(viz body 15 a 16)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 18 a 19)

(viz body 24–27)

Z ducha spolupráce, kterým se má řídit průběh řízení o předběžné otázce, vyplývá, že je nezbytné, aby vnitrostátní soud uvedl v předkládacím rozhodnutí konkrétní důvody, proč má za to, že odpověď na jeho otázky týkající se výkladu či platnosti některých ustanovení unijního práva je nezbytná pro vyřešení sporu. Proto je důležité, aby vnitrostátní soud uvedl konkrétní důvody, které jej vedly k pochybnostem o platnosti některých ustanovení unijního práva, a tedy důvody neplatnosti, které mohou být podle jeho názoru uznány. Takový požadavek vyplývá rovněž z čl. 94 písm. c) jednacího řádu Soudního dvora. Kromě toho nemají informace poskytnuté v předkládacích rozhodnutích pouze umožnit Soudnímu dvoru, aby podal užitečné odpovědi, ale mají rovněž poskytnout vládám členských států, jakož i ostatním zúčastněným možnost předložit vyjádření v souladu s článkem 23 statutu Soudního dvora.

(viz body 34, 37, 40–45)

Elektronické cigarety se totiž nenacházejí ve stejné situaci jako tabákové výrobky. Zaprvé se prvky, z nichž je tvořeno jejich příslušné složení, v řadě ohledů zřetelně liší. Zadruhé se způsob užívání elektronických cigaret rovněž podstatně liší od způsobu užívání tabákových výrobků. Zatřetí na rozdíl od tabákových výrobků jsou elektronické cigarety relativně novými výrobky, u nichž je ještě nutno upřesnit rizika pro lidské zdraví. Z toho vyplývá, že pokud unijní normotvůrce podřídil tyto cigarety jinému právnímu režimu, který mimo jiné není tak přísný jako režim, který se použije pro tabákové výrobky, nelze mu vytýkat, že by tím porušil zásady rovného zacházení a volné hospodářské soutěže.

Článek 20 směrnice 2014/40 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků nelze považovat za neplatný z toho důvodu, že by byl v rozporu se zásadami rovného zacházení a volné hospodářské soutěže, protože vyhrazuje elektronickým cigaretám méně příznivé zacházení oproti zacházení, jehož se dostává tabákovým výrobkům, byť jsou prvně uvedené výrobky méně škodlivé než výrobky uvedené na místě druhém.

(viz bod 35)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 48 a 49)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 51, 53, 55, 61, 64, 65)

Kromě toho je pravda, že opatření, která unijní normotvůrce zahrnul do článku 20 směrnice 2014/40, nejsou uvedena mezi opatřeními, která původně navrhovala Komise ve svém návrhu směrnice, a proto se na ně nevztahovalo posouzení dopadu. Takové posouzení dopadu ovšem není pro Parlament ani Radu závazné. Unijní normotvůrce proto může přijmout i jiná opatření, než na která se vztahovalo posouzení dopadu. Rovněž samotná skutečnost, že unijní normotvůrce přijal odlišná, případně striktnější opatření, než která byla navrhována Komisí v posouzení dopadu, nemůže prokázat, že unijní normotvůrce zjevně překročil meze toho, co bylo nezbytné k dosažení sledovaného cíle.

(viz bod 55)

Viz znění rozhodnutí.

Povinnost oznamovat uvádění elektronické cigarety na trh, která je stanovena v čl. 20 odst. 2 směrnice 2014/40 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků, není v rozporu se zásadami proporcionality a právní jistoty. Cílem této povinnosti totiž podle bodu 36 odůvodnění uvedené směrnice je umožnit členským státům vykonávat jejich funkce dohledu a kontroly. Takový přístup je odůvodněn mimo jiné požadavky, které jsou spojeny se zásadou předběžné opatrnosti, jakož i výzvou určenou smluvním stranám Rámcové úmluvy Světové zdravotnické organizace o kontrole tabáku, která je vybízí ke komplexnímu dohledu nad elektronickými inhalátory obsahujícími nikotin či bez obsahu této látky.

Pokud jde o otázku, zda uvedená povinnost nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle, je třeba na jedné straně uvést, že alternativní opatření spočívající ve stanovení společných norem na unijní úrovni, které by se použily pro elektronické cigarety a náhradní náplně, se v tomto stadiu nejeví jako opatření, které by přicházelo v úvahu, neboť k vypracování takových norem jsou obvykle nutné dostatečně podrobné údaje o dotyčném výrobku, které však unijní normotvůrce neměl při přijímání směrnice 2014/40 k dispozici. Na straně druhé je smyslem šestiměsíční lhůty stanovené v čl. 20 odst. 2 prvním pododstavci této směrnice poskytnout příslušným orgánům dostatek času k tomu, aby mohly posoudit veškeré údaje, které jim výrobci a dovozci poskytli.

Kromě toho povinnost poskytnout informace o dávkách nikotinu a jeho příjmu při užívání za běžných či předvídatelných podmínek podle čl. 20 odst. 2 druhého pododstavce písm. d) směrnice 2014/40 je dostatečně přesná, neboť v případě informací, které je nutno poskytnout, se nejedná o údaje o jednotlivých dávkách nikotinu a jeho příjmu u jednotlivých uživatelů, nýbrž o minimální, průměrné a maximální hodnoty, jež lze obvykle při užívání elektronické cigarety očekávat. Mimoto je přípustné, aby unijní normotvůrce použil obecný právní rámec, který lze případně dále upřesnit. V projednávané věci právě Komisi přísluší, aby v souladu s čl. 20 odst. 13 uvedené směrnice přijímala prováděcí akty, kterými stanoví společný formát pro oznamování podle odstavce 2 tohoto článku. Za těchto podmínek nelze mít za to, že unijní normotvůrce porušil zásadu právní jistoty.

(viz body 70–73, 76–79)