ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
24

Rozsudkem ze dne 26. ledna 2015 tento soud zamítl žaloby zejména z důvodu, že na listinách o přijetí dotčených osob nebylo uvedeno datum ukončení zaměstnání, že přijímání dočasných zaměstnanců do zaměstnání musí vycházet z odůvodněných potřeb a naléhavosti, přičemž odpadnutí těchto důvodů představuje zákonný důvod ukončení pracovního poměru těchto zaměstnanců, a to i v případě, že datum ukončení zaměstnání je uvedeno na výplatnicích, a že konec výuky mohl znamenat odpadnutí potřeby nebo naléhavosti, která odůvodnila přijetí uvedených zaměstnanců do zaměstnání. Dále měl Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 (Toledo) [provinční správní soud č. 2 (Toledo), Španělsko] za to, že zásada rovného zacházení nebyla porušena z důvodu, že situace, ve které se nacházeli dočasní zaměstnanci, jejichž pracovní poměr se orgánem veřejné správy je především dočasný, není srovnatelná se situací úředníků, jejichž pracovní poměr s orgánem veřejné správy je stálý.
33

Zatřetí v rozsahu, v němž musí být tento argument chápán v tom smyslu, že z důvodů obtíží uprchlíků, kteří nedávno vstoupili do Rakouska, zapojit se do volného trhu s bydlením, by bylo spíše vhodnější dát těmto uprchlíkům ve velmi krátké lhůtě k dispozici místa v azylových střediscích, než jim poskytnout finanční podporu, stačí uvést, že v každém případě z popisu platné vnitrostátní právní úpravy uvedené v předkládacím rozhodnutí ani ze skutečností předložených rakouskou vládou nevyplývá, že snížení, o které se jedná ve věci v původním řízení, výše dávek sociální péče, jež jsou poskytovány uvedeným uprchlíkům, je skutečně kompenzováno tím, že jsou jim poskytovány sociální dávky v jiné podobě.
40

Toto odstupné by tak mělo být vyplaceno po ukončení smluv o dočasném obsazení pracovního místa i jiných pracovních smluv na dobu určitou, čímž by se smazal rozdíl mezi těmito dvěma kategoriemi smluv na dobu určitou, který zavedl španělský zákonodárce přijetím čl. 49 odst. 1 písm. c) zákoníku práce, jež stanoví v případě ukončení pracovních smluv na dobu určitou jiných než smluv o dočasném obsazení pracovního místa vyplacení odstupného ve výši 12násobku denní mzdy za každý rok odpracovaný v podniku.
86

Taková zákonná omezení práva uvedených pěstounů na denní a týdenní odpočinek, jakož i na každoroční placenou dovolenou, tedy respektují podstatu tohoto práva. Kromě toho se jeví, že tato omezení jsou nezbytná ke splnění cíle obecného zájmu uznaného Unií, kterým je ochrana nejlepších zájmů dítěte stanovených v článku 24 Listiny, tak jak byl tento cíl pojat v rumunské právní úpravě, jemuž odpovídá povinnost, aby pěstoun zajišťoval soustavně začleňování dítěte svěřeného do jeho péče do své domácnosti a do své rodiny, jakož i harmonický rozvoj a péči o toto dítě.
4

V bodech 4, 15 a 16 odůvodnění nařízení č. 1215/2012 se uvádí: „(4) Určité rozdíly mezi vnitrostátními pravidly pro určení příslušnosti a pro uznávání rozhodnutí ztěžují řádné fungování vnitřního trhu. Je nezbytné přijmout ustanovení, která umožní sjednotit pravidla pro určení příslušnosti v občanských a obchodních věcech v mezinárodním ohledu a zajistí rychlé a jednoduché uznávání a výkon rozhodnutí přijatých v členských státech. […] (15) Pravidla pro určení příslušnosti by měla být vysoce předvídatelná a měla by vycházet ze zásady, podle které je příslušnost obecně založena na místě bydliště žalovaného. Příslušnost by měla být na tomto základě vždy určitelná, kromě několika přesně vymezených případů, kdy předmět sporu nebo smluvní volnost stran opravňuje k použití odlišného spojujícího prvku. Sídlo právnické osoby musí být v nařízení samostatně vymezeno tak, aby společná pravidla byla přehlednější a zamezilo se sporům o příslušnost. (16) Kromě místa bydliště žalovaného by měla existovat i jiná kritéria pro určení příslušnosti, založená na úzké vazbě mezi soudem a podanou žalobou nebo usnadňující řádný výkon spravedlnosti. Existence této úzké vazby by měla posílit právní jistotu a předejít možnosti, aby žalovaný byl žalován v řízení před soudem členského státu, jehož příslušnost nemohl rozumně předpokládat. To je důležité zejména ve sporech týkajících se mimosmluvních závazků, které vyplývají z porušení práva na soukromí a práv na ochranu osobnosti, včetně pomluvy.“
42

V návaznosti na rozsudek ze dne 11. června 2015, Baby Dan (C‑272/14, nezveřejněný, EU:C:2015:388) byla věc v původním řízení na návrh ministerstva financí přerušena do doby, než Komise přijme rozhodnutí o sazebním zařazení dotčeného výrobku do podpoložky 73181900, nebo 73181590 KN. Na návrh dánských orgánů byla otázka týkající se tohoto zařazení předložena rovněž výboru pro celní kodex, v němž se většina členských států vyslovila pro zařazení dotčeného výrobku do podpoložky 73181590 KN, jelikož měla za to, že tento výrobek není srovnatelný s výrobky, na které se vztahuje prováděcí nařízení Komise (EU) č. 646/2014 ze dne 12. června 2014 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. 2014, L 178, s. 2), na jehož základě jsou tyto výrobky zařazovány do podpoložky 73181900 KN.
67

Výklad, podle něhož by pořízení mělo být předmětem DPH podle uvedeného ustanovení, i když mu nemůže být přičtena přeprava uvnitř Společenství, by mimoto byl v rozporu s kumulativním charakterem podmínek připomenutých v bodě 60 tohoto rozsudku. Umožnil by totiž, že by předmětem DPH v členském státě určení bylo pořízení, které by nebylo spjato s přepravou uvnitř Společenství, a nesplňovalo by tudíž všechny podmínky požadované k tomu, aby mohlo být kvalifikováno jako pořízení uvnitř Společenství.
6

Článek 11 uvedeného protokolu, nadepsaný „Opatření na hranicích“, zní: „[…] 2. Každá smluvní strana přijme taková legislativní nebo jiná vhodná opatření, aby v rámci možností zabránila využití přepravy provozované komerčními dopravci k páchání trestných činů stanovených v souladu s článkem 6 odst. 1 písm. (a) tohoto Protokolu. 3. Pokud je to vhodné a aniž by byly dotčeny příslušné mezinárodní úmluvy, taková opatření budou zahrnovat stanovení povinnosti komerčních dopravců, včetně jakékoliv dopravní společnosti nebo vlastníka či provozovatele dopravních prostředků, přesvědčit se, že všichni cestující mají cestovní doklady potřebné pro vstup do přijímajícího státu. 4. Každá smluvní strana přijme v souladu se svým vnitrostátním právem nezbytná opatření, aby mohla uplatnit sankce v případě porušení povinnosti uvedené v odstavci 3 tohoto článku. […]“
22

Uvedený soud v tomto ohledu zdůrazňuje, že dřívější úprava audiovizuálního poplatku, jehož platba byla povinná v závislosti na vlastnictví přijímacího zařízení, byla podstatně změněna dne 1. ledna 2013 poté, co vstoupila v platnost povinnost platit audiovizuální příspěvek, v tom, že nyní odvádí příspěvek každý držitel obydlí. Připomíná, že systém financování německého veřejnoprávního vysílání byl posuzován Komisí v rámci průběžného přezkumu režimu stávajících podpor v členských státech podle čl. 108 odst. 1 SFEU. Ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, v tomto ohledu vyplývá, že v rámci rozhodnutí Komise ze dne 24. dubna 2007, [C(2007) 1761 final, o státní podpoře E 3/2005 (ex CP 2/2003, CP 232/2002, CP 43/2003, CP 243/2004 a CP 195/2005) – Die Finanzierung des öffentlich-rechtlichen Rundfunkanstalten in Deutschland (ARD/ZDF)] (dále jen „rozhodnutí ze dne 24. dubna 2007“), vztahujícího se k tomuto režimu, měla Komise za to, že audiovizuální příspěvek musí být kvalifikován jako stávající podpora. Předkládající soud má rovněž za to, že v důsledku podstatných změn, které přinesl zákon o audiovizuálním příspěvku do financování vysílání, měl být nový režim oznámen. Kromě toho je státní podpora z něho vyplývající neslučitelná s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 SFEU.
8

Bod 12 odůvodnění rámcového rozhodnutí Rady 2008/909/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o uplatňování zásady vzájemného uznávání rozsudků v trestních věcech, které ukládají trest odnětí svobody nebo opatření spojená se zbavením osobní svobody, za účelem jejich výkonu v Evropské unii (Úř. věst. 2008, L 327, s. 27), ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009 (Úř. věst. 2009, L 81, s. 24) (dále jen „rámcové rozhodnutí 2008/909“), uvádí: „Toto rámcové rozhodnutí by se rovněž mělo obdobně vztahovat na výkon trestů v případech podle čl. 4 odst. 6 a čl. 5 odst. 3 rámcového rozhodnutí Rady [2002/584]. To mimo jiné znamená, aniž je dotčeno uvedené rámcové rozhodnutí, že za účelem posouzení, zda má být osoba v případech podle čl. 4 odst. 6 rámcového rozhodnutí 2002/584 předána nebo zda má být vykonán trest, by vykonávající stát mohl jako podmínku pro uznání rozsudku a výkon trestu ověřit existenci důvodů pro odmítnutí uznání a výkonu podle článku 9 tohoto rámcového rozhodnutí [2002/584].“
73

V bodě 62 napadeného rozsudku totiž Tribunál upřesnil, že z analýzy spisu v této věci nevyplynulo nic, co by vedlo k závěru, že v době od data podání žaloby do data podání dupliky a dále od data zahájení ústní části řízení do vydání rozsudku, jímž bylo řízení v uvedené věci ukončeno, došlo k neodůvodněné nečinnosti. Z toho vyplývá, že Tribunál ověřil, že délka první a poslední fáze řízení ve věci T‑54/06 byla přiměřená k vyřízení této věci, a za nepřiměřeně dlouhou považoval pouze prostřední fázi řízení, tj. dobu od ukončení písemné části řízení do zahájení ústní části řízení. Tato okolnost tedy vedla k bezdůvodnému prodloužení celkové délky řízení ve smyslu článku 47 druhého pododstavce Listiny.
24

Relevance uvedených otázek stojí na skutečnosti, že ve věci v původním řízení byla povinnost šíření (must carry) na základě vnitrostátního práva podle všeho uložena podnikům, které nespadají pod čl. 31 odst. 1 směrnice o univerzální službě. Jak totiž plyne z předkládacího rozhodnutí, oblast působnosti povinnosti šíření (must carry) stanovené v článcích 2–1 a 34–2 zákona o svobodě komunikací se liší od oblasti působnosti stanovené uvedeným čl. 31 odst. 1. V rámci sporu v původním řízení bude na předkládající soudu, aby ověřil, zda povinnost šíření (must carry) byla podnikům, jako je společnost Playmédia, skutečně uložena.
„1)

Musí být článek 31 [Listiny] a čl. 7 odst. 1 směrnice [2003/88] vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které může být v kolektivních smlouvách sjednáno, že snížení výdělku, k němuž dochází během referenční doby v důsledku zkráceného pracovního úvazku, má vliv na výpočet náhrady mzdy za dovolenou, což vede k tomu, že zaměstnanec obdrží za dobu minimální dovolené za kalendářní rok v trvání čtyř týdnů nižší náhradu mzdy za dovolenou, respektive po ukončení pracovního poměru mu bude proplacena nevyčerpaná dovolená v menším rozsahu, než by tomu bylo v případě, že by se za základ výpočtu náhrady mzdy za dovolenou brala průměrná mzda, kterou by zaměstnanec obdržel během referenční doby, v níž by nedošlo ke snížení výdělku? Pokud ano, kolik procent, počítáno dle nesnížené průměrné mzdy zaměstnance, by během referenční doby mohlo nejvýše činit snížení náhrady mzdy za dovolenou, které připouští vnitrostátní právní úprava a stanoví kolektivní smlouvy, v důsledku zkráceného pracovního úvazku, aby bylo možné považovat výklad této vnitrostátní právní úpravy za konformní s unijním právem?
29

Tak by tomu bylo totiž pouze v případě, že by bankovní záruka byla povinná, takže podnik, který podal žalobu proti rozhodnutí Komise, kterým mu byla uložena pokuta, a který se rozhodl zřídit bankovní záruku namísto okamžitého splnění povinnosti vyplývající z tohoto rozhodnutí, by nebyl oprávněn do data vyhlášení rozsudku o této žalobě zaplatit uvedenou pokutu a zrušit bankovní záruku, kterou zřídil (rozsudek z dnešního dne, C‑138/17 P a C‑146/17 P, Evropská unie v. Gascogne Sack Deutschland a Gascogne, bod 28).
28

Bylo by tomu tak totiž pouze v případě, že by bankovní záruka byla povinná, takže podnik, který podal žalobu proti rozhodnutí Komise, kterým mu byla uložena pokuta, a který se rozhodl zřídit bankovní záruku namísto okamžitého splnění povinnosti vyplývající z tohoto rozhodnutí, by nebyl oprávněn do data vyhlášení rozsudku o této žalobě zaplatit uvedenou pokutu a zrušit bankovní záruku, kterou zřídil.
12

Body 3 až 6 odůvodnění rozhodnutí 2017/100 zní: „(3) Dne 8. prosince 2016 Rada guvernérů v souladu se svým mandátem k zajišťování cenové stability rozhodla, že některé parametry APP je třeba upravit, aby bylo dosaženo jeho cílů. Tyto úpravy jsou v souladu s mandátem Rady guvernérů v oblasti měnové politiky, v plném rozsahu respektují povinnosti centrálních bank Eurosystému na základě Smluv a náležitě zohledňují otázky spojené s řízením rizik. (4) Zamýšlený časový horizont nákupů v rámci APP by konkrétně měl být prodloužen do konce prosince 2017 nebo podle potřeby i déle a v každém případě, dokud Rada guvernérů nezaznamená udržitelnou korekci vývoje inflace, která je v souladu s jejím cílem dosáhnout míru inflace ve střednědobém horizontu pod 2 %, ale blízko této úrovně. (5) Objem likvidity dodávané trhu prostřednictvím kombinovaných měsíčních nákupů v rámci APP by měl až do konce března 2017 nadále činit 80 miliard EUR. Od dubna 2017 by kombinované měsíční nákupy v rámci APP měly pokračovat v objemu 60 miliard EUR do konce prosince 2017 nebo podle potřeby i delší dobu a v každém případě, dokud Rada guvernérů nezaznamená udržitelnou korekci vývoje inflace, která je v souladu s jejím inflačním cílem. Pokud se mezitím výhled stane méně příznivým nebo pokud finanční podmínky přestanou být v souladu s dalším pokrokem směrem k udržitelné korekci vývoje inflace, hodlá Rada guvernérů rozšířit program co do objemu anebo délky trvání. (6) S cílem zajistit pokračující hladkou realizaci nákupů v rámci APP v zamýšleném časovém horizontu by mělo být rozšířeno rozpětí splatnosti u PSPP zkrácením minimální zbytkové splatnosti způsobilých cenných papírů ze dvou let na jeden rok. Kromě toho by měly být v nezbytném rozsahu povoleny v rámci APP nákupy cenných papírů, jejichž výnos do doby splatnosti je nižší než úroková sazba vkladové facility ECB.“
14

V roce 2010 podala společnost Korlea u Okresného súdu Bratislava II (Okresní soud pro Bratislavu II, Slovensko) žalobu na náhradu škody proti ÚRSO, přičemž zejména tvrdila, že dotčený poplatek představuje poplatek s účinkem rovnocenným clu. ÚRSO tvrdil, že tento poplatek není s to ovlivnit obchod mezi členskými státy, ale že má za cíl zajistit provozní bezpečnost, spolehlivost a stabilitu elektrické soustavy Slovenské republiky, a to zejména v období před rokem 2009, během něhož byla stabilita soustavy narušena odstavením dvou bloků jaderné elektrárny Jaslovské Bohunice (Slovensko). ÚRSO rovněž uvedl, že poté, co od 1. dubna 2009 opět došlo ke stabilizaci slovenského trhu, už uvedený poplatek neuplatňuje.
3

Body 1 a 19 odůvodnění směrnice 2005/36 znějí takto: „(1) Podle čl. 3 odst. 1 písm. c) [ES] představuje odstranění překážek volného pohybu osob a služeb mezi členskými státy jeden z cílů Společenství. Pro státní příslušníky členských států to znamená zejména možnost vykonávat povolání, ať již jako osoba samostatně výdělečně činná nebo jako zaměstnanec, v jiném členském státě než v tom, ve kterém získali odbornou kvalifikaci. Kromě toho čl. 47 odst. 1 [ES] stanoví, že budou přijaty směrnice upravující vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o kvalifikaci. […] (19) Svoboda pohybu a vzájemné uznávání dokladů o dosažené kvalifikaci lékařů, zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči, zubních lékařů, veterinárních lékařů, porodních asistentek, farmaceutů a architektů by měla být založena na základní zásadě automatického uznávání dokladů o dosažené kvalifikaci na základě koordinovaných minimálních požadavků na odbornou přípravu. Kromě toho by měl být v členských státech přístup k povolání lékaře, zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědných za všeobecnou péči, zubního lékaře, veterinárního lékaře, porodní asistentky a farmaceuta podmíněn získáním dané kvalifikace, která zaručí, že dotyčná osoba absolvovala odbornou přípravu, která splňuje stanovené minimální požadavky. Tento systém by měl být doplněn řadou nabytých práv, která mohou kvalifikovaní odborníci za určitých podmínek využít.“
40

Zaprvé okolnost, že žalobce v původním řízení měl podniknout konkrétní kroky s cílem vyhnout se placení příspěvků do uvedeného systému - za předpokladu, že by to bylo možné, což ovšem žalobce v původním řízení před Soudním dvorem zpochybnil - spíše prokazuje, že činnost advokáta dotčená ve věci v původním řízení s sebou obvykle nese tento druh výdajů.
16

Soudní dvůr již rozhodl, pokud jde o první směrnici Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92), že čl. 3 odst. 1 písm. c) této směrnice, jehož znění je v podstatě totožné se zněním čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 2008/95, sleduje cíl obecného zájmu, který vyžaduje, aby označení nebo údaje popisující kategorie výrobků nebo služeb, pro které je zápis požadován, mohly být volně užívány všemi, a to i jako kolektivní ochranné známky nebo v kombinovaných či grafických ochranných známkách (rozsudky ze dne 4. května 1999, Windsurfing Chiemsee, C‑108/97 a C‑109/97, EU:C:1999:230, bod 25, jakož i ze dne 6. května 2003, Libertel, C‑104/01, EU:C:2003:244, bod 52).
10

Pravidlo 5 odst. 1 písm. c) Garda Síochána (Admissions and Appointments) Regulations 1988 [nařízení týkající se národní policie (přijímání a přidělování) z roku 1988], ve znění Garda Síochána (Admissions and Appointments) (Amendment) Regulations 2004 [nařízení týkající se národní policie (přijímání a přidělování) (ve znění změn) z roku 2004)] (dále jen „nařízení o ‚přijímání a přidělování‘ “), stanoví: „Nestanoví-li toto nařízení jinak, Komisař nemůže přijmout osobu k výcviku, ledaže […] c) se ujistil, že tato osoba má nejméně 18 let a nejvýše 35 let k prvnímu dni v měsíci, ve kterém bylo příslušné oznámení o volném pracovním místu poprvé zveřejněno v celostátním tisku; […]“
21

Za těchto podmínek se Bundesfinanzhof (Spolkový finanční dvůr) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Je třeba článek 63 [směrnice o DPH] s ohledem na úkol osoby povinné k dani jednat jako výběrce daně jménem státu vykládat restriktivně v tom smyslu, že sjednaná odměna, jež má být vybrána z důvodu poskytnutí plnění, a) je splatná nebo b) je přinejmenším bezpodmínečně dlužná? 2) V případě záporné odpovědi na první otázku: je osoba povinná k dani povinna odvést zálohu dlužné daně za časové období dvou let, pokud může získat (částečnou) úhradu za plnění, jež poskytla, až po dvou letech od okamžiku uskutečnění zdanitelného plnění? 3) V případě kladné odpovědi na druhou otázku: jsou členské státy s ohledem na pravomoc, kterou mají podle čl. 90 odst. 2 [směrnice o DPH], oprávněny mít za to, že úprava stanovená v čl. 90 odst. 1 této směrnice musí být provedena již ve zdaňovacím období, v němž vznikla daňová povinnost, pokud osoba povinná k dani může získat úhradu za poskytnuté plnění až po uplynutí dvou let od okamžiku uskutečnění zdanitelného plnění, neboť tato částka ještě není splatná?“
38

V tomto ohledu je třeba mít za to – jak uvedl generální advokát v bodech 76 a 77 svého stanoviska – že popření pravomoci agentury ECHA k doplnění existující identifikace chemické látky s odůvodněním, že tato látka již identifikována byla, by vedlo k chybnému výsledku, který by byl v rozporu s cíli nařízení REACH. Takovýto výklad tohoto nařízení by totiž měl za následek zafixování vědeckého posouzení uvedené látky k okamžiku její počáteční identifikace a byl by v rozporu se samotným posláním agentury ECHA, kterým je v souladu s uvedeným nařízením „hodnocení rizik látek“, zatímco provedení tohoto hodnocení, má-li být účinné a účelné, musí být možné i po počáteční identifikaci, a to za účelem jeho doplnění o nové vědecké údaje.
66

V projednávané věci, aniž by bylo třeba určit, zda skutečnost, že se Velký pátek, který je jedním z nejvýznamnějších dnů náboženského vyznání, ke kterému přísluší pracovníci, kteří jsou příslušníky jedné z církví uvedených v ARG, neshoduje s jedním ze dnů pracovního klidu uvedených v § 7 odst. 2 tohoto zákona, představuje znevýhodnění v jejich pracovním životě ve smyslu čl. 7 odst. 1 směrnice 2000/78, je třeba uvést, že v případě vnitrostátní právní úpravy dotčené ve věci v původním řízení nelze mít za to, že obsahuje zvláštní opatření k vyrovnání takového „znevýhodnění“, které by respektovalo zásadu přiměřenosti a v co největším možném rozsahu i zásadu rovnosti.
11

V tomto ohledu je třeba zaprvé konstatovat, že první otázkou se předkládající soud snaží konkrétně zjistit, zda platební příkaz dotčený ve věci v původním řízení spadá pod pojem „převodní příkaz“ ve smyslu směrnice 98/26, a tudíž do rozsahu působnosti této směrnice. Argumentace společnosti KPMG Baltics a lotyšské vlády, podle které tento platební příkaz nespadá do tohoto rozsahu působnosti, je tedy neoddělitelně spjata s odpovědí na první otázku ve věci samé, a tudíž nemá vliv na pravomoc Soudního dvora na tuto otázku odpovědět [per analogiam viz rozsudky ze dne 10. září 2015, Wojciechowski,C‑408/14, EU:C:2015:591, bod 29, a ze dne 26. září 2018, Staatssecretaris van Veiligheid en justitie (Odkladný účinek opravného prostředku), C‑180/17, EU:C:2018:775, bod 19 a citovaná judikatura].
17

Stefano Liberato a Luminita Luisa Grigorescu uzavřeli manželství v Římě (Itálie) dne 22. října 2005 a v tomto členském státě spolu žili do narození jejich dítěte dne 20. února 2006. Vzhledem k tomu, že se manželský vztah postupně zhoršoval, matka odvezla své dítě do Rumunska a již se do Itálie nevrátila.
36

Je pravda, že oznámení námitek je ve své podstatě předběžné a může být upraveno v průběhu hodnocení, ke kterému Komise později přistupuje na základě připomínek, které jí byly stranami v odpovědi na námitky předloženy, jakož i dalších skutkových okolností (rozsudek ze dne 10. července 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America v. Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, bod 63). Z důvodu této předběžné povahy oznámení námitek Komisi nijak nebrání změnit stanovisko ve prospěch dotyčných podniků, aniž by byla povinna vysvětlovat případné rozdíly oproti svým předběžným posouzením obsaženým v tomto oznámení (rozsudek ze dne 10. července 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America v. Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, body 63 až 65).
58

Konkrétně osobní údaje musí být, podle čl. 6 odst. 1 písm. b) a c) směrnice 95/46 nebo čl. 5 odst. 1 písm. b) a c) nařízení 2016/679, shromažďovány pro určité, výslovně vyjádřené a legitimní účely a musí být přiměřené, relevantní a omezené na rozsah nezbytný ve vztahu k těmto účelům, přičemž jejich zpracování je oprávněné, podle čl. 7 písm. c) této směrnice nebo čl. 6 odst. 1 písm. c) tohoto nařízení, pokud je nezbytné pro splnění právní povinnosti, která se na správce vztahuje.
36

Dodává však, že po vstupu směrnice 2000/78 v platnost již srovnatelná disciplinární sankce nemůže být v Rakousku uložena. Již totiž není přípustné rozlišovat, a to ani pro účely použití disciplinárního práva, podle toho, zda k nemravnosti na nezletilé osobě, která dosáhla 14 let a je mladší 18 let, došlo v rámci homosexuálního aktu mezi muži nebo heterosexuálního či lesbického aktu. Disciplinární rozhodnutí ze dne 10. června 1975 je přitom zjevně založeno na takovém rozlišování, jelikož v podstatě vychází z v té době trestněprávní povahy skutků, které byly E. B. vytýkány proto, že se jednalo o homosexuální akty mezi muži. I když nelze vyloučit, že srovnatelná výzva k heterosexuálnímu či lesbickému aktu by byla považována za ohrožení dobrých mravů, které by v době rozhodné z hlediska skutkového stavu mohlo být disciplinárně stíháno, disciplinární sankce, která by mohla být případně uložena státnímu zaměstnanci, který by byl uznán vinným z nemravnosti, by při nenaplnění znaků skutkové podstaty trestného činu podle § 129 I StG byla nesrovnatelně mírnější. Podle předkládajícího soudu by konkrétně činy, kterých se dopustil E. B., nemohly odůvodnit uložení disciplinární sankce spočívající v povinnosti odejít do důchodu.
41

Z judikatury Soudního dvora totiž vyplývá, že případné technické problémy při stanovení výše protiplnění nedovolují dospět jen na základě této skutečnosti, k závěru, že neexistuje (viz obdobně rozsudek ze dne 14. července 1998, First National Bank of Chicago, C‑172/96, EU:C:1998:354, bod 31).