ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9)

Pokud jakékoliv takové užívání spadá do oblasti působnosti jednoho nebo obou z ustanovení čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice o ochranných známkách/čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení OZS a čl. 5 odst. 2 směrnice o ochranných známkách/čl. 9 odst. 1 písm. c) nařízení OZS: a) spočívá takové užívání v „přenosu informací poskytnutých při přijetí služby v rámci komunikační sítě“, nebo jej zahrnuje, a pokud ano, provádí provozovatel vyhledávacího programu „volbu nebo změnu obsahu informace“ ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES (3) ze dne 8. června 2000, o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (směrnice o elektronickém obchodu)? b) spočívá takové užívání v „automatickém dočasném přechodném ukládání informace, které slouží pouze pro co možná nejúčinnější následný přenos informace na žádost jiných příjemců služby“, nebo jej zahrnuje, ve smyslu čl. 13 odst. 1 směrnice o elektronickém obchodu? c) spočívá takové užívání v „ukládání informací poskytovaných příjemcem služby“, nebo je zahrnuje, ve smyslu čl. 14 odst. 1 směrnice o elektronickém obchodu? d) pokud užívání nespočívá výhradně na činnostech spadajících do působnosti některého z ustanovení čl. 12 odst. 1, čl. 13 odst. 1 a čl. 14 odst. 1 směrnice o elektronickém obchodu, avšak takovéto činnosti zahrnuje, je provozovatel vyhledávacího programu vyloučen z odpovědnosti v rozsahu, v jakém takové užívání spočívá v těchto činnostech, a je-li tomu tak, může být v důsledku takového užívání přiznáno odškodnění nebo jiná finanční náhrada, a to v rozsahu, v jakém není z odpovědnosti vyňat?
CS Úřední věstník Evropské unie C 11/18

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales) dne 28. října 2009 — Generics (UK) Ltd v. Synaptech Inc

(Věc C-427/09)

2010/C 11/29

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales)

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: Generics (UK) Ltd

Žalovaná: Synaptech Inc

Předběžné otázky

1) Rozumí se pro účely čl. 13 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 1768/92 (1)„první registrací ve Společenství“ první registrace ve Společenství, která byla vydána v souladu se směrnicí Rady 65/65/EHS (2) (jež byla nahrazena směrnicí 2001/83/ES (3)) nebo postačuje jakákoli registrace, která umožňuje uvést přípravek na trh ve Společenství nebo v EHP?

2) Pokud je pro účely čl. 13 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 1768/92 nutné, aby „první registrace ve Společenství“ byla vydána v souladu se směrnicí Rady 65/65/EHS (jež byla nahrazena směrnicí 2001/83/ES), je třeba registraci, která byla vydána v roce 1963 v Rakousku v souladu s tehdy platnými vnitrostátními právními předpisy (které nesplňovaly požadavky směrnice 65/65/EHS) a která nebyla nikdy změněna tak, aby odpovídala směrnici 65/65/EHS, a jež byla nakonec v roce 2001 zrušena, považovat za tímto účelem za registraci vydanou v souladu se směrnicí 65/65/EHS?

(1) Nařízení Rady (EHS) č. 1768/92 ze dne 18. června 1992 o zavedení dodatkových ochranných osvědčení pro léčivé přípravky (Úř. věst. L 182, s. 1; Zvl. vyd. 13/11, s. 200).

(2) Směrnice Rady 65/65/EHS ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů směrnice týkajících se léčivých přípravků (Úř. věst. 22, s. 369).

(3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69).
CS Úřední věstník Evropské unie C 11/18

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom dne 5. listopadu 2009 — Shirley McCarthy v. Secretary of State for the Home Department

(Věc C-434/09)

2010/C 11/30

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Shirley McCarthy

Žalovaný: Secretary of State for the Home Department

Předběžné otázky

1) Je osoba, která má dvojí státní příslušnost, a to Irska a Spojeného království, a která celý život pobývá ve Spojeném království, „oprávněnou osobou“ ve smyslu článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES (1) (dále jen „směrnice“)?

2) Pobývá taková osoba legálně v hostitelském členském státě pro účely článku 16 směrnice za okolností, kdy nesplňuje požadavky článku 7 směrnice 2004/38/ES?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).
—

pokud má tato situace znevýhodňující důsledek, že tento zaměstnanec ztrácí nároky na penzijní připojištění za své zaměstnání v tomto členském státu, což by se nestalo v případě, pokud by pro svého zaměstnavatele pracoval pouze v jednom členském státu a měl by dále účast na systému penzijního připojištění tohoto členského státu.
2)

V případě, že odpověď na první otázku bude kladná 2.1. Kdyby existoval vnitrostátní systém spravedlivé odměny za soukromé rozmnožování před platností směrnice 2001/29/ES, měla by být vnitrostátní ustanovení vykládána „v souladu“ s novým pojmem „spravedlivá odměna“ za soukromé rozmnožování poté, co uvedená směrnice 29/2001 vstoupila v platnost? 2.2. Musí se vzít v úvahu působnost výjimky pro soukromé rozmnožování podle čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice, jakož i kritéria uvedená v bodu 35 odůvodnění 35 směrnice za účelem určení zařízení podléhajících povinnosti platit spravedlivou odměnu a její výše? V případě kladné odpovědi, bylo by v souladu s pojmem Společenství „spravedlivá odměna za soukromé rozmnožování“ a) zavedení povinnosti platit odměnu u zařízení určených k osobním a podnikatelským účelům nesouvisejícím se „soukromým rozmnožováním“ nebo b) stanovení paušální částky, která nezohledňuje použití zařízení k soukromému rozmnožování nebo škodu, která může z takového používání vyplynout, a tímto uložení povinnosti platit odměnu také u jednání, kterým není způsobena škoda nebo tato škoda je minimální? 2.3. Je v souladu s čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 systém, který při omezení soukromého rozmnožování stanoví obecnou povinnost platit spravedlivou odměnu u určitého druhu zařízení a nosičů (například přepisovatelné informační disky CD-R a datové DVD-R) bez ohledu na to, zda jsou nabyty fyzickými osobami pro soukromé použití nebo fyzickými osobami pro podnikatelské použití za účelem vytváření a ukládání vlastních informací nebo plnění zákonných povinností, nebo právnickými osobami, v jejichž prospěch se v žádném případě neuplatňuje výjimka pro soukromé rozmnožování?
E.

K nemajetkové újmě: porušení čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Tribunálu, porušení judikatury v oblasti nemajetkové škody a zjevná nelogičnost odůvodnění Tribunál porušil čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu tím, že shledal návrh na náhradu nemajetkové újmy nepřípustným z důvodu nedostatečné přesnosti, neboť navrhovatelky se neomezily na tvrzení obecné nemajetkové újmy, ale předložily Tribunálu četné důkazy, které však byly naprosto ponechány bez povšimnutí. Tribunál mimoto porušil relevantní judikaturu v oblasti náhrady nemajetkové újmy, neboť při určování rozsahu škody použil parametry, které jsou ze své podstaty ztěží „vyčíslitelné“ nebo průkazné. Tribunál se poté dopustil nesprávného právního posouzení spočívajícího v nelogickém odůvodnění, a to tím, že se za účelem odůvodnění skutečnosti, že návrh na náhradu nemajetkové újmy nebyl dostatečně přesný, opřel o judikaturu, která se týká výlučně majetkových újem.
1.

Je třeba vykládat přílohu III část A. bod 6 v návaznosti na čl. 7 odst. 2 písm. c) nařízení Rady (ES) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (1), která ponechává použitelným kritérium pro určení nástupnického státu příslušného k zhodnocení dob pojištění získaných zaměstnanými osobami do 31. 12. 1992 v systému sociálního zabezpečení bývalé České a Slovenské Federativní Republiky, tak, že brání aplikaci vnitrostátního pravidla, podle něhož česká instituce sociálního zabezpečení v plném rozsahu hodnotí pro nárok na dávku i pro stanovení její výše dobu pojištění získanou na území bývalé České a Slovenské Federativní Republiky do 31. 12. 1992, i když k jejímu zhodnocení je podle uvedeného kritéria příslušná instituce sociálního zabezpečení Slovenské republiky?
—

určit, že Italská republika tím, že nepřijala ve stanovených lhůtách všechna opatření nezbytná pro zrušení podpory, která byla shledána protiprávní a neslučitelnou se společným trhem rozhodnutím Komise 2008/697/ES (1) ze dne 16. dubna 2008 o státní podpoře C 13/07 (ex NN 15/06 a N 734/06), kterou Itálie poskytla ve prospěch společnosti New Interline [oznámeno pod číslem K(2008) 1321], nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2, 3 a 4 uvedeného rozhodnutí, jakož i ze Smlouvy o ES;
—

určit, že Portugalská republika porušila své povinnosti podle článku 56 SFEU tím, že — ve svých zákonech ohledně činností souvisejících s převodem nemovitostí prováděných realitními kancelářemi a realitními makléři nerozlišuje mezi usazením a dočasným poskytováním služeb; — od realitních kanceláří a realitních makléřů z jiných členských států požaduje pro dočasné poskytování služeb úplnou registraci u InCI, I.P. (Instituto da Construção e do Imobiliário, I.P., Institut pro stavebnictví a realitní činnost); — od realitních kanceláří a realitních makléřů z jiných členských států požaduje, aby k zajištění odpovědnosti vyplývající z jejich činnosti uzavřeli pojištění, jak to vyžaduje portugalské právo; — od realitních kanceláří z jiných členských států požaduje, aby disponovaly kladným vlastním kapitálem, jak to vyžaduje portugalské právo; — realitní kanceláře a realitní makléře podřizuje plné disciplinární kontrole InCI, I.P.;
1)

Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že v konkrétním případě neexistují žádné mimořádné okolnosti, které by odůvodňovaly legitimní očekávání ohledně regulérnosti daňového opatření, jež brání nařízení vrátit podporu na základě čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 (1) ve spojení se zásadou ochrany legitimního očekávání. V řízení v prvním stupni došlo ke zkreslení předmětu věci a k porušení zásady kontradiktornosti. Došlo k porušení povinnosti odůvodnění potvrzené judikaturou. Ani formální rozdíl mezi sporným daňovým opatřením a opatřením přijatým na základě rozhodnutí 93/337 (2), ani skutečnost, že Komise mohla selektivnost opatření odůvodnit jinými skutečnostmi, než které jsou uvedeny v rozhodnutí 93/337, ani prohlášení neslučitelnosti uvedené v rozhodnutí 93/337, nepředstavují právně dostačující odůvodnění skutečnosti, že Tribunál nezohlednil existenci mimořádné okolnosti, jež sama o sobě či ve spojení s dalšími okolnostmi v dané věci brání Komisi nařídit vrácení podpory, jíž se týká sporné rozhodnutí. Tím, že se Tribunál domníval, že sporná opatření ve spojených věcech T-30/01 až T-32/02 a T-86/02 až T-88/02 nejsou srovnatelná z důvodu technicky zdanění a rozsahu zvýhodnění, se dopustil zkreslení předmětu řízení, nezohlednil zásadu kontradiktornosti, a navíc se dopustil zjevného porušení povinnosti odůvodnění potvrzené judikaturou. Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že jednání Komise ve vztahu k daňové výjimce z roku 1993, jakož i k daňovému bonusu podle zákona 22/1993, nepředstavuje mimořádnou okolnost odůvodňující jakékoli legitimní očekávání v regulérnost daňového opatření, jež by bránila nařízení vrátit podporu na základě čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, neboť je v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání.
CS Úřední věstník Evropské unie C 37/22

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) dne 2. prosince 2009 — Nokia Corporation v. Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

(Věc C-495/09)

2010/C 37/26

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Nokia Corporation

Žalovaný: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Předběžné otázky

Může zboží označené ochrannou známkou Společenství, které není zbožím Společenství, a které podléhá celní kontrole v některém členském státě a nachází se v tranzitu z třetího státu do jiného třetího státu, představovat „padělky“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení 1383/2003/ES (1), neexistuje-li důkaz nasvědčující tomu, že toto zboží bude uvedeno na trh v ES, buď v souladu s celním režimem nebo v důsledku nezákonného přesměrování.

(1) Nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušilo (Úř. věst. L 196, s. 7; Zvl. vyd. 02/13, s. 469).
8.

Držitel v rámci tohoto kasačního opravného prostředku uvádí, že: i) cílem fikce stanovené pravidlem 77 nařízení č. 2868/95 je umožnit mít za to, že OHIM splnil svou oznamovaní povinnost, pokud odeslal oznámení zástupci účastníka řízení týkající se otázek, v rámci kterých byl tento zástupce oprávněn jednat. OHIM tedy žádná jiná povinnost nepřísluší. Nicméně to není skutečností relevantní v projednávané věci; ii) pokud jde o lhůty pro zaplacení poplatků za obnovení zápisu, „zmeškání“ lze tedy prominout, pokud se samotný držitel ochranné známky nebo osoba, kterou konkrétně pověřil zaplacením poplatku skutečně dozví o nedobrovolném nezaplacení. Jakýkoli jiný závěr by toto ustanovení zbavil předmětnosti: pověřený zástupce především vždy zná a vždy se má za to, že zná, použitelné lhůty, takže je skutečnost, že mu OHIM zaslal oznámení, obecně v každém případě bezvýznamná; iii) zaplacení poplatku za obnovu zápisu je jednoduchou finanční operací, která nevyžaduje právní zastoupení. Účastník řízení tak může poplatky platit sám nebo tím pověřit jakoukoli jinou osobu. Pokud „zástupce“ účastníka řízení — který tohoto účastníka zastupoval během řízení před úřadem — krom toho nebyl pověřen konkrétně zaplacením poplatků za obnovu zápisu, oznámení o nezaplacení tomuto zástupci je bezvýznamné; nejde o oznámení účastníku řízení a nemůže s ním být ztotožňováno. Tento zástupce není právně povinen na takové oznámení reagovat (ačkoli na základě profesní slušnosti může toto oznámení předat svému klientovi); iv) za takových skutkových okolností, jaké jsou dotčeny v projednávané věci, není zástupcem pověřeným k jinému účelu „řádně zmocněným zástupcem“, pokud jde o zaplacení poplatku za obnovu zápisu. Skutečnost, že bylo oznámení zástupci zasláno tedy nevede ke splnění pravidla 77 nařízení č. 2868/95 a nevede k použití fikce, kterou stanoví; v) souhrnně je osobou, kterou je třeba zohlednit, osoba, která je pověřena provedením dotčeného úkonu. Lhůta k podání žaloby tedy může začít běžet teprve tehdy, pokud se tato osoba dozví o nedodržení lhůty; vi) ačkoli, přísně vzato, ustanovení Evropská patentová úmluva není v právu Společenství právně závazná, je třeba ji zajisté ve velké míře zohlednit. Vzhledem k tomu, že existuje judikatura Evropského patentového úřadu týkající se ustanovení vyjádřeného totožně, je žádoucí, aby tento výraz byl vykládán stejným způsobem. Pokud se výklady liší, znamená to, že jeden musí být nesprávný. Navrhovatelka uvádí, že jsou paralelní rozhodnutí EPÚ správné, stejně jako jeho úvahy.
b)

V případě, že je třeba na tuto otázku odpovědět kladně: Je třeba pojem „vyrobené z GMO“ ve smyslu čl. 2 bodu 10 a čl. 3 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 1829/2003 vykládat v tom smyslu, že ve vztahu ke GMO nepožaduje žádný vědomý účelově zaměřený proces výroby a zahrnuje i případy, kdy dojde k nechtěnému a náhodnému zanesení (původního) GMO do potraviny (v projednávaném případě do medu, resp. pylu jako doplňku stravy)?
2.

Zkreslení opravných prostředků, nesprávné právní posouzení, jakož i nelogické a rozporné odůvodnění s ohledem na argumenty uplatněné navrhovatelkou, pokud jde o dosah judikatury Deggendorf pro účely posouzení projednávaného případu. Druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka zdůrazňuje, že v rozsudku byla nesprávně posouzena judikatura Deggendorf v části, v níž potvrzuje posouzení Komise, i pokud jde o existenci objektivní podmínky vyžadované pro uplatnění judikatury Deggendorf. Navrhovatelka napadá zejména vývody Tribunálu v části, v níž potvrzuje, že Komise neměla povinnost předložit přesné a podrobné důkazy pro prokázání, že kumulace první a druhé podpory by nepříznivě ovlivnila obchod ve Společenství s následkem, že by nová podpora byla neslučitelná se společným trhem. Důkazní břemeno nemůže být pro účely posouzení neslučitelnosti oznámené podpory svévolně odmítnuto, a to zejména tehdy, když Komise nepoužila nástroje, které jí jednací řád dává k dispozici. Tribunál se těmito argumenty navrhovatelky nezabýval a nekriticky potvrdil rozhodnutí Komise. Konečně Tribunál ani nepochopil a ani se nezabýval žalobním důvodem uplatněným navrhovatelkou v rozsahu, v němž poukazovala na to, že cílem doktríny Deggendorf není vytvořit sankční nástroj pro podniky, které nevrátily předcházející podporu, nýbrž pouze se vyhnout tomu, aby kumulace více podpor jediným podnikem mohla ovlivnit obchod ve Společenství s následkem, že nová podpora by byla neslučitelná, dokud by nebyla vrácena předcházející podpora.
1)

Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že v konkrétním případě neexistují žádné mimořádné okolnosti, které by odůvodňovaly legitimní očekávání ohledně regulérnosti daňového opatření, jež brání nařízení vrátit podporu na základě čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 (1) ve spojení se zásadou ochrany legitimního očekávání. V řízení v prvním stupni došlo ke zkreslení předmětu věci a k porušení zásady kontradiktornosti. Došlo k porušení povinnosti odůvodnění potvrzené judikaturou. Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když nedodržel procesní pravidla o hodnocení důkazů a nezohlednil obsah podkladů ve spise. Ani formální rozdíl mezi sporným daňovým opatřením a opatřením přijatým na základě rozhodnutí 93/337 (2), ani skutečnost, že Komise mohla selektivnost opatření odůvodnit jinými skutečnostmi, než které jsou uvedeny v rozhodnutí 93/337, ani prohlášení neslučitelnosti uvedené v rozhodnutí 93/337, nepředstavují právně dostačující odůvodnění skutečnosti, že Tribunál nezohlednil existenci mimořádné okolnosti, jež sama o sobě či ve spojení s dalšími okolnostmi v dané věci brání Komisi nařídit vrácení podpory, jíž se týká sporné rozhodnutí. Tím, že se Tribunál domníval, že sporná opatření ve spojených věcech T-30/01 až T-32/02 a T-86/02 až T-88/02 nejsou srovnatelná z důvodu technicky zdanění a rozsahu zvýhodnění, se dopustil zkreslení předmětu řízení, nezohlednil zásadu kontradiktornosti, a navíc se dopustil zjevného porušení povinnosti odůvodnění potvrzené judikaturou. Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že jednání Komise ve vztahu k daňové výjimce anebo daňový bonus za rok 1993 — jak to vyplývá z dokumentace ve věci, jež nebyla Tribunálem v rozporu s procesními předpisy zohledněna — nepředstavuje mimořádnou okolnost odůvodňující jakékoli legitimní očekávání v regulérnost daňového opatření, jež brání nařízení vrátit podporu na základě čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, neboť je v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání.
1)

Nesprávné právní posouzení, jelikož Soud měl za to, že v konkrétním případě neexistují výjimečné okolnosti, které by odůvodnily legitimní očekávání ohledně řádnosti sporného daňového opatření, a které by zakázaly uložit navrácení podpor podle čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999 (1) v souladu se zásadou ochrany legitimního očekávání. Zkreslení rozsahu diskuse v řízení a porušení zásady kontradiktornosti řízení. Nesoulad odůvodnění s judikaturou. Ani formální rozdíl mezi sporným daňovým opatřením a opatřením, které bylo předmětem rozhodnutí 93/337 (2), ani skutečnost, že Komise mohla kritérium selektivity odůvodnit jinou skutečností, která byla výslovně uvedena v rozhodnutí 93/337, ani prohlášení o neslučitelnosti v rozhodnutí 93/337, nepředstavují právně dostačující důvody k tomu, aby Soud došel k závěru o neexistenci výjimečných okolností, které by buď samy o sobě nebo ve spojení s jinými okolnostmi projednávaného případu Komisi bránily, aby nařídila navrácení podpory, na které se uvedené rozhodnutí vztahovalo. Tím, že měl za to, že sporná opatření ve spojených věcech T-30/01 až T-32/01 a T-86/02 až T-88/02 z daňově technických důvodů a kvůli rozsahu snížení nejsou srovnatelná se sporným daňovým opatřením, zkreslil Soud rozsah diskuse mezi účastníky řízení, porušil zásadu kontradiktornosti řízení a krom toho zjevně porušil judikaturu ohledně odůvodnění. Tím, že měl za to, že jednání Komise ohledně osvobození od daně z roku 1993 stejně jako s ohledem na daňové zvýhodnění podle zákona 22/1993 nepředstavuje výjimečnou okolnost, která by mohla odůvodnit legitimní očekávání pokud jde o řádnost sporného daňového opatření, takže by Komisi bylo znemožněno nařídit navrácení podpor podle čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, dopustil se Soud nesprávného právního posouzení, neboť se jedná o porušení zásady ochrany legitimního očekávání.
CS Úřední věstník Evropské unie C 37/24

Kasační opravný prostředek podaný dne 4. prosince 2009 Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 23. září 2009 ve věci T-296/06, Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd v. Rada Evropské unie

(Věc C-511/09 P)

2010/C 37/30

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd (zástupce: A. Bentley QC)

Další účastnice řízení: Rada Evropské unie, Evropská komise, IML Industria Meccanica Lombarda Srl

Návrhová žádání navrhovatelky

Navrhovatelka žádá, aby Soudní dvůr:

— zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 23. září 2009 ve věci T-296/06 Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd v. Rada Evropské unie v rozsahu, ve kterém zamítá první část žalobního důvodu, který navrhovatelka uplatnila v prvním stupni;

— zrušil nařízení Rady (ES) č. 1136/2006 (1) v rozsahu, ve kterém na pákové mechanismy vyráběné navrhovatelkou ukládá antidumpingové clo převyšující částku cla, která by byla splatná, jestliže by nebyla provedena sporná úprava vývozní ceny, a

— uložil Radě náhradu nákladů řízení včetně nákladů řízení v prvním stupni

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Navrhovatelka tvrdí, že napadený rozsudek nepřiznává správný právní účinek pojmu běžná hodnota, který je definován v čl. 2 odst. 7 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 384/96 (2) o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, ve znění pozdějších předpisů. V důsledku toho napadený rozsudek obsahuje nesprávný závěr, že analogická běžná hodnota stanovená v souladu s tímto ustanovením musí odpovídat okamžiku, kdy příslušné výrobky opustí výrobní linku v Číně, a to i přesto, že v samotném napadeném rozsudku se konstatuje, že dodatečné náklady pro domácí a vývozní prodeje vznikly nikoli společnosti v Číně, ale jejím dceřiným společnostem v zemi s tržním hospodářstvím, v Hongkongu. V důsledku tohoto nesprávného závěru napadený rozsudek tím, že potvrdil orgány Společenství provedenou úpravu vývozní ceny spočívající v odečtení dodatečných nákladů a zisků dceřiných společností v Hongkongu, porušil čl. 2 odst. 10 nařízení Rady (EHS) č. 384/96, ve znění pozdějších předpisů.

(1) Nařízení Rady (ES) č. 1136/2006 ze dne 24. července 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu pákových mechanismů pocházejících z Čínské lidové republiky a o konečném výběru uloženého prozatímního cla

Úř. věst. L 205, s. 1.

(2) Úř. věst. L 56.