15.

Za těchto podmínek se Juzgado de lo Contensioso-Administrativo no 8 de Madrid (Španělsko) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Lze takovou situaci, jako je situace popsaná v projednávané věci (kdy zaměstnavatel ve veřejném sektoru nedodržuje časová omezení stanovená právní úpravou, a umožňuje tak uzavírat po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou nebo udržuje jejich dočasnou povahu a mění pouze druh smlouvy z příležitostného na dočasný či náhradní pracovní poměr) považovat za zneužití vyplývající z použití po sobě jdoucích pracovních smluv, a tedy za situaci popsanou v ustanovení 5 rámcové dohody, která tvoří přílohu směrnice 1999/70/ES? 2) Lze ustanovení rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která tvoří přílohu směrnice 1999/70, vykládat ve spojení se zásadou efektivity v tom smyslu, že brání vnitrostátním předpisům procesního práva, které od zaměstnance zaměstnaného na dobu určitou vyžadují aktivní podání námitek či uplatnění opravného prostředku (ohledně všech po sobě jdoucích smluv a propuštění), aby mohl být chráněn směrnicí Společenství a dovolávat se práv přiznaných unijním právním řádem? 3) S přihlédnutím k okolnosti, že potřeba obsadit ve veřejném sektoru a při výkonu základních služeb neobsazená pracovní místa a pracovní místa volná z důvodu pracovní neschopnosti, dovolené apod. je v podstatě ‚trvalá‘, a je tedy třeba vymezit pojem ‚objektivní důvod‘, který by ospravedlňoval uzavírání pracovních smluv na dobu určitou: a) Lze mít za to, že je v rozporu se směrnicí 1999/70/ES [ustanovení 5 odst. 1 písm. a)], a že tedy neexistuje objektivní důvod k tomu, aby s dočasným zaměstnancem byly uzavírány po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou bez přerušení, a to v situaci, kdy pracuje každý či téměř každý den v roce na základě po sobě jdoucích jmenování/smluv, které zcela stabilně po sobě následují v průběhu řady let a přičemž jsou vždy splněny důvody pro přijetí zaměstnance? b) Musí být považována za trvalou, a nikoli dočasnou potřeba, kterou tedy nelze kvalifikovat jako ‚objektivní důvod‘ ve smyslu ustanovení 5 [odst.] 1 [písm.] a), za výše uvedených okolností, tedy při existenci mnoha jmenování a smluv v průběhu řady let, jakož i z existence strukturálních nedostatků, který se projevuje procentním podílem zastupujících dočasných zaměstnanců v dotčeném odvětví nebo tím, že je tato potřeba zpravidla pokrývána zaměstnanci na dobu určitou, kteří se takto dlouhodobě stávají zásadním faktorem při poskytování veřejných služeb? c) Nebo lze mít za to, že pro určení přípustné maximální délky trvání pracovních poměrů na dobu určitou se lze řídit pouze doslovným zněním předpisu, který upravuje využívání pracovních smluv na dobu určitou, v důsledku čehož lze jmenovat dočasné zaměstnance z důvodů nezbytnosti, naléhavosti nebo uskutečňování programů, které jsou časově omezené, vyvolané aktuální potřebou nebo mimořádné; tj. že k existenci objektivního důvodu musí využití těchto zaměstnanců nastat za uvedených výjimečných okolností, přičemž tento objektivní důvod zaniká, a tudíž dochází ke zneužití, když k využití uvedených zaměstnanců nedochází v konkrétním případě, příležitostně či vzhledem k okolnostem případu? 4) Je slučitelné s rámcovou dohodou, která tvoří přílohu směrnice 1999/70/ES, že důvody nezbytnosti, naléhavosti nebo uskutečňování programů, které jsou časově omezené, vyvolané aktuální potřebou nebo mimořádné, jsou považovány za objektivní důvody pro uzavírání a po sobě jdoucí prodlužování pracovních smluv na dobu určitou u zaměstnanců ve služebním poměru v oboru informatiky, pokud tito zaměstnanci ve veřejné službě vykonávají trvale a stabilně obvyklé úkoly zaměstnanců ve služebním poměru na dobu neurčitou, aniž dotčený úřad stanoví maximální délku uzavíraných smluv, plní své zákonné povinnosti směřující k uspokojení této potřeby a k obsazení těchto pracovních míst úředníky zaměstnanými na dobu neurčitou, anebo přijal jakákoli rovnocenná opatření k zabránění a předcházení zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou, takže zaměstnávání zaměstnanců ve služebním poměru na dobu určitou v oboru informatiky pokračuje, a to v projednávané věci nepřetržitě po dobu 17 let? 5) Jsou ustanovení rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která tvoří přílohu směrnice 1999/70[/ES], a jejich výklad Soudním dvorem Evropské unie slučitelné s judikaturou Tribunal Supremo (Nejvyšší soud), která se ohledně existence objektivního důvodu – bez zohlednění dalších kritérií – zaměřuje na to, zda je dodržen důvod přijetí do zaměstnání, jakož i s tím spojená maximální délka jeho trvání, anebo se konstatuje, že nelze provést srovnání s kariérním úředníkem vzhledem k odlišnému právnímu režimu a systémům přístupu k zaměstnání, jakož i k trvalé povaze úkolů kariérních úředníků a časově omezené povaze úkolů zastupujících dočasných zaměstnanců? 6) Pokud vnitrostátní soud zjistí, že došlo ke zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv uzavíraných se zastupujícími dočasnými zaměstnanci (zaměstnanci v přechodném služebním poměru na dobu určitou) ve službách Servicio Madrileño de la Salud der Comunidad de Madrid s cílem uspokojit trvalou a strukturální potřebu týkající se poskytování služeb zaměstnanců ve služebním poměru na dobu určitou, a ve vnitrostátním právním řádu neexistují žádná účinná opatření směřující k postihu takového zneužívání a k odstranění následků porušení právních předpisů Společenství, musí být ustanovení 5 rámcové dohody, která tvoří přílohu směrnice 1999/70/ES, vykládáno v tom smyslu, že vnitrostátnímu soudu ukládá povinnost, aby přijal účinná a odrazující opatření k zajištění užitečného účinku rámcové dohody, a tudíž toto zneužití sankcionoval a odstranil následky porušení právních předpisů Společenství tím, že nepoužije vnitrostátní právní ustanovení, které tomu brání? V případě kladné odpovědi a v souladu s bodem 41 rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 14. září 2016 (ve věcech C‑184/15 a C‑197/15): Bylo by slučitelné s cíli směrnice 1999/70/ES, pokud by byl dočasný poměr zaměstnanců na přechodnou dobu, příležitostných nebo zastupujících zaměstnanců ve veřejném sektoru v rámci opatření k zabránění a postihu zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou a k odstranění následků porušení unijních právních předpisů přeměněn na trvalý pracovní poměr ve veřejném sektoru, a to nezávisle na tom, zda by byl takový poměr označován jako stálý pracovní poměr ve veřejném sektoru anebo pracovní poměr ve veřejném sektoru na dobu neurčitou, pokud představuje stejně stabilní pracovní poměr, jako je tomu u srovnatelných zaměstnanců ve služebním poměru na dobu neurčitou? 7) Lze v případě zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou ohledně přeměny dočasného pracovního poměru ve veřejném sektoru na pracovní poměr na dobu neurčitou nebo stálý pracovní poměr vycházet z toho, že cíle směrnice 1999/70/ES a rámcové dohody, která je její součástí, jsou splněny pouze tehdy, když se dočasnému zaměstnanci ve služebním poměru, při jehož přijetí do zaměstnání došlo k danému zneužití, zaručí stejné pracovní podmínky jako zaměstnanci ve služebním poměru na dobu neurčitou (ve věcech sociálního zabezpečení, kariérního postupu, obsazování volných pracovních míst, odborného vzdělávání, dočasného uvolnění ze služby, služebního postavení, dovolené a pracovního volna, důchodových nároků a nároků při ukončení služebního poměru, jakož i účasti na výběrových řízeních organizovaných za účelem obsazení volných pracovních míst a kariérního postupu) v souladu se zásadami trvalosti a neodvolatelnosti a se všemi příslušnými právy a povinnostmi v režimu rovného postavení s informatiky ve služebním poměru na dobu neurčitou? 8) Ukládají za těchto okolností právní předpisy Společenství povinnost podrobit přezkumu pravomocná rozhodnutí soudů či správních orgánů, pokud jsou splněny čtyři následující podmínky vplývající z rozsudku Kühne & Heitz NV (C‑453/00 ze dne 13. ledna 2004): 1) podle španělského práva mají správní orgány a soudy pravomoc podrobit dotčená rozhodnutí přezkumu, avšak s uvedenými omezeními, která jej značně ztěžují či znemožňují; 2) dotčená rozhodnutí se stala konečnými/pravomocnými v důsledku rozsudku vnitrostátního soudu rozhodujícího v posledním/jediném stupni; 3) tento rozsudek je založen na výkladu práva Společenství, který je v rozporu s judikaturou Soudního dvora Evropské unie a byl vydán, aniž byla Soudnímu dvoru předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, a 4) dotčená osoba se obrátila na správní orgán neprodleně poté, co se dozvěděla o uvedené judikatuře? 9) Mohou nebo musí vnitrostátní soudy, které jsou jako soudy Evropské unie povinny zajišťovat plnou účinnost unijního práva v členských státech, vyzvat a zavázat vnitrostátní orgány členského státu k tomu, aby v rámci svých pravomocí přijaly příslušné právní přepisy směřující ke zrušení vnitrostátních právních předpisů, které porušují unijní právo v obecné rovině a směrnici 1999/70/ES a rámcovou dohodu, která je její součástí, v rovině konkrétní?“