STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØE

přednesené dne 28. července 2016 ( 1 )

Věc C‑411/15 P

Timab Industries,

Cie financière et de participations Roullier (CFPR)

proti

Evropské komisi

„Kasační opravný prostředek — Kartelové dohody — Evropský trh s fosfáty používanými ve výživě zvířat — Odstoupení navrhovatelek z postupu při narovnání — Řádné správní řízení — Neuplatnění rozpětí možných pokut sděleného v průběhu postupu při narovnání — Rozsah pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci přiznané Tribunálu Evropské unie — Dodržování zásad ochrany legitimního očekávání a rovného zacházení“

I – Úvod

1. Předmětem projednávané věci je kasační opravný prostředek podaný společností Timab Industries a společností Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (společně dále jen „Timab a další“) proti rozsudku ze dne 20. května 2015, Timab Industries a CFPR v. Komise (T‑456/10, dále jen „napadený rozsudek“) ( 2 ), kterým Tribunál Evropské unie zamítl jejich žalobu na zrušení rozhodnutí C (2010) 5001 final přijatého Evropskou komisí ( 3 ) (dále jen „sporné rozhodnutí“), jakož i jejich podpůrnou žalobu na snížení částky pokuty, která jim byla tímto rozhodnutím uložena.

2. Napadený rozsudek vykazuje dvě významné zvláštnosti, a to že se v něm Tribunál poprvé vyslovil jednak k postupu při narovnání v případech kartelů, který byl zaveden nařízením (ES) č. 622/2008 ( 4 ), a jednak k tzv. „hybridnímu“ ( 5 ) případu, kdy dvě rozhodnutí Komise ukládající pokutu z důvodu jediného a trvajícího protiprávního jednání jsou určena různým osobám a byla vydána podle dvou samostatných postupů. Situace, která je předmětem sporu, je totiž charakterizována tím, že Komise přijala v týž den dvě rozhodnutí, která se týkají téhož protiprávního jednání, přičemž jedno bylo sděleno podnikům, které se účastnily postupu při narovnání až do jeho konce, a druhé bylo sděleno podnikům – totiž Timab a další – které se rozhodly z tohoto postupu odstoupit a zvolily řádné správní řízení. Tato dosud neznámá dvojí povaha žaloby podané k Tribunálu, který rozhodoval v rozšířeném kolegiu, jej vedla k tomu, že v tomto rozsudku formuloval významné úvodní poznámky ohledně postupu při narovnání ( 6 ).

3. V souladu s požadavkem Soudního dvora se toto stanovisko omezí na analýzu třetího a čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku. Ty se v podstatě týkají především otázky rozsahu pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci přiznané Tribunálu a otázky dodržování zásad ochrany legitimního očekávání a rovného zacházení ve specifickém kontextu hybridní situace, kdy zároveň probíhal postup při narovnání a řádné řízení. Rovnou uvádím, že podle mého názoru Tribunál z důvodů, které vyložím dále, neporušil ani uvedený rozsah, ani uvedené zásady, ani pravidla, kterými se uvedené postupy řídí, a že tedy kasačnímu opravnému prostředku nelze na základě těchto dvou důvodů vyhovět.

II – Skutečnosti předcházející sporu a řízení před Tribunálem.

4. Skutečnosti předcházející projednávanému sporu byly podrobně popsány v napadeném rozsudku, na který se tímto odkazuje ( 7 ). Podstatné skutečnosti nezbytné pro pochopení tohoto stanoviska mohou být shrnuty následujícím způsobem.

5. Po kontrolách provedených v roce 2004 měla Komise za to, že se šest podniků působících v odvětví fosfátů používaných ve výživě zvířat (dále jen „FVZ“), mezi nimi Timab a další, účastnilo kartelové dohody, která mohla představovat jediné a trvající protiprávní jednání v rozporu s článkem 101 SFEU a článkem 53 Dohody o EHP ( 8 ).

6. Dopisy ze dne 19. února 2009 informovala Komise všechny účastníky kartelu o záměru zahájit správní řízení s cílem přijmout rozhodnutí podle nařízení (ES) č. 1/2003 ( 9 ) a požádala je o sdělení, zda jsou připraveny vstoupit do jednání o narovnání podle článku 10a nařízení č. 773/2004, ve znění nařízení č. 622/2008.

7. Všechny dotčené podniky se zavázaly k postupu při narovnání. V rámci jednání vedených o narovnání Komise informovala Timab a další ( 10 ), že má v úmyslu uložit jim společně a nerozdílně pokutu ve výši mezi 41 a 44 miliony eur za jejich účast na jediném a trvajícím protiprávním jednání v období od 31. prosince 1978 do 10. února 2004. Upřesnila, že tato částka zahrnuje ( 11 ), vedle 10 % snížení z důvodu narovnání ( 12 ), 35 % snížení z důvodu polehčujících okolností podle použitelných pokynů ( 13 ) – schválené z toho důvodu, že zúčastnění umožnili Komisi prodloužit dobu trvání jejich účasti na kartelové dohodě – jakož i 17 % snížení z důvodu programu shovívavosti ( 14 ).

8. Na rozdíl od ostatních uvedených podniků se Timab a další rozhodly odstoupit z postupu při narovnání, a staly se tak předmětem řádného správního řízení. Po tomto odstoupení, ke kterému došlo v roce 2009, získaly přístup ke spisu, dne 2. února 2010 odpověděly na oznámení námitek a zúčastnily se slyšení konaného dne 24. února 2010.

9. Dne 20. července 2010 přijala Komise dvě rozhodnutí týkající se téže věci, totiž jednak rozhodnutí, jehož příjemci byli stranami kartelové dohody, které dokončily postup při narovnání ( 15 ), a jednak sporné rozhodnutí sdělené Timab a další. V posledně uvedeném rozhodnutí Komise uvedla, že navrhovatelky se dotčeného protiprávního jednání účastnily od 16. září 1993 do 10. února 2004, a uložila jim společně a nerozdílně pokutu ve výši 59850000 eur, která zahrnovala pouze 5 % snížení z důvodu shovívavosti ( 16 ).

10. Žalobou podanou kanceláři Tribunálu dne 1. října 2010 se Timab a další dožadovaly úplného nebo alespoň částečného zrušení sporného rozhodnutí a podpůrně snížení částky pokuty, která jim tímto rozhodnutím byla uložena ( 17 ). Navrhovatelky tvrdily, že uložením výrazně vyšší pokuty, než byla maximální částka rozpětí sděleného v rámci jednání o narovnání, sankcionovala Komise protiprávně jejich odstoupení z postupu při narovnání ( 18 ).

11. Napadeným rozsudkem Tribunál zamítl všechny tři skupiny žalobních důvodů ( 19 ) předložených Timab a další na podporu jejich návrhových žádání směřujících ke zrušení a změně rozhodnutí a uložil jim náhradu nákladů řízení.

III – Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení

12. Návrhem došlým kanceláři Soudního dvora dne 27. července 2015 podaly Timab a další kasační opravný prostředek, ve kterém navrhují, aby Soudní dvůr zrušil napadený rozsudek a věc vrátil Tribunálu za účelem přiměřeného snížení částky sporné pokuty. Incidenčně navrhují, aby bylo určeno, že Tribunál porušil jejich právo na spravedlivý proces z důvodu nepřiměřené délky trvání soudního řízení. Konečně navrhují, aby byla Komisi uložena náhrada veškerých nákladů řízení.

13. Komise Soudnímu dvoru navrhuje jednak zamítnout kasační opravný prostředek, protože pět hlavních důvodů kasačního opravného prostředku a jeden incidenční důvod kasačního opravného prostředku uvedené Timab a další jsou jako celek irelevantní, nepřípustné nebo neopodstatněné, a jednak uložit navrhovatelkám náhradu nákladů řízení.

14. Ve věci nebylo nařízeno jednání.

IV – Analýza

15. Třetí a čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku, které společně tvoří předmět tohoto cíleného stanoviska, se týkají skloubení postupu při narovnání zavedeného nařízením č. 622/2008 ( 20 ), ze kterého se Timab a další rozhodly odstoupit, a řádného správního řízení, které se řídí obecnými ustanoveními nařízení č. 773/2004, ve znění posledně uvedeného nařízení, kterým z důvodu uvedené volby tyto společnosti nakonec podléhaly.

16. Podle těchto dvou důvodů kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že potvrzením sporného rozhodnutí Tribunál překročil rozsah své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci a svůj rozsudek v tomto rámci zatížil rozpory v odůvodnění. Kromě toho čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku Tribunálu vytýká, že porušil zásady legitimního očekávání a rovného zacházení. Konečně týmž důvodem kasačního opravného prostředku Timab a další Tribunálu vytýkají, že se dopustil nesprávného právního posouzení ohledně použití postupu při narovnání. Z těchto tří úhlů pohledu budu uvedené důvody kasačního opravného prostředku posuzovat.

A – K údajnému nesprávnému posouzení pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci přiznané Tribunálu (třetí důvod kasačního opravného prostředku a druhý díl první části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku)

17. Nejprve se budu zabývat podstatnou kritikou, kterou Timab a další vyslovily s ohledem na to, jak Tribunál použil svou pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci, a poté stručně pojednám o rozporech v odůvodnění, na které je poukazováno, a to rovněž z pohledu uvedené pravomoci, jak ve třetím, tak ve čtvrtém důvodu kasačního opravného prostředku.

1. K existenci pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci přiznané Tribunálu

18. Navrhovatelky v podstatě tvrdí, že Tribunál porušil své povinnosti při soudním přezkumu, protože dostatečně neověřil všechny prvky pokuty, která jim byla uložena sporným rozhodnutím, a zejména snížení, které si přály získat.

19. Ve třetím důvodu kasačního opravného prostředku Timab a další tvrdí, že Tribunál svou pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci neuplatnil vhodným způsobem, „když konstatoval, že údajné ‚nové skutečnosti‘ umožnily Komisi uložit, po odstoupení navrhovatelek z postupu při narovnání, podstatně vyšší pokutu za významně kratší protiprávní jednání“, aniž ověřil věcnou správnost skutečností uvedených tímto orgánem ( 21 ). Tvrdí, že po uvedeném odstoupení nebyla do spisu založena žádná nová skutečnost a že jediná nová skutečnost, pokud vůbec existuje, vznikla podrobnějším zkoumáním situace Komisí, která ji vedla k uznání toho, že navrhovatelky se dotčeného protiprávního jednání neúčastnily od roku 1978 ( 22 ), když k tomuto zjištění měla dospět již od fáze postupu při narovnání.

20. Komise tvrdí, že tento důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut jako irelevantní, protože je založen na irelevantním porovnání situace existující při postupu při narovnání se situací při přijímání sporného rozhodnutí, když po odstoupení od postupu při od narovnání musí být rozhodnutí učiněné po skončení řádného řízení posouzeno výhradně s ohledem na jeho vlastní kritéria, jak správně vyložil Tribunál. Dodává, že v popisu napadeného rozsudku navrhovatelky zkreslují výroky Tribunálu ( 23 ). Podpůrně Komise tvrdí, že dotčený důvod kasačního opravného prostředku je nepřípustný, neboť Tribunál přezkoumal legalitu sporného rozhodnutí ověřením všech skutečností zohledněných při výpočtu pokuty a že hodnocení skutkových okolností Tribunálem nemůže být předmětem kasačního opravného prostředku.

21. Připomínám, jak uvádí napadený rozsudek, že pokud jde o soudní přezkum rozhodnutí Komise, která ukládají podnikům pokuty za porušení pravidel unijního práva v oblasti hospodářské soutěže, vyplývá z ustálené judikatury, že přezkum legality je doplněn pravomocí soudního přezkumu v plné jurisdikci, která byla unijnímu soudu přiznána článkem 31 nařízení č. 1/2003 ve spojení s článkem 261 SFEU. Tribunálu, který v rámci této pravomoci rozhoduje, přísluší přezkoumat vhodnost částky takových pokut a případně ji zrušit, snížit nebo zvýšit ( 24 ).

22. Pokud je Soudní dvůr povolán rozhodnout v této oblasti v rámci kasačního opravného prostředku, nemůže z důvodu spravedlnosti svými závěry nahrazovat závěry Tribunálu, aby provedl přezkum způsobu, jakým Komise v každém jednotlivém případě posoudila závažnost protiprávních jednání ( 25 ). Jen Tribunál je totiž příslušný ke zjišťování a posuzování důkazů, které mu byly předloženy, přičemž toto posouzení nepředstavuje s výhradou případu zkreslení uvedených důkazů právní otázku, která by jako taková podléhala přezkumu Soudního dvora ( 26 ). Ten je omezen na zjevné vady ( 27 ), tedy jen na případy, kdy Soudní dvůr má za to, že úroveň uložené sankce je nejen nevhodná, ale také nadměrná až nepřiměřená, takže je třeba, aby v tomto ohledu konstatoval nesprávné právní posouzení Tribunálem a napadený rozsudek zrušil ( 28 ).

23. V projednávané věci Komise správně uvádí, že se otázka vznesená před Tribunálem netýkala tolik toho, zda bylo odůvodněné uložit vyšší pokutu za protiprávní jednání, které trvalo kratší dobu ( 29 ), jak v podstatě uvádějí navrhovatelky, ale spíše toho, zda tento orgán správně odůvodnil výpočet pokuty uložené sporným rozhodnutím a zda za tímto účelem zohlednil všechny skutečnosti, které mu byly v okamžiku přijímání tohoto rozhodnutí známy.

24. Mám však za to, že Tribunál plně využil své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci a provedl zevrubný přezkum jak legality sporného rozhodnutí, tak přiměřenosti částky v něm uložené pokuty ( 30 ). Ověřil tak řádně opodstatněnost analýzy provedené Komisí s ohledem na všechny okolnosti existující při přijímání tohoto rozhodnutí, a zejména s ohledem na rozsah spolupráce společnosti Timab a další po jejich odstoupení od narovnání, tedy v průběhu řádného řízení ( 31 ). Toto faktické posouzení nemůže být v rámci projednávaného kasačního opravného prostředku předmětem přezkumu Soudním dvorem, s výjimkou prokázaného zkreslení skutkového stavu.

25. Kromě toho mám za to, že Tribunál se nedopustil žádného nesprávného právního posouzení, především když správně potvrdil přístup Komise, podle kterého odstoupení Timab a další z postupu při narovnání vedlo ke znovuzahájení řádného správního řízení vůči nim, jak stanoví bod 19 oznámení o narovnání ( 32 ). Právě z důvodu této změny procesní situace získaly navrhovatelky plný přístup ke spisu ( 33 ), obdržely úplné oznámení námitek, mohly na něj odpovědět a využít jednání ( 34 ), fázi odpovědi, během které poprvé formálně popřely svou účast na vytýkaném protiprávním jednání v období před rokem 1993. Timab a další tak nebyly tímto přístupem, spočívajícím v zohlednění skutečností považovaných za nové, které však již existovaly, právně nikterak poškozeny.

26. Konečně je třeba konstatovat, že navrhovatelky neprokázaly, v čem byla výše pokuty, která jim byla uložena, „nadměrná až nepřiměřená“ ve smyslu výše uvedené judikatury ( 35 ).

27. Vzhledem tedy k tomu, že tento třetí důvod kasačního opravného prostředku neoznačil zkreslení skutkového stavu nebo nesprávné právní posouzení, musí být podle mého názoru zamítnut jako nepřípustný nebo v každém případě jako neopodstatněný.

28. Ve druhém dílu první části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku Timab a další tvrdí, že Tribunál rovněž nesprávně posoudil svou pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci, když nezhojil vady, rozpory ( 36 ) nebo nesrovnalosti ( 37 ), které se vyskytly v posouzení protiprávního jednání zpracovaném Komisí. Vytýkají mu, že takto nesprávně potvrdil téměř úplné zrušení snížení pokuty udělených z důvodu programu shovívavosti nebo těch snížení, která mohou být přiznána nad rámec tohoto programu.

29. Rovnou zdůrazňuji, stejně jako Komise, že Tribunál věnoval dlouhé části rozsudku systematickému ověření skutečností použitých Komisí pro výpočet částky pokuty uložené ve sporném rozhodnutí ( 38 ). Zejména provedl zevrubný přezkum způsobu, jakým Komise zohlednila faktory, které umožňují nebo neumožňují uplatnění snížení této pokuty ve prospěch navrhovatelek, jak z důvodu shovívavosti ( 39 ), tak z důvodu spolupráce „nad rámec shovívavosti“ ( 40 ). S ohledem na rozsáhlé úvahy Tribunálu se domnívám, že v tomto ohledu rozsah své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci neposoudil nijak nesprávně.

30. Mám za to, že pod záminkou tvrzených nesprávných právních posouzení Timab a další Tribunálu ve skutečnosti vytýkají, že plně potvrdil analýzu skutkového stavu provedenou Komisí a po Soudním dvoru požadují provedení nového posouzení skutečností, což v souladu s výše uvedenou judikaturou ( 41 ) nespadá do jeho pravomoci. Jsem proto toho názoru, že všechny výtky založené na tomto základě ve čtvrtém důvodu kasačního opravného prostředku musí být prohlášeny za nepřípustné.

31. Co se věci samé týče, pouze poukazuji na to, že Komise a Tribunál ( 42 ) správně měly za to, že zásada a míra snížení pokut, které mohou být přiznány z důvodu spolupráce v rámci shovívavosti nebo „nad rámec shovívavosti“, nejsou stanoveny pouze v závislosti na délce vytýkaného protiprávního jednání, ale závisí na kvalitě spolupráce a na přidané hodnotě informací poskytnutých dotčenými podniky, a že tento přínos musí být Komisí zhodnocen v okamžiku přijímání konečného rozhodnutí, totiž po skončení řádného řízení s Timab a další, pod účinnou kontrolou Tribunálu. Podpůrně mám tedy za to, že uvedené výtky jsou v každém případě neopodstatněné.

2. K rozporům v odůvodnění uplatněným navrhovatelkami

32. Jak podle kasačního opravného prostředku, tak podle repliky Timab a další tvrdí, že v rámci výkonu své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci zatížil Tribunál rozsudek různými rozpory v odůvodnění ( 43 ). Podle mého názoru se však žádný z nich nepotvrdil.

33. Zaprvé navrhovatelky Tribunálu vytýkají, že měl za to, že jejich odstoupení z postupu při narovnání vedlo k situaci „tabula rasa“, kdy minulost byla vymazána, ale zároveň ve vztahu k nim konstatoval, že v rámci své odpovědi na oznámení námitek podané v průběhu řádného řízení změnily svůj postoj ( 44 ). Mají za to, že Tribunál neměl připustit argument Komise, podle kterého se „nová skutečnost“ objevila ve stadiu uvedené odpovědi a odůvodňovala přezkoumání částky pokuty, čímž porušil jejich základní práva ( 45 ).

34. Stejně jako Komise zdůrazňuji, že Timab a další popisují údajný rozpor mezi dvěma sériemi bodů napadeného rozsudku, přičemž tyto body se však týkají rozdílných právních otázek, jedny otázek týkajících se postupu při narovnání a druhé otázek týkajících se případných odměn přiznaných z důvodu shovívavosti ( 46 ). Pravidla týkající se narovnání a ta související se shovívavostí totiž nejsou totožná, neboť sledují značně odlišné cíle, jak připomněl Tribunál ( 47 ). Navíc napadený rozsudek správně oddělil průběh postupu při narovnání, které v tomto případě nebylo uzavřeno, a průběh řádného správního řízení, které vedlo k vydání sporného rozhodnutí. Tato první výtka je tudíž neopodstatněná.

35. Zadruhé Timab a další tvrdí, že bod 96 napadeného rozsudku, ve kterém Tribunál uvedl – podle mého názoru naprosto správně – že „Komise není vázána rozpětím sděleným během jednání probíhajících v rámci postupu při narovnání“, je v rozporu s bodem 91 tohoto rozsudku, ve kterém se Tribunál zmiňuje o pouhé „úpravě způsobu výpočtu pokuty“, podle navrhovatelek z téhož rozpětí.

36. Mám za to, že tato námitka je nepřípustná, protože nesplňuje požadavky, které musí kasační opravný prostředek splňovat, jako jsou ty vyplývající zejména z čl. 168 odst. 1 písm. d) jednacího řádu Soudního dvora a judikatury v této oblasti ( 48 ). Timab a další totiž pouze citují výše uvedené části napadeného rozsudku, aniž předkládají alespoň nějakou právní argumentaci na podporu tvrzených rozporů v odůvodnění.

37. Podpůrně, pokud se jedná o případný meritorní přezkum uvedené výtky, souhlasím s analýzou Komise, podle které navrhovatelky vykládají výroky Tribunálu zkreslujícím způsobem a nesprávně izolují výraz „úprava způsobu výpočtu pokuty“, uvedený v bodě 91 napadeného rozsudku, z jeho kontextu. Celkový výklad tohoto bodu a bodů předcházejících a následujících odhaluje, že Tribunál uvedl, že Komise přihlédnutím ke změně postoje navrhovatelek ohledně doby trvání jejich účasti na protiprávním jednání přistoupila k „přezkumu“ výše pokuty stanovené na základě pravidel obsažených v oznámení o shovívavosti a v pokynech z roku 2006, ale podle téže metodiky, která byla použita pro rozpětí pokut sdělené Timab a další.

38. Konečně poprvé ve své replice uvedly navrhovatelky další údajný rozpor v odůvodnění, který připojily k třetímu důvodu jejich kasačního opravného prostředku, aniž alespoň upřesnily, na které části napadeného rozsudku odkazují ( 49 ), na rozdíl od toho, co vyžaduje čl. 169 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora ( 50 ). Tento argument je zjevně nepřípustný, protože je zároveň nový ( 51 ), neúplný a také nemá oporu v právu.

39. Všechny výše přezkoumané výtky, které jsou obsaženy v třetím důvodu kasačního opravného prostředku a druhém dílu první části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, tedy musí být odmítnuty.

B – K tvrzenému porušení zásad legitimního očekávání a rovného zacházení (první díl první části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku)

40. Na úplném začátku čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že „schválením téměř úplného zrušení snížení za spolupráci, což [ony samy] nemohly v takovém rozsahu důvodně předvídat“, porušil Tribunál zároveň zásadu ochrany legitimního očekávání a zásadu rovného zacházení. V tomto ohledu bych rád již v tomto stadiu uvedl, že mám za to, že účastníci kartelové dohody, kteří se rozhodnou odstoupit z postupu při narovnání, z tohoto důvodu ztrácejí výhodu kladných účinků, které mohou být přiznány stranám, které se rozhodnou postup dokončit, z čehož vyplývá, že samotné dovolávání se těchto dvou zásad je podle mého názoru irelevantní ( 52 ).

1. K zásadě ochrany legitimního očekávání

41. Timab a další uplatňují porušení zásady legitimního očekávání při stanovení pokuty, která jim byla uložena, z důvodů, že na rozdíl od toho, co uvádí Tribunál, nemohly „důvodně předvídat“ ( 53 ), že když odstoupí z postupu při narovnání, změní se snížení za spolupráci z 52 % v rámci postupu při narovnání na 5 % ve sporném rozhodnutí. Komise podle nich provedla „náhlou změnu“, která měla „paradoxní“ účinek spočívající ve zvýšení částky pokuty významným způsobem, zatímco doba trvání protiprávního jednání byla zároveň podstatným způsobem zkrácena.

42. Navrhovatelky tvrdí, že takové rozhodnutí nebylo odůvodněné, neboť jednak měl být použit jak v řádném řízení, tak v postupu při narovnání stejný důkazní standard ( 54 ) a stejná „obecná metodika“ ( 55 ) výpočtu pokuty a jednak nebyla po jejich odstoupení z postupu při narovnání do spisu založena žádná nová skutečnost, a konečně účinky ostatních mechanismů, jako jsou účinky postupu při shovívavosti, měly trvat bez ohledu na toto odstoupení. Za těchto okolností mají za to, že nebyly schopny se rozhodnout „se znalostí stavu věcí“ ( 56 ), zda uzavřít narovnání či nikoliv.

43. Komise tvrdí, že tvrzení Timab a další nejsou relevantní. Namítá, že příčina nové částky pokuty, která byla přijata ve sporném rozhodnutí, nespočívá v jejich odstoupení od narovnání, ke kterému se navrhovatelky rozhodly, ale výhradně v obraně, kterou použily v jejich odpovědi na oznámení námitek, obraně, která spočívala v popírání jejich účasti na kartelové dohodě před rokem 1993. Komise dodává, že přehodnocení této pokuty mohla být Timab a další předvídána, neboť uložená částka vyplývá z přesného použití relevantních pravidel výpočtu s ohledem na skutečnosti, které existovaly v okamžiku, kdy bylo uvedené rozhodnutí přijímáno. Tvrdí, že pokud zúčastněné strany nesprávně zhodnotily důsledky svých postojů, mohou přikládat chybu jen samy sobě, a nikoli nedostatku informací.

44. Podle mého názoru dotčená výtka společnosti Timab a další nemůže obstát, protože se mi jeví přinejmenším jako neopodstatněná, ba dokonce nepřípustná, a to z následujících důvodů.

45. Komise správně zdůrazňuje, že navrhovatelky nemohou Tribunálu platně vytýkat, že neověřil, zda z postupu při narovnání mohly odstoupit „na základě znalosti stavu věcí“, protože z napadeného rozsudku vyplývá, že tento soud takové ověření skutečně provedl ( 57 ). Vzhledem k tomu, že Tribunál v projednávané věci sám provedl zevrubný přezkum dodržení zásady ochrany legitimního očekávání ( 58 ), míří tato výtka ve skutečnosti k požadavku, aby Soudní dvůr přezkoumal faktické posouzení provedené tímto soudem, aniž by bylo potvrzeno nesprávné právní posouzení nebo zkreslení, za účelem dosažení úpravy sporné pokuty, což nespadá do pravomoci Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku ( 59 ). Tento argument tedy musí být podle mého názoru prohlášen za nepřípustný.

46. S cílem posoudit věc samu úplně připomínám, že v souladu s ustálenou judikaturou patří zásada ochrany legitimního očekávání mezi základní zásady Unie a že možnost se jí dovolávat mají všechny hospodářské subjekty, u kterých příslušný orgán vyvolá podložené naděje poskytnutím konkrétních, nepodmíněných a shodujících se ujištění ( 60 ).

47. Soudní dvůr však v oblasti kartelových dohod odporujících unijnímu právu již rozhodl, že Komise nemůže poskytnout žádné přesné ujištění ohledně jakéhokoli snížení nebo osvobození od pokuty v řízení předcházejícím přijetí konečného rozhodnutí, a že strany takové kartelové dohody tak v tomto ohledu nemohou mít žádné legitimní očekávání ( 61 ). Hospodářský subjekt totiž nemůže argumentovat takovým očekáváním a nárokovat si určitou úroveň pokuty, která musí být vypočtena v okamžiku, kdy se zúčastněná strana rozhodne konkretizovat svůj úmysl spolupracovat s Komisí ( 62 ), s ohledem na soubor skutkových a právních okolností existujících v projednávané věci v tomto okamžiku ( 63 ).

48. V tomto případě se Timab a další nemohly dovolávat žádného „legitimního očekávání“ v rámci odhadů, které jim byly sděleny Komisí v průběhu postupu při narovnání v podobě „rozpětí možných pokut“, které bylo stanoveno v závislosti na „prvcích, které byly doposud vzaty v úvahu“ ( 64 ), totiž pro období tehdy předpokládané účasti na protiprávním jednání od roku 1978 do roku 2004 ( 65 ).

49. I kdyby navrhovatelky dokončily narovnání až do konce, uvedená rozpětí by mohla být předmětem přizpůsobení v konečném rozhodnutí, za účelem zohlednění skutečností, o kterých se Komise dozvěděla až po provedení svých odhadů, protože taková rozpětí mají pouze orientační, nikoli závaznou hodnotu, jak podle mého názoru jasně vyplývá z ustanovení použitelných v této oblasti ( 66 ). Tato neexistence „podložených nadějí“ je o to významnější, že po jejich odstoupení z postupu při narovnání zúčastněné strany tvrdily, poprvé v rámci řádného řízení, skutečnosti směřující ke snížení doby trvání jejich účasti na vytýkaném protiprávním jednání, což byla nová situace, která tento orgán vedla k revizi celé jeho počáteční analýzy ( 67 ).

50. Navíc stejně jako Komise poznamenávám, že když navrhovatelky odstoupily z narovnání, měly k dispozici všechny skutečnosti, které jim umožnily předpokládat, že popření jejich účasti na kartelové dohodě v období před rokem 1993 bude mít nezbytně vliv na snížení, která jim mohla být přiznána jak v rámci „shovívavosti“, tak „nad rámec shovívavosti“ ( 68 ), protože věděly, že jejich spolupráce, která mohla být odměněna, se týkala především tohoto období ( 69 ). Nemohou tedy Tribunálu vůbec vytýkat, že porušil zásadu ochrany legitimního očekávání.

51. Konečně zdůrazňuji, že pokud by teze zastávaná společností Timab a další byla Soudním dvorem přijata, mělo by to za praktický následek povzbuzení pro sledované podniky, aby nejprve zvolily postup při narovnání, který předpokládá zejména uznání jejich odpovědnosti za protiprávní jednání ( 70 ), pouze za účelem získání informací o tom, co jim je vytýkáno, a záruky maximální výše pokuty prostřednictvím uvedeného rozpětí, a poté odstoupit za účelem využití plného přístupu k důkazům shromážděným Komisí a využití práva na slyšení, které jim umožní napadnout protiprávní jednání ( 71 ), v rámci řádného řízení, aniž by riskovaly vyšší pokutu, dokonce i při existenci nových skutečností.

52. Navrhovatelky se tak domáhají možnosti kumulovat výhody nabízené oběma těmito typy řízení, aniž by přijaly nevýhody, které jsou jejich protiváhou, což je postup, který se mi jeví být v rozporu s cíli nařízení č. 773/2004, ve znění nařízení č. 622/2008, zejména co se týče zjednodušení a účinnosti stíhání ( 72 ). Pokud se totiž některé podniky, které se účastnily kartelové dohody, rozhodnou, že na rozdíl od ostatních účastníků nedokončí postup při narovnání, stane se úkol Komise komplikovanějším, protože v takovém hybridním případě bude muset vést dvě řízení současně a vydat dvě rozlišná rozhodnutí pro jedno a téže protiprávní jednání ( 73 ).

2. K zásadě rovného zacházení

53. Ve svém podání Timab a další tvrdí, že Tribunál porušil zásadu rovného zacházení, avšak pouze uvádějí, že „nemohly z postupu při narovnání odstoupit ‚se znalostí stavu věcí‘ a byly konfrontovány s přinejmenším ‚paradoxním‘ výsledkem, kdy s nimi bylo zacházeno méně příznivě než s ostatními stranami, které byly schopny předvídat částku pokuty, která by jim byla udělena, a rozhodly se přijmout nabídku na narovnání“.

54. Komise naopak tvrdí, že z informací poskytnutých ve sporném rozhodnutí vyplývá, že mezi navrhovatelkami a ostatními stranami kartelové dohody nedošlo k žádné diskriminaci, protože na stanovení všech pokut byly použity stejné parametry a jediný rozdíl spočívá v 10 % snížení schváleném podnikům, které uzavřely narovnání ( 74 ).

55. Připomínám, že z ustálené judikatury vyplývá, že zásada rovného zacházení je obecnou zásadou unijního práva, zakotvenou v článcích 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie, jejíž dodržování Soudní dvůr a Tribunál zajišťují, mimo jiné i v oblasti pokut za protiprávní jednání v soutěžním právu ( 75 ). Tato zásada ukládá, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněno ( 76 ).

56. Na podporu své výtky vycházející z porušení uvedené zásady však navrhovatelky neprokázaly, že by výše připomenuté podmínky uplatnění byly v projednávané věci splněny. Především před Soudním dvorem neprokázaly, ani že se nacházejí v podobné situaci jako další ze stran kartelové dohody, které souhlasily s dokončením narovnání, ani že s nimi bylo zacházeno méně příznivě než s uvedenými stranami ( 77 ), aniž tato údajná diskriminace byla odůvodněna objektivními skutečnostmi. Podle mého názoru by tedy měl být tento argument v souladu s výše uvedenou judikaturou Soudního dvora ( 78 ) považován za nepřípustný.

57. Podpůrně k meritu věci zdůrazňuji, že v napadeném rozsudku Tribunál dbal na to, aby upřesnil, že i v hybridním případě, jako je tomu v projednávané věci, kdy byla po dvou odlišných řízeních přijata dvě rozhodnutí s různými příjemci – jedno narovnání a další řádné rozhodnutí – je zásada rovného zacházení použitelná, protože se jedná o účastníky jedné a téže kartelové dohody. Z toho správně vyvodil, že pokyny z roku 2006 se v tomto kontextu plně použijí a že musí být uplatněna stejná kritéria a metody výpočtu pokuty, bez diskriminace mezi stranami kartelové dohody ( 79 ), s výjimkou zvláštních pravidel vlastních postupu při narovnání, jako je právo na 10 % snížení pro strany, které uzavřely narovnání ( 80 ). Podle těchto zásad provedl Tribunál řádně přezkum skutečnosti, že Komise ve sporném rozhodnutí uvedenou zásadu dodržela, a to několika způsoby, v souladu s požadavky Timab a další, předloženými před tímto soudem ( 81 ).

58. Závěrem jsem toho názoru, že výtky vyslovené v prvním díle první části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku musí být prohlášeny za nepřípustné nebo v každém případě za neopodstatněné.

C – K údajnému nesprávnému právnímu posouzení při použití pravidel postupu při narovnání (druhá část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku)

59. Zaprvé Timab a další tvrdí, že Tribunál měl na základě nesprávného právního posouzení za to, že byly Komisí informovány o tom, jaký vliv bude mít jejich odstoupení z postupu při narovnání. Tribunál podle jejich názoru právně nesprávným způsobem v bodě 125 napadeného rozsudku ( 82 ) vyložil obsah komunikace během slyšení konaného dne 24. února 2010, během kterého Komise uvedla, že ve výpočtu pokuty zohlední postoj Timab a další spočívající v prohlášení, že se ke kartelu připojily až roku 1993. Navrhovatelky tvrdí, že na rozdíl od toho, co se rozumí pod obecným pojmem „spolupráce“ ( 83 ) použitým v této části rozsudku, Komise v průběhu řádného řízení nikdy výslovně nezmínila zrušení 35% snížení za spolupráci „nad rámec shovívavosti“ a že pojem „shovívavost“ zmíněný při uvedeném slyšení odkazoval pouze na 17% snížení předvídané v průběhu postupu při narovnání ( 84 ).

60. Komise má za to, že první důvod kasačního opravného prostředku není relevantní. Uvádí, podle mého názoru správně, že tento důvod vede k neodůvodněné záměně mezi dopady odstoupení od narovnání, o kterém rozhodly Timab a další, a možnými důsledky změny postoje ohledně délky trvání jejich účasti na protiprávním jednání, kterou zúčastněné strany učinily ve své odpovědi ze dne 2. února 2010 po oznámení námitek. Mám však za to, že část napadeného rozsudku, kterou mají navrhovatelky na mysli, zmiňuje pouze varování, které jim adresovala Komise během slyšení dne 24. února 2010 kvůli uvedené změně postoje, a nikoli z důvodu jejich upuštění od postupu při narovnání, jak navrhovatelky tvrdí ( 85 ). Je tedy třeba konstatovat, že tato výtka, která spočívá na nepřesném předpokladu, je neopodstatněná.

61. Zadruhé navrhovatelky tvrdí, že Komise měla od fáze narovnání oznámit, co kvalifikuje jako „nové skutečnosti“, totiž nemožnost prokázat jediné a trvající protiprávní jednání od roku 1978. Tvrdí, že Tribunál nesprávně posoudil svou pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci, když neuvedl vady, kterých se podle nich dopustila Komise při posuzování protiprávního jednání ve stadiu postupu při narovnání, a potvrdil tak téměř úplné zrušení snížení pokuty.

62. Jak namítá Komise, jedná se o prostou reformulaci výtky již vznesené v rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku. Je proto třeba jej zamítnout ze stejných důvodů ( 86 ), vzhledem k tomu, že pod záminkou tvrzení o nesprávném právním posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit, se navrhovatelky ve skutečnosti snaží napadnout posouzení skutkových okolností provedeného Komisí a následně tímto soudem, což je posouzení, které spadá mimo kontrolní pravomoc Soudního dvora ( 87 ). Tato výtka je proto nepřípustná.

63. Protože prvky napadeného rozsudku, kterých se týká druhá část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, nejsou stiženy žádným nesprávným právním posouzením, nelze proto podle mého názoru uvedenému důvodu vyhovět.

64. V důsledku toho mám za to, že všechny výtky obsažené ve třetím a čtvrtém důvodu kasačního opravného prostředku musí být zčásti prohlášeny za nepřípustné, a ne-li v plném rozsahu, pak přinejmenším zčásti zamítnuty ve věci samé.

V – Závěry

65. Vzhledem k předcházejícím úvahám, a aniž bych předjímal opodstatněnost ostatních důvodů kasačního opravného prostředku, navrhuji Soudnímu dvoru, aby odmítl třetí důvod kasačního opravného prostředku jako nepřípustný nebo podpůrně jako neopodstatněný a čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku jako částečně nepřípustný a částečně neopodstatněný nebo podpůrně jako celý neopodstatněný. O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

( 1 ) – Původní jazyk: francouzština.

( 2 ) – EU:T:2015:296.

( 3 ) – Rozhodnutí ze dne 20. července 2010 v řízení podle článku 101 [SFEU] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38866 – Fosfáty používané ve výživě zvířat).

( 4 ) – Nařízení Komise ze dne 30. června 2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 773/2004 s ohledem na postup při narovnání v případech kartelů (Úř. věst. 2008, L 171, s. 3). Nařízení Komise (ES) č. 773/2004 ze dne 7. dubna 2004 se týká řízení vedených Komisí podle článků 81 a 82 Smlouvy o ES [nyní články 101 a 102 SFEU] (Úř. věst. 2004, L 123, s. 18; Zvl. vyd. 08/03 s. 81); je třeba upřesnit, že projednávaná věc se řídí právními normami platnými po vstupu v platnost Lisabonské smlouvy dne 1. prosince 2009, protože sporné rozhodnutí bylo přijato po tomto datu.

( 5 ) – Přívlastek použitý v bodě 72 napadeného rozsudku.

( 6 ) – Viz body 58 až 74 napadeného rozsudku.

( 7 ) – Viz body 1 až 28 napadeného rozsudku. Ještě úplnější popis uvedených skutečností, a zejména prvků protiprávního jednání vytýkaného Timab a další, je obsažen ve sporném rozhodnutí (s. 5 a násl.).

( 8 ) – Podle sporného rozhodnutí (zejména s. 6, bod 3 a s. 107, článek 1) spočívalo uvedené protiprávní jednání v rozdělení velké části evropského trhu s FVZ přidělením prodejních kvót a zákazníků členům kartelu, jakož i v koordinaci cen a prodejních podmínek.

( 9 ) – Nařízení Rady ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy [o ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02 s. 205).

( 10 ) – Podle čl. 10a odst. 2 nařízení č. 773/2004, ve znění nařízení č. 622/2008. Viz také bod 16 oznámení Komise o postupu při narovnání s cílem přijmout rozhodnutí podle článků 7 a 23 nařízení č. 1/2003 v případech kartelů (Úř. věst. 2008, C 167, s. 1, dále jen „oznámení o narovnání“), články týkající se „[z]jištění a ukončení protiprávního jednání“, respektive „[p]okut[…]“.

( 11 ) – Viz bod 79 napadeného rozsudku.

( 12 ) – Body 20 až 22 a 31 až 33 oznámení o narovnání uvádějí, že Komise může odměnit stranu za spolupráci při rychlém vyřízení věci díky dokončení postupu při narovnání a snížit částku jí uložené pokuty o 10 %.

( 13 ) – Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2, dále jen „pokyny z roku 2006“). Viz body 10, 11 a 29 uvedených pokynů.

( 14 ) – Viz body 20 až 27 oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3; Zvl. vyd. 08/02, s. 155, dále jen „oznámení o shovívavosti“).

( 15 ) – Rozhodnutí Komise C (2010) 5004 final v řízení podle článku 101 [SFEU] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38886 – Fosfáty používané ve výživě zvířat), které se týkalo skupiny Kemira (Yara Phosphates Oy, Yara Suomi Oy a Kemira Oy), Tessenderlo Chemie, skupiny Ercros (Ercros SA a Ercros Industriel SA), skupiny FMC (FMC Foret SA, FMC Netherlands BV a FMC Corporation), jakož i Quimitécnica.com‑Comércia e Indústria Química a její mateřské společnosti José de Mello SGPS.

( 16 ) – Viz s. 83, bod 303, s. 96, bod 340, a s. 102, bod 359 sporného rozhodnutí, jakož i bod 80 napadeného rozsudku.

( 17 ) – Viz body 29, 41, 44 a násl., jakož i bod 214 a násl. napadeného rozsudku.

( 18 ) – Viz zejména body 45 až 57 napadeného rozsudku.

( 19 ) – Podle bodu 43 napadeného rozsudku „[p]rvní skupina žalobních důvodů se vztahuje k postupu při narovnání, a zejména ke skutečnosti, že žalobkyně odstoupily z tohoto postupu [viz body 44 a násl. uvedeného rozsudku], druhá skupina se týká některých praktik tvořících prvky dotčené kartelové dohody, a to kompenzačního mechanismu a obchodních podmínek [bod 128 a násl.], a konečně třetí skupina se týká několika aspektů stanovení výše pokuty [bod 142 a násl.]. První z těchto skupin žalobních důvodů je s ohledem na předmět, na který je zaměřeno toto stanovisko, nejvíce relevantní.

( 20 ) – Vedle úplného popisu provedeného Tribunálem v napadeném rozsudku (body 58 až 74) se uvedeným postupem v hojné míře zabývala i právní nauka, viz např. Hauviller, M., a Perret, G., „La procédure de transaction en droit de la concurrence: Bilan de la pratique décisionnelle de la Commission européenne (květen 2010‑ květen 2015)“, Concurrences, 2015, č. 3 s. 241. Viz zejména tabulka uvedená v Ledoux, V., a Roda, J.‑C., „Adoption par la Commission européenne d’une procédure de ‚transaction‘ en matière d’ententes“, Contrats Concurrence Consommation, 2008, č. 8‑9, studie 10, a synoptické schéma uvedené v Petit, N., „Aperçu de la procédure communautaire de transaction“, Concurrences, 2009, č. 1, s. 233. V tomto stanovisku tedy nebudu uvádět podrobné poznámky o tomto postupu jako takovém.

( 21 ) – V tomto ohledu navrhovatelky výslovně odkazují na body 78 a 90 napadeného rozsudku.

( 22 ) – V této souvislosti navrhovatelky citují bod 318 sporného rozhodnutí.

( 23 ) – Podle Komise nová skutečnost uvedená v bodě 90 napadeného rozsudku nesouvisí s novou analýzou situace, kterou tento orgán provedl z vlastní iniciativy, ale s jiným objasněním poskytnutým poprvé Timab a další v odpovědi na oznámení námitek, jehož podstatou existence je právě dát podnikům možnost vyjádřit jejich pohled na věc, aby bylo zajištěno dodržení zásady kontradiktornosti v řádném řízení (v tomto posledním ohledu viz stanovisko generálního advokáta Jääskinena ve věci Galp Energía España a další v. Komise, (C‑603/13 P, EU:C:2015:482, bod 50 a citovaná judikatura).

( 24 ) – Viz napadený rozsudek (bod 215 a citovaná judikatura) a rozsudek ze dne 21. ledna 2016, Galp Energía España a další v. Komise (C‑603/13 P, EU:C:2016:38, bod 75 a citovaná judikatura).

( 25 ) – Zejména rozsudek ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, body 244 a 245).

( 26 ) – Zejména rozsudek ze dne 16. června 2016, SKW Stahl‑Metallurgie a SKW Stahl‑Metallurgie Holding v. Komise (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, bod 33).

( 27 ) – Generální advokátka J. Kokott ve svém stanovisku ve věci Pilkington Group a další v. Komise (C‑101/15 P, EU:C:2016:258, bod 112 a citovaná judikatura) zdůraznila, že „z existence [takových] vad je třeba vycházet, pokud Tribunál zaprvé nesprávně posoudil rozsah svých pravomocí podle článku 261 SFEU, zadruhé podrobně se nezabýval všemi relevantními hledisky a zatřetí použil nesprávná právní kritéria, v neposlední řadě s ohledem na zásady rovného zacházení a proporcionality“.

( 28 ) – Zejména rozsudek ze dne 10. dubna 2014, Areva a další v. Komise (C‑247/11 P a C‑253/11 P, EU:C:2014:257, bod 177), jakož i rozsudek ze dne 10. července 2014, Telefónica a Telefónica de España v. Komise (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, bod 205 a citovaná judikatura).

( 29 ) – Tribunál nicméně dbal na to, aby odpověděl na všechny argumenty, které před ním byly společností Timab a další v tomto smyslu předneseny (viz bod 75 a násl. napadeného rozsudku týkající se námitek souvisejících se „zvýšení[m] částky pokuty ve srovnání se sděleným rozpětím“), a to v souladu s řádným výkonem spravedlnosti (v tomto smyslu viz Barennes, M., „L’arrêt du Tribunal Timab c/Commission ou comment une transaction en matière de cartels aurait mieux valu qu’un bon procès…“, Revue Lamy de la Concurrence, 2015, č. 45, s. 58).

( 30 ) – Viz body 43 až 220 napadeného rozsudku.

( 31 ) – Viz zejména body 90 až 107 napadeného rozsudku.

( 32 ) – Viz body 76 a 104 napadeného rozsudku. Připomínám, že bod 19 oznámení o narovnání uvádí, že „[n]epředloží-li dotčené strany návrh na narovnání, bude ve vztahu k nim následovat postup při přijímání konečného rozhodnutí podle obecných ustanovení, zejména podle čl. 10 odst. 2, čl. 12 odst. 1 a čl. 15 odst. 1 nařízení [č. 773/2004] namísto postupu při narovnání“. Unijní soudy sice nejsou vázány pravidly definovanými Komisí jak v tomto oznámení, tak v pokynech z roku 2006, ale tato pravidla je mohou vést, když vykonávají svou pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci (rozsudek ze dne 21. ledna 2016, Galp Energía España a další v. Komise, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, bod 90).

( 33 ) – Ke skutečnosti, že v průběhu postupu při narovnání je přístup do spisu omezen, viz zejména Bernardeau, L., a Christienne, J.‑P., Les amendes en droit de la concurrence, Pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l’Union, Larcier, Brusel, 2013, bod I.716.

( 34 ) – Pro srovnávací tabulku průběhu postupu při narovnání a průběhu řádného správního řízení viz Barbier de la Serre, E., „Le dispositif communautaire en matière de transactions“, Revue Lamy de la Concurrence, 2008, č. 17, s. 95.

( 35 ) – Viz bod 22 tohoto stanoviska.

( 36 ) – Podle navrhovatelek existoval rozpor mezi duplikou, kterou Komise předložila tomuto soudu, podle které 35% snížení zamýšlené z důvodu spolupráce „nad rámec shovívavosti“ mělo odměnit spolupráci Timab a další ohledně období od roku 1978 do roku 2004, a body 94 a 95 napadeného rozsudku, které uvádějí, že zohledněné období trvalo pouze od roku 1978 do roku 1992, který měl Tribunál vysvětlit.

( 37 ) – Nesrovnalost měla spočívat především v tom, že částka snížení přiznaného z důvodu shovívavosti byla nakonec snížena na 5 % pro zohledněné období od roku 1993 do roku 2004, zatímco zpočátku byla stanovena na 17 % pro období od roku 1978 do roku 2004.

( 38 ) – Viz body 142 až 220 napadeného rozsudku.

( 39 ) – Viz zejména body 170 až 195 napadeného rozsudku.

( 40 ) – Pokud se jedná o polehčující okolnosti, které mohou vést ke snížení, které jsou stanoveny v bodě 29 pokynů z roku 2006, viz zejména body 95, 188 a 189 napadeného rozsudku.

( 41 ) – Viz bod 22 tohoto stanoviska.

( 42 ) – Viz body 90 až 95 napadeného rozsudku.

( 43 ) – Totiž rozpory, které mají vliv na vlastní odůvodnění napadeného rozsudku, na rozdíl od rozporů, na které je odkazováno a které podle navrhovatelek vyplývají z potvrzení nesouladů, kterými jsou stiženy úvahy Komise ve sporném rozhodnutí (viz bod 28 a násl. tohoto stanoviska).

( 44 ) – V tomto ohledu míří Timab a další především na body 104 a 105 napadeného rozsudku v kontrastu s body 90, 96, 122 a 179 tohoto rozsudku. Podle nich, pokud by nastala situace „tabula rasa“, muselo by to vést ke zpětnému zániku jejich případných výroků v průběhu narovnání, které tedy nemohly představovat předběžné zaujetí určitého postoje.

( 45 ) – Navrhovatelky uvádějí, že rozpory, které tvrdí, porušily jejich právo svobodně jednat s Komisí v rámci postupu při narovnání a taktéž z něj svobodně odstoupit, jakož i jejich právo se hájit v rámci řádného řízení, aniž by byly vázány takzvaně dříve zaujatým „postojem“.

( 46 ) – Timab a další tak ve svém kasačním opravném prostředku napadají body 104 a 105 a 122 tohoto rozsudku, podle mého názoru nesprávně, protože tyto první dva body se týkají skutečností sdělených při postupu při narovnání – zejména rozpětí možných pokut –, zatímco třetí z těchto bodů uvádí vliv skutečnosti, že část období protiprávního jednání již nebyla vzata v úvahu s ohledem na prohlášení navrhovatelek, na shovívavost.

( 47 ) – V bodě 65 napadeného rozsudku Tribunál správně zdůraznil, že „byť je cílem politiky shovívavosti odhalit kartelové dohody a usnadnit Komisi její úkol v tomto ohledu, politika narovnání spíše připívá k větší účinnosti řízení v oblasti kartelových dohod [díky] zjednodušené[mu] postupu“, který je popsaný v bodě 60 a násl. tohoto rozsudku. Viz také bod 1 oznámení o narovnání.

( 48 ) – Z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že kasační opravný prostředek musí přesně uvést kritizované části rozsudku, jehož zrušení je požadováno, jakož i právní argumenty, které tento návrh specificky podporují, jinak je kasační opravný prostředek nebo předmětný důvod tohoto prostředku nepřípustný (viz zejména rozsudek ze dne 21. ledna 2016, Galp Energía España a další v. Komise, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, bod 43 a citovaná judikatura).

( 49 ) – V uvedeném podání Timab a další lakonicky tvrdí, že „Tribunál nemohl na jedné straně potvrdit, že podle oznámení o narovnání ‚Komise nevyjednává o otázce existence protiprávního jednání‘, a na druhé straně přiznat neformálním diskuzím váhu jednání, charakterizovaných údajným připuštěním navrhovatelek, že se účastnily protiprávního jednání před rokem 1993“.

( 50 ) – Toto ustanovení výslovně ukládá, že „[d]ovolávané právní důvody a argumenty musí přesně označit napadané body odůvodnění rozhodnutí Tribunálu“. Viz rovněž rozsudek ze dne 10. července 2014, Telefónica a Telefónica de España v. Komise (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, body 29, 30 a 78, jakož i citovaná judikatura).

( 51 ) – V rozsudku ze dne 22. června 2016, DK Recycling und Roheisen v. Komise (C‑540/14 P, EU:C:2016:469, bod 62 a násl.), se připomíná, že v souladu s jednacím řádem Soudního dvora „nové důvody nelze předkládat v průběhu řízení, ledaže by se zakládaly na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení“. Podmínky pro použití této výjimky však nejsou v projednávané věci splněny.

( 52 ) – Mám totiž za to, že strany, které se vyhnuly zvláštnímu režimu, jako je narovnání, jednak nemohou tvrdit, že měly legitimní očekávání ohledně potenciálních účinků právního režimu, kterému záměrně unikly, a jednak chtít požívat zacházení naprosto rovnocenného s tím, jakého se dostává těm stranám, které v tomto režimu zůstaly.

( 53 ) – Navrhovatelky použily tento pojem z bodu 2 odůvodnění nařízení č. 622/2008, kterým se mění nařízení č. 773/2004, který stanoví, že „strany řízení mohou být připraveny přiznat svou účast na kartelu […], pokud budou moci důvodně předvídat a souhlasit se zamýšlenými závěry Komise ohledně jejich účasti na protiprávním jednání a výše možné pokuty.“ (zvýrazněno autorem tohoto stanoviska).

( 54 ) – Timab a další míří na bod 318 sporného rozhodnutí a tvrdí, že Komise právě proto, že neuplatnila týž důkazní standard před a po jejich odstoupení z postupu při narovnání, nakonec připustila, že nemůže mít za to, že se jediného a trvajícího protiprávního jednání účastnily od roku 1978.

( 55 ) – Tento výraz je navrhovatelkami použit z bodu 37 pokynů z roku 2006 za účelem další kritiky bodu 91 napadeného rozsudku, ve kterém Tribunál zmínil „úpravu způsobu výpočtu pokuty“ provedenou Komisí. Zdůrazňuji však rovnou, že Tribunál nepopřel, že pokyny z roku 2006 jsou použitelné na oba tyto typy řízení, o čemž svědčí zejména body 74 a 82 uvedeného rozsudku.

( 56 ) – Navrhovatelky zde mají na mysli bod 16 oznámení o narovnání, který stanoví, že „[t]oto včasné sdělení informací v souvislosti s jednáním o narovnání […] umožní stranám, aby byly informovány o zásadních prvcích, které byly doposud vzaty v úvahu, jako jsou např. […] závažnost a doba trvání údajného kartelu, […] odhadovaný rozsah možných pokut […]. Toto umožní stranám účinně prosazovat svá stanoviska k možným námitkám proti nim, a tudíž přijmout rozhodnutí o tom, zda uzavřít, či neuzavřít narovnání na základě znalosti stavu věcí“. (zvýrazněno autorem tohoto stanoviska).

( 57 ) – V tomto ohledu Komise odkazuje na bod 122 napadeného rozsudku, ve kterém Tribunál uvedl, „že lze očekávat, že se odměna z důvodu shovívavosti přehodnotí, pokud se prohlášení v rámci žádosti o shovívavost částečně týká nezohledněného období. Stejně tak, vzhledem k tomu, že prohlášení žalobkyň představovalo prvek umožňující prodloužit dobu trvání jejich účasti, původně předpokládané snížení ‚nad rámec shovívavosti‘ se také stalo irelevantní“ (zvýrazněno autorem tohoto stanoviska).

( 58 ) – Viz body 52 a 57, jakož i body 123 až 124 napadeného rozsudku.

( 59 ) – Zejména rozsudek ze dne 30. května 2013, Quinn Barlo a další v. Komise (C‑70/12 P, nezveřejněný, EU:C:2013:351, bod 26), jakož i rozsudek ze dne 19. prosince 2013, Koninklijke Wegenbouw Stevin v. Komise (C‑586/12 P, nezveřejněný, EU:C:2013:863, bod 26).

( 60 ) – Zejména rozsudek ze dne 24. října 2013, Kone a další v. Komise (C‑510/11 P, nezveřejněný, EU:C:2013:696, bod 76), jakož i rozsudek ze dne 14. června 2016, Marchiani v. Parlament (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, bod 77), vedle judikatury Tribunálu citované v bodě 123 napadeného rozsudku.

( 61 ) – Zejména rozsudek ze dne 24. října 2013, Kone a další v. Komise (C‑510/11 P, nezveřejněný, EU:C:2013:696, bod 78 a citovaná judikatura). Podobně, k možnosti Komise přizpůsobit svou dřívější praxi v oblasti pokut za účelem zohlednění změn situace spočívajících zejména v četnosti, komplexnosti a závažnosti protiprávních jednání viz rozsudek ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C-213/02 P, EU:C:2005:408, body 169, 191 a 227), jakož i stanovisko generální advokátky J. Kokott ve věci Schindler Holding a další v. Komise (C‑501/11 P, EU:C:2013:248, body 169 až 174 a citovaná judikatura).

( 62 ) – Zejména rozsudek ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, bod 188).

( 63 ) – Bod 37 pokynů z roku 2006, na který navrhovatelky odkazují, ostatně výslovně uvádí, že „konkrétní okolnosti dané věci nebo nutnost dosáhnout v dané věci odrazujícího účinku, mohou být důvodem k tomu, aby se Komise odchýlila od [obecné] metodiky“, která je v těchto pokynech vyložena.

( 64 ) – Spojení obsažená v bodě 16 oznámení o narovnání, citované v poznámce pod čarou 56 tohoto stanoviska (výrazy zvýrazněny autorem tohoto stanoviska).

( 65 ) – Připomínám, že v průběhu postupu při narovnání Timab a další svou účast v období od roku 1978 do roku 1993 nenapadly, a učinily tak až poté, co z tohoto postupu odstoupily.

( 66 ) – Bod 4 odůvodnění nařízení č. 622/2008, článek 10a nařízení č. 773/2004, ve znění posledně uvedeného nařízení, jakož i body 5, 20 až 22 a 27 až 32 oznámení o narovnání uvádějí, že i když podniky mohou z postupu při narovnání odstoupit, Komise disponuje širokou posuzovací pravomocí, zejména co se týče změny částky pokuty nebo ukončení tohoto postupu vzhledem k novým skutečnostem, dokud není přijato konečné rozhodnutí (viz zejména Bernardeau, L., a Christienne, J.‑P., op. cit., body I.738 a I.749).

( 67 ) – Jak správně rozhodl Tribunál v bodech 96, 123 a 124 napadeného rozsudku.

( 68 ) – Komise zdůrazňuje, že Timab a další v průběhu postupu při narovnání obdržely detail způsobu jejího výpočtu rozpětí předpokládaných pokut, včetně skutečností vztahujících se k potenciálním snížením.

( 69 ) – Z bodu 82 a násl. napadeného rozsudku vyplývá, že zvýšení konečné částky pokuty také souvisí s určením jejího základu, neboť hodnota prodejů Timab a další významně vzrostla v průběhu období, které jediné bylo zohledněno ve sporném rozhodnutí (viz Idot, L., „Cartels et procédure de transaction“, Europe, 2015, č. 7, komentář 267, bod 1).

( 70 ) – Ústupky provedené stranami, které souhlasily s uzavřením narovnání, spočívají v uznání námitek, přijetí maximální výše pokuty, uznání, že mohly uplatnit své poznámky, jakož i vzdání se širšího přístupu do spisu a slyšení (viz článek 10a nařízení č. 773/2004, ve znění nařízení č. 622/2008, a bod 20 oznámení o narovnání).

( 71 ) – Viz bod 19 a podobně bod 29 oznámení o narovnání.

( 72 ) – Viz bod 4 odůvodnění nařízení č. 622/2008.

( 73 ) – V tomto smyslu viz Idot, L., op. cit., bod 1 a Idot, L., „Le Tribunal de l’Union se prononce pour la première fois sur la procédure de transaction“, Revue des contrats, 2015, č. 4, s. 928.

( 74 ) – Z tohoto důvodu Komise odkazuje na bod 320 a násl. sporného rozhodnutí, shrnuté v bodech 17 až 26 napadeného rozsudku, ve kterých jsou popsané způsoby výpočtu pokut pro všechny strany kartelové dohody, s detailem částek stanovených v každé etapě.

( 75 ) – Zejména rozsudek ze dne 10. dubna 2014, Komise a další v. Siemens Österreich a další (C‑231/11 P až C‑233/11 P, EU:C:2014:256, bod 105), jakož i rozsudek ze dne 12. června 2014, Deltafina v. Komise (C‑578/11 P, EU:C:2014:1742, bod 75).

( 76 ) – Zejména rozsudek ze dne 10. dubna 2014, Komise a další v. Siemens Österreich a další (C‑231/11 P až C‑233/11 P, EU:C:2014:256, bod 106), rozsudek ze dne 12. listopadu 2014, Guardian Industries a Guardian Europe v. Komise (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, bod 51), jakož i judikatura citovaná v bodech 72 a 201 napadeného rozsudku.

( 77 ) – Zejména nerozumím, z jakého důvodu Timab a další tvrdí, že se stranami, které uzavřely narovnání, bylo zacházeno příznivěji z toho důvodu, že byly více „schopny předvídat částku pokuty, která jim byla udělena“.

( 78 ) – Viz poznámka pod čarou 48 tohoto stanoviska.

( 79 ) – Jak totiž uvedla generální advokátka J. Kokott ve svém stanovisku ve věci Pilkington Group a další v. Komise (C‑101/15 P, EU:C:2016:258, bod 96 a citovaná judikatura), „zásada rovného zacházení při postihování kartelových přečinů [je] splněna, pokud je se všemi účastníky kartelu při výpočtu jim ukládaných pokut zacházeno podle stejných kritérií, takže kvalitativně není jedno a totéž porušení kartelového práva měřeno dvojím metrem“. Zohlednění stejných parametrů výpočtu nicméně nebrání Komisi, aby v částce pokuty vzala v úvahu polehčující nebo přitěžující okolnosti, které jsou vlastní jednomu nebo druhému z účastníků.

( 80 ) – Viz body 71 až 74 napadeného rozsudku, jakož i ve stejném smyslu bod 216 tohoto rozsudku.

( 81 ) – Viz body 160 až 164 a 201 až 206 napadeného rozsudku. V této poslední části rozsudku Tribunál správně uvedl, že snížení částky pokuty získané další stranou kartelové dohody a nesnížení pokuty uložené navrhovatelkám bylo výsledkem objektivní analýzy provedené Komisí v souladu s bodem 35 pokynů z roku 2006 vzhledem k tomu, že platební schopnost navrhovatelek není srovnatelná s platební schopností této další strany.

( 82 ) – Výslovně mají na mysli následující výňatek z uvedeného bodu: „při slyšení dne 24. února 2010 požádala [Komise] žalobkyně, aby objasnily vztah mezi jejich žádostí o shovívavost a skutkovými okolnostmi, které nastaly před rokem 1993, a uvedla, že nová kvalifikace protiprávního jednání by mohla mít vliv na výpočet pokut, a zejména na přidanou hodnotu spolupráce společnosti Timab [a další] (slovo zvýrazněno v kasačním opravném prostředku).

( 83 ) – Timab a další tvrdí, že pojem „spolupráce“ zahrnuje jak snížení přiznaná podle pravidel o shovívavosti, tak snížení přiznaná nad tento rámec. V bodech 92 a 93 napadeného rozsudku Tribunál připomíná, že v souladu s tam citovanou judikaturou nemá Komise povinnost přiznat odměnu za spolupráci v podobě snížení pokuty, není-li tato spolupráce takové povahy, aby usnadnila šetření – a umožnila shledat existenci protiprávního jednání s menšími potížemi a případně zajistit jeho ukončení – a to jak podle oznámení o shovívavosti (které Tribunál nazývá „oznámení o spolupráci“), tak z důvodu spolupráce „nad rámec shovívavosti“.

( 84 ) – Ke snížením zvažovaným Komisí v rámci postupu při narovnání viz bod 7 tohoto stanoviska.

( 85 ) – Komise dodává, že dopady tohoto popření na výpočet pokuty, které oznámila Timab a další, by byly úplně stejné, kdyby nikdy nedošlo k pokusu o narovnání nebo kdyby zúčastněné strany v rámci narovnání od tohoto stadia úspěšně popíraly svou účast na protiprávním jednání v období před rokem 1993.

( 86 ) – Podobně viz rozsudek ze dne 14. června 2016, Marchiani v. Parlament (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, bod 113).

( 87 ) – Viz bod 19 a násl. tohoto stanoviska.