ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
30

Tato nejistota může být v souladu se zásadou daňové neutrality zohledněna tím, že osoba povinná k dani přijde o nárok na snížení základu daně do doby, než se pohledávka stane nevymahatelnou. Může být ale zohledněna i přiznáním snížení v případě, že osoba povinná k dani konstatuje, že její pohledávka s dostatečnou mírou pravděpodobnosti zůstane neuhrazena, aniž by tím byla dotčena možnost, že v případě, že by přesto nakonec došlo k zaplacení, základ daně by se opět zvýšil (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. července 2019, UniCredit Leasing, C‑242/18, EU:C:2019:558, bod 62 a citovaná judikatura).
57

UNHCR má tak ve svých komentářích ke směrnici 2004/83 v souvislosti s čl. 23 odst. 1 a 2 této směrnice „za to, že příslušníkům téže rodiny by mělo být přiznáno totožné postavení jako hlavnímu žadateli (odvozené postavení) a uvádí následující: „[Z]ásada celistvosti rodiny vyplývá ze Závěrečného aktu konference zplnomocněných zástupců Organizace spojených národů o postavení uprchlíků a osob bez státní příslušnosti z roku 1951, jakož i ze základních lidských práv. Většina členských států [Evropské unie] stanoví odvozené postavení pro rodinné příslušníky uprchlíků. Zkušenosti [UNHCR] rovněž ukazují, že to je obecně nejpraktičtější způsob, jak postupovat. Existují však situace, ve kterých by se nemělo postupovat podle zásady odvozeného postavení, a to v případě, kdy rodinní příslušníci sami hodlají požádat o azyl nebo pokud by přiznání odvozeného postavení bylo neslučitelné s jejich osobním právním postavením, např. pokud jsou státními příslušníky hostitelské země, nebo protože jim jejich státní příslušnost poskytuje právo na příznivější zacházení“.
35

Ustanovení KN neobsahují žádné upřesnění toho, do jakého stupně zpracování si včelí vosk nebo jiné hmyzí vosky zachovávají „surovou“ povahu pro účely zařazení do podpoložky 15219091 KN, a od jakého stupně zpracování musí být tento vosk zařazen do podpoložky 15219099 KN jakožto „ostatní“ vosky. Vzhledem k tomu, že takové upřesnění v KN neexistuje, je třeba vycházet z obvyklého smyslu výrazu „surový“ v běžném jazyce, který označuje to, co je v přirozeném stavu, co ještě nebylo ošetřeno nebo zpracováno.
2

Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI), Avvocati per niente onlus (APN) a associazione NAGA – Organizzazione di volontariato per l’Assistenza Socio-Sanitaria e per i Diritti di Cittadini Stranieri, Rom e Sinti, na jedné straně, a Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia (Předsednictvo Rady ministrů – Odbor rodinné politiky, Itálie), a Ministero dell’Economia e delle Finanze (ministerstvo hospodářství a financí, Itálie), na straně druhé, ve věci vyloučení státních příslušníků třetích zemí z nároku na kartu udělovanou rodinám, která umožňuje získat slevy nebo snížení sazeb při nákupu zboží a služeb (dále jen „rodinná karta“).
12

Před uskutečněním stavebních prací uvedený realitní developer provedl odstranění vegetační vrstvy, uvolnění stavebního místa, vytvoření staveniště a postavení parkoviště v bezprostřední blízkosti vchodů do nor Cricetus cricetus (křeček polní) (dále jen „škodlivá opatření“). Konkrétně mělo odstranění vegetační vrstvy za cíl přemístit Cricetus cricetus (křeček polní), vyskytujícího se na plochách, kde by měly probíhat stavební práce, na plochy, které byly zvláště chráněny a vyhrazeny tomuto živočišnému druhu. O předchozí povolení škodlivých opatření však nebylo požádáno u příslušného orgánu, a v důsledku toho nebylo toto povolení získáno před zahájením prací. Kromě toho byly zničeny nejméně dva vstupy do nor.
49

Takový výklad čl. 64 odst. 1 směrnice 2006/112 by byl rovněž obtížně slučitelný s čl. 66 písm. a) a b) uvedené směrnice. Podle těchto ustanovení totiž členské státy mohou odchylně od článků 63 až 65 téže směrnice stanovit, že v případě určitých plnění nebo určitých kategorií osob povinných k dani vzniká daňová povinnost nejpozději vystavením faktury nebo přijetím platby. Článek 66 písm. a) a b) směrnice 2006/112 by přitom do značné míry postrádal smysl, pokud by osoby povinné k dani mohly v závislosti na smluvních ujednáních o odměně samy určit okamžik vzniku povinnosti k DPH a její splatnost namísto členských států.
3

Body 6, 7, 16, 17, 21 a 25 odůvodnění nařízení č. 6/2002 stanoví: „(6) Jelikož cíle navrhovaného kroku, zejména ochrany práva jednoho (průmyslového) vzoru pro jednu oblast zahrnující všechny členské státy, nelze uspokojivě dosáhnout jednotlivými členskými státy z důvodů existence celé řady způsobů a účinků vytvoření (průmyslového) vzoru Společenství a orgánů pro (průmyslové) vzory Společenství, a lze ho tudíž lépe dosáhnout na úrovni Společenství, [Unie] může přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy. […] (7) Zvýšená ochrana (průmyslových) vzorů nejen podporuje vklad jednotlivých původců (průmyslových) vzorů do celkového přínosu Společenství v této oblasti, ale rovněž podporuje inovaci a vývoj nových výrobků a investice do jejich výroby. […] (16) Některá [průmyslová odvětví Unie] vytvářejí velké množství (průmyslových) vzorů na výrobky často mající krátkou tržní životnost, kde je ochrana nezatížená formalitami zápisu výhodou a doba trvání ochrany má menší význam. Na druhé straně existují průmyslová odvětví, která přikládají velký význam výhodám zápisu z důvodů větší právní jistoty, kterou poskytuje, a která vyžadují možnost delšího období ochrany odpovídajícího předpokládané době tržní životnosti jejich výrobků. (17) Toto si žádá dvě formy ochrany, první je krátkodobý nezapsaný (průmyslový) vzor a druhá je dlouhodobější zapsaný (průmyslový) vzor. […] (21) Výlučný charakter práva ze zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství je v souladu s větší právní jistotou. Je však žádoucí, aby nezapsaný (průmyslový) vzor Společenství zajišťoval pouze právo zabraňující jeho kopírování. Ochrana se proto nemůže vztahovat na výrobky, které jsou výsledkem použití (průmyslového) vzoru, ke kterému nezávisle dospěl jiný původce (průmyslového) vzoru. Toto právo by se také mělo vztahovat na obchod s výrobky obsahujícími protiprávně použité (průmyslové) vzory. […] (25) Pro ta odvětví průmyslu, která vyrábějí v krátkém čase velká množství (průmyslových) vzorů s možnou krátkou životností, z nichž pouze některé mohou být nakonec obchodně využity, budou výhodné nezapsané (průmyslové) vzory Společenství. […]“
9

Článek 72 uvedeného nařízení v přenesené pravomoci, nadepsaný „Uchovávání záznamů“, stanoví: „1. Záznamy se uchovávají na nosiči dat, který umožní takové uložení informací, aby k nim měl příslušný orgán do budoucna přístup, a v takové formě a takovým způsobem, aby byly splněny tyto podmínky: a) příslušný orgán má k záznamům snadný přístup a je z nich schopen rekonstruovat všechny klíčové fáze zpracování každého obchodu; b) je možné snadno zjistit jakékoli opravy či jiné změny i původní obsah záznamů před opravami či změnami; c) není možné se záznamy jinak manipulovat nebo je pozměňovat; d) pokud nelze snadno provést analýzu údajů v důsledku jejich množství a povahy, způsob uložení umožňuje jejich elektronické či jiné efektivní využití; a e) opatření podniku splňují požadavky na uchovávání záznamů bez ohledu na to, jaká je použita technologie. 2. Investiční podniky vedou alespoň záznamy uvedené v příloze I tohoto nařízení, a to v závislosti na povaze svých činností. Seznamem záznamů uvedeným v příloze I tohoto nařízení nejsou dotčeny další povinnosti v oblasti vedení záznamů, které plynou z jiných právních předpisů. 3. Investiční podniky dále vedou písemné záznamy o všech zásadách a postupech, jež jsou povinny uplatňovat podle směrnice [2014/65], nařízení [č. 600/2014], směrnice [2014/57] a nařízení [č. 596/2014] a podle příslušných prováděcích opatření. Příslušné orgány mohou po investičních podnicích požadovat, aby kromě záznamů na seznamu uvedeném v příloze I tohoto nařízení vedly doplňující záznamy.“
49

Dále, jak správně uvedla Evropská komise, důsledky tohoto obcházení povinností dotyčného členského státu vyplývajících z ustanovení uvedených v bodě 47 tohoto rozsudku by nebyly méně závažné jen proto, že se jedná o individuální případ. Právní přístup zvažovaný společností PL Holdings by totiž mohl být přijat v celé řadě sporů, které by se mohly týkat uplatnění a výkladu unijního práva, čímž by bylo opakovaně zasahováno do autonomie tohoto práva.
49

Vzhledem k tomu, že se tedy na otázky týkající se unijního práva vztahuje domněnka relevance, je odmítnutí Soudního dvora rozhodnout o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem možné pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad nebo posouzení platnosti unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. června 2015, Gauweiler a další, C‑62/14, EU:C:2015:400, bod 25, jakož i citovaná judikatura, a ze dne 15. července 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, bod 55, jakož i citovaná judikatura).
22

Předkládající soud upřesňuje, že Soudní dvůr již rozhodl o totožných skutkových okolnostech, a to o obžalobě stižené procesními vadami, které porušují právo obviněného na informace o obvinění. Z rozsudků ze dne 5. června 2018, Kolev a další (C‑612/15, EU:C:2018:392), jakož i ze dne 12. února 2020, Kolev a další (C‑704/18, EU:C:2020:92), vyplývá, že vnitrostátní právní úprava musí stanovit mechanismus, který je dostatečně účinný k odstranění vad obžaloby, které zasahují do práv obviněného uvedených v čl. 6 odst. 3 směrnice 2012/13, ať již samotným soudem, nebo vrácením věci státnímu zástupci. Předkládající soud má nicméně za to, že tyto rozsudky mu neumožňují odpovědět na otázky, které si klade.
53

V tomto ohledu, pokud je osoba povinná k dani vyzvána daňovou správou na základě zásady řádné správy a v souladu se zásadou neutrality DPH, podle které, jak bylo připomenuto v bodě 37 tohoto rozsudku, nárok na vrácení DPH zaplacené na vstupu musí být přiznán, pokud jsou splněny věcné požadavky, a to i v případě, že osoby povinné k dani nevyhověly určitým formálním požadavkům, aby svou žádost opravila poté, co v ní byla zjištěna chyba, je třeba poznamenat, že jelikož opravná žádost se provádí do původní žádosti, má se za to, že opravná žádost byla podána k datu původní žádosti, to znamená za okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, před uplynutím prekluzivní lhůty. Vzhledem k tomu, že směrnice 2008/9 neobsahuje ustanovení upravující možnost opravit žádost o vrácení daně s výjimkou zvláštního případu uvedeného v článku 13 této směrnice, který není v projednávaném případě relevantní, přísluší členským státům, aby stanovily podmínky této možnosti v souladu s uvedenými zásadami.
21

Předkládající soud konečně uvádí, že povinnost prokázat splnění hmotněprávních podmínek nároku na odpočet daně musí být osobě povinné k dani uložena nejen v případě, kdy není doloženo postavení dodavatele jako osoby povinné k dani, ale také v případě, kdy je sice jisté, že dodavatel toto postavení má, avšak není možné ho identifikovat. Pokud by tomu bylo jinak, nemohla by být podle předkládajícího soudu v případech, kdy členský stát uplatnil výjimku stanovenou v článku 287 směrnice 2006/112, s jistotou prokázána hmotněprávní podmínka nároku na odpočet daně spočívající v postavení dodavatele jako osoby povinné k dani. Opačný výklad by byl v rozporu se zásadou daňové neutrality a s judikaturou Soudního dvora týkající se dokazování v otázce splnění hmotněprávních podmínek nároku na odpočet daně, jež přísluší osobě povinné k dani, a otevřel by cestu k významným daňovým únikům, přestože boj proti únikům je cílem uznaným touto směrnicí.
35

Soudní dvůr navíc v souvislosti s čl. 16 odst. 5 Bruselské úmluvy, jehož znění bylo převzato do čl. 22 bodu 5 nařízení č. 44/2001, rozhodl, že hlavním důvodem výlučné příslušnosti soudů místa výkonu rozsudku je to, že přísluší pouze soudům členského státu, na jehož území je výkon rozhodnutí požadován, aby uplatňovaly pravidla týkající se činnosti orgánů pověřených výkonem rozhodnutí prováděné na tomto území (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. března 1992, Reichert a Kockler, C‑261/90, EU:C:1992:149, bod 26).
26

Pokud jde o cíle sledované směrnicí 2015/2366, je třeba poznamenat, že jejím cílem je podpořit hlubší integraci vnitřního trhu platebních služeb, jakož i ochrana uživatelů platebních služeb a konkrétně poskytnutí vysoké úrovně ochrany těm, kteří mají postavení spotřebitelů, jak vyplývá zejména z bodů 6 a 53 odůvodnění této směrnice (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. listopadu 2020, DenizBank, C‑287/19, EU:C:2020:897, bod 102 a citovaná judikatura), přičemž ochrana spotřebitelů v politikách Unie je mimoto zakotvena v článku 169 SFEU a v článku 38 Listiny základních práv Evropské unie (obdobně viz rozsudek ze dne 2. března 2017, Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main, C‑568/15, EU:C:2017:154, bod 28).
85

Příliš široký výklad imunity spočívající ve vynětí z pravomoci soudů, zahrnující policejní a soudní vyšetřování a předběžné trestní řízení, by mimoto mohl vést k tomu, že by úředníci a zaměstnanci Unie byli zdánlivě zproštěni trestněprávní odpovědnosti a bylo by nepřiměřeně bráněno výkonu trestního soudnictví v dotyčném členském státě, je-li jeden z nich dotčen, což by bylo v rozporu s hodnotami uvedenými v článku 2 SEU, se kterými souhlasili autoři Smluv, a zejména s právním státem. V tomto ohledu by zejména nebylo odůvodněné, aby orgán odpovědný za trestní řízení nemohl doručit usnesení o zahájení trestního stíhání.
46

Připuštění, že by manžel mohl mít obvyklé bydliště současně ve více členských státech, by však mohlo narušit právní jistotu tím, že by se stalo obtížnějším předem určit soudy, které mohou rozhodnout o zrušení manželského svazku, a že by bylo komplikovanější, aby soud, který řízení zahájil, ověřoval svou vlastní příslušnost. Jak v podstatě uvedl generální advokát v bodě 94 svého stanoviska, hrozí riziko, že by mezinárodní soudní příslušnost byla nakonec určena nikoli podle kritéria „obvyklého bydliště“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) nařízení č. 2201/2003, ale podle kritéria založeného na prostém bydlišti některého z manželů, což by bylo v rozporu s tímto nařízením.
7

Článek 107 odst. 3 první a druhý pododstavec směrnice 2001/83 stanoví: „Držitelé rozhodnutí o registraci zasílají elektronicky do databáze a do sítě pro zpracování údajů uvedených v článku 24 nařízení [Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky (Úř. věst. 2004, L 136, s. 1, Zvl. vyd. 13/34, s. 229)] (dále jen „databáze Eudravigilance“) informace o veškerých podezřeních na závažné nežádoucí účinky, která se vyskytnou jak v Unii, tak ve třetích zemích, do patnácti dnů ode dne, kdy se o události dozvědí. Držitelé rozhodnutí o registraci zasílají elektronicky do databáze Eudravigilance informace o veškerých podezřeních na nezávažné nežádoucí účinky, která se vyskytnou v Unii, do 90 dnů ode dne, kdy se o události dozvědí.“
10

Kromě toho tento článek 10a v odstavcích 5 a 7, ve znění vyplývajícím ze směrnice 2018/410, stanoví: „5. Za účelem dodržení dražebního podílu stanoveného v článku 10 se za každý rok, v němž součet bezplatně přidělených povolenek nedosáhne maximálního množství, které dodržuje dražební podíl, použijí povolenky zbývající do tohoto množství k tomu, aby se zabránilo snížení počtu bezplatně přidělovaných povolenek s cílem dodržet dražební podíl v následujících letech nebo aby se toto snížení omezilo. Je-li však dosaženo maximálního množství, příděly bezplatných povolenek se odpovídajícím způsobem upraví. […] […] 7. Povolenky z maximálního množství uvedeného v odstavci 5 tohoto článku, jež nebyly do roku 2020 přiděleny bezplatně, se vyhradí pro nové účastníky na trhu, společně s 200 miliony povolenek umístěnými do rezervy tržní stability podle čl. 1 odst. 3 rozhodnutí [2015/1814]. Až 200 milionů z vyhrazených povolenek, které v období let 2021 až 2030 nebudou přiděleny, se na konci tohoto období vrátí do rezervy tržní stability. Od roku 2021 se povolenky, které podle odstavců 19 a 20 nejsou přidělené zařízením, přičtou k množství povolenek vyhrazených v souladu s první větou prvního pododstavce tohoto odstavce. […]“
5

Článek 11 odst. 2 téhož zákona stanoví, že je uznávána platnost dohod, které přispívají ke zlepšení výroby nebo prodeje výrobků anebo k podpoře hospodářského pokroku, a vyhrazují tudíž výhody spotřebitelům, a že se na tyto dohody nevztahuje zákaz stanovený v odstavci 1 tohoto článku, pokud tyto dohody omezují příslušné hospodářské subjekty pouze do té míry, do jaké je to nezbytné pro dosažení výše uvedených cílů, a nejsou s to vyloučit hospodářskou soutěž v podstatné části relevantního trhu.
69

Pokud by měl totiž vnitrostátní soud pravomoc změnit obsah zneužívajících ujednání v takové smlouvě, mohlo by být ohroženo splnění dlouhodobého cíle stanoveného v článku 7 směrnice 93/13. Taková možnost by pak mohla přispět k eliminaci odrazujícího účinku pro prodávající a poskytovatele tím, že se taková zneužívající ujednání vůči spotřebiteli jednoduše neuplatní, a mohlo by je to svádět k používání uvedených ujednání, jelikož by věděli, že i kdyby mělo být rozhodnuto o jejich neplatnosti, mohl by vnitrostátní soud smlouvu v nezbytném rozsahu doplnit, takže by jejich zájmy byly tímto způsobem přesto zajištěny (rozsudek ze dne 29. dubna 2021, Bank BPH, C‑19/20, EU:C:2021:341, bod 68 a citovaná judikatura).
10

Článek 250 odst. 1 směrnice o DPH stanoví: „Každá osoba povinná k dani podá přiznání k dani z přidané hodnoty, které obsahuje všechny údaje potřebné k výpočtu splatné daně a k provedení odpočtu daně, včetně celkové hodnoty plnění vztahujících se k této dani a odpočtu a celkové hodnoty plnění osvobozených od daně, do té míry, do jaké je to nezbytné ke stanovení základu daně.“
12

Část A tohoto dodatku, nadepsaná „Integrovaný kurz ATP – letouny“, obsahuje následující pasáž: „OBECNÉ […] 4. Kurz musí zahrnovat: a) výuku teoretických znalostí na úrovni znalostí pro získání průkazu ATPL(A); b) výcvik v letu za viditelnosti a podle přístrojů a c) výcvik MCC pro provoz vícepilotních letounů. […] VÝCVIK V LÉTÁNÍ 9. Výcvik v létání, který nezahrnuje výcvik pro získání typové kvalifikace, musí obsahovat alespoň 195 hodin, včetně všech zkoušek pokroku, z nichž nejvýše 55 hodin z celého kurzu může připadnout na pozemní přístrojovou dobu. Během těchto celkových 195 hodin musí žadatelé absolvovat alespoň: a) 95 hodin výcviku ve dvojím řízení, z nichž může nejvýše 55 hodin připadnout na pozemní přístrojovou dobu; b) 70 hodin ve funkci velitele letadla, včetně doby letu podle VFR [Visual Flight Rule (VFR)] a podle přístrojů ve funkci velitele letadla-žáka. Z doby letu podle přístrojů ve funkci velitele letadla-žáka se do doby letu ve funkci velitele letadla započte nejvýše dvacet hodin; c) 50 hodin navigačního letu ve funkci velitele letadla, včetně navigačního letu podle VFR v délce alespoň 540 km (300 NM), během kterého jsou provedena dvě přistání s úplným zastavením na jiných dvou letištích, než je letiště odletu; d) dobu letu v noci odpovídající pěti hodinám, která zahrnuje tři hodiny výcviku ve dvojím řízení, včetně alespoň jedné hodiny navigačního letu a pěti samostatných vzletů a pěti samostatných přistání s úplným zastavením, a e) 115 hodin doby letu podle přístrojů, který musí zahrnovat alespoň: 1) dvacet hodin ve funkci velitele letadla-žáka; 2) patnáct hodin MCC, pro které může být použit FFS nebo FNPT II; 3) 50 hodin výcviku v letu podle přístrojů, z nichž nejvýše: i) 25 hodin může připadnout na pozemní přístrojovou dobu na FNPT I, nebo ii) 40 hodin může připadnout na pozemní přístrojovou dobu na FNPT II, FTD 2 nebo FFS, z nichž nejvýše deset hodin může být provedeno na FNPT I. Žadateli, který je držitelem osvědčení o dokončení kurzu pro modul základů letu podle přístrojů, se započte nejvýše deset hodin do požadavků na pozemní přístrojovou dobu. Hodiny absolvované na BITD [základní přístrojové výcvikové zařízení (Basic Instrument Training Device – BITD)] se nezapočtou. f) pět hodin provedených v letounu se stavitelnou vrtulí a zasunovacím podvozkem, který má osvědčení pro přepravu alespoň čtyř osob. ZKOUŠKA DOVEDNOSTI 10. Po dokončení příslušného výcviku v létání žadatel vykoná zkoušku dovednosti pro získání průkazu CPL(A) v jednomotorovém nebo vícemotorovém letounu a zkoušku dovednosti pro získání přístrojové kvalifikace ve vícemotorovém letounu.“
65

Kromě toho, pokud by měla být zohledněna okolnost, že důvod pohledávky nesouvisí s tímto programem a předchází rezolucí 1737 (2006), bylo by třeba v každém jednotlivém případě prokázat existenci takové okolnosti, což s sebou nese skutečné riziko obcházení zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů a vystavilo by členské státy obtížným aplikačním problémům (obdobně viz rozsudek ze dne 11. října 2007, Möllendorf et Möllendorf-Niehuus, C‑117/06, EU:C:2007:596, bod 58).
25

Úvodem je třeba připomenout, že výrazy použité k úpravě osvobození v článku 132 směrnice o DPH je třeba vykládat striktně vzhledem k tomu, že představují odchylky od obecné zásady, podle níž je DPH vybírána z každého poskytnutí služeb uskutečněného osobou povinnou k dani za protiplnění. Výklad těchto výrazů však musí respektovat požadavky zásady daňové neutrality, která je vlastní společnému systému DPH, a být v souladu s cíli sledovanými uvedenými osvobozeními. Toto pravidlo striktního výkladu tudíž neznamená, že by výrazy použité k vymezení osvobození od daně uvedených v článku 132 měly být vykládány způsobem, který by tato osvobození od daně zbavil účinku (rozsudek ze dne 15. dubna 2021, Administration de l’Enregistrement, des Domaines et de la TVA, C‑846/19, EU:C:2021:277, bod 57).
17

Uvedený soud má za to, že skutečnost, že A. K. nebyla pojišťovnou plně odškodněna z důvodu dosažení maximální výše krytí, jí způsobilo újmu odpovídající rozdílu mezi vyplacenou částkou a částkou, na kterou by mohla v zásadě uplatnit nárok, kdyby byla tato maximální výše zvýšena v souladu s minimální výší krytí vloženou do druhé směrnice směrnicí 2005/14. Proto by podle polského práva mělo být ministerstvo povinno k náhradě této újmy, ukázalo-li by se, že Polská republika směrnici 2005/14 provedla do svého právního řádu nesprávně.
20

Z předkládacího rozhodnutí tak vyplývá, že plénum Areios Pagos (Kasační soud, Řecko) ve svém rozsudku č. 4/2019 rozhodlo, že výjimka stanovená v čl. 1 odst. 2 směrnice 93/13 sice nebyla provedena do řeckého práva samostatným a výslovným ustanovením, na základě výkladu, který je v souladu s unijním právem a cílem této směrnice, je však inherentní čl. 2 odst. 6 zákona 2251/1994. Podle tohoto rozsudku „pokud sporné ujednání odráží kogentní nebo dispozitivní ustanovení vnitrostátního práva, je již z podstaty věci nepředstavitelné, že by tím byla narušena rovnováha mezi smluvními stranami, nebo že by se jednalo o zneužívající ujednání. Takovéto ujednání tedy vůbec nespadá do rozsahu působnosti zákona 2251/1994“. Uvedený rozsudek upřesňuje, že tak je tomu v případě ujednání smlouvy o hypotečním úvěru, která odráží obsah článku 291 občanského zákoníku.
27

V tomto ohledu má předkládající soud za to, že pokud Consiglio di Stato (Státní rada) používá nebo vykládá vnitrostátní právní předpisy způsobem neslučitelným s ustanoveními unijního práva, jak jsou vykládána Soudním dvorem, vykonává soudní pravomoc, kterou nemá. Ve skutečnosti vykonává v takovém případě pravomoc tvorby práva, která nespadá ani do pravomoci vnitrostátního zákonodárce. To představuje nedostatek pravomoci, který by mělo být možné napadnout kasačním opravným prostředkem.