STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

JULIANE KOKOTT

přednesené dne 29. září 2022 ( 1 )

Věc C‑78/21

AS „PrivatBank”,

A,

B,

Unimain Holdings Limited

proti

Finanšu un kapitāla tirgus komisija

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administratīvā apgabaltiesa (Krajský správní soud, Lotyšsko)]

„Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Články 56 a 63 AEUV – Volný pohyb služeb – Volný pohyb kapitálu a plateb – Finanční služby – Omezení – Zákaz pro úvěrovou instituci navazovat nebo udržovat obchodní vztahy s osobami bez vazby na Lotyšsko – Odůvodnění – Zamezení používání finančního systému za účelem praní peněz a financování terorismu – Článek 65 odst. 1 písm. b) SFEU – směrnice (EU) 2015/849 – Proporcionalita“

I. Úvod

1. Systém předcházení praní peněz a financování terorismu v Evropské unii stanoví některé požadavky na systémy managementu rizik bank. Patří mezi ně mimo jiné povinnost prověřit totožnost zákazníků před vznikem obchodního vztahu nebo provedením transakce a získat informace o účelu obchodního vztahu. Není-li to možné, nesmí být dotčené transakce provedeny a obchodní vztahy navázány. Intenzita těchto opatření hloubkové kontroly závisí na rizikovém profilu zákazníka, při jehož posouzení je podle bodu 22 odůvodnění směrnice (EU) 2015/849 ( 2 ) nezbytné použít holistický přístup založený na posouzení rizik.

2. V projednávané věci zjistil lotyšský orgán dohledu příslušný k potírání praní peněz, Finanšu un kapitāla tirgus komisija (Komise pro finanční a kapitálové trhy, Lotyšsko [dále jen FKTK]), že se v systému managementu rizik jedné úvěrové instituce usazené v Lotyšsku vyskytovaly po určitou dobu nedostatky. Tato úvěrová instituce zjevně nebyla schopna provádět opatření hloubkové kontroly svých klientů. FKTK proto této úvěrové instituci uložila povinnost nezakládat obchodní vztahy resp. tyto neprodleně ukončit, pokud zjistí, že osoba, s níž byl po vydání rozhodnutí FKTK navázán obchodní vztah, nevykazuje žádnou vazbu na Lotyšskou republiku a její měsíční kreditní obrat přesahuje určitou částku. V souvislosti s tím vyvstává otázka, zda, a pokud ano, za jakých okolností a podmínek je takovéto opatření slučitelné se základními svobodami.

II. Právní rámec

A. Unijní právo

1. SFEU

3. Podle čl. 56 odst. 1 SFEU jsou podle následujících ustanovení zakázána omezení volného pohybu služeb uvnitř Unie pro státní příslušníky členských států, kteří jsou usazeni v jiném členském státě, než se nachází příjemce služeb.

4. Podle čl. 63 odst. 1 SFEU jsou zakázána všechna omezení pohybu kapitálu mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi.

5. Článek 65 odst. 1 písm. b) SFEU stanoví, že článkem 63 SFEU není dotčeno právo členských států učinit všechna nezbytná opatření, jež by zabránila porušování vnitrostátních právních předpisů, zejména v oblasti daňového práva a dohledu nad finančními institucemi, nebo stanovit postupy pro ohlašování pohybu kapitálu pro účely správní či statistické, nebo učinit opatření odůvodněná veřejným pořádkem či veřejnou bezpečností.

2. Směrnice 2015/849

6. Čtvrtá směrnice EU o praní peněz 2015/849 nahradila třetí směrnici EU o praní peněz 2005/60/ES ( 3 ). Pátá směrnice EU o praní peněz 2018/843 ( 4 ) se v projednávané věci ještě časově nepoužije.

7. Bod 22 odůvodnění směrnice 2015/849 zní následovně: „Riziko praní peněz a financování terorismu není ve všech případech stejné. Proto by se měl použít holistický přístup založený na posouzení rizik. Přístup založený na posouzení rizik není pro členské státy a povinné osoby nepřiměřeně liberální možností. Zahrnuje užití rozhodování, které vychází z důkazů, s cílem účinněji zaměřit rizika praní peněz a financování terorismu, jimž Unie čelí, a ty, kdo v ní působí.

8. Článek 1 odst. 1 a 2 směrnice 2015/849 popisují její předmět: „1. Cílem této směrnice je předcházet využívání finančního systému Unie k praní peněz a financování terorismu. 2. Členské státy zajistí, aby praní peněz a financování terorismu bylo zakázáno.“

9. Článek 5 směrnice 2015/849 stanoví: „V mezích stanovených právem Unie mohou členské státy v oblasti, na kterou se vztahuje tato směrnice, přijmout nebo ponechat v platnosti přísnější opatření za účelem předcházení praní peněz a financování terorismu.“

10. Článek 7 odst. 1 směrnice 2015/849 se týká povinnosti hodnocení rizik členskými státy: „1. Každý členský stát přijme vhodná opatření k identifikaci, posouzení, pochopení a zmírnění rizik praní peněz a financování terorismu, kterým čelí, i jakýchkoli souvisejících otázek v oblasti ochrany údajů. Toto posouzení rizik průběžně aktualizuje.“

11. Předmětem čl. 8 odst. 1 směrnice 2015/849 je hodnocení rizik finančními institucemi: „1. Členské státy zajistí, aby povinné osoby podnikly vhodné kroky k identifikaci a posouzení rizik praní peněz a financování terorismu s přihlédnutím k rizikovým faktorům, jako jsou faktory týkající se jejich klientů, zemí nebo zeměpisných oblastí, produktů, služeb, transakcí nebo distribučních kanálů. Tyto kroky musí odpovídat povaze a velikosti povinných osob.“

12. Kapitola II směrnice 2015/849 upravuje hloubkovou kontrolu klienta. V oddíle 1, který je nadepsán „Obecná ustanovení“, stanoví články 13 a 14 opatření hloubkové kontroly klienta. Podle čl. 13 odst. 1 spočívají ve zjištění totožnosti klienta (písm. a) a skutečného majitele (písm. b), posouzení a případně získání informací o účelu a zamýšlené povaze obchodního vztahu (písm. c) a průběžném sledování obchodního vztahu (písm. d).

13. Článek 14 odst. 4 první pododstavec směrnice 2015/849 upravuje následky nemožnosti splnit požadavky na hloubkovou kontrolu uvedené v článku 13 směrnice: „4. Členské státy vyžadují, aby povinná osoba v případě, že není schopna splnit požadavky na hloubkovou kontrolu klienta podle čl. 13 odst. 1 prvního pododstavce písm. a), b) nebo c), neprovedla transakci prostřednictvím bankovního účtu, nenavázala obchodní vztah ani neuskutečnila transakci a aby ukončila obchodní vztah a zvážila podání oznámení podezřelé transakce finanční zpravodajské jednotce ve vztahu ke klientovi podle článku 33.“

14. Oddíl 2 a 3 kapitoly II směrnice 2015/849 upravují zjednodušenou resp. zesílenou hloubkovou kontrolu klienta.

15. Pokud jde o zjednodušená opatření, z čl. 15 odst. 1 a 2 směrnice 2015/849 vyplývá, že pokud členský stát nebo povinná osoba určí oblasti s nižším rizikem nebo pokud povinná osoba ověřila, že obchodní vztah nebo transakce představují nižší stupeň rizika, mohou povinné osoby uplatnit zjednodušená opatření hloubkové kontroly klienta. Pro příslušné posouzení rizika odkazuje článek 16 směrnice na faktory pro situace s možným nižším rizikem uvedené v příloze II.

16. Pokud jde o zesílená opatření, vyplývá z čl. 18 odst. 1 směrnice 2015/849, že v případech uvedených v článku 19 až 24 a v případě fyzických nebo právnických osob, které jsou usazeny ve vysoce rizikových třetích zemích zjištěným Komisí, jakož i v jiných případech spojených s vyšším rizikem, které určí členské státy nebo povinné osoby, musí posledně uvedené uplatňovat opatření zesílené hloubkové kontroly klienta s cílem odpovídajícím způsobem řídit a zmírnit uvedená rizika. Pro posouzení rizika odkazuje článek 18 odst. 3 na faktory pro situace s možným vyšším rizikem uvedené v příloze III.

17. Oddíl 4 v kapitole VI směrnice 2015/849, která je nadepsána „Strategie, postupy a dozor“, upravuje sankce. Podle čl. 58 odst. 1 druhé věty musí být sankce nebo opatření přijaté k provedení směrnice účinné, přiměřené a odrazující. Článek 59 odst. 2 směrnice uvádí seznam správních sankcí a opatření, které členské státy mohou minimálně uložit, podle písm. c) tohoto ustanovení zejména odnětí nebo pozastavení povolení u povinných osob, které podléhají povolení.

18. Článek 59 odst. 4 směrnice 2015/849 dále umožňuje správní sankce, které směrnice nestanoví: „4. Členské státy mohou oprávnit příslušné orgány, aby uložily další druhy správních sankcí vedle těch, které jsou uvedeny v odst. 2 písm. a) až d), nebo aby uložily správní pokuty přesahující částky uvedené v odst. 2 písm. e) a odstavci 3.“

19. Přílohy II a III směrnice 2015/849 obsahují demonstrativní výčet faktorů a typů důkazů možného nižšího resp. vyššího rizika. Podle bodu 1 písm. c) ve spojení s bodem 3 písm. a) přílohy II se členské státy nachází v zeměpisných oblastech s nižším rizikem. Podle bodu 3 písm. b) přílohy III jsou mezi faktory pro potenciálně vyšší zeměpisné riziko uvedeny „země, které byly ve věrohodných zdrojích označeny jako země s významnou úrovní korupce nebo jiné trestné činnosti“.

B. Lotyšské právo

20. Článek 6 odst. 1 a 12 bod 2 Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma un proliferācijas finansēšanas novēršanas likums (zákon o přecházení praní peněz, jakož i financování terorismu a proliferace, dále jen „zákon o praní peněz“) ze dne 17. července 2008 (Latvijas Vēstnesis, 2008, bod 116) stanoví, že úvěrová instituce posoudí a zdokumentuje rizika praní peněz financování terorismu a proliferace a na základě tohoto posouzení zavede interní systém kontroly za účelem předcházení praní peněz, financování terorismu a proliferace. Musí přitom zohlednit zejména vnitrostátní a zeměpisná rizika, tedy riziko, že klient nebo jeho skutečný vlastník má vazbu na zemi nebo oblast, jejíž hospodářské, sociální, právní nebo politické okolnosti by mohly naznačovat vysoké riziko praní peněz a financování terorismu a proliferace.

21. Článek 5, čl. 6 bod 13 a čl. 7 odst. 1 bod 3 Finanšu un kapitāla tirgus komisijas likums (zákon o Komisi pro finanční a kapitálové trhy ze dne 1. června 2000, Latvijas Vēstnesis, 2000, č. 230/232), čl. 45 odst. 1 bod 1 zákona o praní peněz, jakož i článek 991 a čl. 113 odst. 1 bod 4 Kredītiestāžu (zákon o úvěrových institucích ze dne 5. října 1995, Latvijas Vēstnesis, 1995, č. 163) dále stanoví, že FKTK vykonává dohled a kontrolu nad dodržováním zákona o praní peněz ze strany aktérů na finančním a kapitálovém trhu a je oprávněna uložit omezení práv a obchodních činností úvěrové instituce, včetně úplného nebo částečného pozastavení finančních služeb, jakož i omezení pro účely plnění povinností.

III. Skutkové okolnosti a žádost o rozhodnutí o předběžné otázce

22. Společnost AS „PrivatBank“ (dále jen „PrivatBank“) je úvěrová instituce se sídlem v Lotyšsku. Kyperští státní příslušníci A a B a kyperská společnost Unimain Holdings Limited jsou akcionáři společnosti PrivatBank.

23. V době od 17. do 30. října 2017 provedla FKTK kontrolu činností společnosti PrivatBank, aby posoudila, do jaké míry plní během hloubkových kontrol klientů provázaných s jejími akcionáři a během sledování jejich transakcí požadavky vyplývající z právních předpisů upravujících předcházení praní peněz a financování terorismu.

24. FKTK při této kontrole zjistila, že PrivatBank porušila zejména ustanovení o předcházení praní peněz a financování terorismu podle lotyšského zákona o úvěrových institucích a zákona o praní peněz. Podle názoru FKTK nebyl vnitřní systém kontroly banky, pokud jde o hloubkovou kontrolu klientů a sledování transakcí, již delší dobu dostatečně účinný na to, aby uvnitř banky zajistil dodržování všech právních předpisů k předcházení praní peněz a financování terorismu a účinné řízení příslušných rizik. Společnost PrivatBank zejména používala výhodnější podmínky pro tu část klientů, jejichž skutečnými vlastníky byli její akcionáři, a to jak při sledování transakcí stávajících klientů tak i při přijímání nových klientů do této skupiny.

25. Usnesením ze dne 13. září 2019 uložila FKTK společnosti PrivatBank peněžitou sankci a řadu povinností (dále jen „sporné rozhodnutí“). Mimo jiné byla bance do doby, než budou provedena opatření uvedená v rozhodnutí a než dojde ke schválení ze strany FKTK, uložena povinnost zdržet se navazování obchodních vztahů nebo okamžitě ukončit obchodní vztahy, u nichž se prokáže, že osoba, s níž byl navázán obchodní vztah po přijetí sporného rozhodnutí, splňuje některé z níže uvedených kritérií: – fyzická osoba nemá žádnou vazbu na Lotyšskou republiku a její měsíční kreditní obrat je vyšší než 15000 eur nebo hospodářská činnost právnické osoby nijak nesouvisí s Lotyšskou republikou a její měsíční kreditní obrat je vyšší než 50000 eur (bod 4.4.1.2 sporného rozhodnutí); – skutečnými vlastníky společnosti jsou akcionáři banky nebo osoby s nimi propojené (bod 4.4.1.3 sporného rozhodnutí).

26. Dále byla společnosti PrivatBank uložena povinnost zajistit, aby měsíční kreditní obrat klientů, jejichž skutečnými vlastníky jsou akcionáři banky nebo osoby s nimi propojené, i klientů, kteří patří do skupiny klientů propojených s prvně jmenovanými klienty, nepřekročil průměrný měsíční kreditní obrat příslušného klienta za rok 2019 podle údajů poskytnutých bankou (bod 4.4.2 sporného rozhodnutí).

27. Společnost PrivatBank podala k Administratīvā apgabaltiesa (krajský správní soud, Lotyšsko) žalobu, kterou se domáhala zrušení napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká zjištěného porušení právních předpisů a uložené peněžité sankce. A a B, jakož i společnost Unimain Holdings Limited podaly k témuž soudu žalobu na zrušení povinností uložených v bodech 4.4.1.2, 4.4.1.3 a 4.4.2 sporného rozhodnutí. Akcionáři společnosti PrivatBank mají za to, že sporné rozhodnutí porušuje články 18 a 63 SFEU. Omezení stanovená ve sporném rozhodnutí se nezakládají na provádění protiprávní činnosti ani na zákazech uložených právními předpisy k předcházením praní peněz, které platí v EU, včetně Lotyšska. Tato omezení byla přijata a zakládají účinky vůči všem fyzickým či právnickým osobám i v případě, že jednají v souladu se zákonem. Je-li bance uložena povinnost spolupracovat výhradně se státními příslušníky a podniky z Lotyšské republiky, pak musí ostatní osoby, tedy rovněž státní příslušníky a podniky ze zemí Evropské unie, automaticky považovat za nebezpečné osoby s potenciálně vysokým rizikem. Jako banka není oprávněna rozhodnout jinak a s takovými osobami spolupracovat.

28. FKTK naproti tomu tvrdí, že sporné rozhodnutí nelze považovat za omezení volného pohybu kapitálu, protože zaprvé platí pouze pro jednu konkrétní úvěrovou instituci a zadruhé se týká pouze omezené skupiny zákazníků této úvěrové instituce. Toto sporné rozhodnutí neupírá těmto klientům právo uložit si finanční prostředky v kterékoli jiné úvěrové instituci, jež je v Lotyšské republice povolena. Cílem sporných povinností je ukončit porušování právních předpisů bankou a zabránit jejich případnému porušování v budoucnosti, které by mohlo mít závažné důsledky nejen s ohledem na riziko zapojení banky do praní peněz nebo pokus o něj a do obcházení nebo nedodržování mezinárodních sankcí, nýbrž i možnost ohrožení pověsti celého finančního sektoru. Toto rozhodnutí proto představuje přijatelné a přiměřené omezení ve smyslu čl. 65 odst. 1 písm. b) SFEU.

29. Za těchto podmínek se Administratīvā apgabaltiesa (krajský správní soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru rozhodnutím ze dne 11. ledna 2021 následující předběžné otázky: 1. Mohou být za pohyb kapitálu ve smyslu čl. 63 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie považovány rovněž finanční půjčky a úvěry, jakož i operace na běžných a vkladových účtech u finančních institucí (včetně bank), jež jsou uvedeny v příloze I směrnice Rady 88/361/EHS ze dne 24. června 1988, kterou se provádí článek 67 Smlouvy [o EHS] ( 5 )? 2. Je omezení (nevyplývající přímo z právních předpisů členského státu), jež bylo uloženo příslušným orgánem členského státu konkrétní úvěrové instituci a jímž se této instituci zakazuje navazovat obchodní vztahy a nařizuje, aby ukončila již navázané obchodní vztahy s osobami, které nejsou státními příslušníky Lotyšské republiky, opatřením přijatým členským státem ve smyslu čl. 63 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie, jež jako takové představuje omezení volného pohybu kapitálu mezi členskými státy, jež je zakotven ve výše uvedeném ustanovení? 3. Je omezení volného pohybu kapitálu, jejž zaručuje čl. 63 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie, odůvodněno cílem, jímž je předcházet využívání finančního systému Unie k praní peněz a financování terorismu, jak je stanoveno v článku 1 směrnice 2015/849? 4. Je prostředek, který byl zvolen členským státem – tj. povinnost, jíž se určité úvěrové instituci ukládá zdržet se navazování obchodních vztahů a ukončit již navázané obchodní vztahy s osobami, které nejsou státními příslušníky konkrétního členského státu (Lotyšské republiky) – vhodný pro dosažení cíle uvedeného v článku 1 směrnice 2015/849, a představuje tudíž výjimku stanovenou v čl. 65 odst. 1 písm. b) Smlouvy o fungování Evropské unie?

30. Na žádost Soudního dvora o vysvětlení poskytl předkládající soud dne 10. března 2022 doplňující údaje o skutkovém stavu a přitom vyjasnil, že opatření uvedené v bodě 4.4.1.2. sporného rozhodnutí není spojeno s lotyšskou státní příslušností, nýbrž s vazbou na Lotyšsko.

31. V řízení před Soudním dvorem se k otázkám předkládajícího soudu písemně vyjádřily PrivatBank, lotyšská a italská vláda a Evropská komise. Jednání, které se konalo dne 27. dubna 2022, se zúčastnili A a další, lotyšská vláda, FKTK a Evropská Komise.

IV. Právní analýza

32. Předmět žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce je zákonnost povinnosti uložené společnosti PrivatBank zdržet se navazování obchodních vztahů resp. obchodní vztahy neprodleně ukončit, prokáže-li se, že partner obchodního vztahu je osobou bez vazby na Lotyšsko. Tato omezení platí pouze od určité výše měsíčního kreditního obratu: pro fyzické osoby od výše kreditního obratu 15000 eur, pro právnické osoby od 50000 eur ( 6 ).

33. Na žádost Soudního dvora o vysvětlení předkládající soud potvrdil, že sporné rozhodnutí není vázáno na státní příslušnost dotčených klientů, nýbrž na jejich spojení s Lotyšskem.

34. V následujícím se nejprve vyjádřím k otázce použitelných základních svobod (A) a následně k jejich omezení (B). Závěrem posoudím, zda cíl předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu může takovéto omezení odůvodnit (C).

A. První otázka: Použitelné základní svobody

35. Předkládající soud se předně táže, zda finanční půjčky a úvěry a operace na běžných a vkladových účtech u finančních institucí a zejména bank mají být považovány za „pohyb kapitálu“ ve smyslu čl. 63 odst. 1 SFEU.

36. Vzhledem k tomu, že Smlouvy neobsahují definici „pohybu kapitálu“, Soudní dvůr uznal informativní hodnotu klasifikace pohybu kapitálu obsažené v příloze I směrnice 88/361 ( 7 ). Podle úvodu této přílohy zahrnuje pohyb kapitálu uvedený v této klasifikaci zejména všechny operace nutné při pohybu kapitálu, jakož i operace spočívající ve splacení úvěrů nebo půjček, přičemž se nejedná o úplný seznam. Oddíl VI v příloze I uvádí „Operace na běžných a vkladových účtech u finančních institucí“ a oddíl VIII „Finanční půjčky a úvěry“. V ostatním tato příloha v oddíle nadepsaném „Vysvětlivky“ uvádí, že mimo jiné banky jsou považovány za „úvěrové instituce“. Navíc Soudní dvůr již vyjasnil, že činnost poskytování úvěrů podnikatelským způsobem se v zásadě týká volného pohybu kapitálu ( 8 ).

37. Odpověď na první otázku proto zní, že finanční půjčky a úvěry a operace na běžných a vkladových účtech u finančních institucí, jako jsou banky, musí být považovány za „pohyb kapitálu“ ve smyslu čl. 63 odst. 1 SFEU.

38. Jak již Soudní dvůr rozhodl, představuje činnost poskytování úvěrů navíc službu ve smyslu článku 56 SFEU. Vztahuje se v zásadě jak k volnému pohybu služeb ve smyslu článku 56 a násl. SFEU, tak i k volnému pohybu kapitálu ve smyslu článku 63 a násl. SFEU ( 9 ).

39. Vyvstává proto otázka, zda je nezbytné přezkoumat obě základní svobody nebo zda za okolností projednávané věci jedna převažuje nad druhou.

40. Z článku 57 odst. 1 SFEU, podle něhož se za „služby […] podle smluv pokládají výkony poskytované zpravidla za úplatu, pokud nejsou upraveny ustanoveními o volném pohybu zboží, kapitálu a osob“, totiž podle názoru Soudního dvora nelze dovodit obecnou subsidiaritu volného pohybu služeb vůči volnému pohybu kapitálu ( 10 ).

41. Opatření, které má současně vztah k volnému pohybu služeb a k volnému pohybu kapitálu, zkoumá Soudní dvůr v zásadě s ohledem pouze na jednu z obou těchto svobod, jeví-li se za okolností projednávaného případu, že jedna z nich je zcela druhotná ve vztahu k druhé a může do ní být zahrnuta ( 11 ). Není-li naproti tomu zjevné, že jedna z obou základních svobod je zcela druhotná ve vztahu k druhé, je nezbytné přezkoumat obě základní svobody ( 12 ).

42. Za určitých okolností měl Soudní dvůr za to, že činnost poskytování úvěrů se týká přednostně volného pohybu služeb. Omezení přeshraničních peněžních toků, které s těmito službami souvisely, přitom představovala pouze nevyhnutelný důsledek omezení volného pohybu služeb. Z tohoto důvodu byl posuzován pouze volný pohyb služeb ( 13 ).

43. V projednávané věci tomu tak ovšem není.

44. Znemožnění určitých obchodních vztahů ( 14 ) se v projednávané věci spíše stejnou měrou týká jak využívání finančních služeb banky, tak i pohybu kapitálu jako takového. Použitím kritéria výše kreditního obratu nezávislee na využití určitých poradenských služeb je totiž toto rozhodnutí zaprvé vázáno přímo na pohyb kapitálu. Zadruhé mají uložená omezení za cíl omezit přeshraniční peněžní toky, jejich účelem je zastírání transakcí k praní peněz. Zatřetí tím, že rozhodnutí stanoví vazbu na výši kreditního obratu, zakazuje nejen úvěrové obchody, nýbrž také veškeré další obchodní vztahy společnosti PrivatBank s kapitálovými pohyby na kontech dotčených klientů, u nichž nelze obecně stanovit, zda spadají do volného pohybu služeb či kapitálu nebo do obojího. A konečně také směrnice 2015/849 vychází z použitelnosti obou základních svobod v oblasti prevence praní peněz ( 15 ).

45. Z tohoto důvodu sdílím názor Komise a italské vlády, že sporné omezení obchodních vztahů společnosti PrivatBank spadá jak do ustanovení upravujících volný pohyb služeb, tak i ustanovení o volném pohybu kapitálu. Následně proto zodpovím otázky předkládajícího soudu s ohledem na obě základní svobody.

46. Z tohoto důvodu není ani relevantní, zda a případně do jaké míry se může snáze jednat o omezení volného pohybu kapitálu, jestliže platí pouze volný pohyb kapitálu, což vyplývá zejména ze znění článku 65 SFEU ( 16 ).

B. Druhá otázka: Omezení volného pohybu služeb a kapitálu

47. Povinnost banky ukončit obchodní vztahy se zákazníky, kteří nemají vazbu na členský stát, v němž má tato banka sídlo, resp. takovéto obchodní vztahy nenavazovat, není vázána na státní příslušnost dotčených klientů. Nejedná se proto o přímou diskriminaci na základě státní příslušnosti, nýbrž pouze o nepřímou diskriminaci, která je podle čl. 56 odst. 1 a čl. 63 odst. 1 SFEU rovněž zakázána ( 17 ).

48. Vazba na Lotyšsko, jak uvedla lotyšská vláda, je přitom chápána jako vazba hospodářské nebo osobní povahy. Takováto vazba může spočívat v bydlišti, majetku v zemi nebo jiných faktorech. Vazba na Lotyšsko může chybět i u lotyšských státních příslušníků, například pokud žijí v zahraničí a nemají žádné vztahy k zemi svého původu.

49. Je však nutno vycházet z toho, že lotyšští státní příslušníci mají podstatně častěji nezbytnou vazbu na Lotyšsko než osoby bez této státní příslušnosti. Podmínka vazby na Lotyšsko tedy vede k tomu, že dotčeni jsou převážně klienti, kteří nemají lotyšskou státní příslušnost.

50. Tomuto nepřímo diskriminujícímu účinku nelze odporovat ani stanoviskem FKTK, že osoby, které mají vazby v Lotyšsku, a osoby, jež takovéto vazby nemají, se nenachází ve srovnatelné situaci. Soudní dvůr kritérium objektivně srovnatelné situace jako další podmínku diskriminace zčásti již nezkoumá ( 18 ). O použití tohoto kritéria jsem navíc již opakovaně vyjádřila pochybnosti na jiných místech, protože v konečném důsledku vede pouze k předsunutí přezkumu odůvodněnosti ( 19 ).

51. Je tedy sice zjevné, že se osoby s vazbami na Lotyšsko a osoby, které takové vazby nemají, nenachází ve stejné situaci. To ovšem nemůže být pro přezkum existence omezení volného pohybu služeb a kapitálu relevantní. Pokud by totiž chybějící vazba na dotčený členský stát bez dalšího postačovala jako objektivní rozdíl skutkových stavů ke konstatování, že se nejedná o diskriminaci, došlo by de facto k ohrožení základních svobod. Ty totiž právě mají umožnit přeshraniční využívání služeb a vytváření kapitálových toků do jiných členských států a třetích zemí. Z tohoto důvodu zakazují – s výhradou jejich odůvodněnosti – omezení na základě neexistence vazeb k určitému členskému státu.

52. Otázkou spíše je, zda dotčené omezení může být odůvodněné rozdíly mezi tuzemskými a zahraničními klienty. Dodržování opatření hloubkové kontroly bankou je totiž u zahraničních zákazníků obtížnější než u tuzemských; na to poukázala FKTK na jednání. To se ovšem týká odůvodnění opatření a nikoliv otázky, zda toto opatření představuje omezení volného pohybu služeb a kapitálu.

53. Stejně málo přesvědčivá je argumentace lotyšské vlády, že se nejedná o omezení, protože dotčení zákazníci mohou využít služby každé jiné úvěrové instituce, jež má povolení v Lotyšsku. Podstatou volného pohybu služeb a kapitálu totiž také je, že oprávněné osoby samy mohou rozhodnout, se kterou bankou naváží vztahy a využijí tak například určité podmínky nebo produkty.

54. Proti omezujícímu účinku opatření také nelze argumentovat tím, že je dotčeno pouze několik málo klientů, totiž klientů společnosti PrivatBank bez vazby na Lotyšsko, kteří překročí stanovený kreditní obrat, nebo že opatření platí pouze po omezenou dobu. Podle ustálené judikatury Soudního dvora je zakázána byť jen nepatrná překážka základní svobody ( 20 ). Nehledě na to platí toto opatření potenciálně pro všechny osoby bez vazby na Lotyšsko, kteří chtějí se společností PrivatBank uzavřít obchody od stanovené výše kreditního obratu. A to může být i velký počet klientů.

55. Takováto povinnost zdržet se navazování obchodních vztahů proto omezuje jak volný pohyb služeb, tak i volný pohyb kapitálu.

C. Třetí a čtvrtá otázka: Odůvodnění omezení, zejména proporcionalita

56. Svou třetí a čtvrtou otázkou, které lze analyzovat společně, se předkládající soud táže, zda omezení může být odůvodněno předcházením praní peněz a financování terorismu ( 21 ) a jako výjimka podle čl. 65 odst. 1 písm. b) SFEU.

57. Jak vyplývá z ustálené judikatury, lze omezení základních svobod připustit pouze za podmínky, že je zaprvé odůvodněno některým z psaných důvodů nebo naléhavým důvodem obecného zájmu a zadruhé respektuje zásadu proporcionality. Musí být zejména způsobilé zajistit soudržným a systematickým způsobem uskutečnění sledovaného cíle a nesmí překračovat meze toho, co je nezbytné k jeho dosažení ( 22 ).

1. Cíl předcházení praní peněz a financování terorismu

58. Podle informací FKTK a lotyšské vlády spočívá cíl omezení obchodních vztahů společnosti PrivatBank zejména v zamezení porušování právních předpisů v oblasti prevence praní peněz bankou a předcházení tomuto porušování v budoucnosti. Tyto právní předpisy mají sloužit cíli předcházet využívání finančního systému k praní peněz a financování terorismu podle čl. 1 odst. 1 směrnice 2015/849.

59. Boj proti praní peněz a financování terorismu představuje legitimní cíl, který může odůvodnit omezení základních svobod zaručených Smlouvou ( 23 ). Vzhledem k tomu, že směrnice 2015/849 stanoví minimální harmonizaci ( 24 ), mohou členské státy v této oblasti přijímat dalekosáhlá vnitrostátní ustanovení ( 25 ).

60. Kromě cíle předcházení praní peněz a financování terorismu je účelem omezení sporného v projednávané věci prosadit právní předpisy finančního dohledu v oblasti prevence praní peněz. Sleduje proto rovněž cíl opatření, které má zabránit porušování vnitrostátních právních předpisů v oblasti dohledu nad finančními institucemi, jenž stanoví čl. 65 odst. 1 písm. b) SFEU ( 26 ).

2. K přiměřenosti dotčeného opatření

61. Vnitrostátní opatření je k tomu, aby zaručilo uskutečnění svého cíle, způsobilé pouze tehdy, pokud odpovídá snaze dosáhnout tohoto cíle soudržným a systematickým způsobem ( 27 ).

62. Jak lotyšská vláda uvedla během jednání, spočívá jedna z hlavních zásad směrnice 2015/849 v tom, že banky musí znát své klienty (zásada „know your customer“). Z tohoto důvodu stanoví článek 8 této směrnice obecná opatření hloubkové kontroly pro banky, nad jejichž dodržováním členské státy podle článku 7 dohlíží.

63. Je pravda, že směrnice 2015/849 vychází z toho, že klienti z jiných členských států nepředstavují vyšší riziko ( 28 ). Pro finanční instituce však může být v konkrétních případech obtížné získat informace o klientech, kteří v zemi, v níž si zřizují bankovní účet, nevykonávají žádnou hospodářskou činnost, nemají tam bydliště ani majetek a neudržují ani žádné jiné významnější vztahy s touto zemí. Vzhledem k tomu, že banky mohou obtížněji získat informace o původu finančních prostředků a obchodů klientů v zahraničí, vznikají potenciálně vyšší rizika. Velká vzdálenost zákazníka od banky tak může podpořit anonymitu transakcí, což zase může vést ke zvýšenému riziku praní peněz ( 29 ).

64. S ohledem na dříve zjištěné nedostatky managementu řízení rizik banky PrivatBank a riziko týkající se dodržování opatření hloubkové kontroly klientů se sídlem v zahraničí ze strany banky, které zjistila FKTK ( 30 ), se mi sporná povinnost jeví jako vhodné opatření ke snížení rizika praní peněz a financování terorismu.

65. FKTK na jednání navíc poukázala na skutečnost, že existence významných měsíčních kreditních obratů osob, které nemají žádnou vazbu na Lotyšsko, již samo o sobě představuje rizikový faktor. Spojením sporného opatření s výší měsíčního kreditního obratu mohla FKTK přihlédnout rovněž k tomuto riziku.

66. Skutečnost, že FKTK kritériem výše měsíčního kreditního obratu vyňala z opatření klienty banky bez vazby na Lotyšsko s nižším měsíčním kreditním obratem, s nimiž může být rovněž spojeno riziko praní peněz, oproti názoru Komise neznamená, že toto opatření nesleduje dosažení požadovaného cíle soudržným a systematickým způsobem.

67. Členské státy mají zaprvé prostor pro uvážení při výběru rizikových faktorů, k nimž je nutno přihlédnout, jak ukazují přílohy II a III směrnice 2015/849. Výčet faktorů a typů důkazů možného nižšího resp. vyššího rizika v těchto přílohách explicitně není konečný. To potvrzuje rovněž článek 5 této směrnice, podle něhož mohou členské státy přijmout přísnější opatření za účelem předcházení praní peněz a financování terorismu.

68. Kromě toho směrnice 2015/849 ve svém bodě 22 odůvodnění poukazuje na to, že riziko praní peněz a financování terorismu není ve všech případech stejné. Směrnice v souladu s tím stanoví zjednodušená opatření hloubkové kontroly, je-li riziko nízké ( 31 ) nebo jsou-li transakce prováděny pouze příležitostně nebo ve velmi omezené míře ( 32 ). Navíc směrnice uvádí hodnotu 15000 eur jako minimální hodnotu pro použití hloubkové kontroly klienta při provádění příležitostných transakcí ( 33 ). Stanovení měsíčního kreditního obratu nad 15000 eur u soukromých osob a 50000 eur u právnických osob proto není nepřiměřené a navíc mírnější, než pokud by se opatření vztahovalo na všechny obchody.

69. Z výše uvedeného vyplývá, že takové omezení obchodních vztahů, jako je omezení dotčené v projednávané věci, může být způsobilé dosáhnout cíle předcházení praní peněz a financování terorismu soudržným a systematickým způsobem. K tomuto účelu je nezbytné prokázat, že banka nemůže splnit opatření hloubkové kontroly z důvodu vzdálenosti klienta a že vymezení skupiny zákazníků dotčené tímto opatřením odpovídá zjištěnému riziku praní peněz.

3. K nezbytnosti dotčeného opatření

70. Dále musí členský stát doložit, že uvedeného cíle nelze dosáhnout méně omezujícími opatřeními ( 34 ).

71. Komise vyjádřila pochybnosti ohledně nezbytnosti obecného zákazu obchodních vztahů se zákazníky bez vazby na Lotyšsko a povinnosti takovéto obchodní vztahy ukončit. Má za to, že se toto opatření nezakládá na individuálním posouzení rizika ve vztahu ke konkrétním klientům; do úvahy by přicházela mírnější opatření, jako je zesílená hloubková kontrola klienta podle článku 18 směrnice 2015/849.

72. Jak bylo objasněno úvodem, systém preventivních opatření podle směrnice 2015/849 vychází z hodnocení rizika provedeného holistickým přístupem založeným na posouzení rizik. Jak nedávno uvedl generální advokát G. Pitruzzella, je toto posouzení rizika předpokladem pro přijetí vhodných preventivních opatření – tedy opatření hloubkové kontroly klienta – jejichž cílem je zabránit, nebo alespoň co nejvíce omezit, praní peněz a financování terorismu. Bez takového posouzení rizika totiž není možné, aby dotčený členský stát nebo dotčená osoba v konkrétním případě rozhodly, jaká opatření je třeba uplatnit ( 35 ).

73. V této souvislosti směrnice 2015/849 rozlišuje tři typy opatření hloubkové kontroly ( 36 ), která musí povinné subjekty uplatňovat vůči svým klientům v závislosti na úrovni zjištěného rizika: standardní, zjednodušená a zesílená opatření kontroly ( 37 ).

74. Všechna tato opatření hloubkové kontroly ovšem mají společné, že vyžadují posouzení rizika ve vztahu k příslušnému zákazníkovi a z toho vyplývající individuální opatření. Posouzení rizika se proto týká konkrétní situace a není prováděno abstraktně ( 38 ).

75. Opatření sporné v projednávané věci se sice podobá požadavku ukončení obchodního vztahu stanovenému v čl. 14 odst. 4 prvním pododstavci směrnice 2015/849. Posledně uvedené ovšem předpokládá, že banka v konkrétním případě není schopna splnit požadavky na hloubkovou kontrolu podle čl. 13 odst. 1 prvního pododstavce písm. a) až c). Musí být tedy nemožné splnit požadavky hloubkové kontroly ve vztahu k určitému klientovi. To potvrzuje rovněž systematika, protože čl. 14 odst. 4 první pododstavec na konci ohledně oznámení podezřelé transakce obsahuje explicitně formulaci „ve vztahu ke klientovi“. Podle odůvodnění zařazení tohoto ustanovení do třetí směrnice o praní peněz 2005/60 ( 39 ) má tento návrh zaručit, aby obchodní vztah s klientem byl ukončen, není-li možné úspěšně dokončit postup identifikace klienta ( 40 ).

76. Stejně jako Komise, mám proto i já za to, že sporné opatření není možné opřít o čl. 14 odst. 4 první pododstavec směrnice 2015/849. Toto opatření se totiž netýká určitého klienta, nýbrž nařizuje sporné povinnosti paušálně pro skupinu klientů definovanou na základě obecných kritérií.

77. Obecně toto opatření nezapadá do systému opatření hloubkové kontroly klientů podle směrnice 2015/849. Také opatření zesílené hloubkové kontroly stanovená směrnicí totiž posilují rozsah a způsob kontroly určitého obchodního vztahu. To platí například pro zjištění zdroje aktiv, které v obchodním vztahu nebo transakci figurují. Použití těchto opatření hloubkové kontroly tedy vždy předpokládá, že v konkrétním případě bylo zjištěno vyšší riziko ( 41 ).

78. Je pravda, že směrnice umožňuje zohlednění zeměpisných faktorů. Bod 3 písm. b) přílohy III směrnice tak uvádí „země, které byly ve věrohodných zdrojích označeny jako země s významnou úrovní korupce nebo jiné trestné činnosti“, jako jeden z faktorů vyššího rizika ( 42 ). Sporné omezení zahrnuje přinejmenším potenciálně zákazníky z takových zemí.

79. Nutně ovšem zahrnuje také oblasti jiných členských států, které se podle koncepce směrnice nachází v zeměpisné oblasti s nízkým rizikem (příloha II bod 1 písm. c) ve spojení s bodem 3 písm. a) směrnice).

80. Ústřední otázkou proto zůstává, zda opatření, jež se v důsledku širokého kritéria „neexistující vazby“ na Lotyšsko může dotýkat rovněž klientů, kteří podle směrnice 2015/849 a priori nevykazují zvýšené riziko praní peněz nebo financování terorismu, musí být stále ještě považováno za nezbytné.

81. Podle vyjádření lotyšské vlády byla v projednávané věci v minulosti již nařízena mírnější opatření, která nebyla dostatečně účinná, aby zabránila zjištěným rizikům. Předkládajícímu soudu přísluší, aby toto přezkoumal.

82. Podle systematiky směrnice 2015/849 by dalším stupněm v případě závažného, opakovaného a soustavného neplnění požadavků hloubkové kontroly klienta bylo nařízení správních sankcí podle jejího čl. 59 odst. 1.

83. Členské státy přitom mají široký prostor pro uvážení. Členské státy mohou stanovit úroveň ochrany, která je vyšší než úroveň zvolená unijním normotvůrcem, umožnit nebo požadovat jiná opatření hloubkové kontroly klienta nebo v rámci jím ponechaného prostoru pro uvážení identifikovat jiné situace, jež představují vyšší riziko ( 43 ). Z článku 59 odst. 4 směrnice dále vyplývá, že přípustné jsou další druhy správních sankcí vedle těch, které jsou uvedeny v tomto článku.

84. Podle čl. 59 odst. 2 písm. c) přichází do úvahy rovněž odnětí nebo pozastavení povolení u povinných osob, jež podléhají povolení.

85. V porovnání s tím se zákaz resp. povinnost ukončit obchodní vztahy se zákazníky bez vazby na Lotyšsko jeví jako mírnější prostředek.

86. Navíc jak Komise, tak i lotyšská vláda při jednání potvrdily, že finanční instituce v Lotyšsku jsou obzvláště často konfrontovány s rizikem praní peněz. Lotyšská vláda upozornila na skutečnost, že Lotyšská republika s ohledem na tyto skutečnosti využila možnost přijmout další opatření.

87. Podle informací, které má k dispozici Soudní dvůr, se tak situace vyznačuje tím, že byly zjištěny zvláštní rizikové faktory a hrozí odnětí licence bance. Zdá se, že mírnější, stejně účinný prostředek není zjevný, což přísluší přezkoumat předkládajícímu soudu. V souladu s tím považuji takovéto dočasné zamezení obchodních vztahů s klienty bez vazby na členský stát, které uložil finanční dohled, za nezbytné ( 44 ).

4. K proporcionalitě v užším smyslu

88. Kromě vhodnosti a nezbytnosti je závěrem nezbytné posoudit ještě proporcionalitu v užším smyslu ( 45 ). Je nezbytné zajistit, že zamezení obchodním vztahům s klienty bez vazby na Lotyšsko nepovede k nadměrnému omezení oprávněných zájmů společnosti PrivatBank a jejich (potenciálních) zákazníků. Přitom je nezbytné vytvořit ohleduplnou rovnováhu mezi zájmy banky a dotčených klientů a cíle přecházení praní peněz a financování terorismu.

89. Lotyšský orgán dohledu nařídil ukončení resp. zdržení se obchodních vztahů mezi společností PrivatBank a dotčenými klienty pouze na omezenou dobu. Zákaz navazování obchodních vztahů platil až od přijetí sporného rozhodnutí. Dále musí být ukončeny ty obchodní vztahy, které byly navázány po vydání tohoto rozhodnutí – a tedy za jeho nedodržení. Obě povinnosti navíc platily pouze do doby přijetí dalších opatření, jež byla nařízena současně a jejichž cílem byla náprava nesrovnalostí v managementu rizik banky ( 46 ). Toto časové omezení bylo pro banku disciplinární povahy, protože ona sama mohla ovlivnit konec těchto omezení. Podle informací FKTK tato opatření již neplatí.

90. Intenzita opatření v neprospěch společnosti PrivatBank navíc není v nepoměru k požadovanému cíli předcházení praní peněz a financování terorismu. Banka zaprvé mohla zachovat stávající obchodní vztahy dokonce i se zákazníky bez vazby na Lotyšsko s vysokým měsíčním kreditním obratem na účtu, protože zákaz platil až pro obchodní vztahy navázané po vydání sporného rozhodnutí. Zadruhé banka mohla navazovat obchodní vztahy se zákazníky bez vazby na Lotyšsko s nižším kreditním obratem, než jak jej stanoví toto rozhodnutí. V porovnání s těmito omezeními by odnětí licence bance bylo podstatně zásadnějším opatřením, kterému sporné omezení právě zamezuje ( 47 ).

91. V ostatním má sama PrivatBank podíl na zavinění rizikové situace, na níž lotyšský orgán dohledu musel reagovat, protože podle zjištění FKTK po delší dobu porušovala právní předpisy k předcházení praní peněz a financování terorismu ( 48 ).

92. Také z pohledu klientů nepřevažují nevýhody spojené se zamezením určitých obchodních vztahů nad výhodami účinného boje proti praní peněz. Volný pohyb kapitálu sice chrání svobodnou volbu úvěrové instituce, nepropůjčuje ovšem právo navázat obchodní vztah s určitou bankou nezávisle na konkrétních okolnostech.

5. Závěry ke třetí a čtvrté otázce

93. Z výše uvedeného vyplývá, že zamezení obchodním vztahům s klienty, kteří nemají vazbu na členský stát, v němž má banka své sídlo, nepředstavuje porušení volného pohybu služeb a kapitálu, pokud je toto opatření s ohledem na boj proti praní peněz a terorismu přiměřené. Toto posoudit přísluší předkládajícímu soudu s přihlédnutím ke všem okolnostem konkrétního případu. Mezi ty patří zejména zjištěné riziko praní peněz, opakované porušování předpisů o prevenci praní peněz bankou a již dříve neúspěšně přijatá opatření, jakož i doba trvání omezení a jeho intenzita v porovnání s jinými, stejně účinnými prostředky.

V. Závěry

94. Na základě výše uvedených úvah navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžné Administratīvā apgabaltiesa (regionální správní soud, Lotyšsko) odpověděl následovně: „1. Finanční půjčky a úvěry a operace na běžných a vkladových účtech jsou ,pohybem kapitálu‘ ve smyslu čl. 63 odst. 1 SFEU. 2. Nařízení, jímž příslušný orgán členského státu stanoví konkrétní úvěrové instituci zákaz navazovat obchodní vztahy a povinnost ukončit obchodní vztahy navázané před vydáním tohoto nařízení s osobami, které nemají vazbu na tento členský stát, omezuje volný pohyb služeb ve smyslu čl. 56 odst. 1, jakož i volný pohyb kapitálu ve smyslu čl. 63 odst. 1 SFEU. 3. Takovéto omezení může být odůvodněno cílem předcházení praní peněz a financování terorismu a spadat do výjimky podle čl. 65 odst. 1 písm. b) SFEU. To předpokládá, že banka nemůže v důsledku chybějící vazby dotčeného klienta na dotčený členský stát splnit požadavky hloubkové kontroly a vymezení skupiny klientů dotčených opatřením odpovídá zjištěnému riziku praní peněz. Dále musí být dodržena zásada proporcionality. 4. Při přezkumu proporcionality je nezbytné přihlédnout zejména k následujícímu: – zjištěné riziko praní peněz, – opakované porušování předpisů o prevenci praní peněz bankou a již dříve neúspěšně přijatá opatření, – intenzita a délka omezení.“

( 1 ) – Původní jazyk: němčina.

( 2 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 20. května 2015 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES a směrnice Komise 2006/70/ES (Úř. věst. 2015, L 141, s. 73), naposledy pozměněná směrnicí (EU) 2019/2177 (Úř. věst. 2019, L 334, s. 155). Viz ke znění této směrnice použitelnému v projednávané věci bod 6 tohoto stanoviska.

( 3 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu (Úř. věst. 2005, L 309, s. 15).

( 4 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 30. května 2018, kterou se mění směrnice (EU) 2015/849 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu a směrnice 2009/138/ES a 2013/36/EU (Úř. věst. 2018, L 156, s. 43). Změny přijaté směrnicí (EU) 2019/2177 (Úř. věst. 2019, L 334, s. 155) se v projednávané věci také ještě časově nepoužijí.

( 5 ) – směrnice Rady, kterou se provádí článek 67 Smlouvy (Úř. věst. 1988, L 178, s. 5).

( 6 ) – Bod 4.4.1.2 sporného rozhodnutí.

( 7 ) – Viz rozsudky ze dne 15. února 2017, X (C‑317/15, EU:C:2017:119, bod 27), a ze dne 16. září 2020, Romenergo a Aris Capital (C‑339/19, EU:C:2020:709, bod 32).

( 8 ) – Rozsudky ze dne 3. října 2006, Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, bod 43), ze dne 22. listopadu 2018, Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑625/17, EU:C:2018:939, bod 23), a ze dne 14. února 2019, Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, body 53).

( 9 ) – Rozsudky ze dne 3. října 2006, Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, bod 39 a 43), ze dne 22. listopadu 2018, Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑625/17, EU:C:2018:939, bod 23), a ze dne 14. února 2019, Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, body 53). Viz rovněž rozsudky ze dne 14. listopadu 1995, Svensson a Gustavsson (C‑484/93, EU:C:1995:379, bod 11), a ze dne 9. července 1997, Parodi (C‑222/95, EU:C:1997:345, bod 17).

( 10 ) – Viz rozsudek ze dne 3. října 2006, Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, body 31 a 32).

( 11 ) – Rozsudky ze dne 3. října 2006, Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, bod 34), ze dne 12. července 2012, SC Volksbank România (C‑602/10, EU:C:2012:443, bod 70), ze dne 22. listopadu 2018, Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑625/17, EU:C:2018:939, bod 24), a ze dne 14. února 2019, Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, body 54).

( 12 ) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 14. listopadu 1995, Svensson a Gustavsson (C‑484/93, EU:C:1995:379, body 8 až 19), ze dne 7. února 2002, Komise v. Itálie (C‑279/00, EU:C:2002:89, body 36 a násl.), ze dne 4. března 2004, Komise v. Francie (C‑334/02, EU:C:2004:129, body 25 a 34), a ze dne 11. června 2009, X a Passenheim-van Schoot (C‑155/08 a C‑157/08, EU:C:2009:368, bod 40).

( 13 ) – Rozsudky ze dne 3. října 2006, Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, bod 48), ze dne 12. července 2012, SC Volksbank România (C--602/10, EU:C:2012:443, bod 71), ze dne 22. listopadu 2018, Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C--625/17, EU:C:2018:939, bod 25), a ze dne 14. února 2019, Milivojević (C--630/17, EU:C:2019:123, body 55).

( 14 ) – Bod 4.4.1.2 sporného rozhodnutí.

( 15 ) – Viz bod 2 odůvodnění směrnice 2015/849.

( 16 ) – Viz k tomu moje stanovisko ve věcech Q (C‑133/13, EU:C:2014:2255, bod 48) a Allianzgi-Fonds Aevn (C‑545/19, EU:C:2021:372, bod 64 až 71 a 107), jakož i Kokott, J., EU Tax Law, Beck, München, 2022, s. 150 a násl., bod 85, s. 152 a násl., bod 88. K případům se vztahem pouze ke třetím zemím viz rozsudky ze dne 12. prosince 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑446/04, EU:C:2006:774, body 170 a 171), a ze dne 18. prosince 2007, A (C‑101/05, EU:C:2007:804, body 37 a 60).

( 17 ) – Viz rozsudek ze dne 18. června 2020, Komise v. Maďarsko (transparentnost sdružování) (C‑78/18, EU:C:2020:476, body 52 a 53).

( 18 ) – Rozsudky ze dne 15. května 2008, Lidl Belgium (C‑414/06, EU:C:2008:278, body 18 až 26), ze dne 23. října 2008, Krankenheim Ruhesitz am Wannsee-Seniorenheimstatt (C‑157/07, EU:C:2008:588, body 27 až 39), a ze dne 4. července 2013, Argenta Spaarbank (C‑350/11, EU:C:2013:447, body 18 až 34).

( 19 ) – Viz moje stanovisko ve věci Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2019:492, bod 105).

( 20 ) – Rozsudek ze dne 6. října 2021, ECOTEX BULGARIA (C‑544/19, EU:C:2021:803, bod 65).

( 21 ) – Viz článek 1 směrnice 2015/849.

( 22 ) – Viz rozsudky ze dne 25. dubna 2013, Jyske Bank Gibraltar (C‑212/11, EU:C:2013:270, bod 60), ze dne 6. března 2018, SEGRO a Horváth (C‑52/16 a C‑113/16, EU:C:2018:157, body 76 a násl.), a ze dne 18. června 2020, Komise v. Maďarsko (transparentnost sdružování) (C‑78/18, EU:C:2020:476, bod 76 a zde citovaná judikatura)

( 23 ) – Rozsudky ze dne 25. dubna 2013, Jyske Bank Gibraltar (C‑212/11, EU:C:2013:270, bod 64), a ze dne 31. května 2018, Zheng (C‑190/17, EU:C:2018:357, bod 38).

( 24 ) – Viz například článek 5 a čl. 59 odst. 4 směrnice 2015/849.

( 25 ) – Viz rozsudek ze dne 18. června 2020, Komise v. Maďarsko (Transparentnost sdružování) (C‑78/18, EU:C:2020:476, bod 89 a zde citovaná judikatura).

( 26 ) – Rozsudek ze dne 7. června 2012, VBV – Vorsorgekasse (C‑39/11, EU:C:2012:327, bod 30).

( 27 ) – Viz rozsudky ze dne 10. března 2016, Safe Interenvios (C‑235/14, EU:C:2016:154, bod 104), a ze dne 6. října 2021, ECOTEX BULGARIA (C‑544/19, EU:C:2021:803, bod 73 a zde citovaná judikatura).

( 28 ) – Příloha II bod 1 písm. c) ve spojení s bodem 3 písm. a) směrnice 2015/849.

( 29 ) – Viz čl. 13 odst. 6 předchozí směrnice 2005/60, poznámka pod čarou 3 tohoto stanoviska.

( 30 ) – Viz bod 24 tohoto stanoviska.

( 31 ) – Články 15 až 17 směrnice 2015/849.

( 32 ) – Viz například čl. 2 odst. 3 směrnice 2015/849.

( 33 ) – Viz čl. 11 písm. b) bod i) směrnice 2015/849.

( 34 ) – Rozsudek ze dne 14. března 2000, Église de scientologie (C‑54/99, EU:C:2000:124, bod 18).

( 35 ) – Stanovisko generálního advokáta G. Pitruzzella ve věci Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, bod 36).

( 36 ) – Standardní opatření hloubkové kontroly jsou upravena v článcích 13 a 14 směrnice 2015/849, zjednodušená v článcích 15 až 17 a zesílená v článcích 18 a násl.

( 37 ) – Viz výklad k těmto různým typům opatření hloubkové kontroly stanovisko generálního advokáta G. Pitruzzella ve věci Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, bod 38 násl).

( 38 ) – Stanovisko generálního advokáta G. Pitruzzella ve věci Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, body 60, 71).

( 39 ) – Poznámka pod čarou 3 tohoto stanoviska.

( 40 ) – Viz návrh Evropské komise na směrnici Evropského parlamentu a Rady o předchází využívání finančního systému k praní peněz včetně financování terorismu, KOM(2004) 448 final, s. 5.

( 41 ) – Viz například body 22, 29 a 31 odůvodnění směrnice 2015/849 a stanovisko generálního advokáta G. Pitruzzella ve věci Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, bod 41).

( 42 ) – V německém znění směrnice se hovoří o třetích zemích, v ostatních jazykových zněních však pouze o zemích (viz např. v lotyšském znění „valstis“, francouzském znění „pays“ nebo anglickém znění „countries“). Tento rozdíl však nemá vliv, jelikož členské státy se podle přílohy II směrnice nacházejí v zeměpisné oblasti s nižší mírou rizika (viz bod 79 tohoto stanoviska).

( 43 ) – Viz stanovisko generálního advokáta G. Pitruzzella ve věci Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, bod 50).

( 44 ) – Viz k rozdělení úkolů mezi Soudním dvorem a předkládajícímu soudy členský států v této souvislosti rozsudky ze dne 11. září 2018, IR (C‑68/17, EU:C:2018:696, bod 56), a ze dne 6. října 2021, ECOTEX BULGARIA (C‑544/19, EU:C:2021:803, bod 72).

( 45 ) – Viz moje stanovisko ve věci G4S Secure Solutions (C‑157/15, EU:C:2016:382, bod 112).

( 46 ) – Viz bod 25 tohoto stanoviska.

( 47 ) – Viz body 84, 85 a 87 tohoto stanoviska.

( 48 ) – Viz bod 24 tohoto stanoviska.