investičními službami a činnostmi‘ [se rozumí] služby a činnosti, jež jsou uvedeny v oddíle A přílohy I a týkají se kteréhokoli z nástrojů uvedených v oddíle C přílohy I. […] 4) ‚investičním poradenstvím‘ [se rozumí] poskytování osobních doporučení klientovi na jeho žádost či z podnětu investičního podniku ohledně jedné či více transakcí týkajících se finančních nástrojů.“

5. Směrnice 2014/65/EU (MiFID II)

20. Bod 87 odůvodnění uvádí toto: „Jako možné alternativy nebo náhrady finančních nástrojů podle této směrnice jsou zákazníkům často předkládány investiční pojistné smlouvy. V zájmu zajištění jednotné ochrany neprofesionálních zákazníků a rovných podmínek u podobných produktů je důležité, aby investiční produkty na bázi pojištění podléhaly náležitým požadavkům. Vzhledem k tomu, že požadavky na ochranu investorů stanovené v této směrnici by proto měly být stejným dílem uplatňovány i na investice v rámci pojistných smluv, je s ohledem na rozdílnou strukturu trhu a vlastnosti těchto produktů vhodnější, aby byly podrobné požadavky stanoveny v rámci probíhající revize směrnice 2002/92/ES než v této směrnici. Budoucí právní předpisy Unie upravující činnost zprostředkovatelů pojištění a pojišťoven by měly proto řádně zajistit jednotný regulační přístup k distribuci různých finančních produktů, které uspokojují podobné potřeby investorů, a proto z hlediska ochrany investorů představují srovnatelné problémy. Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění), zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1094/2010 a ESMA by měly ve vzájemné součinnosti zajistit co nejvyšší jednotnost při uplatňování pravidel pro obchodování s těmito investičními produkty. Tyto nové požadavky týkající se investičních produktů na bázi pojištění by měly být stanoveny ve směrnici 2002/92/ES.“

21. Článek 91 směrnice MiFID II zavádí změny směrnice 2002/92. Článek 2 bod 3 druhý pododstavec posledně jmenované směrnice se nahrazuje tímto textem: „S výjimkou kapitoly IIIA této směrnice nejsou činnosti, jež vykonává pojišťovna nebo zaměstnanec pojišťovny, který jedná jménem pojišťovny, považovány za zprostředkování nebo distribuci pojištění.“

22. Do článku 2 směrnice 2002/92 se vkládá bod 13, který definuje pojem „investiční produkt na bázi pojištění“ jako „pojistný produkt, který nabízí určitou hodnotu odkupného nebo hodnotu v době splatnosti, jež jsou zcela nebo zčásti vystaveny, přímo či nepřímo, tržním výkyvům“, a zavádí přitom několik výjimek.

23. Směrnicí MiFID II byla navíc do směrnice 2002/92 vložena kapitola IIIa, jejímž předmětem jsou „Dodatečné požadavky na ochranu zákazníků v souvislosti s investičními produkty na bázi pojištění“. Článek 13a této kapitoly, nadepsaný „Oblast působnosti“, stanoví: „S výhradou výjimky v čl. 2 bodě 3 druhém pododstavci stanoví tato kapitola dodatečné požadavky na zprostředkování pojištění a na přímý prodej prováděný pojišťovnami v případě, že jsou vykonávány v souvislosti s prodejem investičních produktů na bázi pojištění. Tyto činnosti se označují jako distribuce pojištění.“

B. Švédské právo

24. Směrnici 2002/92 provedl do švédského právního řádu Lagen (2005:405) om försäkringsförmedling [zákon (2005:405) o zprostředkování pojištění].

25. Článek 1 druhý pododstavec, který je součástí kapitoly 1 výše uvedeného zákona o zprostředkování pojištění, stanoví, že zprostředkování pojištění představuje profesní činnost spočívající v 1) předkládání či navrhování pojistných smluv nebo provádění jiných přípravných prací pro uzavírání pojistných smluv, 2) uzavírání pojistných smluv jménem třetích osob nebo 3) napomáhání při správě a plnění pojistných smluv ( 10 ).

26. Podle kapitoly 2 článku 1 lze zprostředkování pojištění, s několika výjimkami, které zde nejsou relevantní, provádět jen s povolením Finansinspektionen (Úřad pro dohled nad finančními trhy, Švédsko).

27. Jednou z podmínek pro vydání takového povolení je uzavření smlouvy o pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání, které se vztahuje na jakoukoli povinnost k náhradě, kdy lze případné nesplnění povinností zprostředkovatele pojištění uplatnit jako pojistnou událost (viz kapitolu 2 čl. 5 odst. 4 a čl. 6 odst. 2 zákona 2005:405).

28. Kapitola 5 stanoví pravidla výkonu zprostředkovatelské činnosti v oblasti pojištění. Konkrétně (v článku 4) je stanoveno, že zprostředkovatel pojištění je povinen při své činnosti uplatňovat osvědčené postupy v oblasti zprostředkování pojištění a vynakládat náležitou péči při jednání v zájmu svých klientů. Dále je upřesněno, že zprostředkovatel pojištění je povinen přizpůsobit své poradenství přáním a potřebám klienta a doporučovat řešení, která jsou pro klienta vhodná. Zprostředkovatel je rovněž povinen odrazovat klienty (jedná-li se o fyzické osoby, které sledují převážně jiné než obchodní cíle) od přijímání opatření, která nelze považovat za vhodná z hlediska jejich potřeb, hospodářské situace či jiných okolností.

29. Podle kapitoly 5 článku 7 je zprostředkovatel pojištění, který úmyslně či z nedbalosti nesplní své povinnosti podle článku 4, povinen nahradit jakoukoli majetkovou újmu vzniklou mimo jiné klientovi v důsledku takového nesplnění.

II. Spory před vnitrostátními soudy

30. V obou sporech, v nichž předkládající soud rozhoduje, vymáhají dotčené osoby náhradu škody od společnosti Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag (dále jen „Länsförsäkringar“), s níž určití zprostředkovatelé pojištění ve Švédsku uzavřeli smlouvu o pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání.

1. Věc T 2761‑15, Länsförsäkringar v. správce pozůstalosti po Ingvaru Mattsonovi

31. Ingvar Mattsson investoval v rámci kapitálového životního pojištění částku ve výši 500000 SEK do investičního certifikátu, který představoval strukturovaný finanční nástroj. Učinil tak v lednu 2010 na radu zaměstnance společnosti European Wealth Management Group AB (dále jen „EWMG“), jež působila jako registrovaný zprostředkovatel pojištění.

32. Poté, co I. Mattsson o celou investovanou částku přišel, podal stížnost proti společnosti EWMG, která následně vstoupila do likvidace. EWMG měla u Länsförsäkringar uzavřenou smlouvu o povinném pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání podle zákona 2005:405, které krylo její činnost a obsahovalo povinnost vyplatit náhradu podle kapitoly 5 článku 7 uvedeného zákona.

33. Ingvar Mattsson podal proti Länsförsäkringar žalobu a domáhal se toho, aby mu tato společnost zaplatila částku 500000 SEK navýšenou o úroky. Uvedl přitom, že EWMG úmyslně nebo z nedbalosti ( 11 ) nesplnila své povinnosti podle kapitoly 5 čl. 4 zákona 2005:405, pojišťovna byla z tohoto důvodu povinna poskytnout náhradu a jednalo se o pojistnou událost krytou pojištěním odpovědnosti za škody při výkonu povolání uzavřeným mezi EWMG a Länsförsäkringar.

34. Länsförsäkringar uznala, že zprostředkování kapitálového životního pojištění spadá do působnosti zákona 2005:405, a tím i do působnosti pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání. Uvedla však zaprvé, že se doporučení společnosti EWMG netýkalo kapitálového životního pojištění, ale investice do finančního nástroje, který byl součástí zmíněného pojištění. Nejednalo se tedy o zprostředkování pojištění, nýbrž o poradenství týkající se investice do finančních nástrojů, které spadá do působnosti jiných zákonů ( 12 ).

35. Länsförsäkringar zastávala názor, že důvodem ztráty bylo finanční poradenství, a nikoli zprostředkování kapitálového životního pojištění. Podpůrně tvrdila, že EWMG nejednala nedbale.

36. Soud prvního stupně žalobě vyhověl. Poradenství, které bylo předmětem sporu, podle jeho mínění spadalo do působnosti zákona 2005:405 i zákona o trzích cenných papírů. Současně však – mimo jiné s ohledem na určitá prohlášení Evropské komise – konstatoval, že výše uvedené předpisy nebyly zamýšleny tak, aby byly použitelné souběžně. S ohledem na zájem spočívající v ochraně spotřebitele a na skutečnost, že Úřad pro dohled nad finančními trhy patrně nevyžadoval, aby měla EWMG zvláštní povolení pro výkon činnosti v oblasti financí, měl soud prvního stupně za to, že I. Mattsson mohl vycházet z předpokladu, že je pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání v dané věci použitelné.

37. Länsförsäkringar podala odvolání k odvolacímu soudu, který rozsudek vydaný v prvním stupni potvrdil. Proti tomuto rozsudku podala kasační opravný prostředek k Högsta domstolen (Nejvyšší soud). Tvrdí přitom, že poradenství poskytnuté společností EWMG nepředstavovalo zprostředkování pojištění, a že se na něj tedy nevztahuje pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání. Přesto však nyní uznává, že EWMG jednala nedbale.

38. Ingvar Mattsson mezitím zemřel a jeho dědicové nesouhlasí s jakoukoli změnou rozsudku vydaného odvolacím soudem.

2. Věc T 25‑16, Jan-Erik Strobel a další v. Länsförsäkringar

39. Společnost Connecta Fond och Försäkring AB (dále jen „Connecta“), která působila jako zprostředkovatel pojištění zejména v období let 2004 až 2010, uzavřela se společností Länsförsäkringar smlouvu o povinném pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání podle zákona 2005:405, které krylo její činnost a obsahovalo povinnost vyplatit náhradu podle kapitoly 5 článku 7 uvedeného zákona.

40. Během období několika let poskytlo několik osob společnosti Connecta peněžité částky za účelem jejich investování do tzv. „podnikového dluhopisového produktu společnosti Connecta“, jenž měl být součástí kapitálového životního pojištění. Společnost Connecta a její zaměstnanec Per Rytterborg, který později zastával funkci výkonného ředitele společnosti, vydali těmto osobám oproti jejich investici určité doklady. V období let 2004–2010 vykonávala společnost Connecta rovněž skutečnou zprostředkovatelskou činnost v oblasti pojištění.

41. Později vyšlo najevo, že P. Rytteborg si částky, jež odevzdali klienti, neoprávněně přivlastnil. Bylo na něj podáno trestní oznámení a společnosti Connecta bylo odebráno povolení. Per Rytteborg zemřel v listopadu 2010. Na jeho pozůstalost byl prohlášen konkurz a na společnost Connecta byla v prosinci 2010 uvalena nucená správa.

42. Skupina výše uvedených osob podala proti Länsförsäkringar žalobu, kterou se v rámci pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání společnosti Connecta domáhala náhrady škody odpovídající částkám, jež tyto osoby poskytly posledně jmenované společnosti, aby je, jak vysvětlily, investovala do kapitálového životního pojištění.

43. Žalobci tvrdili, že došlo ke zprostředkování pojištění a že Connecta nese podle kapitoly 5 čl. 7 zákona 2005:405 odpovědnost za jednání P. Rytterborga. Pojišťovně společnosti Connecta proto vznikla povinnost poskytnout odpovídající náhradu škody.

44. Länsförsäkringar uvedla kromě jiných důvodů to, že škody nevznikly v důsledku pojištěné činnosti, neboť se v daném případě jednalo o fiktivní produkty. Jednání P. Rytterborga proto nepředstavovalo zprostředkování pojištění, takže nespadalo do působnosti zákona 2005:405 a potažmo nepodléhalo ani pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání.

45. Soud prvního stupně měl za to, že dotčené škody byly kryty pojištěním odpovědnosti za škody při výkonu povolání, a z větší části proto žalobě vyhověl. Konstatoval přitom, že žalobci měli v úmyslu uzavřít smlouvu o kapitálovém životním pojištění a že s ohledem na způsob, jakým s nimi P. Rytterborg jednal, měli důvod se domnívat, že se jedná o zprostředkování skutečných pojistných smluv. Z hlediska ochrany spotřebitelů nasvědčuje podložená domněnka žalobců ohledně úmyslů P. Rytterborga zjevně tomu, že se jednalo o zprostředkování pojištění.

46. Vzhledem k tomu, že pojem „zprostředkování pojištění“ zahrnuje přípravné práce a že Connecta vykonávala i skutečnou zprostředkovatelskou činnost v oblasti pojištění, dospěl soud prvního stupně k závěru, že dotčenou transakci lze zahrnout do pojmu „zprostředkování“ i z objektivních důvodů.

47. Naproti tomu odvolací soud měl za to, že dotčené jednání nepředstavovalo zprostředkování pojištění, a proto zrušil rozsudek vydaný v prvním stupni a žalobu zamítl. Skutečnost, že při výkladu právních předpisů je třeba hájit zájem spočívající v ochraně spotřebitelů, neznamená, že je třeba přikládat jakoukoli váhu subjektivnímu chápání podstaty zprostředkování pojištění ze strany klienta. Objektivně – tj. bez ohledu na názor klienta – se nemohlo jednat o zprostředkování pojištění. Na vznesený nárok se tedy nevztahuje pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání.

48. Poškozené osoby podaly kasační opravný prostředek k Högsta domstolen (Nejvyšší soud). I nadále přitom uvádějí, že v projednávané věci došlo ke vzniku pojistné události, na kterou se vztahuje pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání. Tvrdí mimo jiné, že jednání P. Rytterborga bylo zprostředkováním pojištění, neboť úzce souviselo s řádnou činností vykonávanou společností Connecta na základě příslušného povolení.

III. Předběžné otázky

49. S ohledem na právní rozpor, který v obou těchto sporech vyvstal, žádá Högsta domstolen (Nejvyšší soud) Soudní dvůr, aby odpověděl na tyto otázky: „T 25‑16 1 a) Vztahuje se směrnice [2002/92] na činnost zprostředkovatele pojištění, který nemá ve skutečnosti v úmyslu uzavřít pojistnou smlouvu? Je relevantní, zda takový úmysl neexistoval před zahájením činnosti, nebo byl pojat až v pozdější fázi? 1 b) Je v situaci popsané v první otázce písm. a) relevantní, že zprostředkovatel vedle takové fiktivní činnosti vykonával rovněž řádnou zprostředkovatelskou činnost v oblasti pojištění? 1 c) Je dále v situaci popsané v první otázce písm. a) relevantní, že klient měl prima facie za to, že je daná činnost přípravnou činností pro uzavření pojistné smlouvy? Má nějaký význam subjektivní názor klienta na to, zda došlo ke zprostředkování pojištění, bez ohledu na to, zda je podložený, či nikoli? T 2761‑15 2 a) Vztahuje se směrnice [2002/92] na ekonomické či jiné poradenství poskytované v souvislosti se zprostředkováním pojištění, které se však samo o sobě netýká vlastního uzavření či trvání pojistné smlouvy? Jaká bude zejména odpověď, pokud jde o poradenství týkající se umístění kapitálu v rámci kapitálového životního pojištění? 2 b) Vztahují se na takové poradenství, jaké je uvedeno v otázce 2 a), které je ze své podstaty investičním poradenstvím podle směrnice 2004/39, rovněž nebo výhradně ustanovení uvedené směrnice? Vztahuje-li se na takové poradenství rovněž směrnice 2004/39, má některá z dotčených právních úprav přednost před druhou úpravou?“

50. Čtyři skupiny navrhovatelů předložily písemná vyjádření pouze k otázkám položeným ve věci Strobel a další v. Länsförsäkringar, zatímco Länsförsäkringar, švédská vláda, česká vláda a Komise předložily tato vyjádření v obou věcech.

51. Na jednání konaném dne 14. září 2017 přednesly ústní vyjádření Länsförsäkringar, švédská vláda, česká vláda a Komise.

IV. Analýza předběžných otázek

52. Základem otázek, jež položil předkládající soud, jsou dva velmi odlišné a nestejně složité problémy týkající se výkladu čl. 2 bodu 3 směrnice 2002/92. První z těchto otázek lze zodpovědět velmi stručně, druhá je však již složitější, a vyžádá si tudíž podrobnější analýzu.

A. První otázka: použití směrnice 2002/92 na činnosti spočívající ve zprostředkování pojistných smluv provedených s podvodným záměrem

53. Prostřednictvím otázek položených ve věci T 25/16 si předkládající soud přeje zjistit, zda činnost spočívající ve zprostředkování pojištění, která je definována v čl. 2 bodě 3 směrnice 2002/92, zahrnuje činnosti zprostředkovatele, který sice poskytuje určitým klientům služby zahrnující přípravné práce pro uzavírání pojistných smluv, avšak jeho skutečným cílem je tyto klienty podvést a přivlastnit si neoprávněně jejich finanční prostředky.

54. Předkládající soud se táže, zda je pro tento účel třeba považovat za relevantní okamžik, kdy zprostředkovatel pojme úmysl uskutečnit zpronevěru, jakož i skutečnost, zda zprostředkovatel provádí ve vztahu k jiným klientům legitimní úkony zprostředkování, a způsob, jakým podvodnou zprostředkovací činnost vnímá klient.

55. Länsförsäkringar prosazuje subjektivní výklad pojmu „zprostředkování pojištění“ uvedeného v čl. 2 bodě 3 směrnice 2002/92, a sice že ke zprostředkování nedochází, pokud předpokládaný zprostředkovatel ve skutečnosti nemá v úmyslu uzavřít pojistnou smlouvu. Výše uvedená společnost zastává názor, že podvodné činnosti, které se jeví jako zprostředkování pojištění, do tohoto pojmu nespadají a že náhrada škod způsobených klientům musí být uplatněna na základě právních předpisů upravujících občanskoprávní odpovědnost vzniklou v důsledku spáchání přečinů, a nikoli na základě právních předpisů použitelných na činnosti spočívající v poskytování pojistných služeb.

56. V témže duchu má Länsförsäkringar za to, že není podstatné, v jakém okamžiku pojme zprostředkovatel podvodný úmysl, ani zda se tak stane již na počátku jeho vztahů s klientem nebo až později, během přípravných prací pro uzavření pojistné smlouvy. V okamžiku, kdy vznikne záměr dopustit se zpronevěry, záměr uzavřít pojistnou smlouvu zaniká a nejedná se již o zprostředkovací činnost podléhající směrnici 2002/92. Podstatné není ani to, že osoba, která se dopustila zpronevěry, současně provádí jiné, oprávněné činnosti spočívající ve zprostředkování pojištění, neboť postrádá smyslu, že by se zpronevěra mohla v jejich světle stát legitimně prováděnou činností.

57. Naproti tomu všechny čtyři skupiny navrhovatelů v projednávaném sporu stejně jako česká vláda a Komise navrhují, aby byl tento pojem vykládán objektivně. Do působnosti směrnice 2002/92 podle jejich názoru spadají veškeré přípravné práce pro uzavírání pojistných smluv bez ohledu na to, jakým subjektivním cílem byl zprostředkovatel veden.

58. S posledně jmenovanou hypotézou se ztotožňuji, neboť se domnívám, že pojem „zprostředkování pojištění“ musí být vykládán objektivně. Při jeho posuzování nelze vycházet z úmyslů či pocitů fyzických osob jednajících v postavení zaměstnanců nebo vedoucích představitelů podniku, jenž se veřejně zabývá zprostředkováním pojištění. Zohlednění těchto subjektivních prvků by vedlo k nepředvídatelnému používání daného právního předpisu, což je v rozporu s požadavky vyplývajícími ze zásady právní jistoty.

59. Prvním z kritérií, jež připadají v úvahu, máme-li podat výklad charakteristik, jimiž se vyznačuje zprostředkování pojištění, je kritérium doslovného výkladu. Jak je stanoveno v čl. 2 bodě 3 směrnice 2002/92, jedná se o „činnost spočívající v předkládání, navrhování nebo provádění jiných přípravných prací pro uzavírání pojistných smluv nebo uzavírání takových smluv […]“.

60. Výše uvedená definice klade důraz na činnost, nikoli na subjektivní záměry osob, které tuto činnost provádějí. K tomu, aby se předpokládalo, že určitý podnik působí v oblasti zprostředkování pojištění, postačuje, aby podnik, jehož vlastním cílem je provádět výše uvedenou činnost (na základě povolení uděleného za tímto účelem správním orgánem), nabízel své profesní služby klientům, kteří tak mohou důvěřovat tomu, že tento podnik skutečně uskuteční práce nezbytné k podepsání pojistné smlouvy. Součástí těchto prací jsou nepochybně i přípravné práce pro uzavření takové smlouvy ( 13 ).

61. Jak popisuje předkládající soud, vše nasvědčuje tomu, že Connecta vystupovala skutečně jako podnik zabývající se zprostředkováním pojištění, který byl ve Švédsku registrován a v souladu s právními předpisy zde působil od roku 2004. Jednalo se tedy o podnik, který poskytoval klientům služby zprostředkování, takže je nepodstatné, že jeden či několik jeho zaměstnanců (nebo dokonce jeho výkonný ředitel) ( 14 ) využili typických zprostředkovatelských činností k tomu, aby připravili a uskutečnili podvod, jímž poškodili klienty tím, že si přivlastnili jejich finanční prostředky.

62. K témuž výsledku spěje i systematický výklad směrnice 2002/92. Článek 4 odst. 4 této směrnice („[č]lenské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k ochraně zákazníků před neschopností zprostředkovatele pojištění převést pojistné na pojišťovnu nebo převést částku pojistného plnění nebo vrátit pojistné pojištěnému“) zahrnuje do zprostředkování pojištění i případy, kdy zprostředkovatelé nepřevedou pojistné na pojišťovnu, což odpovídá takovým případům podvodů, k jakým došlo u společnosti Connecta.

63. Ve prospěch objektivního chápání činnosti spočívající ve zprostředkování pojištění hovoří i teleologický výklad směrnice 2002/92. Cílem harmonizace, kterou tato směrnice zajišťuje, je podpora ochrany spotřebitelů v oblasti pojištění, což je výslovně uvedeno v bodech 7, 8 a 17 odůvodnění této směrnice ( 15 ). Subjektivní výklad pojmu „zprostředkování pojištění“, podle něhož by byla považována za rozhodující vůle zprostředkovatele, by vedl k narušení záruk, jež směrnice 2002/92 zavádí ve prospěch spotřebitelů v oblasti pojištění.

64. Jak uvedla Komise ve svém vyjádření, pokud by měla činnost zprostředkování záviset na vůli zprostředkovatele, mohla by vzniknout paradoxní situace, v níž by se zprostředkovatel mohl dovolávat svého záměru uskutečnit zpronevěru právě proto, aby byl vyňat z působnosti směrnice 2002/92 a nemusel nést povinnosti, které mu tato směrnice ukládá.

65. Postačuje tedy, aby bylo jednání podniku zabývajícího se zprostředkováním objektivně vyloženo klientům v tom smyslu, že má vést k uzavření pojistné smlouvy. Znovu opakuji, že není podstatné, jakým záměrem byl veden zaměstnanec (nebo ředitel) tohoto podniku, který se na těchto činnostech podílí, ať již měl skutečně v úmyslu jednat v souladu se svými povinnostmi, nebo využil příležitosti k tomu, aby klienta podvedl. Irelevantní je i to, zda jeho skryté záměry vznikly již v okamžiku, kdy navázal styk s klientem, nebo až během přípravných činností, jež měly vést k následnému uzavření smlouvy.

66. Odpovědnost podniku zabývajícího se zprostředkováním se vztahuje na škody způsobené jeho zaměstnanci či vedoucími představiteli v případech, kdy tyto osoby vystupují před třetími osobami jakožto osoby závislé na daném podniku a kdy existuje souvislost mezi protiprávním jednáním, jehož se dopustily, a typickou činností, jíž se daná společnost zabývá. Mám za to, že obě tyto skutečnosti nastaly i v projednávané věci, neboť k přivlastnění finančních prostředků, jež je přičítáno řediteli, který překročil své pravomoci, došlo v souvislosti se zprostředkovací činností osoby, která před klienty vystupovala jako zástupce daného podniku a jíž byly s ohledem na toto postavení zmíněné prostředky odevzdány.

67. V souladu s výkladem pojmu „zprostředkování pojištění“, jejž navrhuji, je nutné mít za to, že pro účely otázky, zda mají být přípravné práce pro uzavírání pojistné smlouvy považovány za zprostředkování, musí být považován za irelevantní také způsob, jakým je vnímá klient. Připouští to dokonce i Länsförsäkringar, která uvádí, že v opačném případě by se mohlo stát, že složitý a pečlivě připravený podvod by mohl spotřebitel považovat za skutečné zprostředkování na rozdíl od méně závažného, jednoduššího podvodu, u něhož by byl záměr uskutečnit zpronevěru vnímán již na první pohled. Tento argument se mi jeví jako logický, avšak podle mého názoru je v rozporu s názorem téže společnosti, podle něhož má úmysl zprostředkovatele rozhodující význam pro účely určení, zda existuje zprostředkování pojištění.

68. Článek 2 bod 3 směrnice 2002/92 zahrnuje tedy činnosti zprostředkovatele, který provádí pro různé klienty přípravné práce zaměřené na uzavření pojistné smlouvy, a to bez ohledu na to, zda jedná s úmyslem uskutečnit zpronevěru, a bez ohledu na to, jakým způsobem vnímají jeho jednání klienti. Odpovědnost, kterou nesou zprostředkovatelské podniky v rámci těchto činností v případě, že se dopustí profesní chyby, musí být kryta jejich pojištěním odpovědnosti za škody při výkonu povolání.

B. Druhá otázka: zprostředkování v případě kapitálového životního pojištění – jedná se o zprostředkování pojištění, nebo o finanční zprostředkování?

69. Ve sporu T 2761‑15 uzavřel I. Mattsson kapitálové životní pojištění, které představuje kombinaci smlouvy o životním pojištění s investicí do strukturovaného finančního nástroje, a učinil tak na základě rad od podniku EWMG.

70. Ve světle těchto skutečností (jakož i následujících skutečností, které vyústily ve ztrátu investované částky) žádá předkládající soud Soudní dvůr, aby určil, zda má být poradenství, jež poskytla EWMG, považováno za zprostředkování pojištění spadající do působnosti směrnice 2002/92, nebo zda naopak představuje investiční poradenství podléhající směrnici MiFID I. Předkládající soud nevylučuje, že by mohly být obě směrnice použity souběžně.

71. Dříve než navrhnu odpověď na tuto složitou otázku, považuji za nutné připojit úvodní poznámku a provést analýzu charakteristik kapitálového životního pojištění a právních předpisů, které jsou na něj použitelné.

1. Úvodní poznámka

72. Je věcí předkládajícího soudu, aby provedl kvalifikaci poradenství poskytnutého v projednávané věci a přesně určil povahu smluvního vztahu mezi EWMG a I. Mattssonem. Tato povaha by mohla vycházet buď z životního pojištění vázaného na investiční produkt, nebo z pouhého finančního nástroje odděleného od pojištění. V posledně jmenovaném případě by EWMG nevykonávala zprostředkování pojištění, nýbrž investiční poradenství (pro které, jak vyplývá ze spisu, neměla požadované povolení udělené Úřadem pro dohled nad finančními trhy).

73. Švédská vláda a Länsförsäkringar zastávají názor, že I. Mattsson získal komplexní finanční produkt v podobě životního pojištění, a navrhují tedy, aby byla použita směrnice MiFID I. Podle mínění Komise a české vlády se naopak jedná o smlouvu o životním pojištění s investiční složkou, kterou upravuje směrnice 2002/92.

74. Z jednotlivých skutečností, na něž poukázal předkládající soud, zřejmě vyplývá, že I. Mattsson uzavřel prostřednictvím EWMG smlouvu o životním pojištění s vkladem, tj. jednu z variant pojistných smluv vázaných na investiční podíly či spojených s investičními fondy, které jsou v mnoha členských státech známy pod názvem „unit-linked“.

75. Bude-li tomu tak, pak to bude znamenat, že se jedná o druh smlouvy, který spadá do oblasti pojištění (a který může potažmo spadat i do pojmu „zprostředkování pojištění“). Na tento druh smlouvy poukázal Soudní dvůr, když prohlásil, že „takové smlouvy nazývané ‚united linked‘, ‚vázané na investiční podíly‘ nebo ‚spojené s investičními fondy‘, […] spad[ají] do odvětví životního pojištění, jak výslovně vyplývá z přílohy I bodu III směrnice o životním pojištění, ve spojení s čl. 2 bodem 1 písm. a) této směrnice“ ( 16 ). Smlouva, která byla analyzována v tomto rozsudku, vykazovala podobné znaky jako smlouva dotčená v projednávané věci ( 17 ).

76. Budu tudíž vycházet z tohoto předpokladu, a to s již výše uvedenou výhradou, podle níž je pouze předkládající soud schopen vyjádřit se s plnou znalostí věci k povaze smlouvy, která je předmětem projednávaného sporu.

77. V tomto okamžiku je nutné uvést ještě jedno upřesnění, které by mohlo být pro předkládající soud užitečné. Podnik EWMG i zaměstnanec, který poskytl I. Mattssonovi poradenství, byli zprostředkovateli pojištění, kterým švédské orgány udělily povolení pouze pro účely provádění pojistných činností, nikoli pro účely finančního poradenství. Pokud jimi poskytnuté poradenství vedlo k tomu, že I. Mattsson uzavřel zdánlivě smlouvu o kapitálovém životním pojištění, která však ve skutečnosti nebyla ničím jiným než strukturovaným finančním nástrojem (jinými slovy, pokud výše uvedení jednali jako samostatní finanční zprostředkovatelé), znamená to, že byla v neprospěch klienta porušena právní úprava, která omezuje činnost výše uvedených osob pouze na oblast pojištění. Toto závažné profesní pochybení zakládá pro poškozené klienty možnost vymáhat náhradu způsobených škod. Pokud tyto škody nelze nahradit (v projednávané věci v důsledku likvidace EWMG), musí být v zásadě kryty povinným pojištěním odpovědnosti za škody při výkonu povolání, jež uzavřely dotčené osoby ( 18 ).

2. Vývoj právního režimu smluv o životním pojištění vázaném na investiční podíly („unit linked“) v unijním právu

78. Jedná se o druh smlouvy o životním pojištění, jejímuž rozšíření napomohla globalizace v oblasti financí. Od tradičního životního pojištění se liší převzetím rizika a pro spotřebitele jsou proto mnohem „méně bezpečné“ ( 19 ).

79. Tradiční životní pojištění se vyznačuje tím, že pojistitel získává pojistné a investuje je na vlastní účet a na vlastní riziko, přičemž pojistníku nabídne minimální výnos, jehož výši určí na základě odborného výpočtu. U životního pojištění vázaného na investiční podíly dochází naopak k tomu, že pojistitel investuje zaplacené pojistné do cenných papírů nebo fondů, které si zvolí sám pojistník, který pak nese riziko za další vývoj této investice (výnosnost kolísá, neboť je závislá na tom, jakou hodnotu mají investovaná aktiva v okamžiku, kdy je přijato plnění).

80. Tento druh pojištění musí zcela nezbytně zahrnovat hybridní produkty, v nichž je životní pojištění sloučeno s investičním prvkem, neboť pokud by zahrnovaly pouze finanční investici, nemohlo by se jednat o skutečnou pojistnou smlouvu ( 20 ).

81. Rozšíření těchto druhů životního pojištění vázaného na investiční podíly lze mimo jiné vysvětlit skutečností, že umožňují zajistit daňové zacházení, které je pro uskutečněné investice příznivější (podle údajů poskytnutých švédskou vládou existuje taková situace zřejmě ve Švédsku). Opomenout nelze ani stále rostoucí podíl bank na činnosti pojišťoven a snahu pojišťoven nalézt optimální příležitosti k investování získaného kapitálu.

82. V případě životního pojištění spojeného s investičními fondy hrají zprostředkovatelé pojištění velmi významnou úlohu ve vztahu k drobným klientům, kteří postrádají hlubší znalosti v oblasti financí a mnohdy si nejsou vědomi rizik ani nákladů spojených s uzavřením takového pojištění. S ohledem na záporné důsledky zrušení i na vyšší cenu produktů může nevhodné poradenství vést k tomu, že tito klienti zaplatí vyšší provize nebo se nechají zavázat k produktům, u nichž budou muset zaplatit penále v případě, že se z nich budou chtít později vyvázat ( 21 ).

83. Vzhledem k tomu, že tato rizika, jež musí nést spotřebitelé, byla v plném rozsahu zaznamenána až s propuknutím finanční krize v roce 2008, směrnice 2002/92 neobsahuje žádná konkrétní ustanovení, jež by upravovala zprostředkování prodeje komplexních produktů životního pojištění s investiční složkou. Kapitálové životní pojištění bylo uváděno na trh pod záštitou obecných ustanovení použitelných na zprostředkování prodeje veškerých pojistných produktů i přesto, že přinášelo vyšší riziko drobným pojistníkům. Ustanovení, jež by se týkala konkrétně tohoto druhu pojištění, nejsou obsažena ani ve směrnici MiFID I.

84. Naopak směrnice MiFID II, která měla být provedena do vnitrostátních právních řádů do 3. července 2017 a která bude účinná od 3. ledna 2018, se smlouvami o pojištění s investiční složkou výslovně zabývá. Konkrétně odkazuje na to, že tyto smlouvy budou upraveny v rámci změny směrnice 2002/92, která ještě není dokončena.

85. Jedinými změnami směrnice 2002/92, které přinesl článek 91 směrnice MiFID II, je vložení bodu 13 do článku 2 této směrnice, jehož předmětem je „investiční produkt na bázi pojištění“ ( 22 ), a vložení nové kapitoly IIIa, která zavádí dodatečné požadavky na ochranu klienta, jež musí splňovat činnosti spočívající ve zprostředkování i činnosti spočívající v přímém prodeji těchto produktů (uskutečňované pojišťovnami) ( 23 ).

86. Po přijetí směrnice MiFID II byl pojem „pojistný produkt s investiční složkou“ definován nařízením č. 1286/2014 ( 24 ) jako „pojistný produkt, který nabízí určitou hodnotu odkupného nebo hodnotu v době splatnosti, jež je zcela nebo zčásti vystavena, přímo či nepřímo, tržním výkyvům“. Do tohoto pojmu jsou zahrnuty i smlouvy o kapitálovém životním pojištění a článek 2 stanoví, že se toto nařízení vztahuje na osoby, které toto pojištění vytvářejí nebo prodávají či o něm poskytují poradenství, včetně zprostředkovatelů pojištění.

87. Posledním krokem v úpravě smluv o kapitálovém pojištění bylo přijetí směrnice 2016/97, jejímž prostřednictvím byla přepracována a zrušena směrnice 2002/92. Bod 56 odůvodnění této směrnice ( 25 ) v návaznosti na obsah směrnice MiFID II zdůrazňuje, že pojistné produkty s investiční složkou ( 26 ) musí podléhat kromě pravidel výkonu činnosti stanoveným pro všechny pojistné produkty také „specifickým pravidlům týkajícím se investiční složky obsažené v těchto produktech[,] ustanovení[m] o přiměřeném informování [a] požadavk[ům] na vhodnost poradenství a omezení odměny“.

88. Směrnice 2016/97 zavádí dodatečné požadavky, jež musí splňovat zprostředkovatelé pojištění a pojišťovny v souvislosti s pojistnými produkty s investiční složkou. Tyto požadavky se konkrétně týkají předcházení střetům zájmů a způsobu jejich řešení (články 27 a 28), informování zákazníků (článek 29) a „posouzení vhodnosti a přiměřenosti a podávání zpráv zákazníkům“ (článek 30).

89. Výše popsaný složitý vývoj, jímž prošla právní úprava, svědčí o tom, že záměrem normotvůrce bylo, aby museli zprostředkovatelé v okamžiku, kdy uvádějí na trh smlouvy o kapitálovém pojištění, dodržovat ustanovení použitelná na distribuci pojištění a na pojišťovací činnost.

90. Toto legislativní řešení bylo provázeno zavedením takových standardů ochrany spotřebitelů, jež sice nejsou stejné jako standardy požadované směrnicí MiFID II ve vztahu k podnikům uvádějícím na trh finanční nástroje, avšak jsou s nimi srovnatelné. Tato skutečnost je logická, neboť se ve skutečnosti jedná o hybridní smlouvy, v nichž je životní pojištění kombinováno s finančním produktem.

91. Unijní normotvůrce tudíž vyloučil, že by tyto transakce měly podléhat týmž podmínkám, jaké jsou ukládány podnikům uskutečňujícím finanční zprostředkování v rámci režimu zavedeného směrnicí MiFID II.

92. Tímto argumentem je vyloučeno, že by zprostředkování kapitálového životního pojištění mohlo spadat jak do působnosti režimu zavedeného směrnicí 2016/97, tak i do působnosti režimu zavedeného směrnicí MiFID II. Zmíněné směrnice neobsahují žádné ustanovení, jež by stanovilo možnost souběžného použití těchto směrnic na výše uvedenou činnost.

3. Odpověď na předběžnou otázku

93. Domnívám se, že pokud by ke skutečnostem sporu v původním řízení došlo až v roce 2018, byla by na ně použitelná směrnice 2016/97 a její předpisy týkající se zprostředkování či distribuce pojistných produktů s investiční složkou, což je kategorie, do níž – opět s výše uvedenými výhradami – spadá i taková smlouva, jakou uzavřel I. Mattsson ( 27 ).

94. Zmíněná smlouva byla však podepsána v roce 2010, a proto předkládající soud žádá Soudní dvůr, aby upřesnil, zda zprostředkování, jehož cílem bylo uzavření kapitálového životního pojištění, spadalo v dané době do působnosti směrnice 2002/92 nebo směrnice MiFID I nebo zda na něj byly použitelné oba tyto právní režimy.

95. Budu vycházet z předpokladu (přičemž i tentokrát platí výše uvedené upozornění), že předmět dotčené smlouvy představoval s ohledem na své charakteristiky kapitálové životní pojištění vázané na investiční podíly („unit-linked“) nebo jiný, velmi podobný typ smlouvy. V takovémto případě by zprostředkování, jež mělo vést k uzavření této smlouvy, podléhalo výlučně směrnici 2002/92, což by vylučovalo použití směrnice MiFID I.

96. Stejně jako všichni účastníci řízení se domnívám, že na zprostředkovatele pojištění nelze použít souběžně režim zavedený směrnicí 2002/92 a režim zavedený směrnicí MiFID I, neboť tyto režimy mají sloužit kontrole rozdílných činností zahrnujících různou míru rizika ( 28 ).

97. Okolnost, že pojistné produkty s investiční složkou nebyly zahrnuty do směrnice MiFID II a byly upraveny směrnicí 2016/97, podle mého názoru potvrzuje, že se unijní normotvůrce – nyní explicitně, dříve implicitně – rozhodl v tom smyslu, že zprostředkovatelé kapitálového pojištění budou podléhat výlučně právnímu režimu zavedenému směrnicemi o zprostředkování pojištění. V tomto duchu je třeba odmítnout hypotézu, kterou hájila švédská vláda na jednání a podle níž smlouva o kapitálovém životním pojištění ve skutečnosti vychází ze dvou různých poradenství, z nichž první (týkající se pojištění) spadá do působnosti směrnice 2002/92 a druhé (týkající se investic) do působnosti směrnice MiFID I. Kapitálové životní pojištění tvoří nedílný celek a právním režimem, jemuž podléhá zprostředkování tohoto druhu smluv, je výlučně režim zavedený směrnicí 2002/92.

98. Je třeba upřesnit, že v souladu s tím, co uvádí švédská vláda ve svém vyjádření, nijak nebrání tomu, aby zprostředkovatel mohl v rámci svého jednání „navléknout dvojí plášť“ a vyhovět jak požadavkům vyplývajícím ze směrnice 2002/92, jakožto zprostředkovatel pojištění, tak i kontrolám zavedeným směrnicí MiFID I. V takovém případě bude jeho odpovědnost za škody při výkonu povolání zajištěna dvojím způsobem a uplatní se podle toho, zda se budou příslušné úkony týkat zprostředkování pojištění nebo investičního poradenství, jak lze vyvodit z článku 8 směrnice 2006/49/ES ( 29 ). V projednávaném případě však taková situace nenastala.

99. Řešení, jež navrhuji, lze podle mého názoru podepřít několika argumenty. Zaprvé čl. 2 odst. 3 směrnice 2002/92 definuje pojem „zprostředkování pojištění“ ve značně širokém smyslu, neboť do něj zahrnuje jakoukoli „činnost ( 30 ) spočívající v předkládání, navrhování nebo provádění jiných přípravných prací pro uzavírání pojistných smluv nebo uzavírání takových smluv nebo napomáhání při správě a plnění ( 31 ) takových smluv, zejména v případě pojistné události“. Za činnost spočívající ve zprostředkování pojištění lze považovat jak poradenství poskytované před uzavřením smlouvy o kapitálovém životním pojištění, tak i následnou pomoc, která je pojistníku poskytnuta v souvislosti s finančním vývojem, jímž tato smlouva prochází.

100. Zadruhé směrnice 2016/97 potvrzuje, že zprostředkování týkající se kapitálového životního pojištění spadalo do působnosti směrnice 2002/92. Směrnice 2016/97, kterou byla posledně jmenovaná směrnice přepracována a doplněna, zachovala v čl. 2 odst. 1 bodě 1 tutéž definici pojmu „zprostředkování pojištění“ (byť pod názvem distribuce pojištění) a rozšířila počet případů, na něž se tato definice vztahuje. Bez jakékoli změny pojmu „zprostředkování pojištění“ výslovně stanoví, že do jeho působnosti spadají „pojistné produkty s investiční složkou“, a v kapitole VI uvádí výčet dodatečných požadavků, jež musí splnit zprostředkovatelé pojištění, pokud poskytují poradenství týkající se těchto produktů, mezi něž patří i smlouvy o kapitálovém životním pojištění, jak jsem již vysvětlil výše. Ve směrnici MiFID II nebyly tyto produkty zahrnuty do působnosti zmíněného pojmu, což znamená, že do ní nebyly zahrnuty ani ve směrnici MiFID I.

101. Zatřetí z analýzy směrnice MiFID I nevyplývá závěr, že by poradenství týkající se smlouvy o kapitálovém životním pojištění spadalo do působnosti tohoto právního předpisu, nýbrž spíše závěr opačný. Pro tyto účely jsou relevantní výjimky stanovené v čl. 2 odst. 1 písm. a), c) a j), jež zahrnují: – Pojišťovny vymezené v článku 1 směrnice 73/239/EHS nebo v článku 1 směrnice 2002/83/ES nebo podniky činné v oblasti zajištění a retrocese uvedené ve směrnici 64/225/EHS. Ačkoli není výslovně odkazováno na zprostředkovatele pojištění spadající do působnosti směrnice 2002/92, je zjevné, že oblast pojištění je z působnosti směrnice MiFID I vyloučena. – Osoby poskytující investiční služby pouze příležitostně v rámci určité profesionální činnosti, pokud se tato činnost řídí právními nebo správními předpisy nebo etickým kodexem pro dotyčný obor činnosti, které poskytování těchto služeb nevylučují. Zprostředkovatel pojištění může do této kategorie spadat v případě, že jeho hlavní činnost je zaměřena na poradenství a na zajišťování pojistných smluv a má-li poskytnout finanční poradenství ohledně investic souvisejících s pojištěním, toto poradenství představuje čistě doplňkovou, tj. příležitostně prováděnou činnost ( 32 ). – Osoby, které poskytují investiční poradenství v rámci provádění jiné profesionální činnosti, na niž se směrnice MiFID I nevztahuje, pokud poskytování tohoto poradenství není odměňováno odděleně. Zprostředkovatel pojištění, který by pobíral odměnu výlučně od pojistníka kapitálového životního pojištění nebo od pojišťovny, by tuto podmínku splňoval a byl by vyňat z působnosti směrnice MiFID I.

102. Začtvrté nelze mít za to, že směrnice MiFID I je použitelná na smlouvy o kapitálovém životním pojištění pouze proto, že investiční složka, která je v těchto smlouvách obsažena, by se mohla shodovat s některým z finančních nástrojů uvedených v příloze I oddíle C směrnice MiFID I. Takový soulad bude vždy záviset na konkrétním druhu smlouvy o kapitálovém životním pojištění a na zvoleném finančním nástroji, který však nemusí výše uvedenému oddílu odpovídat ( 33 ).

103. A konečně zapáté, požadavek, aby zprostředkovatelé kapitálového životního pojištění podléhali režimu zavedenému směrnicí MiFID I, nelze odůvodnit ani zajištěním vyšší ochrany spotřebitelů (pojistníci/investoři), ačkoli je pravda, že tato směrnice ukládá investičním podnikům více povinností a zavádí přísnější normy ochrany investorů (články 19 až 24) než směrnice 2002/92.

104. Jak jsem již předeslal, vyšší ekonomické riziko, které nesou klienti finančních nástrojů, si žádá vyšší ochranu, než jaká je nutná v případě pojistníků. Posledně jmenovaným osobám však v souvislosti s kapitálovým životním pojištěním poskytuje ochranu také článek 12 směrnice 2002/92, a to na úrovni, která je přiměřená konkrétním rizikům, jež z tohoto pojištění plynou ( 34 ). Bylo by nepřiměřené požadovat, aby zprostředkovatelé pojištění splnili všechny normy, jež v této oblasti zavádí směrnice MiFID. Přestože směrnice 2016/97 posiluje ochranu pojistníků kapitálového životního pojištění a úměrně tomu i povinnosti zprostředkovatelů pojištění, kteří jim poskytují poradenství, nestanoví, že by se na posledně jmenované osoby měly vztahovat všechny požadavky, které ukládá směrnice MiFID II společnostem, jež mají povolení k poskytování investičního poradenství.

105. Jsem tedy toho názoru, že takové zprostředkování kapitálového životního pojištění, jako je zprostředkování dotčené v projednávaném sporu, nepodléhá směrnici MiFID I, nýbrž směrnici 2002/92.

V. Závěry

106. S ohledem na výše uvedené navrhuji Soudnímu dvoru, aby na otázky Högsta domstolen (Nejvyšší soud, Švédsko) odpověděl takto: „1) Článek 2 bod 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/92/ES ze dne 9. prosince 2002 o zprostředkování pojištění se vztahuje na činnosti zprostředkovatele, jenž na základě náležitého povolení, které mu pro účely výkonu této činnosti vydal správní orgán, vykonává pro různé klienty přípravné práce pro uzavírání pojistných smluv, a to i v případě, že je tento zprostředkovatel veden záměrem uskutečnit zpronevěru, a bez ohledu na to, jakým způsobem vnímají jeho jednání klienti. 2) V případě, že smlouvy dotčené ve sporech v původních řízeních mohou být považovány za smlouvy o kapitálovém životním pojištění, ‚unit linked‘ či smlouvy týkající se pojistných produktů s investiční složkou, což musí ověřit předkládající soud, zprostředkovatel pojištění, který poskytuje poradenství osobám, jež tyto smlouvy podepisují, vykonává činnost spadající do působnosti směrnice 2002/92, a nikoli investiční poradenství podléhající směrnici Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS.“

( 1 ) – Původní jazyk: španělština.

( 2 ) – Podle vnitrostátního číslování se jedná o kasační opravný prostředek T 25‑16.

( 3 ) – Podle vnitrostátního číslování se jedná o kasační opravný prostředek T 2761‑15.

( 4 ) – Na trhu bývá zpravidla používán anglický výraz „unit linked“, jímž jsou označovány smlouvy, jejichž prostřednictvím vloží pojistník finanční prostředky do životního pojištění a zvolí si konkrétní aktiva, do nichž budou tyto prostředky převedeny a jejichž vlastníkem se stává pojišťovna, která je pak užívá k pojistným účelům.

( 5 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 9. prosince 2002 o zprostředkování pojištění (Úř. věst. 2003, L 9, s. 3; Zvl. vyd. 06/04, s. 330).

( 6 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) ze dne 20. ledna 2016 o distribuci pojištění (přepracované znění) (Úř. věst. 2016, L 26, s. 19).

( 7 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS (Úř. věst. 2004, L 145, s. 1; Zvl. vyd. 06/07, s. 263; dále jen „směrnice MiFID I“).

( 8 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 15. května 2014 o trzích finančních nástrojů a o změně směrnic 2002/92/ES a 2011/61/EU (Úř. věst. 2014, L 173, s. 349; dále jen „směrnice MiFID II“).

( 9 ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) ze dne 26. listopadu 2014 o sděleních klíčových informací týkajících se strukturovaných retailových investičních produktů a pojistných produktů s investiční složkou (Úř. věst. 2014, L 352, s. 1; oprava Úř. věst. 2015, L 60, s. 70). Vstup tohoto nařízení v platnost byl odložen na 1. ledna 2018 nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/2340 ze dne 14. prosince 2016, kterým se mění nařízení č. 1286/2014 (Úř. věst. 2016, L 354, s. 35).

( 10 ) – Zákon 2005:405 odpovídá směrnici 2002/92, pokud jde o pojem „zprostředkování pojištění“.

( 11 ) – V souvislosti s uzavřením kapitálového životního pojištění vytýkal I. Mattsson společnosti EWMG konkrétně to, že jej neinformovala o riziku spojeném s investičními certifikáty ani od této investice neodradila a namísto toho mu poskytla určité nesprávné informace.

( 12 ) – Lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden [zákon (2007:528) o trzích cenných papírů] a lagen (2003:862) om finansiell rådgivning till konsumenter [zákon (2003:862) o finančním poradenství pro spotřebitele].

( 13 ) – Není nezbytné, aby tyto přípravné práce vedly k uzavření smlouvy, neboť každé zprostředkování nemusí nutně vyústit v následnou pojistnou smlouvu.

( 14 ) – Účastníci sporu v původním řízení vysvětlují, že Connecta, která je členem švédského sdružení zprostředkovatelů pojištění, uváděla své kapitálové životní pojištění na trh prostřednictvím reklamy zveřejňované na svých internetových stránkách a prostřednictvím informativních schůzek (organizovaných P. Rytteborgem a dalšími pracovníky této společnosti) se zletilými osobami, jimž byly poskytnuty informace o výhodách tohoto pojištění; mnohé z osob, jež toto pojištění uzavřely, již byly klienty společnosti Connecta.

( 15 ) – Viz rozsudek ze dne 17. října 2013, EEAE a další (C‑555/11, EU:C:2013:668, body 27 a 30).

( 16 ) – Rozsudek ze dne 1. března 2012, González Alonso (C‑166/11, EU:C:2012:119, bod 29). Směrnicí „o životním pojištění“, na niž je v tomto rozsudku odkazováno, je směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění (Úř. věst. 2002, L 345, s. 1; Zvl. vyd. 06/06, s. 3).

( 17 ) – Konkrétně zahrnovala „[…] životní pojištění výměnou za měsíční platby pojistného určeného k tomu, aby bylo v různém poměru použito na investice s pevně stanoveným výnosem a proměnlivým výnosem, jakož i na investice do finančních produktů, přičemž s nimi spjaté investiční riziko nese pojistník […]“ (rozsudek ze dne 1. března 2012, González Alonso,C‑166/11, EU:C:2012:119, bod 28).

( 18 ) – Je třeba připomenout, že podle čl. 4 odst. 3 směrnice 2002/92 se pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání, jež uzavřel zprostředkovatel, musí vztahovat na porušení povinné péče při výkonu povolání.

( 19 ) – Okolnost, že finanční rizika nese v těchto smlouvách právě pojistník, se může jevit jako překvapivá, ale je tomu skutečně tak. Pojistné produkty s investiční složkou mohou být skutečně velmi málo „bezpečné“, chápeme-li toto přídavné jméno v jeho obvyklém významu, tj. jako „jisté“, „nepochybné“ či „prosté všech rizik“.

( 20 ) – Rozsudkem španělského Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) ze dne 12. ledna 2015 (ES:TS:2015:254) byly vzhledem k vadě souhlasu zrušeny dvě smlouvy o životním pojištění „unit linked multistrategie“, jež uváděla na trh pojišťovna C. prostřednictvím kanceláří banky S., která působila jako zprostředkovatel pojištění. Ve zmíněné věci bylo veškeré zaplacené pojistné investováno do finančního balíčku spravovaného investičním podnikem, v němž měla 100% účast skupina řízená výše uvedenou bankou. V důsledku tzv. „případu Madoff“ však došlo ke snížení hodnoty fondů, a pojistníci tak přišli o své investice (banka jim nabídla vyrovnání ve formě prioritních akcií). Banka S. nabídla produkt, v němž měly být peněžní prostředky klienta uloženy do investičních fondů společnosti, jež patřila zmíněné bance a jež z daňových důvodů uzavřela s pojišťovnou C. smlouvu, na základě níž měly být investice převáděny do životního pojištění „unit linked“.

( 21 ) – V roce 2012 uvedla Komise, že potenciální míra poškození spotřebitelů prodejem nevhodných produktů životního pojištění spojeného s investičními fondy dosáhla na celém území Unie maximální hodnoty 1,1 bilionu eur. Viz pracovní dokument útvarů Komise Souhrn posouzení dopadů – průvodní dokument k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o zprostředkování pojištění, SWD (2012) 192 final, ze dne 3. července 2012, s. 4.

( 22 ) – Viz znění tohoto článku, které je uvedeno v bodě 22. Z definice těchto produktů jsou výslovně vyloučeny různé formy životního pojištění, tradiční životní pojištění bez finanční složky, zaměstnanecké penzijní systémy a individuální penzijní produkty.

( 23 ) – Viz bod 23 tohoto stanoviska.

( 24 ) – Známější pod názvem nařízení PRIIPs (zkratka anglického výrazu Packaged Retail and Insurance-based Investment Products).

( 25 ) – Viz znění tohoto bodu odůvodnění, které je uvedeno v bodě 15. Ve směrnici 2016/97 se namísto zprostředkování hovoří o distribuci pojištění, neboť tato směrnice zahrnuje kromě zprostředkování i další doplňkové způsoby distribuce, jež vycházejí z nových technologií.

( 26 ) – Pojem „pojistný produkt s investiční složkou“ je definován v čl. 2 odst. 1 bodě 17 této směrnice, jehož znění se doslova shoduje se zněním, jež bylo prostřednictvím směrnice MiFID II vloženo do směrnice 2002/92, a to včetně stanovených výjimek.

( 27 ) – Tento názor sdílí zřejmě i Länsförsäkringar v bodě 3.3 svého písemného vyjádření. Připouští, že pokud by byla namísto směrnice 2002/92 v platnosti směrnice 2016/97, ve světle definice uvedené v posledně jmenované směrnici by se na projednávanou věc použila pravidla stanovená pro pojistné produkty s investiční složkou.

( 28 ) – Kontrola investičních podniků, jež uvádějí na trh finanční služby nebo poskytují poradenství při jejich uvádění na trh, je přísnější, neboť z finančních nástrojů, s nimiž tyto podniky nakládají, plynou pro spotřebitele větší a obtížněji pochopitelná rizika. Naproti tomu kontrola činností spočívajících ve zprostředkování pojištění je menší vzhledem k nižšímu riziku ohrožení majetku klientů.

( 29 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 14. června 2006 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí (přepracované znění) (Úř. věst. 2006, L 177, s. 201). Článek 8 této směrnice, ve znění platném v rozhodné době, stanoví, že pokud je investiční podnik registrován i jako zprostředkovatel pojištění, musí splňovat požadavek stanovený v čl. 4 odst. 3 směrnice 2002/92 (odpovědnost za škody při výkonu povolání) a kromě toho musí mít: a) počáteční kapitál ve výši 25000 eur, b) pojištění profesní odpovědnosti, které pokrývá celé území Společenství, nebo jinou podobnou záruku proti odpovědnosti z porušení povinné péče při výkonu povolání, v hodnotě nejméně 500000 eur na jednu pojistnou událost a souhrnně 750000 eur na všechny pojistné události za jeden rok nebo c) kombinaci počátečního kapitálu a pojištění profesní odpovědnosti, ze které vyplývá rovnocenná výše krytí jako podle písmen a) nebo b).

Směrnice 2006/49 byla zrušena směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky, o změně směrnice 2002/87/ES a zrušení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES (Úř. věst. 2013, L 176, s. 338), avšak obsah článku 8 se stal součástí čl. 31 odst. 2 nové směrnice.

( 30 ) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.

( 31 ) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.

( 32 ) – Pokud zprostředkovatel pojištění poskytuje investiční poradenství jakožto hlavní činnost, musí zasáhnout vnitrostátní správní orgány v oblasti dohledu a požadovat, aby měl povolení, které ukládá směrnice MiFID I investičním podnikům.

( 33 ) – Skutečnost, že ve výčtu finančních nástrojů, který je součástí přílohy I oddílu C směrnice MiFID I, není uvedena kategorie „pojistných produktů s investiční složkou“, nelze chápat v tom smyslu, že by finanční produkt, který je uváděn na trh současně s kapitálovým životním pojištěním, nemohl spadat do některé z kategorií v tomto výčtu uvedených, jako například do kategorie „převoditelných cenných papírů“ nebo „podílových jednotek subjektů kolektivního investování“.

( 34 ) – Z údajů týkajících se daného odvětví vyplývá, že riziko plynoucí z tohoto druhu pojištění bývá nižší než riziko spojené s finančními nástroji upravenými směrnicí MiFID I. Viz Insurance Europe, Complexity and comprehension for insurance-based investment products (IBIPs), Position Paper COB-PRI‑17‑002, ze dne 13. června 2017.