ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
50.

Pokud by tomu tak nebylo, došlo by zejména k nerovnému zacházení a k narušení neutrality hospodářské soutěže mezi subjektem, který doveze do Unie zboží na základě prodeje pro vývoz do Unie, a subjektem, který zboží do Unie doveze na základě prodeje pro vývoz do třetího státu, například prostřednictvím odnětí zboží celnímu dohledu (ať už záměrně, nebo – jako v projednávané věci – zaviněním třetí strany). Tím by se ostatně umožnilo zneužívání v případě, kdy je – jako v projednávané věci – transakční hodnota pro vývoz do třetího státu podstatně nižší než příslušná hodnota pro vývoz na celní území Unie.
58.

Samozřejmě může existovat určité překrytí mezi cílem záchrany provozuschopnosti části převáděného podniku a cílem maximalizovat kolektivní uspokojení věřitelů. Hodnota podniku, který ještě normálně funguje, je totiž zpravidla značně vyšší, jak pokud jde o hodnotu jeho aktiv posuzovaných samostatně, tak hodnotu, kterou by měl tentýž podnik, pokud by byl oznámen jeho stav vážných finančních obtíží ( 29 ). Záchrana provozuschopnosti životaschopné části podniku ve stavu obtíží, která umožňuje potenciálně získat vyšší ceny za jeho převod, tak může maximalizovat uspokojení věřitelů ( 30 ). V řízeních, jejichž cílem je pokračování v činnosti podniku však jeho záchrana představuje ústřední prvek, konečný cíl řízení jako takového nebo jeho použití in concreto. Naproti tomu v řízeních, jejichž cílem je likvidace je uvedená záchrana čistě funkčním aspektem uspokojení věřitelů.
3)

Pokud jde o případ uvedený v čl. 9 odst. 1 písm. c) [nařízení č. 207/2009], musí být toto ustanovení vykládáno v tom smyslu, že v případě, kdy starší ochranná známka řadu let koexistovala se sporným označením ve dvou členských státech Unie bez námitek majitele této ochranné známky, může být tato tolerance majitele ve vztahu k užívání pozdějšího označení v těchto dvou členských státech přenesena na zbývající část území Unie pro účely určení, zda má třetí strana řádný důvod k užívání pozdějšího označení, a to z důvodu jednotného zacházení, které vyžaduje ochranná známka [EU]?“
5.

V bodě 39 odůvodnění je uvedeno: „Ověřování vhodnosti uchazečů v otevřených řízeních a zájemců v omezených řízeních a vyjednávacích řízeních se zveřejněním oznámení o zakázce, jakož i v soutěžním dialogu, a jejich výběr by měly být prováděny za transparentních podmínek. Za tímto účelem by měla být stanovena nediskriminační kritéria, která mohou veřejní zadavatelé použít při výběru soutěžitelů, a prostředky, které mohou použít k tomu, aby prokázali splnění těchto kritérií. Ve stejném duchu transparentnosti by se od veřejného zadavatele mělo vyžadovat, aby jakmile je zakázka zařazena do soutěže, uvedl kritéria pro výběr, která použije, a úroveň zvláštní způsobilosti, kterou může nebo nemusí od hospodářských subjektů vyžadovat před jejich přijetím do zadávacího řízení.“
Zatřetí, povinnost následovat by mohla být ve značné míře podmíněna časovým sledem událostí v jednotlivém případě, a to rozhodnutím bezprostředně poškozeného o tom, zda a kdy nárok uplatní. Co by se však dělo, pokud by osoba, která vstoupila do postavení bezprostředně poškozeného, uplatnila nárok jako první? Byl by bezprostředně poškozený v takovém případě povinen následovat rozhodnutí, které učinila osoba, která vstoupila do jeho postavení? Pokud by tomu tak nebylo, pravidlo o konzistentnosti by bylo nefunkční. Pokud by tomu tak bylo, byla by zpochybněna celá logika nároku opírajícího se o subrogaci. Pravidlo „následování jiného poškozeného“ lze tudíž použít pouze jedním směrem: a to tak, že osoba, která vstoupila do nároků poškozeného, následuje posledně uvedeného, a nikoli opačně. Rovněž se použije pouze v případě, že bezprostředně poškozený uplatní svůj nárok „včas“, tj. dříve než osoba, která vstoupila do jeho postavení.
Ze znění rozsudku vydaného v prvním stupni vyplývá, že v projednávané věci jde rovněž o to, zda je CHOP Porto/Port (ačkoli by se mohlo jednat o kterékoli jiné CHOP) vůbec způsobilé k tomu, aby plnilo funkce, které mu náleží, a aby požívalo ochrany vyplývající z unijního práva. Pokud bychom připustili – jak lze vyvodit z výkladu, jímž Tribunál potvrdil výklad podaný odvolacím senátem –, že toto zeměpisné označení má velmi slabou rozlišovací způsobilost ( 42 ), takže k tomu, aby bylo možné zapsat ochranné známky EU označující jiné alkoholické nápoje, by stačilo doplnit výraz Port dalším slovem (v projednávaném případě slovem „Charlotte“), podle mého názoru by to CHOP Porto/Port utrpělo závažnou újmu, neboť by se nemohlo bránit následně zapsaným ochranným známkám pro alkoholické nápoje, jež by používaly jejich charakteristický prvek (Porto/Port) v kombinaci s kterýmkoli z mnoha tisíců možných zeměpisných nebo toponymických výrazů.
35.

Konkrétní realizace tohoto prostoru předpokládá, že vnitrostátní právní předpisy a praxe mohou být kombinovány tak, aby nevytvářely neslučitelnost, která by bránila nejen vzájemnému uznávání, ale rovněž jednoduché a každodenní soudní spolupráci. V opačném případě by to vedlo ke vzniku území, ve kterých by pachatelé mohli nalézt útočiště a uniknout žádostem o zadržení nebo o výkon legálně uložených trestů v jiných členských státech, nebo ke vzniku totožných situací, které by ale byly posuzovány různě podle toho, zda trestný čin nebo trestné činy byly spáchány na jednom či druhém břehu řeky, která tvoří jednu z těch hranic, které má prostor svobody, bezpečnosti a práva právě principiálně rušit ( 4 ).
93.

Jinými slovy, členské státy jistě mohou volně ukládat sankce za neprokázání se doklady, které jsou legálně požadovány při kontrole. Tím, co je zde však sankcionováno, je skutečnost, že osoba nemá příslušný doklad u sebe, ačkoliv má tuto povinnost na základě zákona, a nikoliv neexistence oprávnění, pro které byl doklad vydán. Pokud by tedy byla uložena nějaká sankce, byla by uložena za nesplnění předepsaných důkazních povinností. Případně by tomu tak bylo za dodatečnou administrativní zátěž při ověřování existence práva nebo oprávnění různými prostředky, která by měla být zjistitelná rychlým a jednotným způsobem na základě požadovaného standardizovaného dokladu.
50.

S tím souhlasím. Rovněž bych chtěl poznamenat, že pokud by byl argument podniku Casertana Costruzioni přijat, v zásadě by to znamenalo vznik judikaturního pravidla, které by umožňovalo změnu nabídek v pozdější fázi řízení, které nemohli ostatní uchazeči s ohledem na použitelná vnitrostátní a unijní pravidla předvídat. Tato situace by, jak bylo uvedeno, byla obtížně slučitelná s uvedenou zásadou rovného zacházení. Nebyla by ani v souladu s povinností transparentnosti, která je uložena veřejným zadavatelům. Italská ani unijní právní úprava použitelná v rozhodném okamžiku takovou možnost nestanovila. Takové zvláštní ustanovení týkající se této otázky nebylo ani součástí oznámení o zadávacím řízení.
17.

Předkládající soud má za to, že obviněný neovládá německý jazyk ve smyslu § 187 odst. 1 GVG. Podle předkládajícího soudu je rozhodnutí Amtsgericht Düren (okresní soud v Dürenu) ze dne 28. ledna 2016 správné, avšak unijní právo a zejména článek 3 směrnice 2010/64 by mohly vést k jinému řešení. V této souvislosti uvádí, že na rozdíl od § 187 odst. 2 GVG neodkazuje § 37 odst. 3 StPO na trestní příkaz. Dle jeho názoru neobjasňuje judikatura Soudního dvora, zda mají být pro obviněného trestní příkazy překládány. Pokud by tomu tak mělo být, musel by dospět k závěru, že lhůta k podání odporu ještě nezačala běžet. Vzhledem k tomu, že předkládající soud má za to, že směrnice 2010/64 takový výklad nevyžaduje, avšak že přetrvávají pochybnosti, mimo jiné ve světle rozdílných závěrů německých soudů k této otázce, rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku: „Je třeba vykládat článek 3 [směrnice 2010/64] v tom smyslu, že pojem ‚rozsudek‘ v § 37 odst. 3 [StPO] zahrnuje rovněž trestní příkazy ve smyslu § 407 a násl. [StPO]?“
18.

Následující prohlášení jsou uvedena v bodech odůvodnění směrnice o přijímání: – Společná azylová politika, včetně společného evropského azylového systému (dále jen „SEAS“), je nedílnou součástí cíle Evropské unie spočívajícího v postupném vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva otevřeného těm, kteří donuceni okolnostmi oprávněně hledají ochranu v Unii ( 16 ). – SEAS je založen na úplném uplatňování a začlenění Ženevské úmluvy ( 17 ). – Členské státy jsou vázány závazky vyplývajícími z nástrojů mezinárodního práva, ke kterým přistoupily, pokud jde o zacházení s osobami, na které se vztahuje směrnice o přijímání ( 18 ). – Zajištění žadatelů by mělo být prováděno v souladu s hlavní zásadou, podle níž nelze nikoho zajistit pouze proto, že žádá o mezinárodní ochranu, a zejména v souladu s mezinárodními právními závazky členských států, a s článkem 31 Ženevské úmluvy. Zajištění žadatelů by mělo být možné pouze v jasně vymezených výjimečných případech stanovených touto směrnicí a v souladu se zásadou nezbytnosti a přiměřenosti, pokud jde o způsob i účel zajištění. Zajištěný žadatel by měl mít účinný přístup k příslušným procesním zárukám, jako jsou opravné prostředky k vnitrostátnímu soudnímu orgánu ( 19 ). – Pojem „náležité péče“ vyžaduje alespoň to, aby správní postupy týkající se důvodů zajištění byly prováděny co nejrychleji, a to zejména pokud jde o přijímání „konkrétních a smysluplných kroků“ k prověření důvodů zajištění. Doba zajištění žadatele by neměla přesáhnout dobu nezbytnou k dokončení příslušných řízení ( 20 ). – Zajištění žadatele by mělo být krajním opatřením a mělo by být uplatňováno pouze poté, co byla řádně posouzena veškerá alternativní opatření, při nichž nedochází k fyzickému zajištění, s cílem lépe zajistit fyzickou a psychickou integritu žadatele. Jakékoli alternativní opatření nahrazující zajištění by mělo respektovat základní lidská práva žadatele ( 21 ). – Směrnice o přijímání dodržuje základní lidská práva a ctí zásady uznávané zejména Listinou ( 22 ).
88.

Zopakujme: v takovém případě, jaký je dotčen v projednávané věci, kdy neexistuje pochybnost ohledně postavení, v němž dotyčný členský stát jednal, je nutné použít kritérium soukromého hospodářského subjektu. Jak vysvětlil Soudní dvůr, uvedené kritérium se použije k určení, zda by příjemce údajné podpory zjevně nezískal srovnatelné úlevy od soukromého hospodářského subjektu. Za tímto účelem musí Komise provést celkové posouzení, s přihlédnutím ke všem relevantním důkazům v dané věci. Pokud jde zejména o veřejnoprávního věřitele, musí Komise posoudit, zda by příjemce zjevně nezískal srovnatelné výhody od soukromého věřitele v postavení, které se co možná nejvíce podobá situaci veřejnoprávního věřitele, a který hledá způsob, jak by mu mohly být zaplaceny částky, které mu dluží dlužník ve finančních obtížích ( 32 ). Naproti tomu, pokud by Komise uvedené posouzení neprovedla, porušila by ve skutečnosti svou povinnost provést nestranné a řádné šetření.
16.

Předkládající soud tento názor nesdílí, avšak pochybuje, zda je za těchto podmínek čl. 198 bod 10 WIB92 v rozporu se směrnicí o mateřských a dceřiných společnostech. Dne 8. ledna 2016 se proto podle článku 267 SFEU obrátil na Soudní dvůr s následujícími otázkami: 1. Je čl. 198 bod 10 WIB92 ve znění platném ve zdaňovacím období let 2000 a 2001 v rozporu s čl. 4 odst. 2 směrnice o mateřských a dceřiných společnostech, jestliže stanoví, že úroky se nezohledňují jako náklady vynaložené na dosažení, zajištění a udržení zdanitelných příjmů, a to až do výše částky, která odpovídá dividendám osvobozeným od daně podle článku 202 až 204 WIB92, jež společnost obdrží z podílů, které v okamžiku jejich převodu nedržela bez přerušení po dobu alespoň jednoho roku, přičemž se nerozlišuje, zda uvedené úrokové zatížení souvisí s (financováním) podílu, z něhož plynuly dividendy osvobozené od daně či nikoliv? 2. Představuje čl. 198 bod 10 WIB92 ve znění platném ve zdaňovacím období let 2000 a 2001 ustanovení k potlačení daňových úniků a zneužívání daňových předpisů ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice o mateřských a dceřiných společnostech, a pokud ano, překračuje v tomto případě čl. 198 bod 10 WIB92 meze toho, co je k takovému potlačení daňových úniků a zneužívání daňových předpisů nezbytné, když stanoví, že úroky se nezohledňují jako náklady vynaložené na dosažení, zajištění a udržení zdanitelných příjmů, a to až do výše částky, která odpovídá dividendám osvobozeným od daně podle článku 202 až 204, jež společnost obdrží z podílů, které v okamžiku jejich převodu nedržela bez přerušení po dobu alespoň jednoho roku, přičemž se nerozlišuje, zda uvedené úrokové zatížení souvisí s (financováním) podílu, z něhož plynou dividendy osvobozené od daně, či nikoliv?
39.

Bundeskartellanwalt upozorňuje na to, že orgány pro hospodářskou soutěž by v případě upuštění od kontroly ex ante v takových případech, jako je projednávaný případ, nemohly dostatečně rychle zakročit proti případnému narušení hospodářské soutěže na trhu, který je i bez toho velmi koncentrovaný. Toto je však nutným důsledkem systému uplatňování kartelového práva, který byl zaveden nařízením č. 1/2003. Unijní normotvůrce pro dobu od 1. května 2004 zcela vědomě upustil od povinného předchozího oznamování dohod mezi podniky, a to jednak s cílem posílit odpovědnost účastníků trhu a jednak za účelem uvolnění zdrojů na úrovni orgánů pro hospodářskou soutěž, což v konečném důsledku rozšiřuje jejich prostor pro stanovení priorit při uplatňování kartelového práva. Pokud by se nyní chtělo prostřednictvím širokého výkladu pojmu „spojení“ zahrnout do rozsahu působnosti evropské kontroly spojování více případů, vedlo by to k nerespektování nové systematiky uplatňování evropských pravidel hospodářské soutěže, která spolu s nařízením ES o spojování a nařízením č. 1/2003 existuje od 1. května 2004. Vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž nic nebrání v tom, aby dění na velmi koncentrovaných trzích, jako je ten, o který se jedná v projednávané věci, věnovaly v rámci svých priorit uplatňování kartelového práva (články 101 a 102 SFEU) zvláštní pozornost.
40.

Vzhledem k tomu, že unijní právo konkrétní formy vyrovnání a konkrétní sankce nestanoví, přísluší předkládajícímu soudu, aby určil ve svém vnitrostátním právním řádu ustanovení, kterými do něho byly provedeny povinnosti týkající se sankce a vyrovnání uvedené ve směrnicích 2006/54 a 2010/18, přičemž – připomínám – tyto směrnice vyžadují, aby sankce byla nejen účinná, ale i odrazující. I když v tomto ohledu Soudnímu dvoru nepřísluší, aby předkládajícímu soudu určil konkrétní opatření, které by podle jeho názoru splňovalo cíle, co se týče sankce a vyrovnání, sledované také směrnicemi 2006/54 a 2010/18, je nutno konstatovat, že by s těmito požadavky nebylo v souladu, pokud by paní H. bylo pouze umožněno zúčastnit se nového výběrového řízení, neboť v takovém případě by nemohla být řeč o sankci, vyrovnání ani o odrazujícím účinku. Konečně, pokud by Spolková republika Německo nestanovila dostatečné prostředky k tomu, aby byla paní H. navrácena práva, která jí vyplývají ze směrnic 2006/54 a 2010/18, paní H. by mohla podat u vnitrostátních soudů žalobu na náhradu škody směřující proti státu pro nesprávné provedení ustanovení uvedených směrnic, jakož i zásady řádné spolupráce zmíněné v bodě 24 tohoto stanoviska.
37.

S argumentem Komise, že odchylky ve smyslu odstavce 2 by mohly být odůvodněny, aby bylo vyloučeno zneužití, nemohu souhlasit. Zaprvé normotvůrce takovouto možnost stanovil v článku 273 a ne v čl. 90 odst. 2 směrnice o DPH. Zadruhé opatření, jež mají členské státy možnost přijmout na základě článku 273 směrnice o DPH k zajištění správného výběru daně a předcházení daňovým únikům, nesmějí jít nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů, ani zpochybnit neutralitu DPH ( 18 ). Odpovědnost poskytovatele nezávislá na zavinění až do určitého dne (v projednávané věci do ukončení úpadkového řízení) by ale překračovala rámec toho, co je nezbytné pro ochranu plateb do veřejného rozpočtu ( 19 ).
7.

Společnost B Plus Giocolegale Ltd, nyní Global Starnet Ltd (dále jen „Global Starnet“), je držitelkou koncese udělenou ADM na zavedení a řízení on-line sítě pro provozování legálních her. Zúčastnila se programu zavedeného nařízením s mocí zákona č. 39/2009, který držitelům koncesí umožňoval provádět testy a následně uvádět na trh specifické herní systémy. Účast na tomto zkušebním programu poskytovala držitelům koncesí nárok na obnovení koncese.
Prvním pozměňovacím nařízením byla rozšířena působnost prováděcího nařízení na některé živočichy pocházející z akvakultury ( 8 ) a do prováděcího nařízení jím byla vložena zvláštní pravidla produkce těchto živočichů, a to do hlavy II kapitoly 2a nadepsané „Produkce živočichů pocházejících z akvakultury“. Článek 25e této kapitoly, nadepsaný „Původ živočichů pocházejících z neekologických chovů akvakultury a nakládání s nimi“, stanovil výjimečné podmínky, při jejichž splnění lze živočichy pocházející z neekologických chovů akvakultury zahrnout do procesu produkce. Článek 25e odst. 3 konkrétně stanovil možnost využití klesajícího podílu juvenilních jedinců nepocházejících z ekologické akvakultury: 80 % do konce roku 2011, 50 % do konce roku 2013 a 0 % do konce roku 2015 (dále uváděno jako „pravidlo klesajícího využití juvenilních jedinců nepocházejících z ekologické akvakultury“). Článek 25e odst. 4 vymezoval omezující podmínky odchytu juvenilních jedinců pocházejících z akvakultury ve volné přírodě. Článek 25e v původním znění stanovil:

„1. K chovným účelům nebo ke zlepšení genetického fondu a v případech, kdy nejsou k dispozici živočichové pocházející z akvakultury z ekologických chovů, mohou být do zemědělského podniku přivezeni jedinci pocházející z akvakultury odchycení ve volné přírodě nebo nepocházející z ekologických chovů. Takoví živočichové se musejí chovat podle zásad řízení ekologického chovu alespoň tři měsíce před tím, než mohou být použiti k chovným účelům.

2. Pro účely odchovu a v případě, že nejsou k dispozici juvenilní jedinci pocházející z ekologické akvakultury, mohou být do zemědělského podniku přivezeni juvenilní jedinci nepocházející z ekologické akvakultury. Nejméně poslední dvě třetiny trvání produkčního cyklu musí proběhnout způsobem odpovídajícím zásadám řízení ekologického chovu.

3. Maximální podíl juvenilních jedinců nepocházející z ekologické akvakultury přivezených do zemědělského podniku může být 80 % do 31. prosince 2011, 50 % do 31. prosince 2013 a 0 % do 31. prosince 2015.

4. Pro účely odchovu je odchyt juvenilních jedinců pocházejících z akvakultury ve volné přírodě omezen na následující konkrétní případy:

a) larvy a juvenilní jedinci ryb nebo korýšů, kteří se dostali do rybníků, do systémů oddělujících produkční jednotky od okolí a do ohrazených prostor při jejich napouštění;
2.

Vedle směrnice 2009/28/ES ( 4 ) o podpoře energie z obnovitelných zdrojů se žádost o rozhodnutí o předběžné otázce vztahuje také na směrnici 2008/118/ES ( 5 ) o obecné úpravě spotřebních daní a směrnici 2003/96/ES ( 6 ) o zdanění energie. Konkrétně je nutné se podrobně zabývat otázkou, zda je sporný poplatek slučitelný s cílem podpory zakotveným směrnicí 2009/28 nebo v ní stanovenou úpravou správních poplatků. Soudní dvůr by se však měl zabývat také otázkou, do jaké míry by ohrožení cílů směrnice 2009/28 mohlo bránit takovému poplatku. S ohledem na obě daňové směrnice je především nutné objasnit, zda poplatek spadá do jejich působnosti, neboť v takovém případě by musel splňovat určité požadavky.
18.

Je pravda, že čl. 4f odst. 6 směrnice 2005/36 ve znění směrnice 2013/55 poukazuje na „odborníky“, nikoli na povolání. Z článku 36 směrnice 2005/36 však vyplývá, že odborné činnosti zubního lékaře se považují za činnosti vyhrazené ( 20 ) a „[v]ýkon činností zubního lékaře vyžaduje získání dokladu o dosažené kvalifikaci uvedeného v příloze V bodě 5.3.2“ ( 21 ), přičemž zmíněné činnosti jsou dále definovány jako „činnost[i] prevence, diagnózy a léčby anomálií a nemocí zubů, úst, čelistí a souvisejících tkání“ ( 22 ). Tyto činnosti jsou chápány jako celek. Činnost, kterou vykonávají CDT, však zahrnuje pouze část činností vykonávaných zubními lékaři, a kromě toho nelze říci, že by CDT jednoznačně splňovali podmínky, jež musí podle směrnice 2005/36 splnit, aby mohli získat kvalifikaci zubních lékařů a vykonávat toto povolání ( 23 ). Pokud by byl CDT umožněn částečný přístup k povolání zubního lékaře i přesto, že zmíněná směrnice podmiňuje výkon povolání zubního lékaře držením některého z dokladů o dosažené kvalifikaci vyjmenovaných v bodě 5.3.2 přílohy V téže směrnice, bylo by to podle mého názoru v naprostém rozporu se záměrem unijního normotvůrce. Soudní dvůr prohlásil, že „[v]ýkon činností zubního lékaře vyžaduje získání dokladu o dosažené kvalifikaci“ ( 24 ). Pokud by se nadto připustila možnost poskytnout CDT částečný přístup k činnostem zubního lékaře, vedlo by to ke vzniku nové, „neúplné“ kategorie lékařů vykonávajících zubní lékařství pouze částečně, která by neodpovídala žádné z kategorií stanovených směrnicí, což je vyloučeno ( 25 ).
53.

Naopak v situaci, kdy opce odkupu představuje pro leasingového nájemce reálnou volbu, nelze zaplacení všech povinných splátek považovat za okolnost, v jejímž důsledku dochází k převodu vlastnictví, jelikož touto okolností je již jeho rozhodnutí využít opci. Žádná smlouva tohoto typu tedy nesplňuje požadavek, aby k převodu došlo nejpozději k okamžiku zaplacení poslední splátky. V případě, že by se pojem „poslední splátka“ vykládal jako odkaz na zaplacení kupní ceny, vedlo by to k absurdnímu závěru, podle kterého by všechny smlouvy obsahující opci odkupu předmětu leasingu po jeho skončení spadaly do rozsahu působnosti čl. 14 odst. 2 písm. b) směrnice 2006/112, a tedy představovaly dodání zboží.
71.

Je pravda, že v případě, kdy si osoba povinná k DPH v Rumunsku opatřila zboží nebo služby u subjektu prohlášeného za neaktivního poté, co nenahlédla do seznamu subjektů prohlášených za neaktivní, tato osoba povinná k dani porušila jednu z povinností, kterou mu vnitrostátní právní úprava ukládá. Jak jsem uvedl výše, taková povinnost se mi nejeví nijak nadměrnou. Unijní právo podle mého názoru nebrání tomu, aby porušení takové formální povinnosti bylo doprovázeno odrazující sankcí přiměřenou závažnosti tohoto porušení, které může mít například podobu pokuty. Nicméně nedodržení takové povinnosti, neznamená to, že pokud jde o konkrétní transakce, které zakládají nárok na odpočet DPH, osoba povinná k dani nemohla získat od subjektu prohlášeného za neaktivní záruky, které jsem uvedl výše, podle kterých tyto transakce nejsou součástí žádného daňového podvodu, a DPH bude zaplacena do státní pokladny.
31.

Kdyby každé vnitrostátní ustanovení, které zakazuje nebo ukládá sankci za zprostředkovávání protiprávních činností, muselo být považováno za technický předpis pouze z důvodu, že k tomuto zprostředkovávání dochází s největší pravděpodobností elektronickou cestou, bylo by nutné oznámit z tohoto důvodu velký počet vnitrostátních psaných a nepsaných předpisů členského státu. To by vedlo k nežádoucímu nárůstu oznamování ( 17 ), aniž by to skutečně přispělo k realizaci cílů tohoto postupu, jehož cílem je zabránit tomu, aby členské státy přijímaly opatření neslučitelná s vnitřním trhem, a umožnit hospodářským subjektům lépe využívat výhod vlastních vnitřnímu trhu ( 18 ). Taková nepřiměřená oznamovací povinnost, sankcionovaná nepoužitelností neoznámených právních předpisů ( 19 ), by namísto toho umožnila obcházet zákon a vyvolala by právní nejistotu, a to i ve vztazích mezi jednotlivci.
32.

Pokud jde o možnost členských států uplatnit jiná kritéria než „první obydlení“, polská vláda upozorňuje na oba případy uvedené v čl. 12 odst. 2 směrnice 2006/112. Pokud se stát rozhodne pro „dobu uplynulou ode dne prvního obydlení do dne následujícího dodání“, bude nutné zdanit nejen první dodání, k němuž došlo v rámci „prvního obydlení“, ale i další dodání, k němuž došlo během lhůty dvou let. Opačný postup by vedl k tomu, že první dodání uskutečněné při „prvním obydlení“ by bylo osvobozeno od daně, zatímco následující dodání, k němuž došlo během dvou let následujících po tomto „prvním obydlení“, by již osvobozeno nebylo.