3.

Vyplývá z rozsudků Soudního dvora Evropské unie ze dne 12. října 2004, Paul a další (С-222/02, EU:C:2004:606, body 38, 39, 43 a 49 až 51), ze dne 5. března 1996, Brasserie du pêcheur a Factortame (С-46/93 a С-48/93, ECLI:EU:C: 1996:79, body 42 a 51), ze dne 15. června 2000, Dorsch Consult v. Rada a Komise (С-237/98 Р, ECLI:EU:C:2000:321, bod 19), a ze dne 2, prosince 1971, Zuckerfabrik Schöppenstedt v. Rada (5/71, EU:C:1971:116, bod 11), i s ohledem na současný stav unijního práva relevantního pro původní řízení, že A) ustanovení směrnice 94/19, konkrétně její čl. 7 odst. 6 vkladatelům přiznávají právo uplatnit vůči členskému státu nárok na náhradu škody způsobené nedostatečným dohledem nad úvěrovou institucí, která spravuje jejich vklady, a že je toto právo omezeno na garantovanou výši vkladů, nebo je třeba pojem „práva na náhradu“ uvedený v tomto ustanovení vykládat široce? B) opatření v oblasti dohledu nařízená centrální bankou členského státu za účelem reorganizace úvěrové instituce, jako jsou opatření v původním řízení, včetně pozastavení plateb, které jsou upraveny zejména v čl. 2 sedmé odrážce směrnice 2001/24/ES (3), představují neopodstatněný a nepřiměřený zásah do vlastnického práva vkladatelů, který zakládá mimosmluvní odpovědnost za škodu způsobenou porušením unijního práva, jestliže právo daného členského státu s ohledem na čl. 116 odst. 5 vnitrostátního zákona o úvěrových institucích, jakož i na čl. 4 odst. 2 bod 1 a čl. 94 odst. 1 bod 4 vnitrostátního zákona o úpadku bank stanoví, že po dobou trvání těchto opatření jsou účtovány smluvní úroky a že pohledávky přesahující garantovanou výši vkladů jsou uspokojovány v obecném insolvenčním řízení, jakož i to, že lze vyplácet úroky? C) podmínky vzniku mimosmluvní odpovědnosti za škodu, která vznikla na základě jednání a nečinnosti v souvislosti s výkonem dohledových pravomocí, které spadají do oblasti působnosti čl. 65 odst. 1 písm. b) SFEU, centrální bankou členského státu, upravené ve vnitrostátním právu členského státu, nesmí být v rozporu s podmínkami a zásadami této odpovědnosti, které platí podle unijního práva, a to konkrétně: se zásadou nezávislosti žaloby na náhradu škody na žalobě na neplatnost a se závěrem, že je nepřípustné, aby vnitrostátní právo stanovilo podmínku, že právní jednání nebo nečinnost, na jejichž základě je požadována náhrada škody, musí být nejprve zrušeny; s nepřípustností podmínky, kterou stanoví vnitrostátní právo ohledně zavinění orgánů nebo úředníků, kvůli jejichž jednání je požadována náhrada škody; se stanovením podmínky pro podání žalob na náhradu majetkové újmy, a sice že žalobci musela ke dni podání této žaloby vzniknout skutečná a jistá škoda? D) v důsledku zásady nezávislosti žaloby na náhradu škody na žalobě na neplatnost, která je zakotvena v unijním právu, musí být splněna podmínka protiprávnosti dotčeného jednání orgánu, která je rovnocenná podmínce stanovené vnitrostátním právem členského státu, podle níž musí být právní jednání nebo nečinnost, na jejichž základě je požadována náhrada škody, tj. opatření za účelem reorganizace úvěrové instituce, zrušeny, pokud se vezmou v potaz okolnosti v původním řízení, jakož i níže uvedené: — že tato opatření nesměřují vůči žalobkyni, která je majitelkou vkladu u úvěrové instituce, jakož i že žalobkyně není podle vnitrostátního práva ani podle vnitrostátní judikatury oprávněna domáhat se zrušení jednotlivých rozhodnutí, kterými byla tato opatření nařízena, a že tato rozhodnutí nabyla právní moci; — že unijní právo, v této oblasti konkrétně směrnice 2001/24, neukládá členským státům výslovnou povinnost upravit ve prospěch všech věřitelů možnost napadnout opatření v oblasti dohledu za účelem určení jejich platnosti; — že v právu členského státu není upravena mimosmluvní odpovědnost za škodu, která vznikla v důsledku jednání orgánů nebo úředníků, které bylo v souladu s právem? E) že se v případě, že z výkladu bude vyplývat, že za okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, nelze použít podmínku protiprávnosti dotčeného jednání daného orgánu, na žaloby majitelů vkladů u úvěrové instituce na náhradu škody vzniklé na základě jednání a nečinnosti centrální banky členského státu a zejména na zaplacení úroků za opožděně vyplacené pojištěné vklady, jakož i na vyplacení vkladů, které přesahují výši pojištěných vkladů, které jsou uplatňovány jako náhrada škody vzniklé na základě porušení článků 63 až 65 a 120 SFEU, článku 3 SEU a článku 17 Listiny základních práv Evropské unie, musí použít podmínky stanovené Soudním dvorem Evropské unie pro mimosmluvní odpovědnost za škodu: — která vznikla na základě jednání dotčeného orgánu, které bylo v souladu s právem, a to konkrétně tři kumulativní podmínky, totiž existence skutečné škody, příčinné souvislosti mezi škodou a předmětným jednáním, jakož i neobvyklý a zvláštní charakter škody, a to zejména u žalob na zaplacení úroků na základě opožděného vyplacení pojištěných vkladů, nebo — v oblasti hospodářské politiky zejména podmínka „pouze tehdy, jestliže došlo k dostatečně závažnému porušení pravidla vyšší právní síly, které chrání zájmy jednotlivců“, a to zejména u žalob vkladatelů na vyplacení vkladů, které přesahují výši pojištěných vkladů, které byly uplatněny jako žaloby na náhradu škody a na které se vztahuje postup upravený vnitrostátním právem, pokud se vezme v potaz široký prostor pro uvážení, který členské státy mají v souvislosti s čl. 65 odst. 1 písm. b) SFEU a s opatřeními podle směrnice 2001/24, jestliže okolnosti týkající se dotčené úvěrové instituce a osoby, která požaduje náhradu škody, mají vztah pouze k jednomu členskému státu, ale pro všechny vkladatele platí tytéž předpisy a ústavně právní zásada rovnosti před zákonem?