ROZSUDEK TRIBUNÁLU (čtvrtého senátu)

14. září 2011

Věc T-236/02

Luigi Marcuccio

proti

Evropské komisi

„Vrácení Tribunálu po zrušení – Veřejná služba – Úředníci – Zaměstnání ve třetí zemi – Nové zařazení pracovního místa a jeho držitele – Právo na obhajobu – Žaloba na náhradu škody – Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci“

Předmět: Žaloba, jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 18. března 2002, kterým byl žalobce přeřazen z generálního ředitelství „Rozvoj“, delegace Komise v Luandě (Angola), na totéž generální ředitelství v Bruselu (Belgie), veškerých předběžných, spojených nebo následných aktů, a zvláště těch, které se týkají případného přijetí jiného úředníka na dotčené místo, jakož i oznámení Komise ze dne 13. a 14. listopadu 2001 a stanoviska nebo stanovisek řídícího výboru vnější služby, a návrh na náhradu nákladů souvisejících se služebními povinnostmi žalobce v Angole, jakož i na náhradu utrpěné škody.

Rozhodnutí: Rozhodnutí Komise ze dne 18. března 2002, kterým byl Luigi Marcuccio přeřazen z generálního ředitelství „Rozvoj“, delegace Komise v Luandě (Angola), na totéž generální ředitelství v Bruselu (Belgie) se zrušuje. Ve zbývající části se žaloba zamítá. Komise ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení, které vynaložil L. Marcuccio.

Shrnutí

1. Řízení – Rozsudek Soudního dvora, který zavazuje Tribunál – Podmínky – Vrácení věci následující po kasačním opravném prostředku – Právní otázky, které byly pravomocně rozhodnuty Soudním dvorem v rámci kasačního opravného prostředku – Překážka věci rozsouzené – Rozsah

(Statut Soudního dvora, čl. 61 druhý pododstavec; jednací řád Tribunálu, článek 117)

2. Řízení – Předložení nových žalobních důvodů v průběhu řízení – Podmínky – Použití na řízení konané po vrácení věci následujícím po kasačním opravném prostředku – Analogické řešení pro nová stanoviska

(Jednací řád Tribunálu, čl. 48 odst. 2 a článek 120)

3. Úředníci – Žaloba – Žalobní důvod vycházející z vady řízení – Irelevantní žalobní důvod v důsledku nemožnosti dosáhnout jiného výsledku v řádném řízení

4. Úředníci – Organizační struktura – Zařazování zaměstnanců – Přeřazení ve služebním zájmu – Podmínky – Právo dotčené osoby být vyslechnuta

5. Úředníci – Žaloba – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Pojem – Přípravný akt – Interní poznámky a stanoviska předcházející přijetí rozhodnutí – Vyloučení

(Služební řád, články 90 a 91)

6. Úředníci – Žaloba – Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci – Spory majetkoprávní povahy ve smyslu čl. 91 odst. 1 služebního řádu – Pojem

(Služební řád, čl. 91 odst. 1)

7. Úředníci – Žaloba – Zrušující rozsudek – Účinky – Obnovení dřívějšího právního postavení dotčené osoby

(Služební řád, příloha X)

8. Úředníci – Odměna – Platový režim, který se použije na úředníky vykonávající služební povinnosti ve třetích zemích – Příspěvek za životní podmínky – Podmínky poskytnutí

(Služební řád, příloha X, článek 10)

9. Úředníci – Náhrada výdajů – Platový režim, který se použije na úředníky vykonávající služební povinnosti ve třetích zemích – Nájem za služební byt – Podmínky náhrady

(Služební řád, příloha X, články 5, 18 a 23)

10. Úředníci – Sociální zabezpečení – Zdravotní pojištění – Léčebné náklady – Systém zdravotního připojištění, který se použije na úředníky vykonávající služební povinnosti ve třetích zemích

(Služební řád, příloha X, článek 24)

11. Úředníci – Dovolená – Dovolená za kalendářní rok – Úředníci vykonávající služební povinnosti ve třetích zemích – Podmínky poskytnutí

(Služební řád, příloha X, články 6 a 8)

12. Úředníci – Žaloba – Žaloba na náhradu škody – Zrušení napadeného protiprávního aktu nezajišťující přiměřenou náhradu nemajetkové újmy

(Služební řád, článek 91)

13. Úředníci – Organizační struktura – Zařazování zaměstnanců – Přeložení na jiné pracoviště – Posuzovací pravomoc administrativy

14. Úředníci – Organizační struktura – Zařazování zaměstnanců – Přeřazení úředníka ve služebním zájmu z důvodu problémů týkajících se vztahů – Neexistence nemajetkové újmy

15. Úředníci – Organizační struktura – Zařazování zaměstnanců – Přeřazení – Rozhodnutí přijaté během volna z důvodu nemoci úředníka

1. Na základě rozhodnutí Soudního dvora o zrušení a vrácení věci Tribunálu má posledně zmíněný na základě rozsudku Soudního dvora znovu rozhodnout podle článku 117 jednacího řádu o žalobních důvodech vznesených žalobcem směřujících ke zrušení rozhodnutí, s výjimkou těch částí výroku, jež nebyly Soudním dvorem zrušeny, jakož i odůvodnění, jež jsou nezbytným podkladem těchto nezrušených částí, které tedy nabývají právní moci.

Nic však v zásadě nebrání tomu, aby soud, jemuž byla věc vrácena, dospěl ke stejným závěrům jako soud prvního stupně, pokud se jedná o návrhová žádání a žalobní důvody, jež Soudní dvůr v odůvodnění svého rozsudku nepřezkoumával. V takovémto případě totiž chybí právní posouzení obsažené v rozhodnutí Soudního dvora ve smyslu článku 61 druhého pododstavce Statutu Soudního dvora, jímž by byl tento soud vázán.

(viz body 83 a 86)

Odkazy: Tribunál, 8. prosince 2005, Reynolds v. Parlament, T-237/00, Sb. VS s. I-A-385 a II-1731, bod 46

2. Podle čl. 48 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu, použitelného na základě článku 120 téhož jednacího řádu platí, že pokud je Tribunálu předložena věc na základě rozsudku Soudního dvora o vrácení věci, nelze v průběhu řízení předkládat nové důvody, ledaže by se zakládaly na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení. Z toho vyplývá, že po vydání rozsudku Soudního dvora o vrácení věci nemohou účastníci řízení v zásadě uplatňovat důvody, které nebyly předloženy v průběhu řízení, ve kterém byl vydán rozsudek Tribunálu, zrušený Soudním dvorem. Toto pravidlo se a fortiori uplatní na nová návrhová žádání měnící předmět řízení.

(viz bod 88)

Odkazy: Soudní dvůr, 1. července 2008, Chronopost a La Poste v. UFEX a další, C-341/06 P a C-342/06 P, Sb. rozh. s. I-4777, bod 71; Tribunál, 21. března 1996, Chehab v. Komise, T-10/95, Sb. rozh. FP, s. I-A-135 a II-419, bod 66

3. Procesní vada může odůvodnit zrušení rozhodnutí jen tehdy, pokud existuje možnost, že by bez této vady vedlo řízení administrativy k jinému výsledku.

(viz bod 111)

Odkazy: Soudní dvůr, 10. července 1980, Distillers Company v. Komise, 30/78, Sb. rozh. s. 2229, bod 26; Soudní dvůr, 14. února 1990, France v. Komise, C-301/87, Sb. rozh. s. I-307, bod 31; Soudní dvůr, 12. listopadu 1996, Ojha v. Komise, C-294/95 P, Sb. rozh. s. I-5863, bod 67

4. Rozhodnutí o přeřazení úředníka, které vede k jeho přestěhování do jiného místa zaměstnání proti jeho vůli, musí být přijato s nezbytnou pečlivostí a zvláštní péčí, a zejména je nutno zohlednit osobní zájem dotčeného úředníka. Takovéto rozhodnutí je tedy výsledkem skutečného posouzení, které nezavdává příčinu ke zpochybnění. Vzhledem k tomu, že v případě, že zúčastněná osoba nebyla slyšena ohledně návrhu rozhodnutí, nelze vyloučit, že by posouzení orgánu bylo jiné, pokud by zúčastněné osobě umožnil účelně vyjádřit svůj názor, a tedy že dodržení práva na obhajobu mohlo ovlivnit obsah rozhodnutí. Trvat na tom že za takových okolností, že by orgán jistě rozhodl stejně, i kdyby byla zúčastněná osoba slyšena, by se rovnalo odepření této osobě skutečného práva být slyšen, neboť samotná podstata tohoto práva implikuje možnost zúčastněné osoby ovlivňovat průběh předmětného řízení.

Kromě toho právo být slyšen úředníkovi přiznané se neomezuje na pouhou možnost projevit svůj nesouhlas s přeřazením, ale předpokládá možnost uplatnit připomínky, a tak ovlivnit obsah zamýšleného rozhodnutí.

(viz body 113 až 116)

Odkazy: Soudní dvůr, 7. března 1990, Hecq v. Komise, C-116/88 a C-149/88, Sb. rozh. s. I-599, body 11 a 23 a citovaná judikatura; výše uvedený rozsudek Ojha v. Komise, bod 47; Soudní dvůr, 2. prosince 2009, Komise v. Irsko a další, C-89/08 P, Sb. rozh. s. I-11245, bod 61; Soudní dvůr, 17. prosince 2009, Přezkum M v. EMEA, C-197/09 RX-II, Sb. rozh. s. I-12033, body 53 a 54

5. Přípustnost návrhů na zrušení vzešlých z pracovního poměru mezi úředníkem a jeho orgánem je třeba zkoumat ve světle požadavků článků 90 a 91 služebního řádu. V tomto ohledu je existence opatření, které se jej nepříznivě dotýká, podle článku 90 odst. 2 a článku 91 odst. 1 služebního řádu nezbytnou podmínkou přípustnosti každé žaloby na neplatnost podané úředníkem proti orgánu, k němuž přísluší. Opatření, která se jej nepříznivě dotýkají, ve smyslu těchto ustanovení jsou pouze opatření s právně závaznými účinky, jimiž mohou být přímo a bezprostředně dotčeny zájmy úředníka a které podstatným způsobem mění jeho právní postavení.

Z toho důvodu úkony k přípravě rozhodnutí, jako jsou interní zprávy, k jejichž výměně došlo v rámci administrativy nebo stanoviska interních výborů administrativy nemají nepříznivé důsledky ve smyslu článku 90 odst. 2 služebního řádu a lze je napadat pouze incidenčně v rámci řízení o žalobě proti zrušitelným aktům.

(viz body 125, 126, 128, 129 a 133)

Odkazy: Soudní dvůr, 11. listopadu 1981, IBM v. Komise, 60/81, Sb. rozh. s. 2639, body 8 a následující; Soudní dvůr, 10. ledna 2006, Komise v. Alvarez Moreno, C-373/04 P, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 42 a citovaná judikatura; Tribunál, 3. dubna 1990, Pfloeschner v. Komise, T-135/89, Sb. rozh. s. II-153, bod 11; Tribunál, 15. června 1994, Pérez Jiménez v. Komise, T-6/93, Sb. rozh. FP s. I-A-155 a II-497, bod 34; Tribunál, 22. března 1995, Kotzonis v. CES, T-586/93, Sb. rozh. s. II-665, bod 29; Tribunál, 6. června 1996, Baiwir v. Komise, T-391/94, Sb. rozh. FP s. I-A-269 a II-787, bod 34; Tribunál, 18. června 1996, Vela Palacios v. CES, T-293/94, Sb. rozh. FP s. I-A-305 a II-893, bod 22; Tribunál, 29. června 2004, Hivonnet v. Rada, T-188/03, Sb. VS s. I-A-139 a II-889, bod 16

6. Ve sporech majetkoprávní povahy má Tribunál pravomoc k přezkumu v plné jurisdikci podle čl. 91 odst. 1 druhé věty služebního řádu, který mu ukládá, aby spory, jež jsou mu předloženy, zcela vyřešil, tedy aby rozhodl o všech právech a povinnostech zaměstnance s výjimkou případů, kdy přenechá výkon takové části rozsudku pod svou kontrolou a za jím přesně stanovených podmínek dotčenému orgánu. V tomto ohledu spory majetkoprávní povahy ve smyslu tohoto ustanovení představují nejen žaloby na náhradu škody zaměstnanců proti orgánu, ale i všechny žaloby, které směřují k tomu, aby orgán zaplatil zaměstnanci částku, o které má tento zaměstnanec za to, že mu ji dluží na základě služebního řádu nebo jiného aktu, který upravuje jejich pracovněprávní vztahy. Soudu Unie tedy přísluší případně rozhodnout, že orgánu bude uložena povinnost zaplatit částku, na kterou má zúčastněná osoba nárok na základě služebního řádu nebo jiného právního aktu nebo uznat existenci práva na náhrady.

(viz body 164 a 165)

Odkazy: Soudní dvůr, 18. prosince 2007, Weißenfels v. Parlament, C-135/06 P, Sb. rozh. s. I-12041, body 65, 67 a 68; Soudní dvůr, 20. května 2010, Gogos v. Komise, C-583/08 P, Sb. rozh. s. I-4469, bod 49; Tribunál, 19. června 2007, Asturias Cuerno v. Komise, T-473/04, Sb. VS s. I-A-2–139 a II-A-2–963, bod 23 a citovaná judikatura

7. Ačkoli zrušení aktu unijním soudem působí ex tunc, a má tedy za následek retroaktivní odstranění zrušeného aktu z právního řádu, v případě zrušení rozhodnutí o přeřazení úředníka vykonávajícího předtím služební povinnosti ve třetí zemi nevyplývá z obnovení jeho právního postavení před tímto rozhodnutím nutně jeho právo na nedoplatky požitků podle přílohy X služebního řádu.

Tak je tomu v případě, že úředník nemusel z důvodu, že ke dni rozhodnutí trvale pobýval v Evropské unii a byl v pracovní neschopnosti, snášet znevýhodnění typická pro postavení úředníků vykonávajících služební povinnosti ve třetích zemích. Zvláštní a odchylná ustanovení pro úředníky vykonávající služební povinnosti ve třetích zemích obsažená v příloze X služebního řádu totiž byla přijata s ohledem na zvláštní životní podmínky těchto úředníků. Různé výhody, které jsou jim poskytovány, mají kompenzovat pro ně specifické nevýhody, jež nemusí snášet úředníci vykonávajících služební povinnosti v rámci Evropské unie.

(viz body 171, 172 a 176)

Odkazy: Soudní dvůr, 26. dubna 1988, Asteris a další v. Komise, 97/86, 99/86, 193/86 a 215/86, Sb. rozh. s. 2181, bod 30; Tribunál, 23. dubna 2002, Campolargo v. Komise, T-372/00, Sb. rozh. FP s. I-A-49 a II-223, bod 109

8. Příspěvek za životní podmínky podle článku 10 přílohy X služebního řádu má kompenzovat nevýhody vyplývající ze skutečnosti, že úředníci plní své poslání a pobývají v obtížném prostředí. Úředník, který v místě zaměstnání nepobývá, tudíž není znevýhodněn způsobem, který má tento příspěvek kompenzovat, se proto poskytnutí uvedeného příspěvku nemůže dovolávat.

(viz body 177 a 180)

9. Podle článku 5 odst. 1 přílohy X služebního řádu platí, že poskytne-li orgán úředníkovi ubytování, které odpovídá počtu vyživovaných rodinných příslušníků, je tento povinen jej využívat. Podle článku 23 přílohy X služebního řádu, pokud úředníkovi vykonávajícímu služební povinnosti ve třetích zemích není orgánem poskytnuto ubytování, hradí se mu nájemné. Smyslem těchto ustanovení, jakož i ustanovení článku 18 přílohy X služebního řádu je uspokojit konkrétní a objektivní potřeby dotčených úředníků v oblasti bydlení vzhledem ke specifickým životním podmínkám ve třetích zemích, v nichž plní své služební povinnosti, aby tak bylo usnadněno jejich usazení a výkon povinností v těchto zemích.

Nicméně v případě, že má rozhodnutí o přeřazení úředníka na místo v Evropské unii za následek ukončení ubytovací dohody podepsané jeho orgánem hradícím nájemné, zrušení tohoto rozhodnutí nebude mít za následek vznik pohledávky úředníka v souvislosti s předmětným služebním ubytováním. Za toto ubytování neplatil nájemné, takže se nemůže z tohoto titulu dovolávat žádné náhrady. Dále pak z obnovy jeho právního postavení před uvedeným rozhodnutím o přeřazení nemůže vyplývat žádné, byť hypotetické, právo na zpětné poskytnutí služebního ubytování, neboť se úředník fakticky nenachází v situaci odůvodňující poskytnutí služebního ubytování ve třetí zemi.

(viz body 182, 183 a 186)

Odkazy: Tribunál, 15. prosince 1992, Scaramuzza v. Komise, T-75/91, Sb. rozh. s. II-2557, bod 35; Tribunál, 19. července 1999, Q v. Conseil, T-20/98, Sb. rozh. FP, s. I-A-147 a II-779, bod 50

10. Doplňkové proplácení podle článku 24 přílohy X služebního řádu je namístě uplatňovat pouze ve vztahu k osobám pobývajícím ve třetí zemi, tj. úředníkům zde vykonávajícím služební povinnosti a jím vyživovaným osobám, které zde také pobývají. Avšak s ohledem na dvojí ratio legis uvedeného článku, tj. velmi vysoké náklady zdravotní péče v některých třetích zemích a dodatečná rizika, jimž jsou úředníci a jejich rodiny vystaveny, neumožňuje samotná skutečnost, že úředník hradí své léčebné výlohy v Evropské unii, odepřít tomuto nárok na doplňkové pojištění.

Navíc obecné prováděcí předpisy k článku 24 přijaté Komisí stanoví, že doplňkové pojištění se vztahuje i na osoby pojištěné z titulu pojištění úředníka vykonávajícího služební povinnosti ve třetí zemi, jež trvale nepobývají v místě zaměstnání tohoto úředníka, a to během pobytu uskutečněného v místě zaměstnání, jakož i, po konzultaci lékaře orgánu, v případě, že léčebné výlohy vznikly výlučně v důsledku místa zaměstnání úředníka. Nelze než konstatovat, že úředník, který již trvale nepobývá v místě zaměstnání ve třetí zemi, ale jehož léčebné výlohy nicméně ještě mohou mít původ v této třetí zemi, se nachází v obdobné situaci.

Existence nároku na vyplácení částek z doplňkového pojištění však předpokládá, že příslušný orgán ověří přiměřeně dle uvedených obecných prováděcích ustanovení, že výdaje na zdravotní péči, o jejichž náhradu žádá úředník v plné výši, vznikly výhradně na základě skutečnosti, že vykonává své služební povinnosti ve třetí zemi. Pokud byly předmětné výdaje na zdravotní péči již nahrazeny v plné výši podle jiného ustanovení Služebního řádu, není třeba takový přezkum provádět.

(viz body 190, 196 až 199)

Odkazy: Tribunál, 7. března 1996, De Rijk v. Komise, T-362/94, Sb. rozh. FP, s. I-A-117 a II-365, bod 34

11. Podle článku 6 a článku 8 přílohy X Služebního řádu platí pro úředníky vykonávající služební povinnosti ve třetích zemích výhodnější pravidla týkající se dovolené za kalendářní rok, než pro úředníky vykonávající služební povinnosti v Unii. Tato pravidla však zjevně usilují o kompenzaci obtíží spojených se zvláštními nebo obzvlášť obtížnými životními podmínkami v místě výkonu služebních povinností. Úředník, který nemusel snášet takové obtíže, se tudíž nemůže dovolávat ve svůj prospěch těchto zvláštních ustanovení týkající se dovolené.

(viz body 201 a 202)

12. Zrušení protiprávního aktu může samo o sobě představovat vhodnou a v zásadě dostačující nápravu veškeré nemajetkové újmy, kterou tento akt mohl způsobit, ledaže žalobce prokáže, že utrpěl nemajetkovou újmu, kterou lze oddělit od protiprávnosti, na jejímž základě byl akt zrušen a která nemůže být tímto zrušením zcela napravena. Za účelem posouzení otázky, zda vznikla nemajetková újma, je třeba zohlednit přitěžující okolnosti, jimiž se vyznačuje zvláštní situace dotčeného úředníka.

Rozhodnutí o převedení přijaté proti vůli dotčeného úředníka vede obvykle k tomu, že se jeho služební postup nevyvíjí tak, jak si přál, v čemž může, pokud se ukáže, že je toto rozhodnutí protiprávní, spočívat nemajetková újma, která není vhodným způsobem odškodněna zrušením takového rozhodnutí, neboť toto zrušení ji nemůže retroaktivně odčinit.

(viz body 234 a 237)

Odkazy: Soudní dvůr, 9. července 1987, Hochbaum a Rawes v. Komise, 44/85, 77/85, 294/85 a 295/85, Sb. rozh. s. 3259, bod 22; Soudní dvůr, 7. února 1990, Culin v. Komise, C-343/87, Sb. rozh. s. I-225, bod 26; Soudní dvůr, 14. května 1998, Rada v. de Nil a Impens, C-259/96 P, Sb. rozh. s. I-2915, bod 25; Tribunál, 10. června 2004, François v. Komise, T-307/01, Sb. rozh. s. II-1669, bod 110; Tribunál, 6. června 2006, Girardot v. Komise, T-10/02, Sb. rozh. FP, s. I-A-2–129 a II-A-2–609, bod 131

13. Změna místa zaměstnání, i když může pro dotyčného znamenat rodinné a hospodářské nevýhody, nepředstavuje neobvyklou a nepředvídatelnou událost ve služebním postupu úředníka, neboť místa zaměstnání, na která může být přidělen, jsou v různých státech a orgán oprávněný ke jmenování může být nucen čelit požadavkům služby, na základě kterých bude nucen rozhodnout o tomto přeložení. Tyto závěry platí zejména pro situaci úředníků, kteří vykonávají služební povinnosti ve třetích zemích a podléhají procesu pravidelné mobility, takže v zásadě nemohou počítat se stálým výkonem služebních povinností v určité třetí zemi.

(viz bod 248)

Odkazy: Soudní dvůr, 14. července 1977, Geist v. Komise, 61/76, Sb. rozh. s. 1419, bod 34; Soudní dvůr, 14. července 1988, Aldinger a Virgili v. Parlament, 23/87 a 24/87, Sb. rozh. s. 4395, bod 17

14. Vnitřní problémy týkající se vztahů, zvláště pokud způsobují napětí, které je na újmu řádnému fungování služby, mohou odůvodnit převedení úředníka ve služebním zájmu. Takové opatření může být přijato i nezávisle na otázce odpovědnosti za dotčené spory. Pokud tedy bylo rozhodnutí o přeřazení odůvodněno tím, že vztahy mezi přeřazovaným úředníkem a jeho dřívějším nadřízeným byly konfliktní, takové posouzení samo o sobě nepředstavuje pro úředníka nemajetkovou újmu.

(viz bod 251)

Odkazy: Soudní dvůr, 12. července 1979, List v. Komise, 124/78, Sb. rozh. s. 2499; výše uvedený rozsudek Ojha v. Komise, bod 41; Tribunál, 28. května 1998, W v. Komise, T-78/96 a T-170/96, Sb. rozh. FP, s. I-A-239 a II-745, bod 88

15. Pouhá skutečnost, že rozhodnutí o přeřazení dotčeného úředníka bylo přijato v době, kdy čerpal volno z důvodu nemoci, nepředstavuje okolnost, na jejímž základě by bylo možné usuzovat, že došlo k poškození jeho dobrého pověsti nebo důstojnosti.

(viz bod 252)

Odkazy: Tribunál, 28. října 2004, Meister v. OHIM, T-76/03, Sb. VS s. I-A-325 a II-1477, body 205 až 207; Tribunál, 7. února 2007, Clotuche v. Komise, T-339/03, Sb. VS s. I-A-2–29 a II-A-2–179, bod 219