STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

JULIANE KOKOTT

přednesené dne 14. září 2006( )

Věc C‑334/04

Komise Evropských společenství

proti

Řecké republice

„Ochrana volně žijících ptáků – Zvláště chráněné oblasti – IBA 2000“

I – Úvod

1. V tomto řízení Komise žaluje další členský stát, že nedostatečně vymezil zvláště chráněné oblasti k zajištění ochrany ptactva (dále jen „ZCHO“) podle směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků( ) (dále jen „směrnice o ochraně ptáků“). Z důvodu stejného porušení směrnice již Komise dosáhla vydání rozsudků proti Nizozemsku( ), Francii( ), Finsku( ) a Itálii( ). V současnosti probíhají řízení také proti Španělsku( ) a Irsku( ). Další řízení Komise připravuje proti Portugalsku( ).

2. Podstatou tohoto řízení je prokázat, že členský stát ještě neoznačil jako ZCHO všechny oblasti, které měly být označeny. Komise se v projednávaném případě opírá o údaje týkající se Řecka obsažené v seznamu oblastí důležitých pro ptactvo v Evropském společenství, který byl zveřejněn v roce 2000 nevládní organizací BirdLife International, jež sdružuje vnitrostátní organizace pro ochranu ptáků [dále jen „IBA 2000“, který je zkrácením názvu „Important Bird Area“ (důležitá ptačí oblast) nebo „Important Bird Areas“ (důležité ptačí oblasti)]( ). Řecko v podstatě namítá, že tento seznam musí být přezkoumán a že je k tomu potřeba více času.

II – Právní rámec

3. Článek 4 odst. 1 a 2 směrnice o ochraně ptáků stanoví, která území členských států mají být označena jako ZCHO, a odstavec 3 stanoví, že členské státy zašlou Komisi informace o tom, které:

„1. Druhy uvedené v příloze I musí být předmětem zvláštních opatření týkajících se ochrany jejich stanovišť s cílem zajistit přežití těchto druhů a rozmnožování v jejich areálu rozšíření.

V této souvislosti musí být brány v úvahu:

a) druhy ohrožené vyhubením;

b) druhy citlivé vůči specifickým změnám na jejich stanovišti;

c) druhy pokládané za vzácné s ohledem na málo početné populace nebo prostorově omezené místní rozšíření;

d) ostatní druhy vyžadující zvláštní pozornost z důvodů specifického charakteru jejich stanoviště.

Trendy a kolísání početnosti populací musí být zohledněny jako podklady pro hodnocení.

Členské státy především označí území nejvhodnější z hlediska počtu druhů a rozlohy jako zvláště chráněné oblasti určené pro ochranu těchto druhů, přičemž vezmou v úvahu jejich požadavky na ochranu na pevnině a na moři v zeměpisné oblasti, na niž se tato směrnice vztahuje.

2. Členské státy přijmou obdobná opatření pro pravidelně se vyskytující stěhovavé druhy, které nejsou uvedeny v příloze I, přičemž vezmou v úvahu potřebu jejich ochrany na moři a na pevnině v zeměpisné oblasti, na niž se tato směrnice vztahuje, pokud jde o zimoviště, místa zastávek na jejich tahových cestách, místa, kde se tažné druhy rozmnožují a pelichají. V této souvislosti věnují členské státy zvláštní pozornost ochraně mokřadů, a zejména mokřadů mezinárodního významu.

3. Členské státy zašlou Komisi veškeré příslušné informace, aby mohla vyvinout odpovídající iniciativu s ohledem na koordinaci nezbytnou k tomu, aby území uvedená v odstavci 1 a 2 vytvořila souvislý celek, který by splňoval požadavky těchto druhů na moři i na pevnině v zeměpisné oblasti, na niž se tato směrnice vztahuje.“

4. Devátý bod odůvodnění toto pravidlo vysvětluje:

„vzhledem k tomu, že zachování, udržování nebo obnova dostatečné rozmanitosti a rozlohy stanovišť jsou pro ochranu všech druhů ptáků nezbytné; že některé druhy ptáků by měly být předmětem zvláštních opatření chránících jejich stanoviště, aby v rámci jejich areálů rozšíření bylo zajištěno jejich přežití a rozmnožování; že taková opatření také musí brát v úvahu stěhovavé druhy a musí být koordinována s ohledem na vytvoření komplexního celku.“

5. Podle čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin( ) (dále jen směrnice o stanovištích) se do sítě „NATURA 2000“, která je vytvořena touto směrnicí, zahrnou také ZCHO označené členskými státy podle směrnice o ochraně ptáků.

III – Postup před zahájením soudního řízení a návrhová žádání

6. Dne 21. prosince 2001 vyzvala Komise řeckou vládu, aby předložila vyjádření podle článku 226 ES (výzva dopisem). Komise vytýkala Řecku, že podle článku 4 směrnice o ochraně ptáků označilo nedostatečný počet ZCHO. K prokázání tohoto nedostatečného označení ZCHO vycházela Komise ze seznamu IBA 2000. Tento seznam obsahuje u Řecka 186 území, která musí být označena jako ZCHO, o rozloze přibližně 33 200 km2, což odpovídá přibližně 25,2 % rozlohy Řecka.

7. V návaznosti na to předalo Řecko Komisi další informace ohledně ZCHO, které již byly označeny. Komise tak obdržela informace o 110 ZCHO označených v Řecku. Řecké orgány pak oznámily označení přibližně 40 dalších ZCHO.

8. Dne 19. prosince 2002 zaslala Komise řecké vládě odůvodněné stanovisko, ve kterém zopakovala své výtky.

9. Dne 20. února 2003 předalo Stálé zastoupení Řecké republiky Komisi informace o dalších 40 ZCHO, jakož i změnách týkajících se vymezení 10 stávajících ZCHO. Nynějších 151 ZCHO pokrývá plochu 13 703 km2, z nichž 13 136 km2 na zemi, což odpovídá 10 % rozlohy Řecka, a 567 km2 na moři( ).

10. Komise považovala nicméně tyto pokroky za nedostatečné, a podala proto dne 2. srpna 2004 žalobu.

11. Komise navrhuje, aby Soudní dvůr

1) určil, že Řecká republika tím, že

– jako zvláště chráněné oblasti (ZCHO) označila území, jejichž počet a celková rozloha jsou zjevně menší než počet a celková rozloha území, která splňují podmínky pro označení jako ZCHO ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice;

– vymezila ZCHO s rozlohou, která je zjevně menší než rozloha odpovídajících území podle seznamu IBA 2000, která splňují podmínky pro označení jako ZCHO;

– nevymezila ZCHO pro četné druhy ptáků, které jsou uvedeny v příloze I směrnice 79/409 nebo označila jako ZCHO území, ve kterých nejsou dotčené druhy dostatečně zastoupeny;

– nevymezila ZCHO pro četné stěhovavé druhy nebo označila jako ZCHO území, ve kterých nebyly sporné druhy dostatečně zastoupeny;

nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků;

2) uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.

12. Řecká republika navrhuje, aby Soudní dvůr

1. zamítl žalobu Komise a

2. uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

13. V tomto řízení předložily na podporu Řecka svá vyjádření Španělské království, Portugalská republika, Francouzská republika a Finská republika.

IV – Posouzení

14. Komise vytýká Řecku, že nesplnilo povinnosti podle čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice o ochraně ptáků.

A – K rozsahu přezkumu

15. Žaloba je rozdělena do čtyř žalobních důvodů: Řecko zjevně označilo nedostatečný počet ZCHO, označené ZCHO zahrnují zjevně menší rozlohu, než je rozloha, která měla být označena, pro řadu ptačích druhů, které jsou uvedeny v příloze I směrnice 79/409, nevymezila žádné ZCHO nebo jen velmi nízký počet, a to samé platí pro řadu pravidelně se vyskytujících stěhovavých druhů. Tyto žalobní důvody však nemusí být zcela podrobně přezkoumány.

16. Návrhová žádání Komise je třeba v každém případě odmítnout v rozsahu, v jakém žádá, aby bylo určeno, že Řecko neoznačilo pro řadu druhů uvedených v příloze I a řadu zde neuvedených stěhovavých druhů žádné oblasti. Komise uvádí totiž jen jediný ptačí druh z přílohy I, a to brhlíka tureckého (Sitta krueperi), a žádné stěhovavé ptáky, pro které není žádné území označeno( ). Pokud jde o tento jediný druh, Řecko nicméně výtku Komise výslovně uznalo.

17. Nadto jdoucí uznání prostřednictvím označení nových území nelze na rozdíl od řady podobných případů( ) zjistit. Takové označení by se mohlo nanejvýše hodnotit jako uznání tehdy, kdyby se uskutečnilo po uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku, jelikož nesplnění povinnosti musí existovat v tomto okamžiku, aby byla žaloba odůvodněná( ). Za předpokladu, že datum obsažené v dopise připojeném k odůvodněnému stanovisku je stejné jako den jeho doručení stálému zastoupení, došlo k uplynutí lhůty uvedené v odůvodněném stanovisku dva měsíce po 19. prosinci 2002, tedy 19. února 2003. Podle nezpochybněných údajů Řecka byly poslední ZCHO označeny dokumentem č. 125310/578 ministerstva životního prostředí ze dne 11. února 2003, tedy ve lhůtě stanovené Komisí.

18. Řecko v soudním řízení nicméně výslovně uznalo, že u dalších druhů uvedených v příloze I, a to u káněte bělochvostého (Buteo rufinus), poštolky jižní (Falco naumanni) a strnada šedého (Emberiza cineracea), nebyly označeno dostatečné množství ZCHO. Označení deseti nových území pro tyto druhy se připravuje. Tím Řecko částečně uznalo první žalobní důvod – nedostatečné označení ZCHO – a třetí žalobní důvod – nedostatečné označení ZCHO pro určité druhy uvedené v příloze I.

19. Komise však zjevně očekává označení dalších území a zmiňuje ještě dalších osm druhů uvedených v příloze I, pro které nebyly ZCHO dostatečně označeny. Proto musí být posouzeny také tyto žalobní důvody. Tím spíše to platí pro druhý žalobní důvod – nedostatečné vymezení ZCHO uvnitř území IBA – a čtvrtý žalobní důvod – nedostatečné zahrnutí některých stěhovavých druhů do ZCHO.

20. V tomto rozsahu je třeba posoudit všechny čtyři žalobní důvody. To lze provést společně. Ačkoli tyto žalobní důvody spočívají na dvou rozdílných ustanoveních směrnice o ochraně ptáků, a to čl. 4 odst. 1 a 2, týkají se stejné povinnosti, kterou je označení ZCHO. Z obsahového hlediska opírá Komise všechny čtyři žalobní důvody o část seznamu území IBA 2000 týkající se Řecka a ilustruje v podstatě jen, jak dalece označení území provedená Řeckem za tímto seznamem zaostávají.

B – K právním základům povinnosti označení

21. Právní základy povinnosti označení nejsou mezi účastníky řízení předmětem sporu.

22. Podle čl. 4 odst. 1 čtvrtého pododstavce směrnice o ochraně ptáků označí členské státy území nejvhodnější z hlediska počtu druhů a rozlohy jako zvláště chráněné oblasti (ZCHO) určené pro ochranu druhů uvedených v příloze I. Přitom vezmou v úvahu jejich požadavky na ochranu na pevnině a na moři v zeměpisné oblasti, na niž se tato směrnice vztahuje. Tuto povinnost nelze obejít vydáním jiných zvláštních ochranných opatření( ).

23. Členské státy přijmou podle čl. 4 odst. 2 obdobná opatření pro pravidelně se vyskytující stěhovavé druhy, které nejsou uvedeny v příloze I, pokud jde o zimoviště, místa zastávek na jejich tahových cestách, místa, kde se tažné druhy rozmnožují a pelichají. V této souvislosti věnují členské státy zvláštní pozornost ochraně mokřadů, a zejména mokřadů mezinárodního významu.

24. Článek 4 odst. 3 a devátý bod odůvodnění směrnice o ochraně ptáků mimo jiné stanoví, že ZCHO mají vytvářet souvislý celek, který by splňoval požadavky těchto druhů na moři i na pevnině v zeměpisné oblasti, na niž se tato směrnice vztahuje.

25. Podle ustálené judikatury sice mají členské státy při výběru zvláštních chráněných oblastí určitý prostor k uvážení, přesto je však třeba o označení a vymezení těchto území rozhodnout výlučně podle ornitologických kritérií stanovených ve směrnici. Jiné úvahy, zejména hospodářského a sociálního druhu, nehrají při označení území žádnou úlohu( ).

26. Vzhledem k tomu, že Řecko nesjednalo při svém vstupu do EU žádné přechodné období pro provedení směrnice o ochraně ptáků, platila tato lhůta pro Řecko od okamžiku jeho vstupu do EU, tedy od 1. ledna 1981, stejně jako pro staré členské státy. Jelikož dvouletá lhůta pro provedení ještě v uvedeném okamžiku běžela, muselo Řecko splnit povinnost označení do okamžiku uplynutí lhůty pro provedení směrnice, tedy do 6. dubna 1981( ).

C – K důkazu nedostatečného označení ZCHO

27. Komise vychází u svých výtek týkajících se území ze skutečnosti, že seznam IBA 2000 jmenuje pro Řecko 186 území. Pouze 141 těchto území bylo zcela nebo zčásti označeno jako ZCHO. Celkem bylo označeno pouze 40 % ploch uvedených v seznamu IBA 2000. U 67 území IBA bylo označeno více než 75 % plochy a u 90 území IBA více než 50 % plochy. Čtyřicet pět území IBA nebylo vůbec označeno jako ZCHO. Tím Řecko zjevně nesplnilo povinnost označení.

28. Toto číselné vymezení rozdílů mezi seznamem IBA 2000 a označením provedeným Řeckem lze částečně těžko ověřit. Připočítají-li se čísla Komise odpovídající pokrytí 75 % a 50 % území IBA k počtu území, u kterých není označena žádná ZCHO, dospěje se k číslu 202 území, ačkoli IBA 2000 stanoví pro Řecko pouze 186 území. Zdá se proto, že některá území byla započtena dvakrát.

29. Přes tyto nejasnosti je základní argumentace Komise jasná: území označená Řeckem pokrývají seznam území IBA 2000 pouze částečně. Čtyřicet pět území IBA není zahrnuto do ZCHO vůbec a celkem pokrývají řecké ZCHO 40 % ploch uvedených v seznamu IBA. Zdá se přitom, že převážný počet území IBA je pokryt méně než ze 75 %. Pouze u zbylých 67 území, která jsou pokryta více než ze 75 %, se Komise zjevně domnívá, že je pokrytí dostatečné.

30. Dále Komise uvádí dvanáct ptačích druhů uvedených v příloze I, u kterých nebyla důležitá území uvedená v seznamu IBA 2000 označena jako ZCHO nebo byla označena nedostatečně. Řada území IBA je také velmi důležitá pro stěhovavé druhy, které nejsou uvedeny v příloze I, pro které však musí být ZCHO označeny podle čl. 4 odst. 2 směrnice o ochraně ptáků.

31. Také v tomto ohledu obsahuje tvrzení Komise rozpory a nepřesnosti. Jak Řecko správně zdůrazňuje, uvádí Komise pro orla jestřábího (Hieraaetus fasciatus) dvě z nejdůležitějších území IBA, avšak nedostatečně pokrytých ZCHO, která podle seznamu IBA 2000 pro tento druh nebyla na základě kritérií způsobilosti území pro označení do seznamu přijata. Nelze sice vyloučit, že jsou mezitím k dispozici nové poznatky pro to, že tato území jsou pro tento druh zvláště důležitá, a je proto třeba je označit( ); Komise však v tomto ohledu žádné údaje neuvedla.

32. Tyto nedostatky ovšem nejsou ani v tomto bodě na překážku opodstatněnosti žaloby. Podstata argumentace Komise spočívá i ohledně těchto druhů na rozdílech mezi seznamem IBA 2000 a označeními provedenými Řeckem.

33. Úspěch žaloby proto závisí na tom, zda rozdíl mezi seznamem IBA 2000 a označeními provedenými Řeckem prokáže, že Řecko nesplnilo dostatečně svou povinnost označení ZCHO.

34. Seznam území, jako je IBA 2000, může podstatně přispět k prokázání, že členský stát nedostatečně splnil svou povinnost označení ZCHO. Soudní dvůr konstatoval, že vzhledem k vědecké povaze IBA 89 a při neexistenci vědeckého důkazu, který má zejména prokázat, že povinnosti vyplývající z čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice o ochraně ptáků mohly být splněny tím, že za ZCHO byly označeny jiné lokality než ty, které vyplývaly z tohoto seznamu, a o celkové rozloze menší, než jakou byla rozloha těchto lokalit, tento seznam i přesto, že není pro dotyčný členský stát právně závazný, může být Soudním dvorem použit jako odkaz umožňující posoudit, zda tento členský stát označil dostatečný počet a dostatečnou rozlohu území jako zvláště chráněná území ve smyslu výše uvedených ustanovení směrnice( ).

35. IBA 89 je seznam předložený v roce 1989, která mají velký význam pro ochranu volně žijících ptáků ve Společenství, jenž byl pro příslušné generální ředitelství Komise vypracován Evropskou skupinou pro ochranu ptáků a stanovišť společně s Mezinárodní radou pro ochranu ptáků ve spolupráci se znalci Komise( ).

36. I BA 2000 je novější seznam. Co do počtu a plochy obsahuje pro Řecko značně více území IBA než IBA 89. Zda je nový seznam vhodný jako důkaz ve výše uvedeném smyslu, záleží na tom, zda vykazuje srovnatelnou vědeckou kvalitu jako předchozí seznam.

37. Uvedení území v obou seznamech vychází z použití určitých kritérií na údaje ohledně výskytu ptáků. Kritéria IBA 2000 odpovídají z velké části kritériím IBA 89. Početní a plošný nárůst území vyplývá v podstatné části z lepších znalostí ohledně výskytu ptactva.

38. Účast Komise na IBA 89 spočívala téměř výlučně v dohledu nad prací ornitologů na kritériích. Vzhledem k tomu, že kritéria budou z velké části dále využívána, nese Komise přinejmenším nepřímo odpovědnost také za IBA 2000. Naproti tomu mohla Komise již u IBA 89 stěží dohlížet na sběr údajů, jelikož nemohla ověřit existenci a rozsah každého oznámeného výskytu ptactva. Komise je zjevně přesvědčena o vědecké hodnotě seznamu, jelikož na jeho základě vede více řízení kvůli nedostatečnému označení ZCHO. I v tomto ohledu tedy neexistuje podstatný rozdíl mezi IBA 89 a IBA 2000.

39. Španělské království, které podporuje Řecko, namítá, že seznam IBA 2000 byl vypracován nevládními organizacemi. To sice souhlasí, ale nezpochybňuje jeho vědeckou kvalitu( ). Seznam vydala BirdLife International, která seskupuje národní organizace na ochranu ptáků a která se pod názvem Mezinárodní rady pro ochranu ptáků účastnila již příprav IBA 89. Evropská skupina pro ochranu ptáků a stanovišť, která se tehdy prací rovněž účastnila, byla skupinou znalců ad hoc této Rady. Sběr údajů pro část seznamu IBA 2000 týkající se Řecka spočívá na příspěvcích velké řady ornitologů. Mnozí z nich jsou členy řecké ornitologické společnosti EOE, kterou řecká vláda podporuje při identifikaci a vymezení případných ZCHO. Uznání, které požívají tvůrci řecké části seznamu, je zjevné zvláště v tom, že vypracování seznamu podporoval zejména řecký stát prostřednictvím ministerstva životního prostředí( ). Práce krom toho podpořily také Nizozemsko prostřednictvím svého velvyslanectví v Řecku a britská organizace pro ochranu ptactva Royal Society for the Protection of Birds.

40. Proto jsou seznamy IBA 89 a IBA 2000 z hlediska své vědecké hodnoty srovnatelné. Jelikož IBA 2000 spočívá na aktuálnějších údajích, představuje lepší vědecký zdroj, a je mu proto třeba dát přednost.

41. Jak uvádí zejména Komise, Finsko, Francie a Portugalsko, není seznam jako takový závazný, nýbrž může být zpochybněn lepšími vědeckými poznatky. Řecká vláda však vědeckou kvalitu seznamu IBA 2000 jako celku nezpochybňuje a nepředkládá ani žádný vědecký důkaz pro to, že povinnosti plynoucí z čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice o ochraně ptáků mohly být splněny označením menšího množství nebo menších území.

42. Finsko na podporu Řecka uvádí, že členské státy nejsou pro zpochybnění výtky vycházející z nedostatečného označení povinny prokazovat u každého jednotlivého neoznačeného území IBA, že nepatří k nejvhodnějším územím. To by bylo nepřiměřené břemeno. Spíše postačí obecný vědecký důkaz, že byl označen dostatečný počet území. V projednávaném případě je však tento argument nerozhodný, jelikož Řecko neprokázalo ani všeobecně, ani ve vztahu ke každému jednotlivému území, že provedlo dostatečné označení.

43. Komise proto žalobní důvod v zásadě prokázala.

44. Řecká vláda však tvrdí, že území uvedená v seznamu IBA 2000 musí být před jejich označením jako ZCHO ještě jednou vědecky přezkoumána. IBA 2000 je sice užitečným odkazem, ale vykazuje nedostatky zejména u vymezení území. U deseti území je toto přezkoumání uzavřeno. V duplice Řecko sdělilo, že dospělo k závěru, že je třeba označit 62,96 % území IBA o celkové ploše 305 146 hektarů (procentní pokrytí se liší v závislosti na území mezi 37 % a 111,49 %). U 69 území IBA přezkum stále probíhá. V této souvislosti Řecko také začalo měnit kritéria pro identifikaci a vymezení případných ZCHO.

45. Není nepravděpodobné, že tato úsilí povedou k seznamu označených ZCHO, který je z vědeckého hlediska rovnocenný seznamu IBA 2000 nebo bude dokonce vykazovat lepší ornitologickou kvalitu. Pokud by tomu tak bylo, byl by seznam IBA 2000 jako důkaz pro nedostatečné označení území zpochybněn. Za současného stavu a na základě tvrzení řecké vlády to však ještě nelze stanovit, jelikož vědecká šetření nebyla doposud uzavřena ani nebyla předložena Soudnímu dvoru.

46. Řecko nemůže prostřednictvím těchto číselných údajů zpochybnit ani obsahovou kvalitu seznamu IBA 2000, zejména pokud jde o vymezení území. Pro tento účel není tvrzení ani dostatečně podloženo, aby Soudnímu dvoru umožnilo jeho posouzení.

47. Řecko chce svým tvrzením hlavně ukázat, že Komise musí členským státům při zveřejnění nových vědeckých poznatků o územích, která mají být označena, poskytnout dostatečnou lhůtu k jejich přezkoumání a až následně vyvozovat důsledky, které z toho vyplývají. V tomto tvrzení je podporováno Francií, Portugalskem a Španělskem.

48. Tato argumentace spočívá na správné úvaze, že výlučně odpovědné za označení ZCHO jsou členské státy. Své odpovědnosti se nemohou zprostit tím, že jednoduše převezmou a provedou do praxe poznatky jiných míst, tedy i poznatky organizací pro ochranu ptactva. Každé označení spíše předpokládá, že dotyčné území patří podle přesvědčení příslušných orgánů, které se opírá o nejlepší vědecké poznatky, jež jsou k dispozici( ), mezi nejvhodnější území pro ochranu ptáků.

49. Z toho ovšem nevyplývá, že povinnost označení obecně odpadá, pokud příslušné orgány zcela nepřezkoumaly a neověřily nové vědecké poznatky. Spíše je třeba připomenout, že povinnost označení existuje již od uplynutí lhůty k provedení směrnice o ochraně ptáků, v případě Řecka ode dne 6. dubna 1981( ). Povinnost označení není omezena stavem vědeckých poznatků v dané době( ).

50. Tato povinnost souvisela s jinou povinností, a to identifikovat nejvhodnější území. Článek 10 směrnice o ochraně ptáků ve spojení s přílohou V vybízí proto členské státy k podpoře nezbytných výzkumů a činností. V důsledku toho mělo samotné Řecko již do roku 1981 provést obecný vědecký soupis výskytu ptactva na svém území a označit z toho vyplývající ZCHO. Kdyby tuto povinnost zcela splnilo, obsahovala by IBA 2000 buď jen ZCHO, nebo by Řecko mohlo všechny další požadavky na označení ZCHO snadno vyvrátit. Další povinnosti označení by mohly vzniknout pouze tehdy, kdyby došlo ke změně výskytu ptactva, což zde žádná strana netvrdí.

51. Poskytnutí další lhůty Řecku k přezkoumání nejlepšího dostupného vědeckého pramene by vedlo k tomu, že povinnost označení ZCHO bude opatřena podmínkou, která není v článku 4 směrnice na ochranu ptáků uvedena, a to důkazem od třetí osoby, že existují doposud nechráněné oblasti, které by měly být označeny. Taková podmínka by však odporovala nejen samotnému znění ustanovení, nýbrž i cílům směrnice na ochranu ptáků a v ní stanovené odpovědnosti členských států – a nikoli třetích osob – pokud jde o společné (přírodní) dědictví na jejich území( ). Nezbytnost přezkoumání IBA 2000 nemůže proto odůvodnit chybějící označení ZCHO.

52. Řecko krom toho uplatňuje, že program na přezkoumání území byl s Komisí dohodnut. Pokud tím zamýšlí podat námitku odporující žalobě, mělo by Řecko přinejmenším podrobně doložit, jaká ujednání byla s Komisí uzavřena a do jaké míry tato ujednání žalobě brání. Pouhá okolnost, že Komise a členský stát projednávají opatření, aby bylo ukončeno porušování práva Společenství, nemůže Komisi každopádně bránit v podání žaloby. Zásada loajální spolupráce naopak vyžaduje, aby Komise pokaždé, tj. před, během a po ukončení soudních řízení, ze všech sil pomáhala členským státům dosáhnout souladu s požadavky práva Společenství.

53. K další ilustraci nedostatečného označení uvádí Komise různé neoznačené mokřady, které by jako mokřady mezinárodního významu podle Ramsarské úmluvy přicházely v úvahu pro označení a jsou zároveň uvedeny v IBA 2000( ). Řecko z části oznámilo přezkoumání těchto oblastí, a výtku Komise tedy nevyvrací. Řecko však vznáší námitky ohledně pěti jednotlivých oblastí.

54. U území IBA č. 45 „Lake Vergoritis a Lake Petron“ má pouze označená část význam pro kormorána malého (Phalacrocorax pygmaeus), kvůli kterému musí být území označeno. To samé platí pro IBA č. 91 „Lakes Trichonida a Lysimachia“, u kterých jde o ochranu poláka malého (Aythya nyroca). Komise vůči tomu namítá, že významné mokřady nejsou chráněny pouze kvůli určitým druhům, ale celkově. Komise tak ovšem nerespektuje, že tato obě území byla vybrána podle ramsarského kritéria č. 2( ), tedy právě kvůli jejich významu pro oba uvedené druhy( ). Jelikož Komise neodporuje ornitologickému odůvodnění – chybějící význam neoznačených ploch pro oba druhy – je třeba tento argument považovat za uznaný a v důsledku toho jej přijmout.

55. V oblasti IBA č. 166 „Mount Dikios, Cape Louros, Lake Psalidi, a Alyki“ jsou podle tvrzení Řecka označena obě jezera. U zbytku se nejedná o mokřady, ale o horský masiv. Tato námitka je relevantní. IBA 2000 popisuje území jako zalesněný horský masiv se dvěma jezery( ). Území je tedy vymezeno nejen z důvodu existence mokřadu, nýbrž i z důvodu jeho významu jako místa pro rozmnožování a průtah dravců. V souladu s tím – a v rozporu s tvrzením Komise – neuvádí krom toho BirdLife toto území jako potenciální území podle Ramsarské úmluvy( ). Z toho však nevyplývá, že by toto území nemělo být označeno jako ZCHO.

56. U dvou dalších území Řecko tvrdí, že vyloučené plochy nemají ornitologický význam. Komise tomuto tvrzení odporuje, neboť jí nebylo předloženo žádné vědecké odůvodnění. Jelikož Řecko ani v soudním řízení nepředložilo odpovídající argumenty, musí být tato námitka zamítnuta jako neopodstatněná.

57. Jelikož jsou námitky Řecka opodstatněné pouze u tří z jedenácti území, a jedno z těchto území přichází v úvahu podle seznamu IBA jako běžná ZCHO, nezpochybňují tento argument, který Komise pro ilustraci vznesla.

58. Komise dále uvádí řadu ptačích druhů, které nejsou dostatečně pokryty. Řecká vláda sice toto tvrzení podrobně zpochybňuje, uvádí však u všech druhů, že se označení dalších území plánuje nebo v rámci přezkoumání seznamu IBA 2000 zvažuje. V důsledku toho je také tato argumentace Komise přijata.

59. Konečně Řecko podporované v tomto ohledu ze strany Francie zpochybňuje výtku, že označení zjevně zaostává za IBA 2000. V případě Nizozemska vycházel Soudní dvůr u stejného zjištění z okolnosti, že v projednávaném případě byla označena méně než polovina území IBA( ). Naopak Řecko označilo zcela nebo částečně 141 ze 186 území IBA.

60. Řecko se však mýlí ohledně významu, který Soudní dvůr spojuje v této souvislosti s pojmem „zjevně“. Tento význam je zřetelnější v řízení proti Itálii, kde Soudní dvůr konstatoval, že „velký počet a značná plocha území uvedených v seznamu IBA 89“ nebyly označeny( ).

61. Nezbytnost takové kvalifikace nedostatečného označení vyplývá z toho, že Komise vznáší námitky nejen ohledně jednotlivých případů, nýbrž napadá celou praxi označování ze strany Řecka. Při zjištění správní praxe neslučitelné s právem Společenství Soudní dvůr zdůrazňuje, že se musí jednat o praxi, která vykazuje určitý stupeň stálosti a obecnosti( ). Stejně tak nemůže být konstatování, že členský stát nesplnil svou povinnost označení ZCHO celkově a nejen ve vztahu k určitým územím, založeno na izolovaných jednotlivých případech.

62. V projednávaném případě Komise tvrdí, že Řecko označilo pouze 40 % území, která mají být chráněna, za ZCHO. Řecko tuto výtku nevyvrátilo. U 186 území IBA sice bylo označeno 151 ZCHO, řecká vláda se však zároveň domnívá, že je nezbytné přezkoumat 69 území, jakož i označení 10 ZCHO. V důsledku toho se nedostatky označení neomezují na izolované jednotlivé případy, ale týkají se dostatečně velkého počtu území a dostatečných rozloh, aby odůvodnily požadované konstatování.

63. Proto je třeba v projednávaném případě žalobě vyhovět.

V – K nákladům řízení

64. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Řecká republika neměla v podstatné části věci úspěch, je namístě posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

65. Podle čl. 69 odst. 4 jednacího řádu Španělské království, Portugalská republika, Francouzská republika a Finská republika, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci, nesou vlastní náklady řízení.

VI – Závěry

66. Navrhuji proto, aby Soudní dvůr rozhodl takto:

„1) Řecká republika tím, že

– jako zvláštní chráněné oblasti (ZCHO) označila území, jejichž počet a celková rozloha jsou zjevně menší než počet a celková rozloha území, která splňují podmínky pro označení jako ZCHO ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků;

– vymezila ZCHO s rozlohou, která je zjevně menší než rozloha odpovídajících území podle seznamu IBA 2000, která splňují podmínky pro označení jako ZCHO;

– nevymezila žádné ZCHO pro druh brhlíka tureckého (Sitta krueperi);

– pro druh kormorána chocholatého (Phalacrocorax aristotelis), orlosupa bradatého (Gypaetus barbatus), supa hnědého (Aegypius monachus), orla křiklavého (Aquila pomarina), orla královského (Aquila heliaca), káněte bělochvostého (Buteo rufinus), orla jestřábího (Hieraaetus fasciatus), poštolky jižní (Falco naumanni), ostříže jižního (Falco eleonora), raroha jižního (Falco biarmicus) a strnada šedého (Emberiza cineracea) označila jako ZCHO ta území, ve kterých nejsou dotčené druhy dostatečně zastoupeny;

nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice 79/409.

2) Ve zbývající části se žaloba zamítá.

3) Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

4) Španělské království, Portugalská republika, Francouzská republika a Finská republika nesou vlastní náklady řízení.“