Věc C-235/17: Žaloba podaná dne 5. května 2017 – Evropská komise v. Maďarsko

Žaloba podaná dne 5. května 2017 – Evropská komise v. Maďarsko

(Věc C-235/17)

Účastníci řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Malferrari a L. Havas, zmocněnci)

Žalovaný: Maďarsko

Návrhová žádání žalobkyně

Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

— určil, že Maďarsko tím, že přijalo právní úpravu, jež omezuje požívací právo k zemědělské a lesní půdě, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 49 a 63 Smlouvy o fungování Evropské unie a z článku 17 Listiny základních práv Evropské unii, a

— uložil Maďarsku náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Komise má za to, že sporná maďarská právní úprava je v důsledku toho, že naprosto nepřiměřeně omezuje požívací právo (ususfructus) k zemědělské a lesní půdě, neslučitelná s povinnostmi, které pro Maďarsko vyplývají z článků 49 a 63 Smlouvy o fungování Evropské unie a z článku 17 Listiny základních práv Evropské unie.

Zrušení požívacích práv ex lege představuje omezení svobody usazování zaručené článkem 49 Smlouvy o fungování Evropské unie především proto, že takový zánik požívacího práva brání tomu nebo nadměrně ztěžuje to, aby osoby, kterým doposud příslušelo, zakládaly v Maďarsku provozovny (nebo nabývaly užívací právo k zemědělské a lesní půdě) za účelem vyvíjení činnosti v tomto státě a aby ekonomickou činností vyvíjenou na vlastní účet přispívaly k navazování vnitrounijních hospodářských a sociálních vazeb. Komise má za to, že zrušení požívacích práv ex lege může představovat překážku pro využití svobody usazování nebo odrazovat od využití této svobody.

Maďarská právní úprava je v rozporu i s volným pohybem kapitálu, neboť v jejím důsledku brání investicím, respektive omezuje investice osob bez maďarské státní příslušnosti do nemovitostí nacházejících se v Maďarsku. Tato právní úprava vede k znehodnocení již existujících požívacích práv, což rovněž představuje omezení volného pohybu kapitálu.

Maďarská právní úprava tím, že zavádí rozlišení na úkor občanů Evropské unie bez maďarské státní příslušnosti, zavádí nepřímou diskriminaci.

Výše popsané omezení svobod nelze nijak odůvodnit. Nelze jej odůvodnit ani žádným z důvodů uvedených ve Smlouvě, ani jinými důvody předloženými maďarskou vládou v průběhu řízení.

Zvláště nepřijatelná je argumentace, kterou maďarská vláda hájí nezbytnost omezení za účelem ukončení nezákonného stavu. Podle názoru Komise nelze akceptovat obecnou domněnku, která se v žádném konkrétním případě nepotvrdila, a sice že všechny smlouvy o zřízení požívacího práva k zemědělské a lesní půdě v Maďarsku uzavřené cizími občany jsou od okamžiku jeho zřízení nezákonné a neplatné. Stejně tak nelze přisvědčit tvrzení, podle kterého lze nezákonnost všech jednotlivých smluv o zřízení požívacího práva dovodit ze skutečnosti, že nebylo vydáno povolení k devizové směně, vyžadované právními předpisy účinnými před rokem 2002.

Omezení zavedené maďarskou právní úpravou tím, že není způsobilé dosáhnout sledovaných cílů, a navíc dalece překračuje to, co je k dosažení takových cílů nezbytné, nesplňuje požadavek proporcionality.

Maďarská právní úprava není v souladu s požadavky kladenými zásadami právní jistoty a ochrany legitimního očekávání ani nezaručuje odpovídající odškodnění osob poškozených zrušením či omezením požívacích práv.

Podle Komise je sporná maďarská právní úprava v rozporu s právem na vlastnictví uznaným v článku 17 Listiny. V určitých případech dochází k zásahu do práva na vlastnictví, i když se porušení povinností nevztahuje na všechny tři složky „vlastnictví“ (užívání a požívání, držba a disponování).