Keywords

Summary



Keywords

1. Přistoupení nových členských států ke Společenstvím – Akt o přistoupení z roku 2003 – Právní úprava Společenství, která nebyla vyhlášena v Úředním věstníku v jazyce nového členského státu, úředním jazyce Evropské unie – Neuplatnitelnost vůči jednotlivcům

(Akt o přistoupení z roku 2003, článek 58)

2. Předběžné otázky – Pravomoc Soudního dvora

(Článek 234 ES a čl. 254 odst.2 první věta ES; Akt o přistoupení z roku 2003, články 2 a 58; Nařízení Rady č. 1, články 4 a 5)

3. Předběžné otázky – Výklad – Časové účinky výkladových rozsudků

(Články 231 ES a 234 ES)

Summary

1. Článek 58 Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie brání tomu, aby povinnosti obsažené v právní úpravě Společenství, která nebyla vyhlášena v Úředním věstníku Evropské unie v jazyce nového členského státu, ačkoliv je tento jazyk jedním z úředních jazyků Unie, mohly být uloženy jednotlivcům v tomto státě, i když se tyto osoby mohly seznámit s touto právní úpravou jinými způsoby.

Kategorický požadavek právní jistoty totiž vyžaduje, aby právní úprava Společenství umožnila dotčeným osobám seznámit se přesně s rozsahem povinností, které jim ukládá, což lze zaručit pouze řádným vyhlášením v úředním jazyce adresáta. Bylo by mimoto v rozporu se zásadou rovného zacházení uplatňovat stejně povinnosti uložené právní úpravou Společenství ve starých členských státech, kde mají jednotlivci možnost seznámit se s těmito povinnostmi v Úředním věstníku Evropské unie v jazyce těchto států, a v přistoupivších členských státech, kde to nebylo možné z důvodu opožděného vyhlášení. Dodržování takových základních zásad není v rozporu se zásadou efektivity práva Společenství, jelikož posledně uvedená zásada se nemůže týkat pravidel, která vůči jednotlivcům ještě nelze uplatňovat. Přístup, který by spočíval v připuštění uplatnitelnosti aktu, který nebyl řádně vyhlášen, vůči jednotlivcům, a to ve jménu zásady efektivity, by byl contra legem a znamenal by, že jednotlivci v dotyčném členském státě by museli nést negativní důsledky nedodržení povinnosti, jež přísluší veřejné správě Společenství, zpřístupnit těmto jednotlivcům k datu přistoupení veškeré acquis communautaire ve všech úředních jazycích Unie.

Krom toho okolnost, že se jedná o subjekt, který působí v mezinárodním obchodě a který nutně zná obsah celních povinností, nemůže stačit k tomu, aby bylo možné právní úpravu Společenství, která nebyla řádně vyhlášena v Úředním věstníku Evropské unie , uplatňovat vůči jednotlivci.

Stejně tak, i když jsou právní předpisy Společenství skutečně dostupné na internetu a jednotlivci se s nimi seznamují tímto způsobem stále častěji, takové zpřístupnění právních předpisů nemůže být, při neexistenci jakékoliv právní úpravy v tomto ohledu v právu Společenství, rovnocenné řádnému vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie . Ostatně i když různé členské státy přijaly za platnou formu elektronické vyhlášení, je takové vyhlášení předmětem právních nebo správních předpisů, které je podrobně upravují a určují přesně případy, kdy je takové vyhlášení platné. Soudní dvůr však nemůže při současném stavu práva Společenství považovat tuto formu zpřístupnění právních předpisů Společenství za dostatečnou k zajištění jejich uplatnitelnosti. Jediné znění nařízení Společenství, které je autentické, je tedy za současného stavu práva Společenství to, které je vyhlášené v Úředním věstníku Evropské unie, takže elektronickou verzi předcházející tomuto vyhlášení nelze uplatňovat vůči jednotlivcům, a to ani tehdy, pokud se následně potvrdí její shoda s vyhlášeným zněním.

(viz body 38–42, 45–46, 48–51, výrok 1)

2. Soudní dvůr rozhodnutím o tom, že nařízení Společenství, které nebylo vyhlášeno v jazyce členského státu, nelze uplatňovat vůči jednotlivcům v tomto státě, provádí výklad práva Společenství ve smyslu článku 234 ES.

Ustanovení čl. 254 odst. 2 první věty ES a článků 2 a 58 Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie, jakož i článků 4 a 5 nařízení č. 1 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství totiž nepodmiňují platnost nařízení v členských státech, v nichž bylo řádně vyhlášeno. Krom toho okolnost, že toto nařízení nelze uplatňovat vůči jednotlivcům v členském státě, v jehož jazyce vyhlášeno nebylo, nemá žádný dopad na skutečnost, že jeho ustanovení, vzhledem k tomu, že toto nařízení je součástí acquis communautaire , zavazují dotyčný členský stát ode dne přistoupení. Účelem a důsledkem společného výkladu uvedených ustanovení je odložení uplatnitelnosti povinností, které nařízení Společenství ukládá jednotlivcům v členském státě, do doby, než se s nimi mohou seznámit řádným způsobem, který vylučuje jakoukoliv nejasnost.

(viz body 57–61, výrok 2)

3. V rámci řízení o předběžné otázce týkající se výkladu ustanovení práva Společenství může Soudní dvůr pouze výjimečně za použití obecné zásady právní jistoty, která je vlastní právnímu řádu Společenství, omezit možnost dotčených osob dovolávat se ustanovení, které vyložil, s cílem zpochybnit právní vztahy založené v dobré víře. Nicméně pokud se nejedná o otázku omezení časových účinků rozsudku Soudního dvora týkajícího se výkladu ustanovení práva Společenství, ale o otázku omezení účinků rozsudku, který se týká samotné uplatnitelnosti aktu Společenství na území členského státu, nevyhlášeného v jazyce tohoto státu, posledně uvedený není na základě práva Společenství povinen zpochybnit správní nebo soudní rozhodnutí přijatá na základě takových pravidel, pokud jsou rozhodnutí podle příslušných vnitrostátních pravidel již konečná.

I když je akt protiprávní a má se za to, že nikdy nebyl přijat, může Soudní dvůr na základě výslovného ustanovení Smlouvy o ES, a sice článku 231 ES, rozhodnout, že tento akt přesto bude mít legálně některé právní důsledky. Tytéž požadavky právní jistoty vyžadují, aby totéž platilo i pro vnitrostátní rozhodnutí přijatá na základě právních předpisů Společenství, které na území některých členských států nelze uplatňovat vůči jednotlivcům z toho důvodu, že nebyly řádně vyhlášeny v Úředním věstníku Evropské unie v úředním jazyce dotyčných států, s výjimkou těch rozhodnutí, která byla do dne vynesení rozsudku napadena opravným prostředkem v rámci správního nebo soudního řízení.

Na základě práva Společenství by tomu bylo jinak jen ve výjimečných případech, když by byla přijata správní opatření nebo soudní rozhodnutí, zejména represivní povahy, která by zasahovala do základních práv, což v těchto mezích přísluší zjistit příslušným vnitrostátním orgánům.

(viz body 67–73)