ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Volný pohyb kapitálu – Omezení

(Článek 56 odst. 1 ES)

Summary

Členský stát, který vlastní zvláštní akcie ve společnostech, které mu přiznávají zvláštní práva na předchozí schválení určitých velmi důležitých rozhodnutí, týkajících se řízení, orgánů uvedených společností, která se týkají jak činností těchto společností, tak jejich samotné struktury, která nejsou omezena na případy, kdy zásah tohoto státu je nezbytný z naléhavých důvodů obecného zájmu, nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 56 odst. 1 ES.

Jelikož byly totiž uvedené zvláštní akcie zavedeny do stanov dotčených společností na základě rozhodnutí přijatých dotčeným státem, je namístě je kvalifikovat jako státní opatření.

Krom toho uvedené zvláštní akcie mohou odradit investory jiných členských států od investování do kapitálu těchto společností.

Tím, že rozhodnutí takového významu podléhají předchozímu schválení dotčeného členského státu a možnosti pro ostatní akcionáře podílet se skutečně na řízení dotčených společností jsou tedy omezeny, tyto zvláštní akcie mohou totiž negativně ovlivnit přímé investice.

Uvedené zvláštní akcie mohou mít rovněž odrazující účinek na portfoliové investice. Pokud by totiž případně dotčený členský stát odmítl schválit důležité rozhodnutí, které předložily orgány dotčené společnosti jako rozhodnutí v zájmu této společnosti, mohlo by to totiž ovlivnit (burzovní) hodnotu akcií uvedené společnosti, a ovlivnit tedy atraktivitu investice do takových akcií.

(viz body 19, 22–24, 26–27, 44, výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Volný pohyb osob – Pracovníci – Svoboda usazování – Volný pohyb služeb – Omezení – Daňové právní předpisy

(Články 39 ES, 43 ES a 49 ES)

Summary

Členský stát, který stanoví, že právo odečíst příspěvky zaplacené v rámci důchodového programu od daňového základu nebo právo tyto příspěvky do tohoto základu nezahrnout je přiznáno pouze u příspěvků placených na základě smluv sjednaných s důchodovými institucemi usazenými na vnitrostátním území, zatímco u příspěvků placených na základě smluv sjednaných s důchodovými institucemi usazenými v jiných členských státech není přiznáno žádné daňové zvýhodnění takové povahy, neplní povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 39 ES, 43 ES a 49 ES.

Taková právní úprava, která obecně odmítá přiznat daňové zvýhodnění příspěvkům placeným důchodové instituci usazené v jiném členském státě, nemůže být odůvodněna nezbytností zaručit soudržnost vnitrostátní daňové soustavy, jelikož faktor, který by ji mohl ohrozit, spočívá v přenesení bydliště osoby povinné k dani mezi okamžikem zaplacení příspěvků do důchodového programu a okamžikem vyplacení odpovídajících dávek, neboť pouze v tomto případě by tento členský stát byl zbaven pravomoci zdanit dávky odpovídající příspěvkům odečteným od základu daně nebo do tohoto základu daně nezahrnutým.

Jelikož ustanovení Smlouvy týkající se volného pohybu služeb, volného pohybu pracovníků a svobody usazování brání dotčené právní úpravě, není nezbytné tuto právní úpravu zkoumat ještě i ve světle článku 56 ES týkajícího se volného pohybu kapitálu.

(viz body 64, 71–74, 76 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Životní prostředí – Ochrana volně žijících ptáků – Směrnice 79/409 – Označení zvláště chráněných oblastí

(Směrnice Rady 79/409, čl. 4 odst. 1 a 2)

2. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Návrh na zahájení řízení – Znění žalobních důvodů – Formální požadavky

[Článek 226 ES; statut Soudního dvora, článek 21; jednací řád Soudního dvora, čl. 38 odst. 1 písm. c)]

Summary

1. Článek 4 směrnice 79/409 o ochraně volně žijících ptáků stanoví režim ochrany zvláště zaměřený a zesílený jak pro druhy uvedené v příloze I, tak pro stěhovavé druhy, který je odůvodněn tím, že se v prvním případě jedná o nejohroženější druhy a ve druhém případě o druhy představující společné dědictví Evropského společenství. Z devátého bodu odůvodnění této směrnice ostatně vyplývá, že zachování, udržování nebo obnova dostatečné rozmanitosti a rozlohy stanovišť jsou pro ochranu všech druhů ptáků nezbytné. Členské státy tedy mají povinnost přijmout opatření nezbytná k ochraně uvedených druhů. Za tímto účelem je nutné aktualizovat vědecké údaje k určení situace nejohroženějších druhů, jakož i druhů představujících společné dědictví Společenství za účelem označení nejvhodnějších území jako zvláště chráněné oblasti (ZCHO).

K posouzení nesplnění povinnosti plynoucí z uvedené směrnice je důležité použít nejnovější vědecké údaje dostupné k datu uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku. Národní seznamy včetně ornitologického seznamu IBA 98, který byl zveřejněn v roce 1998, a vypracován Sociedad Española de Ornitología (Španělská ornitologická společnost), přitom změnily první celoevropskou studii uskutečněnou v Inventory of Important Bird Areas in the European Community (Seznam oblastí důležitých pro ptactvo ve Společenství), zveřejněném v roce 1989 (IBA 89) tím, že představily přesnější a novější vědecké údaje.

Při neexistenci opačných vědeckých důkazů předložených členským státem, kterými by bylo prokázáno, že povinnosti vyplývající z čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice 79/409 mohly být splněny tím, že za ZCHO byly označeny jiné lokality než ty, které vyplývaly ze seznamu, a o celkové rozloze menší, než jakou byla rozloha lokalit vyplývajících ze seznamu, představuje IBA 98, jenž obsahuje aktualizovaný seznam oblastí důležitých pro ochranu ptactva v dotyčném členském státě, referenční prvek umožňující posoudit, zda tento členský stát označil jako ZCHO území dostatečná z hlediska počtu a rozlohy k zajištění ochrany všech druhů ptactva vyjmenovaných v příloze I uvedené směrnice, jakož i stěhovavých druhů neuvedených v této příloze.

(viz body 23–27)

2. Komisi přísluší uvést v návrhových žádáních žaloby podané na základě článku 226 ES přesné žalobní důvody, o nichž má Soudní dvůr rozhodnout. Tato návrhová žádání musí být formulována jednoznačným způsobem tak, aby bylo zabráněno tomu, že Soudní dvůr rozhodne ultra petita nebo opomene rozhodnout o některém žalobním důvodu. Rozpory v popisu žalobního důvodu, který Komise vznáší na podporu žaloby pro nesplnění povinnosti, neodpovídají požadavkům článku 21 statutu Soudního dvora a čl. 38 odst. 1 písm. c) jednacího řádu.

(viz body 47–48)
Keywords

Summary



Keywords

Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Daňové právní předpisy

[Smlouva o ES, článek 52 (nyní po změně článek 43 ES) a článek 58 (nyní článek 48 ES)]

Summary

Články 52 Smlouvy (nyní po změně článek 43 ES) a 58 Smlouvy (nyní článek 48 ES) brání právní úpravě členského státu, která omezuje možnosti mateřské společnosti se sídlem v tomto státě provést daňový odpočet ztrát dosažených uvedenou společností na základě odpisů hodnoty jejích podílů v dceřiných společnostech usazených v jiných členských státech, v nichž drží podíl umožňující jí vykonávat určitý vliv na rozhodování v těchto zahraničních dceřinných společnostech a určovat jejich činnost, zatímco takové omezení neexistuje u podílů držených v dceřiných společnostech-rezidentech.

Takové rozdílné daňové zacházení mezi mateřskými společnostmi-rezidenty podle toho, zda mají, či nemají dceřiné společnosti v zahraničí, nemůže být odůvodněno pouhou skutečností, že se rozhodly vykonávat hospodářské činnosti v jiném členském státě, ve kterém dotčený stát nemůže vykonávat svoji daňovou pravomoc. Argument vycházející z vyváženého rozdělení zdaňovací pravomoci mezi členskými státy nemůže jako takový odůvodňovat to, že členský stát systematicky odmítá poskytovat daňové zvýhodnění mateřské společnosti-rezidentovi z důvodu, že tato společnost rozvinula nadnárodní hospodářskou činnost, která nemá ihned přinášet tomuto státu daňové příjmy.

Krom toho, jelikož specifickým předmětem takové právní úpravy není vyloučení čistě vykonstruovaných operací, jejichž cílem by bylo obcházení vnitrostátního daňového zákona, z možnosti získat daňové zvýhodnění, ale týká se obecně všech situací, ve kterých jsou dceřiné společnosti z jakéhokoliv důvodu usazeny v jiném členském státě, nemůže být tato úprava, aniž by překračovala meze toho, co je nezbytné pro dosažení cíle, který údajně sleduje, považována za odůvodněnou nebezpečím daňových úniků. Usazení společnosti mimo území tohoto členského státu totiž neznamená samo o sobě existenci daňového úniku, neboť dotčená společnost v každém případě podléhá daňovým právním předpisům státu usazení.

(viz body 43, 52, 70 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Rybolov – Společná strukturální politika – Režim Společenství pro licence k rybolovu

(Nařízení Rady č. 3690/93, článek 5 a nařízení Rady č. 3699/93, článek 8)

2. Rybolov – Společná strukturální politika – Režim Společenství pro licence k rybolovu

(Nařízení Rady č. 3690/93, článek 5 a nařízení Rady č. 3699/93, článek 8)

Summary

1. Pojem „trvalé odstavení“ plavidla z rybolovných činností není definován ani v článku 5 nařízení č. 3690/93 o zavedení režimu Společenství, kterým se stanoví pravidla pro nejnutnější údaje, které musejí být obsaženy v licencích k rybolovu, ani v tomto nařízení jako celku. Tento pojem je naproti tomu definován v nařízení č. 3699/93, kterým se stanoví kritéria a podmínky pro strukturální opatření Společenství v odvětví rybolovu a akvakultury, jakož i zpracování a uvádění produktů těchto odvětví na trh, a konkrétněji v jeho čl. 8 odst. 2, podle kterého mohou opatření trvalého odstavení rybářských plavidel z rybolovných činností zahrnovat zejména trvalý převod do třetího státu, pokud tento převod neporušuje mezinárodní právo a není v rozporu s požadavky na zachování a řízení rybolovných zdrojů.

I když je účel obou nařízení rozdílný, neumožňuje nicméně žádná skutečnost dospět k závěru, že uvedená definice je omezena výlučně na nařízení č. 3699/93 a že nemůže být použita v rámci jiných předpisů sekundárního práva týkajících se oblasti rybářské politiky. Ostatně nařízení č. 3699/93, které uvedený pojem definuje, bylo přijato po přijetí nařízení č. 3690/93, a zákonodárce Společenství tedy s plnou znalostí věci zvolil stejný výraz jako ten, který použil již v nařízení č. 3690/93.

Nic proto nebrání tomu, aby tato definice mohla být použita v rámci provádění článku 5 nařízení č. 3690/93, který se týká dočasného nebo trvalého odebrání licencí k rybolovu.

(viz body 29, 31–33)

2. Znění článku 5 nařízení č. 3690/93 o zavedení režimu Společenství, kterým se stanoví pravidla pro nejnutnější údaje, které musejí být obsaženy v licencích k rybolovu, nezakazuje jako takové využít rybolovnou kapacitu uvolněnou převodem plavidel do třetího státu pro udělení nových licencí, jelikož tento článek stanoví pouze povinnost členského státu vlajky odebrat licence k rybolovu plavidel, která byla trvale odstavena z rybolovných činností. Krom toho článek 8 nařízení č. 3699/93, kterým se stanoví kritéria a podmínky pro strukturální opatření Společenství v odvětví rybolovu a akvakultury, jakož i zpracování a uvádění produktů těchto odvětví na trh, stanoví zejména, co mohou zahrnovat opatření trvalého odstavení plavidel z rybolovných činností, a požaduje, aby vyškrtnutá plavidla byla vyloučena z provozu rybolovných činností ve vodách Společenství. Ze znění tohoto ustanovení však nevyplývá, že rybolovná kapacita uvolněná ve vnitrostátním rejstříku rybářských plavidel v důsledku trvalého převodu plavidel do třetích států nemůže být použita k udělení nových licencí k rybolovu.

(viz body 43–44)
Keywords

Summary



Keywords

1. Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Volný pohyb služeb – Omezení

(Články 43 ES a 49 ES)

2. Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Volný pohyb služeb – Omezení

(Články 43 ES a 49 ES)

3. Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Volný pohyb služeb – Omezení

(Články 43 ES a 49 ES)

Summary

1. Vnitrostátní právní úprava, která zakazuje výkon činností sběru, přijímání, registrace a předávání návrhů sázek, zejména na sportovní události, bez koncese nebo policejního povolení vydaných dotyčným členským státem, je omezením svobody usazování, jakož i volného pohybu služeb upravených v článku 43 ES, respektive v článku 49 ES.

Cíl směřující k boji proti kriminalitě tím, že subjekty působící v tomto odvětví podléhají kontrole a činnosti hazardních her jsou usměrňovány do takto kontrolovaných kruhů, může tyto překážky odůvodnit, přičemž systém koncesí může v tomto ohledu představovat účinný mechanismus.

Vnitrostátním soudům však přísluší ověřit, zda uvedená právní úprava v rozsahu, v němž omezuje počet subjektů působících v odvětví hazardních her, skutečně odpovídá tomuto cíli. Vnitrostátním soudům rovněž přísluší ověřit, zda jsou tato omezení způsobilá zaručit uskutečnění sledovaného cíle, zda nepřekračují meze toho, co je nezbytné pro jeho dosažení, a zda jsou uplatňována nediskriminujícím způsobem.

(viz body 49, 52, 57–58, výrok 1–2)

2. Články 43 ES a 49 ES musejí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která vylučuje subjekty založené ve formě kapitálových společností, jejichž akcie jsou kótovány na regulovaných trzích, z odvětví hazardních her. Bez ohledu na otázku, zda se vyloučení kapitálových společností kótovaných na regulovaných trzích ve skutečnosti použije stejným způsobem na subjekty usazené v dotyčném členském státě a na subjekty pocházející z jiných členských států, totiž toto úplné vyloučení překračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle směřujícího k zabránění tomu, aby se subjekty působící v odvětví hazardních her podílely na kriminálních nebo podvodných činnostech.

(viz body 62, 64, výrok 3)

3. Články 43 ES a 49 ES musejí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která ukládá trestní sankci osobám za výkon organizované činnosti sběru sázek bez koncese nebo policejního povolení vyžadovaných vnitrostátními právními předpisy, pokud tyto osoby nemohly získat uvedené koncese či uvedená povolení z toho důvodu, že tento členský stát jim je v rozporu s právem Společenství odmítl udělit.

Trestněprávní předpisy sice v zásadě spadají do pravomoci členských států, avšak právo Společenství stanoví meze této pravomoci, neboť takové předpisy nemohou omezovat základní svobody zaručené právem Společenství. Mimoto členský stát nemůže uplatnit trestní sankci za nesplněnou administrativní formalitu, pokud splnění této formality bylo odepřeno nebo znemožněno dotyčným členským státem v rozporu s právem Společenství.

(viz body 68–69, 71, výrok 4)
Zatímco čl. 4 písm. c) UO zakazuje státní podpory ocelářským a uhelným podnikům, aniž by rozlišoval podle toho, zda se jedná o individuální podporu, nebo podporu vyplacenou na základě režimu státních podpor, odkazuje článek 67 UO výslovně na státní podpory pouze u ochranných opatření, která mohou být povolena Komisí podle druhého odstavce první odrážky tohoto článku ve prospěch ocelářských a uhelných podniků, pokud jsou tyto podniky vystaveny konkurenčním nevýhodám z důvodu opatření obecné hospodářské politiky.

Články 4 UO a 67 UO se krom toho týkají dvou odlišných oblastí, přičemž první zrušuje a zakazuje určité zásahy členských států v oblasti, kterou Smlouva o ESUO podřizuje pravomoci Společenství, a druhý směřuje k odvracení zásahů do hospodářské soutěže, k nimž nutně dochází při výkonu pravomocí, které si zachovaly členské státy. Článek 67 UO se tak vztahuje na obecná opatření, která mohou členské státy přijmout v rámci své hospodářské a sociální politiky, a na opatření přijatá členskými státy, která se vztahují na jiná odvětví, než je uhelný a ocelářský průmysl, která však mohou v uvedených průmyslových odvětvích citelně ovlivnit podmínky hospodářské soutěže.

Navíc zásahy uvedené v článku 67 UO nemohou být zásahy, které článek 4 UO prohlašuje za neslučitelné se společným trhem uhlí a oceli, zrušené a zakázané v jakékoli formě. Nelze totiž připustit, že autoři Smlouvy o ESUO v čl. 4 písm. c) UO rozhodli, že subvence nebo podpory udělené členskými státy v jakékoli formě jsou zrušeny nebo zakázány, a poté v článku 67 UO prohlásili, že uvedené podpory mohou být přípustné, a to dokonce aniž by byly povoleny Komisí, s výhradou opatření doporučených Komisí ke zmírnění nebo nápravě jejich následků.

Článek 67 odst. 2 první odrážka UO, který umožňuje odchylně od článku 4 UO udělení státních podpor z titulu ochranných opatření podnikům uvedeným v článku 80 UO, nerozlišuje mezi podporami, jež jsou specifické pro odvětví uhlí a oceli, a podporami, které se na toto odvětví uplatňují v důsledku obecného opatření.

Konečně, státní podpora udělená podniku, na který se vztahuje Smlouva o ESUO, s sebou přináší stejné protikonkurenční účinky, ať se jedná o individuální podporu, nebo o podporu udělenou na základě režimu státních podpor, jenž není specifický pro odvětví oceli a uhlí.

Článek 4 písm. c) UO se v důsledku toho použije na státní podpory poskytnuté ocelářským a uhelným podnikům na základě režimu státních podpor, který není specifický pro odvětví uhlí a oceli.

Takový výklad nezasahuje do užitečného účinku článku 67 UO, jelikož opatření obecné politiky mohou citelně ovlivnit podmínky hospodářské soutěže v uhelném nebo ocelářském průmyslu ve smyslu čl. 67 odst. 1 UO, aniž by přesto představovaly státní podpory.

(viz body 31–37)
Keywords

Summary



Keywords

Volný pohyb kapitálu – Omezení – Právo společností

(Článek 56 ES)

Summary

Článek 56 ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, podle kterého mohou stanovy akciové společnosti poskytovat státu nebo veřejné organizaci majícím podíl na jejím kapitálu možnost přímo jmenovat jednoho nebo více členů jejího představenstva, které může samo, nebo ve spojení s ustanovením, které přiznává uvedenému státu nebo organizaci právo účastnit se volby členů představenstva nejmenovaných přímo jimi hlasováním o celé kandidátní listině, umožňovat tomuto státu nebo této organizaci získat nepřiměřené kontrolní pravomoci v poměru k jejich podílu na kapitálu uvedené společnosti.

Uvedené ustanovení totiž umožňuje veřejným akcionářům podílet se na činnosti představenstva akciové společnosti výrazněji, než by jim běžně umožňovalo jejich postavení akcionáře, a poskytuje tak uvedeným veřejným akcionářům nástroj, jenž jim umožňuje vykonávat vliv, který přesahuje jejich investice. Tím, že poskytuje veřejným akcionářům nástroj, který jim umožňuje omezit možnost jiných akcionářů podílet se na společnosti s cílem vytvořit nebo udržet dlouhodobé a přímé hospodářské vztahy s touto společností umožňující efektivně se podílet na její správě nebo na její kontrole, může taková vnitrostátní právní úprava odrazovat přímé investory z jiných členských států od investování do kapitálu této společnosti, a představuje tedy omezení pohybu kapitálu.

Ačkoli je pravda, že uvedené právo na jmenování není státu nebo veřejným organizacím poskytnuto přímo dotčenými vnitrostátními právními předpisy, ale že je k němu podle nich třeba rozhodnutí valné hromady akcionářů dotčené společnosti, nemění to nic na tom, že tato skutečnost nezbavuje dotčenou právní úpravu její omezující povahy. Nezávisle na tom, zda má veřejný akcionář sám většinu nezbytnou k tomu, aby bylo do stanov dotčené společnosti vloženo jeho právo na přímé jmenování členů představenstva této společnosti, nebo zda může takového vložení dosáhnout pouze v součinnosti s jinými akcionáři, je totiž třeba konstatovat, že pouze na základě dotčené právní úpravy, která se odchyluje od obecného společenstevního práva, může být veřejnému akcionáři, na rozdíl od akcionáře soukromého, poskytnuto právo podílet se na činnosti představenstva výrazněji, než by mu za běžných okolností umožňovalo jeho postavení akcionáře.

Některé obavy sice mohou za určitých okolností odůvodnit to, že si členské státy podrží určitý vliv ve společnostech, které byly původně veřejné a následně byly zprivatizovány, pokud jsou tyto společnosti činné v oblastech poskytování služeb všeobecného zájmu nebo v oblasti strategických služeb, ale nemohou nicméně odůvodnit takové ustanovení, pokud toto neváže začlenění práva státu nebo veřejné organizace majících podíl na kapitálu akciové společnosti přímo jmenovat jednoho nebo více členů jejího představenstva do jejích stanov na žádnou podmínku.

(viz body 22–24, 29, 33–34, 41–43 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Životní prostředí – Ochrana volně žijících ptáků – Směrnice 79/409 – Označení jako zvláště chráněné oblasti

(Směrnice Rady 79/409, čl. 4 odst. 1 a 2)

Summary

Článek 4 směrnice 79/409 o ochraně volně žijících ptáků stanoví režim ochrany zvláště zaměřený a zesílený jak pro druhy uvedené v příloze I této směrnice, tak pro stěhovavé druhy, jež v této příloze uvedeny nejsou, který je odůvodněn tím, že se v prvním případě jedná o nejohroženější druhy a ve druhém případě o druhy představující společné dědictví Evropského společenství. Z devátého bodu odůvodnění uvedené směrnice ostatně vyplývá, že zachování, udržování nebo obnova dostatečné rozmanitosti a rozlohy stanovišť jsou pro ochranu všech druhů ptáků nezbytné. Členské státy tedy mají povinnost přijmout opatření nezbytná k ochraně uvedených druhů a tedy označit jako zvláště chráněné oblasti (ZCHO) všechny lokality, které se na základě ornitologických kritérií jeví jako nejvhodnější s ohledem na ochranu dotčených druhů.

Za tímto účelem je nutné aktualizovat vědecké údaje k určení situace nejohroženějších druhů, jakož i druhů představujících společné dědictví Společenství. Přitom „Inventory of Important Bird Areas in the European Community“ (Seznam oblastí důležitých pro ptactvo v Evropském společenství) (IBA 2000) obsahuje aktualizovaný seznam oblastí důležitých pro ochranu ptactva, jenž v případě neexistence opačných vědeckých důkazů představuje referenční prvek umožňující posoudit, zda členský stát označil jako ZCHO území dostatečná z hlediska počtu a rozlohy k zajištění ochrany všech druhů ptactva vyjmenovaných v příloze I směrnice 79/409, jakož i stěhovavých druhů neuvedených v této příloze.

V případě nepředložení vědeckých studií, které by mohly zpochybnit výsledky IBA 2000, tak členský stát nesplní povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice 79/409, jestliže označí jako ZCHO území, jejichž počet a celková rozloha jsou zjevně menší než počet a celková rozloha území, která splňují podmínky pro označení jako ZCHO, nevymezí ZCHO, aby poskytla ochranu určitým druhům a jako ZCHO označí oblasti, ve kterých jsou ostatní druhy nedostatečně zastoupeny.

I když jsou totiž členské státy výlučně odpovědné za označení ZCHO, a musí se za tímto účelem opírat o nejlepší vědecké poznatky, jež jsou k dispozici, neznamená to, že taková povinnost se neuplatní, dokud příslušné orgány nepřezkoumají a neověří nové vědecké poznatky. Taková povinnost označení existuje již od uplynutí lhůty k provedení směrnice 79/409.

(viz body 24–25, 28, 32, 34, 48, 60, 62 a výrok)