2

Skutečnosti předcházející sporu byly popsány v bodech 1 až 9 napadeného usnesení následovně: „1 Na základě nabídkového řízení na poskytování námořního spojení na pěti trasách Marseille-Bastia, Marseille-Ajaccio, Marseille-Balagne (Ile-Rousse a Calvi), Marseille-Porto Vecchio a Marseille-Propriano zajišťuje toto námořní spojení skupina tvořená francouzskými provozovateli námořních dopravních služeb, společnostmi Société nationale Corse Méditerranée (SNCM) a Compagnie méridionale de navigation (CMN), v období od 1. července 2007 do 31. prosince 2013, a to na základě dohody o pověření veřejnou službou (dále jen ‚CDSP‘) uzavřené mezi korsickou územní samosprávou (CTC) a korsickým dopravním úřadem (OTC). Obě pověřené společnosti jsou příjemci ročního příspěvku od OTC náhradou za stálou službu přepravy ‚cestujících a nákladu‘, kterou musí zajišťovat celoročně (dále jen ‚základní služba‘), a doplňkovou službu přepravy ‚cestujících‘ v době dopravní špičky, tedy v období Vánoc, v únoru, od jara do podzimu nebo v létě, na linkách Marseille-Ajaccio, Marseille-Bastia a Marseille-Propriano (dále jen ‚doplňková služba‘). 2 Podle podmínek CDSP je konečná finanční náhrada pro každou z pověřených společností za rok omezena na provozní ztrátu vzniklou v důsledku plnění závazků podle zadávací dokumentace, přičemž se zohledňuje přiměřený výnos podle skutečného denního užívání námořního kapitálu nasazeného k plavbám odpovídajícím uvedeným závazkům. Pokud by skutečné příjmy byly nižší než odhadované příjmy, které pověřené společnosti uvádějí ve svých nabídkách, stanoví CDSP úpravu této náhrady z veřejných prostředků. Po podpisu byla CDSP změněna tak, že přes 100 spojů ročně mezi Korsikou a Marseille bylo zrušeno, roční částky referenční finanční náhrady byly sníženy o 6,5 milionů eur pro obě pověřené společnosti a pro mechanismus úpravy příjmů pro každou pověřenou společnost byl stanoven strop. 3 Pokud jde o námořní linky mezi Korsikou a přístavy Nice a Toulon, jsou v zásadě provozovány francouzskou společností Corsica Ferries, která se rovněž účastnila nabídkového řízení uvedeného v bodě 1 výše, přičemž její nabídka nebyla přijata. Na těchto linkách společnost Corsica Ferries podléhá povinnostem spojeným s poskytováním veřejné služby, na základě článku 4 nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. L 364, s. 7), který jí ukládá zejména minimální počet spojů týdně v závislosti na období. Mimoto na uvedených linkách existuje mechanismus sociální podpory poskytované některým kategoriím cestujících. 4 Pokud jde o celkovou dopravní obslužnost Korsiky na spojích z kontinentální Francie, již mnoho let se vyznačuje velmi silnou sezónností, přičemž hlavní podíl přepravy cestujících se uskutečňuje v letních měsících. Během prvního desetiletí tohoto století byl hlavním trendem na trzích přepravy mezi kontinentální Francií a Korsikou rozvoj přepravní nabídky na spojích z města Toulon, které se z hlediska přepravy stalo hlavním přístavem pro dopravní obsluhování Korsiky. Tento nárůst přepravy z města Toulon jde ruku v ruce s nárůstem podílu na trhu společnosti Corsica Ferries. 5 V roce 2007 obdržela Evropská komise stížnost podanou společností Corsica Ferries týkající se protiprávních a se společným trhem neslučitelných podpor, ze kterých na základě CDSP měly prospěch společnosti SNCM a CMN. Na základě doplňujících informací sdělených stěžovatelkou a po výměně dopisů s francouzskými orgány Komise dopisem ze dne 27. června 2012 informovala Francouzskou republiku o svém rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení na základě čl. 108 odst. 2 SFEU týkající se možných podpor ve prospěch společností SNCM a CMN na základě CDSP (Úř. věst. C 301, s. 1). Na závěr tohoto řízení Komise dne 2. května 2013 přijala [sporné] rozhodnutí. 6 [Sporné] rozhodnutí bylo Francouzské republice oznámeno dne 3. května 2013. 7 Ve [sporném] rozhodnutí pro účely určení, zda vyrovnávací platby poskytnuté společnostem SNCM a CMN představovaly státní podporu, Komise zkoumala, zda byla v projednávané věci splněna kritéria formulovaná Soudním dvorem v rozsudku ze dne 24. července 2003, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Recueil, s. I-7747) (dále jen ‚kritéria Altmark‘). Na základě toho konstatovala, že základní služba poskytovaná společnostmi SNCM a CMN odpovídala skutečné potřebě veřejné služby, kdežto doplňková služba poskytovaná pouze společností SNCM nebyla ani nezbytná, ani přiměřená pro uspokojování takové potřeby, a dospěla k závěru, že první z kritérií Altmark splňuje pouze základní služba. Dále měla za to, že podmínky nabídkového řízení (viz bod 1 výše) neumožňovaly vybrat uchazeče schopného poskytovat předmětné služby s nejnižšími náklady pro společnost, a že jí francouzské orgány nepředaly žádné informace prokazující, že vyrovnávací platby byly vypočítány na základě modelu průměrného řádně řízeného podniku disponujícího odpovídajícími prostředky, a dospěla k závěru, že čtvrté z kritérií Altmark nebylo splněno ani jednou z obou dotčených služeb. Podle Komise tedy dotčené vyrovnávací platby představovaly státní podporu (článek 1 [sporného] rozhodnutí). 8 Pokud jde o slučitelnost přezkoumávaných podpor s vnitřním trhem, měla Komise za to, že základní služba představuje službu obecného hospodářského zájmu, avšak že v případě doplňkové služby tomu tak nebylo. Za slučitelné s vnitřním trhem tedy prohlásila pouze vyrovnávací platby společnostem SNCM a CMN za základní službu (čl. 2 odst. 2 [sporného] rozhodnutí), zatímco vyrovnávací platby vyplacené pouze společnosti SNCM za doplňkovou službu byly prohlášeny za neslučitelné s vnitřním trhem (čl. 2 odst. 1 [sporného] rozhodnutí). 9 Na základě článku 3 [sporného] rozhodnutí Komise následně nařídila okamžité ukončení vyplácení vyrovnávacích plateb za doplňkovou službu a navrácení podpory, která již byla za tím účelem vyplacena, jejím příjemcem, přičemž její výše dosáhla přibližně 220 milionů eur, a dále uvedla, že toto navrácení má být provedeno s okamžitým účinkem a že francouzské orgány musí dohlédnout na to, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení (článek 4 [sporného] rozhodnutí), tedy do 3. září 2013. Francouzské orgány měly do dvou měsíců od oznámení [sporného] rozhodnutí Komisi oznámit zejména celkovou částku, kterou má příjemce vrátit, podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí, jakož i doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit (článek 5).“