Keywords

Summary



Keywords

1. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Předmět řízení – Určení během postupu před zahájením soudního řízení – Pozdější změna v restriktivním smyslu – Přípustnost

(Článek 226 ES)

2. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Přezkum opodstatněnosti Soudním dvorem – Stav, k němuž se má přihlédnout – Stav po uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku

(Článek 226 ES)

3. Mezinárodní dohody – Pravomoc Společenství – Založení výlučné vnější pravomoci Společenství na základě skutečnosti, že vykonává svou vnitřní pravomoc – Podmínky – Přeprava po vnitrozemských vodních cestách – Nařízení č. 3921/91 – Nedostatečnost právní úpravy Společenství k tomu, aby byla přenesena výlučná vnější pravomoc na Společenství

(Článek 71 odst. 1 ES a čl. 80 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 3921/91)

4. Řízení – Návrh na zahájení řízení – Předmět řízení – Definice – Změna v průběhu řízení – Zákaz

5. Členské státy – Povinnosti – Povinnost spolupráce – Rozhodnutí opravňující Komisi sjednat mnohostrannou dohodu jménem Společenství – Povinnosti členských států – Povinnosti jednat a zdržet se jednání – Dosah

(Článek 10 ES)

Summary

1. I když je pravda, že předmět žaloby podané na základě článku 226 ES je vymezen postupem před zahájením soudního řízení stanoveným tímto ustanovením, a že v důsledku toho musí být odůvodněné stanovisko Komise a žaloba založeny na stejných žalobních důvodech, nemůže tento požadavek nicméně vést až k vyžadování dokonalé shody v jejich formulaci, pokud předmět řízení nebyl rozšířen nebo změněn, ale byl naopak pouze omezen.

(viz bod 28)

2. Existence nesplnění povinnosti se posuzuje vzhledem ke stavu, v němž se členský stát nacházel v době, kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku, a změny, ke kterým došlo následně, nemohou být Soudním dvorem brány v úvahu.

(viz bod 32)

3. Společenství získává výlučnou vnější pravomoc na základě skutečnosti, že vykonává svou vnitřní pravomoc v případě, že mezinárodní závazky spadají do oblasti působnosti společných pravidel nebo každopádně do oblasti pokryté již z větší části takovými pravidly, a to i tehdy, pokud neexistuje žádný rozpor mezi uvedenými pravidly a závazky.

Pokud tak Společenství zahrnulo do svých vnitřních legislativních aktů ustanovení týkající se zacházení se státními příslušníky třetích zemí nebo výslovně udělilo svým orgánům pravomoc jednat se třetími zeměmi, získalo výlučnou vnější pravomoc v rozsahu pokrytém těmito akty.

To rovněž platí při neexistenci výslovných ustanovení opravňujících orgány Společenství jednat se třetími zeměmi, jestliže Společenství provedlo v určité oblasti úplnou harmonizaci právních předpisů, protože takto přijatá společná pravidla by mohla být dotčena, pokud by si členské státy ponechaly pravomoc jednat se třetími zeměmi.

Pokud jde o stanovení podmínek, za kterých mohou dopravci, kteří nejsou usazeni na území Společenství, vykonávat vnitrostátní přepravu po vnitrozemských vodních cestách, Společenství nezískalo výlučnou vnější pravomoc. Nařízení č. 3921/91, kterým se stanoví podmínky, za nichž může dopravce nerezident provozovat přepravu zboží a cestujících po vnitrozemských vodních cestách uvnitř členského státu, totiž neupravuje postavení uvedených dopravců v rozsahu, v němž se týká pouze dopravců usazených v členském státě a v němž harmonizace provedená tímto nařízením nemá z tohoto důvodu úplný charakter.

(viz body 44–48, 50, 52-53)

4. Účastník řízení nemůže v průběhu řízení změnit samotný předmět sporu, takže opodstatněnost žaloby je třeba přezkoumat pouze z hlediska návrhů obsažených v žalobě nebo jiném návrhu, kterým se zahajuje řízení.

(viz bod 61)

5. Povinnost loajální spolupráce uložená článkem 10 ES se uplatní obecně a nezávisí na výlučné, či nevýlučné povaze dotyčné pravomoci Společenství ani na případném právu členských států sjednávat závazky se třetími zeměmi.

Zejména mají členské státy zvláštní povinnosti jednat a zdržet se jednání v situaci, ve které Komise předložila Radě návrhy, které, ačkoliv nebyly Radou přijaty, představují výchozí bod pro společné jednání na úrovni Společenství.

Z toho vyplývá, že skutečnost, že Rada přijala rozhodnutí opravňující Komisi sjednat mnohostrannou dohodu jménem Společenství, jež značí začátek společného jednání Společenství na mezinárodní úrovni, zahrnuje z tohoto titulu, ne-li povinnost zdržet se jednání ze strany členských států, pak přinejmenším povinnost úzké spolupráce mezi nimi a orgány Společenství, aby bylo Společenství usnadněno plnění jeho poslání a zaručena jednota a soudržnost jednání a zastupování Společenství na mezinárodní úrovni.

(viz body 64–66)