ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
23.

Na jednání, a to dříve, než přistoupily k otázkám Soudního dvora, UNIC a UNI.CO.PEL uvedly, že by se Soudní dvůr měl nejdříve zabývat otázkou, zda by žádost o rozhodnutí o předběžné otázce neměla být vzata zpět, protože se od jejího předložení změnil vnitrostátní právní rámec popsaný v předkládacím rozhodnutí. Uvedly, že s účinností ke dni 10. listopadu 2014 byl zákon č. 8/2013 zrušen a Komisi bylo podle směrnice 98/34 sděleno nové legislativní nařízení týkající se zboží vyráběného z usně ( 23 ).
8.

Do druhého pilíře nemohou vstoupit osoby starší 45 let nebo osoby, které neplatí příspěvky do veřejného důchodového systému (prvního pilíře). Osoby ve věku mezi 35 a 45 lety, které přispívají do prvního pilíře, si mohou zvolit, zda do druhého pilíře vstoupí, či nikoli (čl. 30 odst. 2 zákona č. 411/2004). Nezávisle na příspěvcích do prvního a druhého pilíře může každá fyzická osoba přispívat do třetího pilíře, ačkoli to nemůže vést k nahrazení příspěvků do prvního či druhého pilíře u osob, jež jsou povinny do těchto důchodových režimů přispívat.
46.

Pátý bod odůvodnění nelze totiž posuzovat izolovaně a absolutně. Vzhledem k tomu, že již podle znění tohoto bodu odůvodnění by ustanovení dohody měla být přejata do základního nařízení „co nejvíce“, je již v samotném tomto bodě vyjádřeno, že unijní zákonodárce zohlednil při přijímání právního aktu možnost, že by úplné převzetí dohody do unijního práva mohlo kolidovat s protichůdnými úvahami Unie.
40.

Pokud by z šetření předkládajícího soudu vyplynulo, že společnost Sveda již zřízením rekreační stezky poskytuje zdaněné plnění ve smyslu čl. 2 písm. a) nebo c) směrnice o DPH, znamenalo by to, že mezi pořízením nebo výrobou investičního majetku, který je tvořen rekreační stezkou, existuje přímá a bezprostřední souvislost s tímto zdaněným plněním na výstupu. Náklady na tato plnění na vstupu by se totiž nepochybně promítaly do ceny, protože při výpočtu výše částky hrazené Národní platební agenturou jsou zohledňovány právě tyto náklady.
71.

Vzhledem k tomu, že přístup ke službám s využitím nezeměpisných čísel v Unii již tedy musejí mít koncoví uživatelé jako takoví, a nikoli jen koncoví uživatelé z jiných členských států, mám za to, že příslušné vnitrostátní orgány by měly tento přístup zaručit všem koncovým uživatelům bez ohledu na to, na jakém zeměpisném místě se nacházejí. Znamená to tedy, že tento přístup musí být zaručen i koncovým uživatelům nacházejícím se v členském státě, v němž má sídlo poskytovatel sítě nebo služeb elektronických komunikací.
48.

O tomto konstatování se lze snadno přesvědčit tím, že si uvědomíme, že právní logika tohoto systému by vedla k tomu, že soud příslušný k rozhodnutí o otázce výživného by musel čekat až do doby, než by bylo vydáno pravomocné rozhodnutí o ukončení soužití (rozluce nebo rozvodu). Z toho by nutně vyplynula čekací doba, během které by byl nebyl přesně určen osud dětí.
12.

Bod odůvodnění 18 se týká poplatků za poskytnutí informací: „Orgány veřejné správy by měly mít možnost žádat za poskytnutí informací o životním prostředí poplatek, který by však měl být přiměřený. Jako obecné pravidlo to znamená, že poplatky nepřesáhnou skutečné náklady na tvorbu daného materiálu. Případy, kdy by se požadovalo placení záloh, by měly být omezeny. V konkrétních případech, kdy orgány veřejné správy poskytují informace o životním prostředí na obchodním základě a kdy je to nezbytné k zajištění pokračování sběru a zveřejnění těchto informací, se tržní poplatek považuje za rozumný [přiměřený]; lze požadovat platbu zálohy. Rozpis poplatků by měl být zveřejněn a dán k dispozici žadatelům spolu s informací o podmínkách, za kterých je možné poplatky vybírat nebo od nich upustit.“
32.

I v případě, že by dohoda poskytovala vnitrostátnímu zákonodárci širokou posuzovací pravomoc ohledně soudců, jak rozhodl Soudní dvůr v rozsudku O’Brien ( 13 ) v souvislosti s rámcovou dohodou o částečném pracovním úvazku, pokud jde o posouzení otázky ( 14 ), zda a do jaké míry je třeba je považovat za zaměstnance zahrnuté do směrnice o rodičovské dovolené, by však bylo třeba pro provedení směrnice v souladu s unijním právem zajistit, aby u soudců nedošlo ke „svévolnému vyloučení […] z ochrany poskytnuté směrnicí […] a […] rámcovou dohodou. Vyloučení z této ochrany lze připustit pouze v případě, že poměr [určující vymezení soudcovského povolání] […] je svou povahou podstatně odlišný od poměru mezi zaměstnavateli a osobami, jež podle vnitrostátního práva spadají do kategorie zaměstnanců“ ( 15 ). Takové zvláštnosti tkvící v povaze soudcovského povolání nelze u řeckých soudců a jejich nároků na rodičovskou dovolenou konstatovat, zvláště když se na tyto nároky v relevantním období přiměřeně použil řecký služební zákon, čímž je zjevná porovnatelnost situací z hlediska vnitrostátního práva.
34.

S ohledem na všechny tyto skutečnosti mám za to, že skutkové okolnosti sporu v původním řízení spadají do působnosti čl. 27 odst. 1 písm. d) směrnice 92/83, a nikoli do působnosti čl. 27 odst. 2 písm. d) této směrnice.
51.

V tomto ohledu jsem se zabýval otázkou, zda by nebylo možno spatřovat řešení problému, který vyvolává vymezení pojmu „mimosoudní písemnost“, v uplatnění zásady, kterou by bylo možno vyjádřit jako zásadu odesílající země, což by od orgánů členských států vyžadovalo, aby zajistily zasílání všech písemností uznaných odesílajícím členským státem jako mimosoudní. Byl by tak zajištěn účel nařízení č. 1393/2007, neboť každá písemnost považovaná v členském státě za „mimosoudní“ by se mohla volně a snadno pohybovat po celé Unii. Potvrzení autonomní povahy pojmu „mimosoudní písemnost“ v rozsudku Roda Golf & Beach Resort ( 42 ) však zřejmě uzavřelo tuto cestu, jejíž nevýhoda pravděpodobně spočívá v tom, že ponechává členským státům příliš široký prostor pro uvážení.
Naproti tomu v anglické jazykové verzi a ve všech ostatních verzích patřících do druhé skupiny jazykových znění bylo ustanovení čl. 132 odst. 2 posledního pododstavce nařízení č. 73/2009 opraveno přemístěním zmínky roku 2012, která se nacházela na konci věty:

„The total direct support which a farmer may be granted in the new Member States after accession under the relevant direct payment, including all complementary national direct payments, shall not exceed the level of direct support a farmer would be entitled to receive under the corresponding direct payment then applicable to the Member States in the Member States other than the new Member States, from 2012, taking into account, from 2012, the application of Article 7 in conjunction with Article 10 [ ( 60 )].“
29.

Nakonec však podle článku 82 ES není pro posouzení systému slev uplatňovaného podnikem v dominantním postavení rozhodné, zda tento systém lze přiřadit k jedné z původních kategorií – zejména k množstevním či věrnostním slevám. Rozhodné je spíše to, zda slevy poskytováním výhody, která není založena na žádném hospodářském plnění, které by ji odůvodnilo, nesměřují k tomu, aby byla kupujícímu odebrána nebo omezena možnost vybrat si zdroje zásobování, aby bylo zabráněno přístupu soutěžitelů na trh, nebo k tomu, aby bylo posíleno dominantní postavení narušenou hospodářskou soutěží ( 15 ). Stručně řečeno jde také o to, zda podnik v dominantním postavení nepřiznává slevy, které mohou na relevantním trhu vést k vylučujícímu účinku a nejsou hospodářsky odůvodněné – zejména v nich nedochází k přenesení úspory nákladů na zákazníky ( 16 ). Kromě toho ustanovení čl. 82 odst. 2 písm. c) ES zakazuje podniku v dominantním postavení také přiznávání diskriminačních slev, jimiž jsou vůči obchodním partnerům při plnění stejné povahy uplatňovány rozdílné podmínky ( 17 ).
68.

Pokud by souběžná platnost několika právních úprav vyvolávala pochybnosti, jaký standard má být v každém jednotlivém případě dodržen, vyvstávaly by otázky týkající se unijního práva pouze tehdy, kdy by byla dotčena pravidla stanovená unijními právními předpisy. V tomto případě by v této souvislosti přicházely v úvahu specifikace podle směrnice o palivech, avšak žádost o rozhodnutí o předběžné otázce neobsahuje žádnou zmínku o tom, že by jejich používání bylo v Maďarsku porušováno. Směrnice 98/34 v každém případě neupravuje takový konflikt právních úprav.
111.

Rakouská republika uvádí, že pravidlo o vyloučení je významným nástrojem pro zajištění rychlého a účinného správního řízení. Domnívá se, že v opačném případě by bylo možné svévolně zdržovat rozhodnutí, které má být v řízení přijato, uplatňováním nových námitek ke zcela novým otázkám nebo od osob, které se do té doby řízení neúčastnily. To by bylo zcela v rozporu s právní jistotou obecně a zájmem předkladatele záměru konkrétně na vydání rozhodnutí v přiměřených lhůtách.
42.

Takový argument je podle mě jednoznačně nesprávný. Jak Komise metaforicky uvedla, přijetí tohoto argumentu by znamenalo, že se z Irska a Spojeného království stanou jacísi „vyvrhelové“, s nimiž nelze v určitých oblastech navázat jakýkoli vztah. Takový důsledek se jeví jako nepřiměřený v tom smyslu, že Irsko a Spojené království trestá více, než je nezbytné k tomu, aby byly tyto státy podporovány v účasti na schengenském acquis a jeho rozvíjení. To by totiž mohlo vyvolat problémy v souvislosti s čl. 4 odst. 3) SEU. Jak Komise zdůraznila na jednání, zásada loajální spolupráce platí recipročně: členské státy nepodílející se na Schengenském acquis by neměly přijímat opatření, které by mohlo ohrozit rozvoj tohoto acquis, avšak členské státy, které se na tomto acquis podílejí, by měly respektovat členské státy, které se rozhodly jej nepřijmout, a pomáhat jim.
31.

Co se týče zvláštního případu ředitele podléhajícího pokynům valné hromady společníků společnosti, kterou řídí, nedomnívám se, že pokud je ředitel vlastníkem podílu v této společnosti, musí tato okolnost automaticky znamenat, že jejich vzájemný vztah nelze pro účely nařízení kvalifikovat jako „pracovní smlouvu“. Pokud by však byl tento podíl natolik významný, že by daná osoba mohla mít rozhodující vliv na vytváření pokynů, které jí valná hromada společníků udílí jakožto řediteli této společnosti, v praxi by to znamenalo, že by tato osoba podléhala vlastním pokynům a mohla jednat na základě vlastního úsudku. Mám za to, že řídící moc, kterou vykonává valná hromada společníků ve vztahu k dané osobě, v takovémto případě mizí a spolu s ní i vztah podřízenosti ( 20 ).
26.

Za okolností, jako jsou okolnosti projednávané věci, to znamená, že pokud jde o informaci poskytnutou žadatelem ve formuláři návrhu, cesta k přezkumu by se neměla otevřít, když dlužník (zvláště pokud se jako zde jedná o profesionála) již mohl prověřením platně doručeného evropského platebního rozkazu zjistit, že údaj, na němž byla založena příslušnost soudu, který ho vydal (to znamená informace poskytnutá žadatelem), byl nepřesný, nesprávný nebo chybný. Souhlasím tedy se společností Thurner Hotel a s rakouskou vládou, že takovou nepravdivou nebo nepřesnou informaci, na kterou již mohl reagovat podáním odporu, nelze kvalifikovat jako „výjimečnou okolnost“, která by odůvodnila přezkum platebního rozkazu. A konečně mám za to, že „nepravdivé informace“ uvedené v bodě 25 odůvodnění nařízení č. 1896/2006 je nutno omezit na informace, jejichž nesprávnost nebo nepřesnost se ukáže nebo může být v podmínkách dlužníka vyhodnocena skutečně později, kdy již lhůta podle čl. 16 odst. 2 uvedeného nařízení uplynula, což přísluší v každém případě vyhodnotit vnitrostátnímu soudu.
21.

Dlužník tedy podal k předkládajícímu soudu žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí notáře a ke zrušení doložky vykonatelnosti. Napadá skutečnost, že je označován jako dlužník a tvrdí, že notář do prohlášení o uznání dluhu ve formě notářské listiny zahrnul zneužívající klauzule a nesprávné údaje. Má za to, že si měl notář při sepisování prohlášení o uznání dluhu ve formě notářské listiny uvědomit, že smlouva zahrnuje neplatné klauzule. Zpochybňuje rovněž, že by osvědčení mohlo vést k vydání doložky vykonatelnosti, protože pochází od věřitele a pouze na základě účetních údajů, které sdělil. Řízení o připojení doložky vykonatelnosti tak představuje zneužití práva, jelikož strana, která se domáhá nuceného výkonu rozhodnutí, podřizuje jednostranné prohlášení okolnosti, jejíž přezkum by byl možný pouze v rámci kontradiktorního řízení.
36.

Takovéto rozdělení pozůstalosti je – podle všeho – předmětem dotčené české dohody. To na první pohled nasvědčuje tomu, že i příslušná výhrada schválení soudem by mohla být kvalifikována jako související s dědictvím a podle čl. 1 odst. 3 písm. f) by mohla být vyňata z rozsahu působnosti nařízení Brusel II bis.
120.

Pokud by však mělo být sporné rozhodnutí skutečně kvalifikováno jakožto rozhodnutí, jímž se vylučuje zahájení formálního vyšetřovacího řízení, jak se domnívají navrhovatelky, pak by zrušení tohoto rozhodnutí znamenalo, že by se navrhovatelky mohly – za předpokladu, že by na to měly právo jakožto zúčastněné strany, což je zase jiná otázka – zúčastnit případného formálního vyšetřovacího řízení. V obdobném případě by tak zrušení sporného rozhodnutí mohlo, přinejmenším s určitou mírou pravděpodobnosti, přinést navrhovatelkám prospěch v podobě znovuzískání jejich procesních práv. V takovémto případě by tedy nebylo možné vyloučit, že by mohly mít právní zájem na podání žaloby proti spornému rozhodnutí.
31.

Z ustálené judikatury vyplývá, že ustanovení Smlouvy o volném pohybu nelze použít na činnosti, které jsou ve všech ohledech omezeny na jediný členský stát ( 15 ). Uvedených ustanovení se však mohou domáhat i státní příslušníci daného členského státu, pokud jsou ve vztahu k členskému státu původu v situaci, kterou lze přirovnat k situaci jakýchkoli jiných osob, kterým přísluší práva a svobody zaručené primárním unijním právem, protože legálně pobývali na území jiného členského státu a získali zde odbornou kvalifikaci ( 16 ). Obecně řečeno, volného pohybu pracovníků by nebylo možné plně dosáhnout, pokud by členské státy měly možnost odepřít volný pohyb vlastním státním příslušníkům, kteří využili unijního práva a získali odbornou kvalifikaci v jiných členských státech. To platí zejména tehdy, když takoví státní příslušníci získali v jiných státech vysokoškolské vzdělání, které doplňuje jejich základní vzdělání a odbornou přípravu a které zamýšlejí využít po návratu do země původu ( 17 ).
20.

Co se týče druhé předběžné otázky – pro případ, že by Soudní dvůr odpověděl v tom smyslu, že začátek běhu promlčecí lhůty závisí na okamžiku, kdy nastalo poškození – Ernst Kollmer má za to, že poškození nastává v okamžiku, kdy je provedena platba předem, neboť tato platba již představuje „výdaj“ ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení č. 2988/95. Na podporu svého tvrzení se výše uvedený vývozce dovolává rovněž širokého pojetí pojmu „poškození“, který lze vyvodit z rozsudku Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre, v němž Soudní dvůr rozhodl, že „i nesrovnalosti, které nemají konkrétní finanční dopad, mohou vážným způsobem ohrozit finanční zájmy Unie“ ( 13 ). Na druhou stranu musí ovšem začátek běhu promlčecí lhůty nastat v okamžiku, který je určen právními předpisy, a tímto okamžikem je podle čl. 3 odst. 1 zmíněného nařízení okamžik, kdy došlo k nesrovnalosti, neboť ten je v právních předpisech jasně stanoven a je z pohledu hospodářských subjektů předvídatelný i v případě, že si nejsou vědomy nebo si nemusely být vědomy toho, že se dopouštějí nesrovnalosti. Ernst Kollmer se domnívá, že pokud by měl začátek běhu promlčecí lhůty záviset na vydání rozhodnutí správního orgánu týkajícího se uvolnění jistoty, znamenalo by to, že by závisel na nepředvídatelném okamžiku, neboť právní předpisy nestanoví, v jakém okamžiku musí být tato jistota uvolněna ( 14 ).
19.

Předkládající soud má za to, že pojem pracovní doba je ve směrnici 2003/88 postaven do protikladu k pojmu doba odpočinku, a že tudíž tato směrnice neumožňuje koncipovat situace na pomezí těchto dvou pojmů. Předkládající soud rovněž uvádí, že doba strávená na cestě z bydliště pracovníka na jeho pracoviště a z pracoviště do jeho bydliště se podle čl. 34 odst. 5 pozměněného znění zákoníku práce nezapočítává do pracovní doby. Podle uvedeného soudu vnitrostátní zákonodárce zvolil toto řešení z důvodu, že měl za to, že pracovník si může svobodně vybrat místo svého bydliště, což znamená, že sám pracovník se v závislosti na svých možnostech rozhoduje, zda bude bydlet ve větší či menší vzdálenosti od místa svého pracoviště.
114.

Každopádně mám za to, že z diskuzí vedených před Soudním dvorem vyplývá, že i kdyby takový opravný prostředek proti rozsudku Supremo Tribunal de Justiça existoval, byl by patrně do značné míry teoretický a obtížně proveditelný ( 72 ). Pokud by tudíž procesní podmínka stanovená v čl. 13 odst. 2 RRCEE představovala v tomto případě vážnou překážku získání náhrady škody poškozeným jednotlivcem, byla by tak podle mého názoru nadále v rozporu se zásadou efektivity. Taková procesní podmínka by totiž nadměrně ztěžovala získání náhrady škody tímto jednotlivcem.
59.

Je však třeba poukázat na to, že zánik všech nároků na důchod, jež mohla A. Wojciechowski uplatnit, pokud by zůstala během celé své profesní kariéry pojištěna u belgického zaměstnaneckého systému, nebyl způsoben pouhým uplatněním pravidla zákonem stanoveného počtu odpracovaných let pro přiznání řádného důchodu, které je stanoveno v článku 10a královské vyhlášky č. 50, nýbrž spíše tím, jakým způsobem ONP vypočítal podíl důchodu vypláceného Unií na důchodu v plné výši, vzhledem k tomu, že 35 let odpracovaných v unijním orgánu postavil naroveň celkovému počtu odpracovaných let (45/45) v rámci belgického systému. Nároky na důchod, které žalobkyni v původním řízení vznikly v rámci belgického systému, by totiž vůbec nebyly dotčeny, pokud by měl ONP za to, že všech 35 let, jež dotyčná završila ve službě Komisi, odpovídá podílu 35/45, a pokud by na základě toho dospěl k závěru, že celkový počet let, jež odpracovala, činí 48/45, což by znamenalo, že zákonem stanovený počet odpracovaných let pro přiznání řádného důchodu byl překročen o pouhé tři roky. Z výše uvedeného tedy vyplývá, že zásadu loajální spolupráce ve spojení se služebním řádem neporušuje pravidlo zákonem stanoveného počtu odpracovaných let pro přiznání řádného důchodu, nýbrž způsob, jakým belgické orgány vypočetly poměr mezi belgickým a unijním důchodem.
46.

Vyplývá to totiž z informace poskytnuté úřadem Fedasil při jeho vyjádření na jednání, potvrzené belgickou vládou. Z diskuse účastníků ohledně tohoto aspektu vyplývá, že problémem v konečném důsledku není ani tak otázka, zda zpětný účinek zákona z roku 2014 dopadá rovněž na dávky pomoci – k čemuž nebyl uveden žádný argument v tom smyslu, že by tomu tak nebylo – jako spíše výpočet dávek, které A. A. Tall nepobíral ve sporném období a na které by měl dnes nárok podle nové právní úpravy. Problém by se v konečném důsledku vyřešil určením složky hmotné pomoci, která by z hlediska své povahy nemohla být vrácena v rozhodné době in natura, nýbrž pouze v rovnocenné podobě, a vyžadovala by tudíž výpočet, v němž by byly zohledněny specifické okolnosti týkající se A. A. Talla, což je otázka, kterou musí posoudit a rozhodnout předkládající soud.
9.

Příloha uvedeného nařízení stanoví: „Členské státyHlavní trasy [1]Zřízení koridorů pro nákladní dopravu[...][...][...][...]„Severomořsko-středomořský“NL, BE,LU, FR, UK (+)Glasgow(*)/Edinburgh(*)/Southampton (*)/Felixstowe (*)- London (+)/Dunkerque (+)/Lille (+)/Liège (+)/Paris (+)/Amsterdam (+)-Rotterdam-Zeebrugge (+)/Antwerpen-Luxembourg-Metz-Dijon-Lyon/[Basel]-Marseille (+)do 10. listopadu 2013[...][...][...][...] (1) Lomítkem „/“ jsou naznačeny alternativní trasy. V souladu s prioritními projekty koridory [transevropské dopravní sítě (dále jen „TEN-T“)] by atlantský a středomořský koridor měl být v budoucnu doplněn nákladní železniční tratí Sines/Algésiras-Madrid-Paris, která projíždí přes střední Pyreneje nízko položeným tunelem. (+) Trasy označené znakem „+“ se zařadí do příslušných koridorů nejpozději do tří let od data zřízení uvedeného v této tabulce. Stávající struktury uvedené v článku 8 a čl. 13 odst. 1 tohoto nařízení se upraví v souvislosti se zapojením dalších členských států a provozovatelů infrastruktur do příslušných koridorů. Tato zařazení budou vycházet ze studií trhu a zohlední aspekt související se stávající osobní a nákladní dopravou v souladu s čl. 14 odst. 3 tohoto nařízení. (*) Trasy označené znakem „*“ se zařadí do příslušných koridorů nejpozději do pěti let od data zřízení uvedeného v této tabulce. Stávající struktury uvedené v článku 8 a čl. 13 odst. 1 tohoto nařízení se upraví v souvislosti se zapojením dalších členských států a provozovatelů infrastruktur do příslušných koridorů. Tato zařazení budou vycházet ze studií trhu a zohlední aspekt související se stávající osobní a nákladní dopravou v souladu s čl. 14 odst. 3 tohoto nařízení. [...]“
54.

Bylo by nepřijatelné požadovat, aby bylo vydáno rozhodnutí na základě prokazatelně chybných údajů jen proto, že tyto údaje jsou částí plánu povodí. V opačném případě by mohly dále trvat nejen neodůvodněné překážky záměru, nýbrž byly by, jak správně vysvětluje Rakousko, ohroženy i cíle ochrany stanovené ve směrnici, pokud by se následně objevily skutečnosti, které vyžadují přijetí silnějších ochranných opatření.
58.

Společnost Safe napadla rozhodnutí banky BBVA o zrušení jejího účtu (a obdobná rozhodnutí dvou jiných bank) před Juzgado de lo Mercantil No 5 de Barcelona (obchodním soudem č. 5 v Barceloně; dále jen „obchodní soud“), z důvodu, že zrušení účtu bylo nekalosoutěžním jednáním, které jí brání v běžném provozu spočívajícím v převodech peněz do zahraničí. Podle společnosti Safe: i) posílání prostředků do zahraničí nezbytně vyžaduje, aby měla vedené účty; ii) soutěžila na trhu s bankami; iii) banky po ní nikdy předtím nepožadovaly poskytnutí údajů týkajících se jejích klientů a původu a místa určení peněz (tato praxe začala poté, co se na banky začal vztahovat zákon č. 10/2010), a iv) poskytování takových údajů bankám je v rozporu s právními předpisy na ochranu osobních údajů. Banky odpověděly, že jejich opatření byla v souladu se zákonem č. 10/2010 byla odůvodněna zejména riziky souvisejícími s převody peněz do zahraničí a nebyla v rozporu se soutěžním právem.
79.

Mám za to, že je rozdíl mezi úvahou, zda by se mohla určitá strana lépe hájit, kdyby na straně jedné měla přístup k celému spisu a na druhé straně kdyby jí bylo umožněno neveřejné slyšení. Zatímco význam protiprávního odepření dokumentů lze posoudit ex post ( 39 ), u neveřejného slyšení toto neplatí: nelze s naprostou jistotou určit, co se během takových slyšení skutečně stane. Nic rovněž nebrání straně předložit Komisi během takového jednání jiné relevantní důvěrné informace, které nebyly zmíněny dříve. Pokud tedy existuje právo na neveřejné slyšení před Komisí a pokud se slyšení koná pouze jednou – jak tomu bylo v projednávané věci – pak je třeba mít za to, že strana, která měla na takové slyšení nárok, ale bylo jí odepřeno, nebyla vyslechnuta vůbec ( 40 ). S ohledem na zachování spravedlnosti nejsem vůbec přesvědčen o tom, že by bylo možno validovat předjímající odůvodnění o odmítnutí neveřejného slyšení z důvodu, by takové straně nemohlo být neveřejné slyšení nijak ku prospěchu.
124.

Co se týče prvního z dílčích důvodů kasačního opravného prostředku, z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že Rada má při stanovování obecných kritérií pro zařazování na seznamy osob, jež podléhají omezujícím opatřením ( 42 ), širokou posuzovací pravomoc. Takto se vyjádřil i Tribunál v bodě 107 napadeného rozsudku, přičemž ihned upozornil na to, že i když to znamená, že je do určité míry omezena možnost soudního přezkumu, co se týče posouzení úvah o účelnosti, na kterých jsou taková opatření založena, nemění to nic na tom, že „unijní soudy musí zajistit v zásadě úplnou kontrolu legality všech unijních aktů, prováděnou z hlediska ochrany základních práv“ ( 43 ).