V tomto ohledu, pokud jde o vyvážející výrobce, kteří se neúčastnili šetření, které vedlo k přijetí nařízení č. 917/2011, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá prozatímní clo z dovozu keramických obkládaček pocházejících z Čínské lidové republiky, a kterým byla uložena sazba antidumpingového cla, která byla stanovena za použití nejvyšších dumpingových rozpětí zjištěných pro reprezentativní typ výrobku od spolupracujícího vyvážejícího výrobce, v souladu s body 66 a 77 odůvodnění nařízení č. 258/2011 o uložení prozatímního antidumpingového cla na dovoz keramických obkládaček pocházejících z [Číny] a v souladu s body 92 a 93 odůvodnění nařízení č. 917/2011, platí, že všichni vyvážející výrobci, kteří spadají do této kategorie, musí prokázat, že okolnosti, které byly základem posledně uvedeného určení, se změnily podstatným a trvalým způsobem. Vzhledem k tomu, že toto určení vychází z údajů týkajících se vzorku, může takový vyvážející výrobce splnit důkazní břemeno, které je mu v této souvislosti uloženo, buď tím, že prokáže, že údaje, které byly základem pro stanovení dumpingového rozpětí použitého pro stanovení sazeb antidumpingového cla, jež se použijí na společnosti zařazené do vzorku, se změnily podstatným a trvalým způsobem, nebo tím, že takové změny se týkaly všech vyvážejících výrobců ze země vývozu.

V tomto ohledu platí, že jelikož vyvážející výrobce nespolupracoval v rámci šetření, které vedlo k přijetí antidumpingových opatření, nenachází se v žádném ohledu ve stejné situaci, pokud jde o zjištění týkající se dumpingového rozpětí, jako spolupracující vyvážející výrobci, a že jelikož normotvůrce v čl. 18 odst. 1 nařízení č. 1225/2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, ve znění nařízení č. 37/2014, stanovil, že v případě nespolupracujících vyvážejících výrobců se stanoví sazba antidumpingového cla na základě dostupných údajů, znamená to, že tyto údaje mohou být pro uvedené vyvážející výrobce méně příznivé, než kdyby spolupracovali. Stejně tak vyvážející výrobce nemůže prokázat existenci diskriminace vůči němu údajnou diskriminací spolupracujících vyvážejících výrobců, kteří nebyli zařazeni do vzorku, oproti vyvážejícím výrobcům, kteří do něj byli zařazeni. Vyvážející výrobce nepožádal o zařazení do vzorku, neboť se neúčastnil počátečního šetření. Vzhledem k tomu, že se jeho argument netýká jeho vlastní situace, nemůže jeho případná opodstatněnost vést ke zrušení napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se jej týká. Nemá tudíž žádný zájem na jeho vznesení.

V rámci použití čl. 11 odst. 5 nařízení č. 1225/2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, ve znění nařízení č. 37/2014, platí, že se některá z ustanovení, kterými se řídí počáteční šetření, nemají použít s ohledem na obecnou strukturu a cíle systému stanoveného nařízením č. 1255/2009 na přezkumné řízení. V tomto ohledu platí, že použití čl. 17 odst. 3 nařízení č. 1225/2009, které by obnášelo individuální zjišťování rovněž v souvislosti s posouzením žádosti o prozatímní přezkum podané vyvážejícím výrobcem, který v počátečním šetření nespolupracoval, by se příčilo účelu prozatímního přezkumného řízení. Takový přístup by totiž neumožnil posoudit, zda se podstatným a trvalým způsobem změnily údaje, které byly použity jako základ pro zjištění dumpingového rozpětí použitého pro stanovení antidumpingového cla, jež se použije na uvedeného vyvážejícího výrobce. Údaje získané na základě analýzy informací týkajících se vyvážejících výrobců zařazených do vzorku by tak byly srovnávány s údaji týkajícími se dotčeného vyvážejícího výrobce.

V rámci posouzení nezbytnosti zahájení prozatímního přezkumného šetření na základě dvou údajných změn okolností, které vznáší vyvážející výrobce, se tudíž nelze relevantně dovolávat individuálního zjišťování. Pokud by tomu bylo jinak, uvedený vyvážející výrobce by mohl obejít povinnosti v oblasti důkazního břemene, které v důsledku svého postavení podniku, který nespolupracoval během počátečního šetření, nese na základě čl. 11 odst. 3 nařízení č. 1225/2009.

(viz body 39–41)