ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Potsdam (Německo) dne 11. července 2019 – Möbel Kraft GmbH & Co. KG v. ML

(Věc C-529/19)

(2019/C 348/07)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Amtsgericht Potsdam

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Möbel Kraft GmbH & Co. KG

Žalovaný: ML

Předběžná otázka

Je právo odstoupit od smlouvy podle článku 16 písm. c) směrnice o právech spotřebitelů (1) vyloučeno i tehdy, jestliže je sice zboží vyrobeno podle požadavků spotřebitele, prodávající však ještě nezačal s výrobou a přizpůsobení u samotného spotřebitele by uskutečnil sám, nikoli prostřednictvím třetí osoby? Záleží na tom, zda by se zboží dalo znovu uvést do stavu před individuálním přizpůsobením jen s nepatrnými náklady na demontáž, přibližně ve výši 5 procent hodnoty zboží?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES (Úř. věst. L 2011, L 304, s. 64)
1)

Je podle článku 267 SFEU vnitrostátní soud, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravným prostředkem, v zásadě povinen podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se otázky výkladu unijní práva také v případech, kdy je tomuto soudu tato otázka navrhnuta jedním z účastníků řízení poté, co účastník řízení podal první akt, kterým zahájil řízení nebo do řízení vstoupil, anebo poté, co se poprvé konala porada soudu ve věci, anebo dokonce poté, co byla podána první žádost o rozhodnutí o předběžné otázce k Soudnímu dvoru Evropské unie?
4)

V případě udělení příklepu a vydražení nemovitosti, případně ve prospěch samotného věřitele, a poté, co došlo k převodu vlastnictví nemovitosti poskytnuté jako zástava, která již byla realizována, je s evropským právem slučitelný výklad, podle kterého poté, co byl proces ukončen a bylo dosaženo jím sledovaného cíle, to znamená realizace zástavy, je možné, aby dlužník podával nové incidenční námitky za účelem určení neplatnosti některého zneužívajícího jednání s dopadem na vykonávací řízení, nebo zda je možné, aby po uvedeném převodu vlastnictví, který může být ve prospěch věřitele a který byl zapsán do katastru nemovitostí, soud provedl přezkum z úřední povinnosti, který povede ke zrušení celého vykonávacího řízení nebo ovlivní částky zajištěné hypotékou, takže mohou být dotčeny podmínky, za kterých byly činěny nabídky?
2)

V případě záporné odpovědi mají cestující nárok na náhradu podle článku 7 nařízení [(ES) č.] 261/2004 (1) v případě, že je let rozdělen do několika úseků a v důsledku malého zpoždění (méně než tříhodinového) v jednom z úseků dojde k významnému zpoždění (více než tříhodinovému) v cílovém místě určení z důvodu, že cestující nestihne navazující let? V případě kladné odpovědi, jestliže jsou provozující dopravci jednotlivých úseků odlišní, je povinen vyplatit finanční náhradu podle článku 7 nařízení [(ES) č.] 261/2004 provozující dopravce letu, v jehož úseku došlo k malému zpoždění (méně než tříhodinovému), ale způsobilo to, že cestující nestihl navazující let, a tedy významné zpoždění (více než tříhodinové) v cílovém místě určení?
C 372/14

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Cluj (Rumunsko) dne 23. července 2019 – Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj v. Agenția Națională de Administrare Fiscală - Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

(Věc C-558/19)

(2019/C 372/15)

Jednací jazyk: rumunština

Předkládající soud

Tribunalul Cluj

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj

Žalovaná: Agenția Națională de Administrare Fiscală - Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

Předběžná otázka

Brání článek 49 a článek 63 Smlouvy o fungování Evropské unie takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v projednávaném sporu [čl. 11 odst. 2, čl. 29 odst. 3 zákona č. 571/2003, jímž se zavádí daňový zákoník], která stanoví možnost překvalifikovat bankovní převod peněz od pobočky usazené v členském státě na mateřskou společnost usazenou v jiném členském státě jako transakci, která vytváří příjmy, s následnou povinností uplatnit pravidla v oblasti převodních cen, zatímco pokud by stejná transakce byla uskutečněna mezi pobočkou a mateřskou společností, jež jsou obě usazeny ve stejném členském státě, tato transakce by nemohla být překvalifikována stejným způsobem a nebyla by uplatněna pravidla v oblasti převodních cen?
—

Tribunál nesprávně rozhodl, že se Sony trvajícím způsobem podílela na údajném protiprávním jednání v období od 23. srpna 2004 do 15. září 2006, a to i přesto, že připustil, že pro přibližně osmiměsíční období Komise neprokázala žádné protisoutěžní kontakty, na kterých by se Sony podílela.
1)

a) Musí být stažení souboru prostřednictvím sítě peer-to-peer a současné poskytnutí částí tohoto souboru („pieces“) (v poměru k celku dosud velmi fragmentárních) k nahrání („seed“) považováno za sdělování veřejnosti ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29 (1), ačkoliv tyto jednotlivé části („pieces“) jsou jako takové nepoužitelné? Pokud ano: b) Existuje hranice de minimis, od níž by nahrávání („seed“) těchto částí („pieces“) představovalo sdělování veřejnosti? c) Je relevantní okolnost, že toto nahrávání („seed“) může probíhat automaticky [v důsledku nastavení „Torrent-Clients“ (torrentový klient)], a tedy aniž by si toho uživatel všiml?
6)

Článek 1 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 91/2009 ze dne 26. ledna 2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky (ve znění změn) stanoví, že použití individuálních celní sazby ve výši 64, 4 procent na společnost Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd., Ningbo City je podmíněno předložením platné obchodní faktury celním orgánům členských států, která musí splňovat požadavky uvedené v příloze II a že v případě, že není předložena taková faktura, použije se celní sazba použitelná na všechny ostatní společnosti; je možné individuální celní sazbu navzdory tomu přiznat v případě doměření antidumpingových cel, které se má provést z důvodu šetření ze strany OLAF, podle zásady dobré víry ve prospěch deklaranta, pokud OLAF zjistil, že předmětné spojovací prostředky nemají původ v Indonésii, ale bylo uvedeno, ale že je vyrobila společnost Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd. v Číně, nicméně nelze předložit žádnou fakturu s údaji potřebnými k použití individuální celní sazby, jelikož výrobci jednali právě v úmyslu uvést orgány členských států v omyl?
1)

Musí být článek 1, čl. 2 odst. 2 písm. b), článek 3 směrnice 2000/78 (1) [a] ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKO, která byla provedena směrnicí Rady 1999/70/ES (2) ze dne 28. června 1999, vykládány v tom smyslu, že takové opatření, jako je opatření v původním řízení, které zaměstnavateli umožňuje stanovit, že osoby, které dosáhly věku 65 let, lze ponechat ve funkcích jako stálé zaměstnance se zachováním práv, kterých požívaly před odchodem do důchodu, pouze pokud mají postavení školitele doktorského studia, přičemž jsou sankcionovány ostatní osoby, které se nacházejí ve stejné situaci, které by měly tuto možnost, pokud by existovala volná pracovní místa a pokud by splňovaly požadavky týkající se profesních výsledků, a které umožňuje ve vztahu ke stejné akademické činnosti nabídnout osobám, které nemají postavení školitele doktorského studia, opakované uzavírání pracovních smluv na dobu určitou se systémem odměňování na „hodinovém základě“, který je nižší, než je systém poskytovaný stálému pedagogickému pracovníkovi, představuje diskriminaci ve smyslu těchto ustanovení?
2)

V případě kladné odpovědi na první otázku: a) Postačuje pro účely uznání podnikatele za subjekt sociální povahy ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. g) směrnice 2006/112/ES skutečnost, že tento podnikatel poskytuje plnění jako subdodavatel subjektu, který je podle vnitrostátního práva uznán za subjekt sociální povahy ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. g) směrnice 2006/112/ES? b) V případě záporné odpovědi na otázku 2a): Je za takových okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, paušální úhrada nákladů uznaného subjektu ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. g) směrnice 2006/112/ES ze strany zdravotních pojišťoven a pojišťoven poskytujících pojištění pro případ odkázanosti dostatečná pro to, aby bylo třeba jako uznaný subjekt posuzovat rovněž subdodavatele tohoto subjektu? c) V případě záporné odpovědi na otázky 2a) a 2b): Může členský stát podmiňovat uznání za subjekt sociální povahy tím, že osoba povinná k dani skutečně uzavřela smlouvu s institucí sociálního zabezpečení nebo sociální péče, nebo pro účely uznání postačuje okolnost, že podle vnitrostátního práva by smlouva mohla být uzavřena?
2)

Rovněž lze mít s ohledem na článek 394 LEC, který stanoví zásadu, že náklady řízení nese neúspěšný účastník řízení, za to, že pokud je zneužívající ujednání týkající se nákladů prohlášeno za neplatné, avšak účinky této neplatnosti se omezí na výše uvedené rozdělení nákladů, znamená to porušení zásad efektivity a nezávaznosti vyplývajících z práva Evropské unie v případě, že se žalobě vyhoví částečně, a lze mít za to, že to vede k opačnému odrazujícímu účinku, v důsledku čehož nejsou chráněny oprávněné zájmy spotřebitelů?
C 413/23

Kasační opravný prostředek podaný dne 1. srpna 2019 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 11. června 2019 ve věci T- 138/18, De Esteban Alonso v. Komise

(Věc C-591/19 P)

(2019/C 413/26)

Jednací jazyk: francouzština

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: B. Mongin a J. Baquero Cruz, zmocněnci)

Další účastník řízení: Fernando De Esteban Alonso

Návrhová žádání

— zrušit rozsudek ze dne 11. června 2019 (T-138/18);

— zamítnout žalobu podanou v prvním stupni;

— uložit F. De Estebanovi Alonsovi náhradu všech nákladů řízení v obou stupních.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku, vycházejícím z nesprávné právní kvalifikace skutkových okolností s ohledem na článek 4 rozhodnutí Komise č. 1999/396, Komise tvrdí, že Tribunál neměl mít za to, že má být F. De Esteban „postaven na roveň“ osobám, jejichž jména byla uvedena ve zprávě OLAF francouzským orgánům ze dne 19. března 2003 nebo přinejmenším osobně zapojen do skutkových okolností, ačkoliv dotčená osoba nespadala ani do jedné z těchto kategorií.

Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního výkladu čl. 9 odst. 4 nařízení č. 1073/1999, podle kterého musí orgány ze zprávy OLAF vyvodit „důsledky, zejména disciplinární nebo právní“. Komise má za to, že toto ustanovení nemůže být a contrario vykládáno tak, že omezuje diskreční pravomoc, kterou disponuje na obranu zájmů Unie, a zejména ne tak, že jí brání uplatnit občanskoprávní nárok v trestním řízení a podat stížnost k vnitrostátním orgánům, jestliže to považuje za vhodné s ohledem na informace, kterými disponuje, a to i ve fázi před přijetím případné zprávy OLAF.

Svým třetím důvodem kasačního opravného prostředku, podaným podpůrně, Komise uvádí, že Tribunál neměl vyhovět žalobě na náhradu škody, protože chyběla příčinná souvislost. Tribunál se neprávem odchýlil od své judikatury, podle které neexistuje dostatečně přímá příčinná souvislost mezi předáním informací ze strany OLAF vnitrostátním orgánům a údajně utrpěnou újmou.
—

Určit, že Španělské království tím, že ve stanovených lhůtách nepřijalo veškerá opatření nezbytná k navrácení od hlavního příjemce, společnosti Telecom Castilla-La Mancha S.A., státní podpory prohlášení za protiprávní a neslučitelnou s vnitřním trhem v článku 1 rozhodnutí Komise (EU) 2016/1385 ze dne 1. října 2014 o státní podpoře SA.27408 (C 24/10) (ex NN 37/10, ex CP 19/09) poskytnuté orgány autonomní oblasti Kastilie-La Mancha na zavedení digitálního pozemního televizního vysílání ve vzdálených a méně urbanizovaných oblastech autonomní oblasti Kastilie-La Mancha (1), a tím, že nepotvrdilo zrušení všech plateb uvedené podpory a neoznámilo Komisi ve stanovené lhůtě opatření přijatá za účelem vyhovění danému rozhodnutí, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 288 čtvrtého odstavce SFEU, a z článků 3 a 4 uvedeného rozhodnutí; a
3)

V případě kladné odpovědi na první otázku a pokud pobočka může uplatňovat odpočet podle písmene a) článku 169, za jakých podmínek mohou být bankovní operace uskutečňované ústředím usazeným ve třetím státě považovány za operace, u kterých by vznikl nárok na odpočet, pokud by byly uskutečněny v členském státě, v němž došlo k vynaložení nákladů zatížených daní z přidané hodnoty? V případě kladné odpovědi na první otázku a pokud pobočka může uplatňovat odpočet podle písmene c) článku 169, za jakých podmínek lze příjemce považovat za usazeného mimo Evropskou unii, pokud se pobočka nachází v Evropské unii a spolu s ústředím tvoří jednu a tutéž právní entitu?
3.

Představovalo by konkrétně uložení omezené povinnosti „spolupracovat“ při výkonu činnosti způsobem uvedeným výše v tomto předkládacím rozhodnutí přiměřený zásah do volného pohybu služeb advokátů, který by byl odůvodněný s přihlédnutím k dotčenému veřejnému zájmu, kterým je potřeba ochrany spotřebitelů právních služeb a potřeba zajistit řádný výkon spravedlnosti?
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal in Northern Ireland (Spojené království) dne 2. října 2019 – TKF v. Department of Justice for Northern Ireland

(Věc C-729/19)

(2019/C 423/34)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal in Northern Ireland

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: TKF

Žalovaný: Department of Justice for Northern Ireland

Předběžné otázky

i. Musí být čl. 75 odst. 2 nařízení o výživném (ES) č. 4/2009 (1) vykládán v tom smyslu, že se vztahuje pouze na „rozhodnutí“, která byla vydaná ve státech, jež byly unijními členskými státy v okamžiku vydání těchto rozhodnutí?

ii. Vzhledem ke skutečnosti, že Polsko je v současné době členským státem Evropské unie, který je vázán Haagským protokolem, mohou být nyní rozhodnutí o výživném vydaná soudem v Polsku v letech 1999 a 2003, tedy před tím, než se Polsko stalo členským státem Evropské unie, zapsána a vykonána v jiném unijním členském státě na základě kterékoli části nařízení ES č. 4/2009 (nařízení o výživném), zejména: a) na základě čl. 75 odst. 3 a článku 56 nařízení o výživném; b) na základě čl. 75 odst. 2 a oddílu 2 kapitoly IV nařízení o výživném; c) na základě čl. 75 odst. 2 písm. a) a oddílu 3 kapitoly IV nařízení o výživném; d) na základě jakýchkoli jiných článků tohoto nařízení?

(1) Nařízení Rady (ES) č. 4/2009 ze dne 18. prosince 2008 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a o spolupráci ve věcech vyživovacích povinností (Úř. věst. 2009, L 7, s. 1).
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour constitutionnelle (Belgie) dne 27. září 2019 – Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL a Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL v. Conseil des ministres

(Věc C-718/19)

(2019/C 413/35)

Jednací jazyk: francouzština

Předkládající soud

Cour constitutionnelle

Účastníci původního řízení

Navrhovatelé: Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL a Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL

Odpůrkyně: Conseil des ministres

Předběžné otázky

1) Musí být unijní právo a zvláště články 20 a 21 Smlouvy o fungování Evropské unie a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (1) vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která uplatňuje na občany Unie a jejich rodinné příslušníky obdobná ustanovení, jako jsou ta, která jsou ve vztahu ke státním příslušníkům třetích států provedením čl. 7 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí, konkrétně ustanovení, která umožňují přinutit občana Unie nebo jeho rodinného příslušníka podřídit se preventivním opatřením pro předcházení nebezpečí skrývání se v průběhu (prodloužené) lhůty, která jim byla poskytnuta k opuštění území v návaznosti na vydání rozhodnutí o ukončení pobytu z důvodu veřejného pořádku?

2) Musí být unijní právo a zvláště články 20 a 21 Smlouvy o fungování Evropské unie a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která uplatňuje na občany Unie a jejich rodinné příslušníky, kteří neuposlechli rozhodnutí o ukončení pobytu vydané z důvodu veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti, totéž ustanovení, jako je ustanovení, které se vztahuje na státní příslušníky třetích států ve stejné situaci, co se týče maximální doby zadržení za účelem vyhoštění, konkrétně doby osmi měsíců?

(1) Úř. věst. 2004, L 158, s. 77.
2)

Porušuje každopádně, bez ohledu na výše uvedené, praxe španělského státu spočívající v automatickém uplatňování právní úpravy obsažené v článku 7 královského nařízení 240/2007 a odmítnutí udělit povolení k pobytu občanovi třetí země, nezletilému synovi manželky, státní příslušnice třetí země, občana Unie, který nikdy nevyužil svobody pohybu (a kteří spolu mají nezletilého syna se španělským občanstvím, který rovněž nikdy nevyužil svobody pohybu), pouze z toho důvodu, že uvedený občan nesplnil požadavky stanovené v tomto ustanovení, aniž by bylo konkrétně a individuálně posouzeno, zda mezi tímto občanem Unie a státním příslušníkem třetí země existuje takový vztah závislosti, jenž - z jakéhokoli důvodu a s ohledem na konkrétní okolnosti - znamená, že v případě odepření práva pobytu státnímu příslušníkovi třetí země se nemůže občan Unie od svého rodinného příslušníka, který je na něm závislý, odloučit a musí opustit území Unie, za výše popsaných podmínek článek 20 SFEU? A to tím spíše v případě, kdy španělský občan a jeho manželka, státní příslušnice třetí země, jsou rodiči nezletilého syna se španělským občanstvím, který může být rovněž nucen opustit území Španělska spolu se svými rodiči. To vše s ohledem na judikaturu Soudního dvora Evropské unie, mimo jiné rozsudek ze dne 8. května 2018, C-82/16, K. A. a další v. Belgische Staat (2).
3)

Musí být unijní právo, a zejména svoboda usazování a volný pohyb služeb (články 49 a násl. a články 56 a násl. SFEU), jakož i unijní zásady právní jistoty, zákazu diskriminace, transparentnosti a nestrannosti, volné hospodářské soutěže, proporcionality, legitimního očekávání a soudržnosti, jakož i - jsou-li použitelné - články 3 a 43 směrnice 2014/23/EU, vykládáno v tom smyslu, že brání takové právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v prováděcích aktech výše uvedeného nařízení, a zejména ve sdělení Správy cel a monopolů [protokol č.] 0133677 ze dne 1. prosince 2017, která při uvedeném uplatnění čl. 20 odst. 1 nařízení vlády s mocí zákona č. 148 ze dne 16. října 2017, a na základě čl. 4 prvního odstavce koncesní smlouvy na provozování loterií stíracích losů, který stanoví obnovení této koncese nejvýše jednou, opětovně určuje konec lhůty koncesního vztahu ke dni 30. září 2028; nijak se nedotýká dodržování článku 4 ohledně rozdělení doby trvání koncese na dvě období v délce 5 a 4 let (tudíž po uplynutí prvního období v délce pěti let od 1. října 2019 podléhá pokračování dalšího čtyřletého období až do 30. září 2028 pozitivnímu hodnocení ze strany Správy cel a monopolů ohledně průběhu provozování, které bude vyjádřeno do 30. března 2024); stanoví, že společnost zaplatí částku 50 milionů eur do 15. prosince 2017; částku 300 milionů eur do 30. dubna 2018; a částku 450 milionů eur do 31. října 2018; — přičemž tak stanoví před uplynutím původní platnosti této koncese (sdělení Správy cel a monopolů [protokol č.] 0133677 bylo vydáno dne 1. prosince 2017, zatímco platnost koncesní smlouvy měla uplynout dne 30. září 2019); — tím zajistila platbu předem ve výši 800 milionů eur v dřívějších lhůtách (50 milionů eur do 15. prosince 2017; 300 milionů eur do 30. dubna 2018; 450 milionů eur do 31. října 2018) oproti této lhůtě (30. září 2019); — tím stanovila potenciální změnu celkové částky platby splatné z hlediska její úplatnosti, a to při zohlednění - podle tvrzení navrhovatelek - objektivní a známé skutečnosti časové hodnoty peněz?
Kasační opravný prostředek podaný dne 31. října 2019 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 24. září 2019 ve věci T-105/17, HSBC Holdings plc a další v. Komise

(Věc C-806/19 P)

(2019/C 432/37)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: T. Christoforou, M. Farley a F. van Schaik, zmocněnci)

Další účastnice řízení: HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc a HSBC France

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

— zrušil napadený rozsudek (body 336 až 354 a výrok) v rozsahu, v němž zrušuje pokuty stanovené v článku 2 rozhodnutí (1),

— zamítl druhou, třetí a čtvrtou část šestého důvodu žaloby podané společností HSBC k Tribunálu ohledně pokut, jakož i její podpůrný návrh týkající se výkonu pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci,

nebo, podpůrně:

— vrátil věc Tribunálu, aby rozhodl o druhé, třetí a čtvrté části šestého důvodu žaloby podané společností HSBC k Tribunálu a o jejím podpůrném návrhu týkajícím se výkonu pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci, a

— rozhodl, že HSBC ponese veškeré náklady tohoto řízení, a přizpůsobil rozhodnutí o nákladech řízení uvedené v napadeném rozsudku tak, aby zohledňovalo výsledek tohoto kasačního opravného prostředku.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že došel v bodech 345 až 353 napadeného rozsudku k závěru, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění, která jí přísluší podle článku 296 SFEU, co se týče redukčního koeficientu pro účely určení základní výše pokuty uložené společnosti HSBC, a tím, že na základě toho zrušil čl. 2 písm. b) napadeného rozhodnutí.

Tribunál pro posouzení vhodnosti odůvodnění redukčního koeficientu v napadeném rozhodnutí použil nesprávné právní kritérium. V oblasti rozhodnutí ukládajících pokuty podnikům z důvodu porušení článku 101 SFEU nemá Komise povinnost uvést číselné údaje týkající se způsobu výpočtu pokut nebo uvést všechny číselné údaje týkající se každé z dílčích fází metody výpočtu určené pokuty. Pokud by bylo posuzováno na základě správného právního kritéria, splňovalo by odůvodnění napadeného rozhodnutí požadavky článku 296 SFEU, jelikož vyjasňuje důvody Komise, co se týče: i) nutnosti použít redukční koeficient; ii) výše, v jaké byl redukční koeficient stanoven; iii) prvků, které Komise zohlednila při stanovování výše redukčního koeficientu; iv) důvodu, proč měla Komise za to, že je vhodné zohlednit každý z těchto faktorů, a v) uvedení dopadu každého prvku na konečnou výši redukčního koeficientu. Mimoto odůvodnění uvedené v napadeném rozhodnutí umožňovalo adresátovi rozhodnutí ověřit, že zásada rovného zacházení byla dodržena.

(1) Rozhodnutí Komise ze dne 7. prosince 2016 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.39914 – Euro Interest Rate Derivatives) [oznámené pod číslem C(2016) 8530].