4

Skutečnosti předcházející sporu jsou v bodech 5 až 15 napadeného rozsudku vylíčeny následovně: „5 [UEFA] je řídícím orgánem evropského fotbalu. Její hlavní úlohou je dbát na rozvoj evropského fotbalu a organizuje řadu mezinárodních fotbalových soutěží, mezi něž patří závěrečná fáze mistrovství Evropy ve fotbale (dále jen [‚závěrečná fáze turnaje EURO‘]), na kterém se utkává 16 národních mužstev jednou za čtyři roky v celkem 31 fotbalových zápasech. Příjmy z prodeje komerčních práv spojených s těmito soutěžemi jí umožňují podporovat rozvoj evropského fotbalu. V tomto kontextu UEFA uvádí, že 64 % příjmů z prodeje komerčních práv týkajících se [závěrečné fáze] turnaje EURO plyne z prodeje práv na televizní přenos zápasů. 6 Rozhodnutím ze dne 25. června 1998 vypracoval ministr kultury, sdělovacích prostředků a sportu Spojeného království Velké Británie a Severního Irska (dále jen ‚ministr‘) na základě části IV Broadcasting Act 1996 (zákon z roku 1996 o rozhlasovém a televizním vysílání) seznam událostí zásadního společenského významu pro Spojené království, který zahrnoval [závěrečnou fázi turnaje] EURO. 7 Přijetí tohoto seznamu předcházela konzultace 42 různých institucí zahájená ministrem v červenci 1997 ve věci kritérií, podle kterých měl být hodnocen společenský význam jednotlivých událostí ve Spojeném království. Tento postup vedl k přijetí seznamu kritérií uvedeného v dokumentu ministerstva kultury, sdělovacích prostředků a sportu z listopadu 1997, který ministr používá pro účely vypracování seznamu událostí zásadního společenského významu pro Spojené království. Podle tohoto dokumentu může být událost zapsána na seznam zejména tehdy, pokud má na vnitrostátní úrovni mimořádný celkový ohlas, a to nejen u těch, kteří příslušnou sportovní činnost zpravidla sledují. Podle téhož dokumentu může být takto kvalifikována národní či mezinárodní sportovní událost, jež má mimořádný charakter nebo jíž se účastní národní tým nebo sportovci Spojeného království. Mezi události, které splňují tato kritéria, mají největší pravděpodobnost zapsání ty, které mají vysokou televizní sledovanost, nebo ty, které jsou tradičně vysílány v přímém přenosu na neplacených televizních kanálech. Ministr bere rovněž pro účely svého posouzení v úvahu další faktory související s důsledky pro dotyčný sport, jako je možnost nabízet přímý přenos události v plném rozsahu, dopady na příjmy v dotyčné sportovní oblasti, důsledky pro trh rozhlasového a televizního vysílání a existence okolností, které zajistí přístup k události prostřednictvím rozhlasového nebo televizního přenosu ze záznamu. 8 Ministr tedy v souladu s článkem 97 Broadcasting Act 1996 zahájil postup konzultací ohledně konkrétních událostí, které mají být zapsány na seznam. V rámci těchto konzultací si ministr vyžádal stanovisko několika příslušných institucí a hospodářských subjektů, jakož i držitelů televizních práv, mimo jiné UEFA. Mimoto poradní výbor zřízený ministrem a nazvaný ‚Advisory Group on listed events‘ (poradní skupina pro události zapsané na seznam) vydal stanovisko k událostem, které mají být zapsány, přičemž ohledně [závěrečné fáze] turnaje EURO navrhl, aby na seznam byly zapsány finále, semifinále a zápasy, jichž se účastní národní mužstva Spojeného království. 9 Na základě článku 98 Broadcasting Act 1996, ve znění Television Broadcasting Regulations 2000 (nařízení o televizním vysílání z roku 2000), jsou subjekty televizního vysílání rozděleny do dvou kategorií. První kategorie zahrnuje subjekty poskytující bezplatnou službu, která může být navíc přijímána alespoň 95 % obyvatelstva Spojeného království [dále jen ‚subjekty televizního vysílání provozující volně dostupné kanály‘]. Druhá kategorie zahrnuje subjekty, které tyto podmínky nesplňují[, a patří do ní mimo jiné subjekty televizního vysílání provozující placené kanály]. 10 Mimoto na základě článku 101 Broadcasting Act 1996, ve znění Television Broadcasting Regulations 2000, může provozovatel televizního vysílání, který spadá do jedné z těchto kategorií, vysílat v přímém přenosu celou událost zapsanou na seznamu nebo její část pouze tehdy, když provozovatel spadající do druhé z těchto kategorií získal právo vysílat přímý přenos celé události nebo uvedené části téže události v tomtéž nebo v podstatě tomtéž regionu. Není-li tato podmínka splněna, musí subjekt, který hodlá vysílat přímý přenos celé dotčené události nebo její části, získat předchozí souhlas Office of Communications (Úřad pro komunikace). 11 Podle článku 3 Code on Sports and Other Listed and Designated Events (kodex pro sportovní události a ostatní události uvedené v seznamu), ve znění platném v roce 2000, jsou události zásadního společenského významu uvedené v seznamu rozděleny do dvou skupin. ‚Skupina A‘ zahrnuje události, které nesmějí být přenášeny exkluzivně přímým přenosem, nejsou-li splněna určitá kritéria. ‚Skupina B‘ zahrnuje události, které nesmějí být přenášeny exkluzivně přímým přenosem, pokud nebyl zajištěn přenos ze záznamu. 12 Podle článku 13 Code on Sports and Other Listed and Designated Events může Office of Communications udělit souhlas pro události spadající do ‚skupiny A‘ seznamu, kam patří [závěrečná fáze turnaje] EURO, pokud s nimi související práva k vysílání byla veřejně nabídnuta na základě spravedlivých a přiměřených podmínek všem subjektům televizního vysílání a subjekt spadající do druhé kategorie nevyjádřil zájem o jejich koupi. 13 Dopisem ze dne 25. září 1998 předalo Spojené království Komisi Evropských společenství podle čl. 3a odst. 2 směrnice 89/552 seznam událostí vypracovaný ministrem. V návaznosti na korespondenci mezi Spojeným královstvím a Komisí a nové oznámení o opatřeních, k němuž došlo dne 5. května 2000, informoval generální ředitel generálního ředitelství Komise (GŘ) pro vzdělávání a kulturu Spojené království dopisem ze dne 28. července 2000 o tom, že Komise nevznáší námitky proti opatřením tohoto členského státu, která tudíž budou zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství. 14 Rozsudkem ze dne 15. prosince 2005, Infront WM v. Komise (T-33/01, Sb. rozh. s. II-5897), [Tribunál] zrušil rozhodnutí obsažené v dopise ze dne 28. července 2000 z důvodu, že představovalo rozhodnutí ve smyslu článku 249 ES, které mělo být přijato samotným kolegiem členů Komise […]. 15 Na základě [uvedeného rozsudku] přijala Komise [sporné rozhodnutí].“