STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

EVGENIJE TANČEVA

přednesené dne 30. září 2021 ( 1 )

Věc C‑283/20

CO,

ME,

GC

a 42 dalších

proti

MJ,

Evropské komisi,

Evropské službě pro vnější činnost (ESVČ),

Radě Evropské unie,

Eulex Kosovo

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Frankofonní pracovněprávní soud v Bruselu, Belgie)]

„Řízení o předběžné otázce – Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Společná akce 2008/124/SZBP o Misi Evropské unie v Kosovu na podporu právního státu (Eulex Kosovo) – Pravomoc Soudního dvora – Personál mezinárodních misí Unie – Spory týkající se pracovních smluv – Zmocnění vedoucího mise – Určení zaměstnavatele mezinárodního personálu“

I. Úvod

1. Tato žádost Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Frankofonní pracovněprávní soud v Bruselu, Belgie) se týká výkladu společné akce Rady 2008/124/SZBP ze dne 4. února 2008 o Misi Evropské unie v Kosovu na podporu právního státu (Eulex Kosovo) ( 2 ) ve znění zejména rozhodnutí Rady 2014/349/SZBP ze dne 12. června 2014 ( 3 ). Jak uvedl předkládající soud, projednávaná věc spadá do rámce žalob podaných bývalými a současnými členy mezinárodního personálu mise Eulex Kosovo, založených zejména na neobnovení jejich pracovních smluv a překlasifikování jejich funkcí v návaznosti na restrukturalizaci této mise. Eulex Kosovo je mezinárodní misí Unie v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky (dále jen „SZBP“), jejíž personál tvoří mimo jiné i mezinárodní personál, což jsou občané Unie a třetích zemí zaměstnaní na smluvním základě, zatímco vedoucí mise je jmenovaný Radou na dobu určitou k řízení personálu mise a koordinaci s jinými subjekty Unie v místě operací, za které odpovídá ( 4 ).

2. Problém, který vyvstal v projednávané věci, vychází ze skutečnosti, že spor v původním řízení se týká období předcházejícího změně společné akce 2008/124 rozhodnutím 2014/349, v níž bylo stanoveno, že Eulex Kosovo je způsobilá k uzavírání smluv, zaměstnávání personálu a vystupování před soudem, a týká se tak pracovních smluv uzavřených s vedoucím mise jeho jménem. Hlavní otázka, která je Soudnímu dvoru předkládána, se tedy týká toho, zda na základě relevantních ustanovení společné akce 2008/124 může být vedoucí mise během tohoto období považován za zaměstnavatele mezinárodního personálu pracujícího pro misi Eulex Kosovo, nebo zda má být za tohoto zaměstnavatele považován jiný subjekt, jehož jménem vedoucí mise jednal, jako například samotná mise Eulex Kosovo nebo jeden či více unijních orgánů a institucí, konkrétně Rada Evropské unie, Evropská komise a Evropská služba pro vnější činnost (dále jen „ESVČ“). Ve věci v původním řízení je vyřešení této otázky nezbytné pro určení žalovaného, proti kterému mají být vznášeny nároky.

3. Projednávaná věc tudíž poskytuje Soudnímu dvoru příležitost vyjádřit se k několika novým a potenciálně citlivým otázkám souvisejícím s přičítáním odpovědnosti v rámci pracovněprávních sporů týkajících se mezinárodních misí Unie na základě unijního práva ( 5 ). Soudní dvůr je v tomto kontextu rovněž žádán o upřesnění některých aspektů judikatury týkající se jeho pravomoci v oblasti SZBP.

II. Právní rámec

A. Společná akce 2008/124 před změnou provedenou rozhodnutím 2014/349

4. Článek 8 společné akce 2008/124, nadepsaný „Vedoucí mise“, stanovoval: „1. Vedoucí mise přebírá odpovědnost a vykonává velení a řízení Eulex Kosovo v místě působení. […] 3. Vedoucí mise vydává pokyny pro veškerý personál Eulex Kosovo, v tomto případě včetně podpůrného prvku v Bruselu, v zájmu účinného provádění Eulex Kosovo v místě působení a přebírá její koordinaci a běžné řízení, a to podle pokynů civilního velitele operace na strategické úrovni. […] 5. Vedoucí mise odpovídá za plnění rozpočtu Eulex Kosovo. Vedoucí mise podepíše za tímto účelem smlouvu s Komisí.“

5. Článek 9 společné akce 2008/124, nadepsaný „Personál“, uváděl: „1. Počet členů personálu Eulex Kosovo a jeho schopnosti musí být v souladu s mandátem stanoveným v článku 2, s úkoly vymezenými v článku 3 a se strukturou Eulex Kosovo uvedenou v článku 6. 2. Eulex Kosovo tvoří zejména personál vyslaný členskými státy nebo orgány EU. Každý členský stát nebo orgán EU nese náklady na personál, který vyšle, včetně cestovních výdajů na cestu do místa určení a zpět, platů, nákladů na zdravotní péči a příspěvků, s výjimkou denních příspěvků a použitelných rizikových příplatků a příplatků za ztížené podmínky. 3. Eulex Kosovo může podle potřeby najímat na smluvním základě rovněž mezinárodní civilní personál a místní personál, pokud požadované funkce nezajišťuje personál vyslaný členskými státy. Ve výjimečných a řádně odůvodněných případech, kdy nejsou k dispozici vhodné žádosti členských států, mohou být na smluvním základě najímáni příslušníci zúčastněných třetích států[ ( 6 )]. […]“

6. Článek 10 společné akce 2008/124, nadepsaný „Postavení Eulex Kosovo a jejího personálu“, stanovoval: „1. Postavení Eulex Kosovo a jejího personálu, včetně výsad, imunit a dalších záruk nezbytných pro uskutečnění a řádný průběh Eulex Kosovo, se vhodným způsobem dohodne. […] 3. Pracovní podmínky a práva a povinnosti mezinárodního a místního civilního personálu jsou stanoveny ve smlouvách mezi vedoucím mise a členy personálu.“

7. Článek 16 společné akce 2008/124, nadepsaný „Finanční ustanovení“, uváděl: „[…] 4. Vedoucí mise podává Komisi, která nad jeho činností vykonává dohled, úplné zprávy o činnostech vykonávaných v rámci své smlouvy. […]“

B. Společná akce 2008/124 po změně provedené rozhodnutím 2014/349

8. Společná akce 2008/124 byla pozměněna zejména rozhodnutím 2014/349, které podle článku 2 tohoto rozhodnutí vstoupilo v platnost dne 12. června 2014.

9. Článek 8 odst. 1a společné akce 2008/124 ve znění rozhodnutí 2014/349 (dále jen „společná akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů“), stanoví: „Vedoucí mise je zástupcem mise. Vedoucí mise může v rámci své celkové odpovědnosti pověřit členy personálu mise řídícími úkoly v personálních a finančních záležitostech.“

10. Článek 10 odst. 3 společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů stanoví: „Pracovní podmínky a práva a povinnosti mezinárodního a místního personálu jsou stanoveny ve smlouvách uzavřených mezi Eulex Kosovo a dotyčným členem personálu.“

11. Článek 15a společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů, nadepsaný „Právní postavení“, stanoví: „Eulex Kosovo je způsobilá k zadávání zakázek na služby a dodávky, uzavírání smluv a správních ujednání, zaměstnávání personálu, disponování s bankovními účty, nabývání a zcizování majetku, vyrovnávání svých závazků a k vystupování před soudem v rozsahu nezbytném k provádění této společné akce.“

12. Článek 16 společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů stanoví: „[…] 4. Eulex Kosovo odpovídá za plnění rozpočtu mise. Mise za tímto účelem podepíše smlouvu s Komisí[ ( 7 )]. 5. Eulex Kosovo odpovídá za veškeré nároky a závazky vyplývající z provádění mandátu ode dne 15. června 2014, s výjimkou nároků souvisejících s vážným porušením povinností ze strany vedoucího mise, za něž nese odpovědnost vedoucí mise. […]“

III. Skutkový stav, původní řízení a předběžná otázka

13. Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že CO, ME, GC a 42 dalších osob (dále jen „žalobci v původním řízení“) pracovali, a někteří z nich nadále pracují, pro misi Eulex Kosovo jako mezinárodní civilní personál na základě pracovních smluv na dobu určitou uzavřených na dobu jednoho nebo více měsíců, nejdéle však jednoho roku, které byly posléze prodlužovány. Tyto smlouvy obsahují ustanovení o pravomoci bruselských soudů do června 2014 a Soudního dvora Evropské unie od října 2014.

14. MJ zastával funkci vedoucího mise Eulex Kosovo od 1. února 2013 do 14. října 2014 v souladu s podmínkami upravenými mimo jiné ve smlouvách uzavřených s Komisí ve dnech 1. února a 7. června 2013.

15. Překlasifikování různých funkcí v roce 2012 vedlo podle žalobců v původním řízení ke změně náplně jejich práce a k významnému snížení jejich odměny. Po něm následovaly tři „vlny“ neprodloužení smluv, a sice na jaře a v létě 2013, na podzim 2014 a na podzim 2016.

16. Návrhem došlým dne 6. srpna 2013 podali někteří žalobci v původním řízení k Tribunálu žalobu na neplatnost na základě článku 263 SFEU směřující proti Komisi, ESVČ a Eulex Kosovo, kterou zpochybnili legalitu rozhodnutí MJ jakožto vedoucího mise neprodloužit jejich pracovní smlouvy. Usnesením ze dne 30. září 2014, Bitiqi a další v. Komise a další ( 8 ), Tribunál tuto žalobu zamítl pro nedostatek pravomoci, když rozhodl, že dotčený právní vztah má smluvní povahu, a spadá tedy do působnosti ustanovení pracovních smluv, která zakládá pravomoc bruselských soudů.

17. Návrhy došlými dne 11. července, 14. července a 21. října 2014 podali žalobci v původním řízení žaloby k Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Frankofonní pracovněprávní soud v Bruselu), kterými napadli překlasifikování svých funkcí, resp. neprodloužení svých pracovních smluv, stejně jako status uplatňovaný vůči nim zejména co do sociálního zabezpečení, a domáhali se náhrady škody. K překlasifikování funkcí a první vlně neprodloužení smluv došlo před přijetím rozhodnutí 2014/349, přičemž tyto úkony učinil MJ jakožto vedoucí mise.

18. Tyto žaloby mířily zprvu proti MJ jakožto vedoucímu mise, Radě, Komisi a ESVČ. Uvedení čtyři žalovaní zejména tvrdili, že vzhledem k tomu, že Eulex Kosovo získala právní subjektivitu a procesní způsobilost, měla sama odpovídat za veškeré nároky a závazky vyplývající z provádění mandátu, a to s účinky do budoucna i do minulosti, v souladu s čl. 16 odst. 5 společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů. Žalobci v původním řízení z tohoto důvodu navrhli, aby misi Eulex Kosovo bylo nařízeno přistoupit do řízení. Posouzení těchto návrhů však bylo předkládajícím soudem odděleno od posouzení úvodních otázek týkajících se přípustnosti a řízení, které vyvstaly na základě návrhů podaných proti prvním čtyřem žalovaným.

19. Rozsudkem ze dne 1. června 2018 předkládající soud rozhodl, že proti MJ jakožto vedoucímu mise musí být žaloba odmítnuta v rozsahu, v němž se týká období počínajícího dnem 12. června 2014, neboť k tomuto dni bylo přijato rozhodnutí 2014/349 a MJ již nejednal ve vztahu k žalobcům v původním řízení vlastním jménem, nýbrž pouze jako „zástupce“ Eulex Kosovo, jak uvádí čl. 8 odst. 1a společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů. Předkládající soud rovněž rozhodl, že Rada, Komise a ESVČ musí být z věci pro toto období vyloučeny z toho důvodu, že Eulex Kosovo má na základě rozhodnutí 2014/349 vlastní právní subjektivitu a procesní způsobilost a úkony uskutečněné touto misí byly uskutečněny jejím vlastním jménem. Pokud však jde o období před 12. červnem 2014, nařídil předkládající soud znovuotevření řízení, aby účastníkům řízení umožnil uplatnit jejich tvrzení týkající se existence zmocnění, které bylo MJ a jeho předchůdcům v průběhu tohoto období údajně uděleno jakožto vedoucím mise, a případné přesné povahy tohoto zmocnění a jeho účinků, pokud jde o postavení MJ jakožto vedoucího mise, Rady, Komise a ESVČ.

20. Po vyslechnutí účastníků řízení má předkládající soud pochybnosti o tom, zda byl MJ jakožto vedoucí mise v období před 12. červnem 2014 pouze zmocněným zástupcem Evropské unie. Předkládající soud mimo jiné podotýká, že v pracovních smlouvách uzavřených žalobci s MJ před tímto datem je MJ výslovně uveden nejen pod svým jménem, ale i jako zaměstnavatel, a že podle čl. 10 odst. 3 společné akce 2008/124 měly být takové smlouvy uzavírány s vedoucím mise. Předkládající soud rovněž uvádí, že MJ podepsal vlastním jménem smlouvy uzavřené s Komisí podle čl. 8 odst. 5 společné akce 2008/124, na jejichž základě mu byly přiděleny určité prostředky na provozní potřeby Eulex Kosovo, zejména rozpočet k pokrytí odměn personálu, a že čl. 11 odst. 1 smlouvy podepsané dne 7. června 2013 upřesňuje, že MJ bude uzavírat pracovní smlouvy s mezinárodním personálem vlastním jménem a na základě pravidel stanovených ve sdělení Komise C(2009) 9502 ze dne 30. listopadu 2009 o zvláštních pravidlech pro zvláštní poradce Komise pověřené prováděním operativních opatření SZBP a pro mezinárodní smluvní personál (dále jen „sdělení z roku 2009“), uvedeném v dotčených pracovních smlouvách.

21. Předkládající soud uvádí, že unijní soudy se dosud problémem určení zaměstnavatele mezinárodního personálu pracujícího pro misi Eulex Kosovo před rozhodnutím 2014/349 nezabývaly. V tomto ohledu předkládající soud poukazuje na dva rozsudky vydané jiným senátem Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Frankofonní pracovněprávní soud v Bruselu) ( 9 ), v nichž bylo rozhodnuto, že zaměstnavatelem mezinárodního personálu pracujícího pro misi Eulex Kosovo a jinou mezinárodní misi Unie v době předcházející okamžiku, kdy tyto mise získaly právní subjektivitu, byla Evropská unie zastoupená svými orgány, nikoli vedoucí mise. Podle předkládajícího soudu je vyřešení tohoto problému v projednávané věci zásadní pro rozhodnutí o přípustnosti a opodstatněnosti některých návrhů směřujících proti MJ jakožto vedoucímu mise, Radě, Komisi a ESVČ v rozsahu, v němž se týkají období před 12. červnem 2014.

22. Za těchto okolností se Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Frankofonní pracovněprávní soud v Bruselu) rozhodl přerušit řízení v projednávané věci a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku: „Musí být čl. 8 odst. 3 a čl. 10 odst. 3 společné akce Rady 2008/124/SZBP ze dne 4. února 2008 o Misi Evropské unie v Kosovu na podporu právního státu (EULEX KOSOVO) před svojí změnou rozhodnutím Rady 2014/349/SZBP ze dne 12. června 2014, případně ve spojení s jinými v úvahu přicházejícími relevantními ustanoveními, vykládány v tom smyslu, že vedoucímu mise, jednajícímu svým jménem a na svůj účet, přiznávají pro období před 12. červnem 2014 postavení zaměstnavatele mezinárodního civilního personálu pracujícího pro misi EULEX KOSOVO, nebo – zejména s ohledem na čl. 8 odst. 5 a čl. 9 odst. 3 společné akce 2008/124/SZBP před jejich změnou k 12. červnu 2014 – v tom smyslu, že postavení zaměstnavatele přiznávají Evropské unii nebo některému z jejích orgánů, jako je Evropská komise, Evropská služba pro vnější činnost, Rada Evropské unie nebo případně kterýkoli jiný orgán, na jehož účet jednal až do uvedeného data vedoucí mise na základě zmocnění, delegování pravomoci nebo jakékoli jiné formy zastoupení, kterou bude případně třeba určit?“

23. Písemná vyjádření předložili Soudnímu dvoru žalobci v původním řízení, španělská vláda, Rada, Komise, ESVČ a Eulex Kosovo. Dne 16. června 2021 se konalo jednání, na němž tito účastníci řízení přednesli své řeči.

IV. Shrnutí vyjádření účastníků řízení

24. Žalobci v původním řízení tvrdí, že společná akce 2008/124 musí být vykládána tak, že přiznává postavení zaměstnavatele, a to před 12. červnem 2014 i po tomto dni, Evropské unii, konkrétně Radě a Komisi. Podle nich jednal MJ jakožto vedoucí mise pouze jako osoba podepisující dotčené pracovní smlouvy jménem Evropské unie, jelikož SZBP spadá výlučně do odpovědností Unie a tato je zastupována výhradně svými orgány, s vyloučením jakéhokoli jiného subjektu. Společná akce 2008/124 přiznává pouze delegace ad hoc, za něž vedoucí mise odpovídá Evropské unii, nikoli personálu Eulex Kosovo, a s ohledem na rozsudek ze dne 5. července 2018, Jenkinson v. Rada a další ( 10 ), ze skutečnosti, že při každé změně vedoucího mise dochází k nástupnictví v osobě podepisující pracovní smlouvy, vyplývá, že zaměstnavatelem je po celou dobu trvání pracovního poměru Evropská unie.

25. Jak žalobci v původním řízení zdůraznili na jednání, sporná rozhodnutí jsou přičitatelná Komisi, jelikož se týkají plnění rozpočtu Eulex Kosovo a Komise rozhoduje o takových záležitostech, jako jsou zejména platy, příspěvky a pracovní podmínky. Tato rozhodnutí jsou přičitatelná i Radě, neboť Rada je odpovědná za vytvoření právního rámce a za nedostatky, pokud jde o postavení mezinárodního personálu, z něhož musí vycházet vedoucí mise, který je Radou jmenován, a za přijímání rozhodnutí o restrukturalizacích prováděných v oblasti operací. Argument, podle kterého má článek 15a společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů pouze deklaratorní účinek, je neslučitelný s rozsudkem ze dne 12. listopadu 2015, Elitaliana v. Eulex Kosovo ( 11 ), stejně jako se zněním této společné akce, sdělením Komise C(2012) 4052 v konečném znění ze dne 26. června 2012 o pravidlech finančního řízení misí SZBP (dále jen „sdělení z roku 2012“) a smlouvami mezi vedoucími mise a Komisí.

26. Španělská vláda tvrdí, že Evropská unie jednala před 12. červnem 2014 jako zaměstnavatel bez ohledu na skutečnost, že dotčené pracovní smlouvy byly uzavřeny MJ jako vedoucím mise a že se v nich objevuje výraz „zaměstnavatel“. MJ jednal jako zmocněný zástupce Evropské unie a plnil úkoly, které mu byly řádně svěřeny společnou akcí 2008/124. Podle čl. 8 odst. 5 a čl. 16 odst. 4 společné akce 2008/124 vykonává nad činností vedoucího mise v záležitostech rozpočtu dohled Komise a dále podléhá vedoucí mise politické a strategické kontrole Rady prostřednictvím Politického a bezpečnostního výboru a civilního velitele operace, což znamená, že vedoucí mise podléhá účinné kontrole ze strany Evropské unie, a podle čl. 8 odst. 7 společné akce 2008/124 byly tyto smlouvy uzavřeny v jejím zastoupení. Jak uvedla španělská vláda na jednání, rozhodnutí 2014/349 představuje významnou inovaci v právním rámci Eulex Kosovo a z čl. 16 odst. 5 společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů lze vyvodit, že odpovědnost Eulex Kosovo se vztahuje pouze na jednání, k nimž došlo počínaje 15. červnem 2014. Rada a Komise sice mohou být v projednávané věci žalovanými, nicméně stále je třeba určit, zda napadená jednání vedoucího mise byla učiněna při výkonu delegovaných funkcí Rady nebo Komise.

27. Rada tvrdí, že vzhledem k tomu, že řízení před předkládajícím soudem bylo zahájeno po přijetí rozhodnutí 2014/349, je právní postavení Eulex Kosovo před 12. červnem 2014 irelevantní a v každém případě měla Eulex Kosovo právní subjektivitu již před uvedeným okamžikem, takže by měla být považována za jedinou žalovanou. Podle názoru Rady má článek 15a společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů pouze deklaratorní účinek a případné rozdělování smluvních období mezi různé zaměstnavatele není v zájmu žalobců v původním řízení. Vzhledem k tomu, že Rada nebyla stranou dotčených pracovních smluv, nelze ji považovat za žalovanou a, jak zdůraznila na jednání, rozsudek ze dne 19. července 2016, H v. Rada a další ( 12 ), se týkal otázky přeřazení zaměstnanců, nikoli smluvního pracovního poměru, jehož účastníkem Rada není, jako je tomu v projednávané věci.

28. Komise tvrdí, že dotčená otázka je hypotetická, a tedy nepřípustná, a to vzhledem k existenci souběžného řízení o nařízení přistoupení do řízení vedeného proti Eulex Kosovo a skutečnosti, že se daná otázka týká významu a působnosti ustanovení unijního práva, které již nebylo v době podání návrhů platné, neboť se týká pouze období před 12. červnem 2014. Podpůrně Komise tvrdí, že článek 15a společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů musí být vykládán v tom smyslu, že před 12. červnem 2014 byl zaměstnavatelem mezinárodního personálu pracujícího pro Eulex Kosovo vedoucí mise, zatímco pokud způsobilost zaměstnávat tento personál nezávisí na způsobilosti k právním úkonům, je v tomto ohledu za zaměstnavatele nutno považovat Eulex Kosovo. Na jedné straně, vzhledem k tomu, že toto ustanovení zavedlo způsobilost Eulex Kosovo uzavírat smlouvy a zaměstnávat personál počínaje 12. červnem 2014, nemohla tato mise uzavírat pracovní poměry před tímto datem, a tudíž jediným smluvním partnerem v dotčených pracovních smlouvách je vedoucí mise, jak uvádí čl. 10 odst. 3 společné akce 2008/124. Na druhé straně, již před 12. červnem 2014 byla Eulex Kosovo způsobilá přijímat zaměstnance na základě čl. 9 odst. 3 společné akce 2008/124, přičemž čl. 16 odst. 5 společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů se použije na skutečnosti, které nastaly před 15. červnem 2014, je-li žaloba podána po tomto dni, takže počínaje tímto dnem musí být jakákoli stížnost vyplývající z výkonu zmocnění adresována Eulex Kosovo.

29. Komise tvrdí, že ji nelze považovat za zaměstnavatele, jelikož její úloha je omezena na plnění rozpočtu, nikoli řízení zaměstnanců. Jak Komise zdůraznila na jednání, v souladu s rozsudkem ve věci H Komise nezasahuje do linie velení a v projednávané věci není dotčeno žádné rozpočtové rozhodnutí; vedoucí mise je jmenován Radou, jeho zmocnění je stanoveno Radou a sdělení z let 2009 a 2012 nemají nic společného s mezinárodním personálem a popisují pravidla přijatá v tomto ohledu Radou.

30. ESVČ tvrdí, že články 8, 9 a 10 společné akce 2008/124 musí být vykládány v tom smyslu, že postavení zaměstnavatele mezinárodního personálu pracujícího pro tuto misi má Eulex Kosovo. Podle jejího názoru je daná otázka v rozsahu, v jakém se týká vedoucího mise před rozhodnutím 2014/349, irelevantní, neboť řízení u předkládajícího soudu bylo zahájeno až po přijetí tohoto rozhodnutí, přičemž v každém případě vedoucí mise tímto zaměstnavatelem není. Z článku 9 odst. 3 společné akce 2008/124 vyplývá, že Eulex Kosovo může přijímat personál, a čl. 9 odst. 1 a 2 a čl. 10 odst. 1 společné akce 2008/124 odkazují na personál Eulex Kosovo. ESVČ tak tvrdí, že již před 12. červnem 2014 měla Eulex Kosovo způsobilost přijímat personál a článek 15a společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů má pouze deklaratorní účinek. Jak zdůraznila na jednání, právní subjektivita ve smyslu článku 47 SEU, který stanoví, že Unie má právní subjektivitu, musí být odlišována od právní způsobilosti unijních orgánů a jiných subjektů plnit úkoly, takže nedochází k rozporu s rozsudkem ve věci Elitaliana, neboť nedostatek právní subjektivity nebrání Eulex Kosovo v tom, aby byla způsobilá zaměstnávat personál. Skutečnost, že Rada a Politický a bezpečnostní výbor vykonávají politickou kontrolu a strategické řízení Eulex Kosovo prostřednictvím civilního velitele operace, který je součástí ESVČ, a že existuje vazba na Komisi prostřednictvím plnění rozpočtu, nepřiznává Radě, Komisi ani ESVČ postavení zaměstnavatele. Žalobci v původním řízení s nimi neuzavřeli pracovní smlouvy a rozsudek ve věci H se týkal otázky přeřazení, což s sebou neslo určitou vazbu na politickou kontrolu a strategické řízení mise, zatímco v případě přijímání a řízení mezinárodního personálu tomu tak není.

31. Eulex Kosovo tvrdí, že články 8, 9 a 10 společné akce 2008/124 musí být vykládány v tom smyslu, že postavení zaměstnavatele mezinárodního personálu pracujícího pro tuto misi má Eulex Kosovo. Vedoucí mise jedná jako zmocněný zástupce Eulex Kosovo, nikoli jako zaměstnavatel, a provádí rozhodnutí Rady o restrukturalizaci Eulex Kosovo, aniž by měl jakékoli rozhodovací pravomoci v oblasti změn pracovního zařazení a rušení pracovních míst. Rada, Komise a ESVČ sice hrají významnou úlohu při formování zmocnění Eulex Kosovo, k žalobcům v původním řízení však nemají žádný smluvní vztah. Skutečnost, že podle čl. 10 odst. 3 společné akce 2008/124 byly dotčené pracovní smlouvy uzavřeny s MJ jakožto vedoucím mise, neznamená, že je MJ zaměstnavatelem. To dokládá i judikatura unijních soudů ( 13 ), která jako na zaměstnavatele odkazuje na Eulex Kosovo, nikoli na jednotlivé po sobě jdoucí vedoucí mise jednající svým jménem, a to i v případech, kdy byly pracovní smlouvy podepsány před přijetím rozhodnutí 2014/349. Jak uvedla na jednání Eulex Kosovo, tato již byla nadána způsobilostí přijímat zaměstnance na základě čl. 9 odst. 3 společné akce 2008/124, přičemž čl. 16 odst. 5 společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů se použije na nároky uplatněné počínaje 15. červnem 2014, bez ohledu na to, zda skutkové okolnosti nastaly před tímto datem, tak jak je tomu v projednávané věci.

V. Analýza

32. Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda musí být společná akce 2008/124 před změnou provedenou rozhodnutím 2014/349 vykládána v tom smyslu, že pro období před 12. červnem 2014 musí být pro účely určení žalovaného ve sporu v původním řízení za zaměstnavatele mezinárodního personálu pracujícího pro Eulex Kosovo považován vedoucí této mise, Eulex Kosovo, Rada, Komise, nebo ESVČ.

33. Jak vyplývá z předkládacího rozhodnutí, příčinou vzniku tohoto problému je skutečnost, že misi Eulex Kosovo byla výslovně přiznána způsobilost uzavírat smlouvy, zaměstnávat personál a vystupovat před soudem až na základě změn společné akce 2008/124, které byly provedeny rozhodnutím 2014/349, přesněji článkem 15a společné akce 2008/124 vloženým rozhodnutím 2014/349, který se použije od 12. června 2014, přičemž před tímto datem uzavíral pracovní smlouvy svým jménem vedoucí mise a tento také nesl odpovědnost za plnění rozpočtu mise, jak je stanoveno ve společné akci 2008/124. Navíc, Rada, Komise a ESVČ byly zapojeny do vzniku Eulex Kosovo a podílí se i na jejím fungování, a lze je tedy považovat za odpovědné za jednání vedoucího mise, pokud jde o zaměstnávání mezinárodního personálu v rozsahu, v jakém nelze činit odpovědnou samotnou Eulex Kosovo. Jak uvedli žalobci v původním řízení, předkládající soud musí pro řešení sporu, který mu byl předložen, určit jejich zaměstnavatele, přičemž podle použitelného vnitrostátního práva je postavení zaměstnavatele přiznáno tomu subjektu, který má právní subjektivitu a způsobilost vystupovat před soudem ve vztahu k nárokům týkajícím se pracovního poměru.

34. Odpověď na otázku, jež vyvstala v projednávané věci, vyžaduje nejprve několik úvodních poznámek k mezinárodním misím Unie a k Eulex Kosovo (část A). Následně se budu zabývat pravomocí Soudního dvora rozhodovat o předběžných otázkách týkajících se výkladu společné akce 2008/124 za okolností projednávané věci (část B) a argumenty Komise k přípustnosti předběžné otázky (část C), načež přistoupím k posouzení této otázky (část D).

35. Na základě této analýzy jsem dospěl k závěru, že Soudní dvůr je v projednávané věci nadán pravomocí rozhodnout a předběžná otázka je přípustná. Rovněž jsem dospěl k závěru, že společnou akci 2008/124 před změnou provedenou rozhodnutím 2014/349 je třeba vykládat tak, že postavení zaměstnavatele žalobců v původním řízení pro období před 12. červnem 2014 přiznává Komisi.

A. Úvodní poznámky

36. V oblasti SZBP v rámci hlavy V SEU zajišťuje Společná bezpečnostní a obranná politika (dále jen „SBOP“) ( 14 ) Unii operativní schopnost využívat civilní a vojenské mise vedené mimo území Unie k plnění řady úkolů, včetně předcházení konfliktům a udržení míru ( 15 ). Jak je uvedeno v nedávných zprávách, tyto mise představují jedinečný nástroj Unie, který umožňuje přímý zásah za účelem řešení konfliktu nebo krize, a jsou tak součástí strategického úsilí k zajištění bezpečnosti, k umožnění, aby se státy zotavily z konfliktů, a k ochraně Unie a jejích občanů prostřednictvím vnější činnosti ( 16 ). V současnosti probíhá 17 misí SBOP – 11 civilních a 6 vojenských misí nebo operací –, zajišťovaných přibližně 5000 osobami po celém světě ( 17 ).

37. Eulex Kosovo je civilní mise SBOP zřízená společnou akcí 2008/124, naposledy pozměněnou rozhodnutím 2021/904. Společná akce 2008/124 byla několikrát prodloužena a současný mandát Eulex Kosovo trvá podle uvedeného rozhodnutí do 14. června 2023. Eulex Kosovo je považována za dosud největší civilní misi SBOP ( 18 ). Podle čl. 5 odst. 1 společné akce 2008/124 byla Eulex Kosovo zahájena Radou po schválení operačního plánu (dále jen „OPLAN“), který spolu s Koncepcí operací (dále jen „CONOPS“) představuje základní plánovací dokumenty pro plnění mandátu Eulex Kosovo ( 19 ).

38. Podle článku 2 společné akce 2008/124 ( 20 ) je mandátem Eulex Kosovo „napomáh[at] kosovským institucím, justičním i donucovacím orgánům při jejich pokroku směrem k udržitelnosti a odpovědnosti a při dalším rozvíjení a posilování nezávislého mnohonárodnostního justičního systému a mnohonárodnostní policie a celních orgánů, přičemž [Eulex Kosovo] zajišťuje, aby tyto orgány nepodléhaly politickému vměšování a dodržovaly mezinárodně uznávané normy a evropské osvědčené postupy“.

39. Podle článku 9 společné akce 2008/124 ve znění rozhodnutí 2010/322 a 2014/349 tvoří Eulex Kosovo personál vyslaný členskými státy a orgány EU, spolu s mezinárodním a místním personálem, který je zaměstnáván na smluvním základě.

40. Podle článku 11 společné akce 2008/124 ve znění rozhodnutí 2010/322 má Eulex Kosovo následující linii velení. Politický a bezpečnostní výbor, který je zvláštním výborem Rady pověřeným SZBP ( 21 ), vykonává z pověření Rady a vysokého představitele EU pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku (dále jen „VP“) politickou kontrolu a strategické řízení Eulex Kosovo ( 22 ). V rámci SZBP definované Evropskou radou a Radou ( 23 ) zajišťuje VP provádění jejich rozhodnutí, včetně rozhodnutí týkajících se misí SBOP, přičemž je mu nápomocna ESVČ, která je diplomatickou službou Unie ( 24 ). Politický a bezpečnostní výbor je Radou zmocněn jmenovat vedoucího mise ( 25 ), a to na dobu určitou, přičemž jeho funkční období trvá často jeden až dva roky, v souladu s mandátem Eulex Kosovo ( 26 ).

41. Kromě výše uvedeného ještě civilní velitel operace vykonává velení a řízení Eulex Kosovo na strategické úrovni v rámci politické kontroly a strategického řízení ze strany Politického a bezpečnostního výboru a v rámci obecné pravomoci VP ( 27 ). Civilní velitel operace je rovněž ředitelem útvaru schopnosti civilního plánování a provádění ( 28 ), což je ředitelství ESVČ, které působí jako operační velitelství pro civilní mise SBOP ( 29 ). Vedoucí mise vykonává velení a řízení Eulex Kosovo v místě působení a přímo odpovídá civilnímu veliteli operace ( 30 ).

B. Pravomoc Soudního dvora

42. Pravomoc Soudního dvora rozhodnout v projednávané věci není účastníky řízení zpochybňována ( 31 ). Soudní dvůr může nicméně zkoumat otázku své pravomoci i bez návrhu ( 32 ). Vzhledem k tomu, že společná akce 2008/124 byla přijata na základě ustanovení Smlouvy týkajících se SZBP ( 33 ), bude podle všeho nezbytné posoudit, zda by pravomoc Soudního dvora rozhodovat o předběžných otázkách týkajících se výkladu společné akce 2008/124 nemohla být případně dotčena pravidly omezujícími pravomoc unijních soudů v rámci SZBP na základě čl. 24 odst. 1 druhého pododstavce SEU a čl. 275 prvního pododstavce SFEU. Jak totiž uvádí ESVČ, projednávaná věc je patrně prvním případem žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu aktu SZBP předložené v tomto ohledu Soudnímu dvoru.

43. Je třeba připomenout, že jak již Soudní dvůr judikoval, podle čl. 24 odst. 1 druhého pododstavce SEU a čl. 275 prvního pododstavce SFEU nemají unijní soudy obecně pravomoc ve vztahu k ustanovením o SZBP ani k aktům přijatým na jejich základě. Jelikož však tato pravidla zavádějí výjimku z pravidla obecné pravomoci podle článku 19 SEU, musí být vykládána restriktivně ( 34 ). V tomto ohledu Soudní dvůr zdůraznil, že jak vyplývá z článku 2 SEU, který patří k obecným ustanovením Smlouvy o EU, a z článku 21 SEU týkajícího se vnější činnosti Unie, na který odkazuje článek 23 SEU týkající se SZBP, je Unie založena mj. na zásadě právního státu ( 35 ). Ačkoli je pravda, že článek 47 Listiny základních práv Evropské Unie (dále jen „Listina“) nemůže založit pravomoc Soudního dvora, pokud ji Smlouvy vylučují, zásada účinné soudní ochrany zakotvená v tomto ustanovení spolu s úlohou, která byla Soudnímu dvoru přiznána na základě čl. 19 odst. 1 SEU, zajistit dodržování práva při výkladu a uplatňování Smluv tak rovněž vyžadují restriktivní výklad těchto pravidel ( 36 ).

44. Kromě toho existuje judikatura týkající se otázek pravomoci v oblasti SZBP, z níž vyplývá, že skutečnost, že v rámci konkrétních okolností dané věci jde o akt SZBP, nutně neznamená, že se uplatní omezení pravomoci Soudního dvora podle čl. 24 odst. 1 SEU a článku 275 SFEU ( 37 ). Vzhledem k tomu, že se tato judikatura částečně týká mezinárodních misí Unie, je pro účely projednávané věci namístě uvést významné body některých těchto rozsudků.

45. Například již v rozsudku ze dne 24. června 2014, Parlament v. Rada ( 38 ), Soudní dvůr připustil, že v rámci žaloby na neplatnost směřující proti rozhodnutí Rady o podpisu a uzavření mezinárodní dohody týkající se SZBP, konkrétně mezinárodních misí Unie, má Soudní dvůr pravomoc posuzovat, zda je taková dohoda sjednána a uzavřena v souladu s postupem stanoveným v článku 218 SFEU, který má obecnou působnost a má se v zásadě použít na všechny mezinárodní dohody, včetně těch, které spadají do oblasti SZBP.

46. Dále, v rozsudku ve věci Elitaliana ( 39 ) Soudní dvůr potvrdil pravomoc unijních soudů rozhodovat o žalobě na neplatnost a na náhradu škody podané žalobcem na základě zadání veřejné zakázky na službu ve formě poskytnutí vrtulníků misí Eulex Kosovo jinému uchazeči. Soudní dvůr rozhodl, že sporná opatření, jejichž zrušení je z důvodu porušení ustanovení práva upravujících zadávání unijních veřejných zakázek navrhováno, souvisela se zadáním veřejné zakázky, které vedlo k výdajům k tíži unijního rozpočtu, a na dotčenou veřejnou zakázku se tak vztahují ustanovení finančního nařízení ( 40 ).

47. Je třeba rovněž upřesnit, že v rozsudku ve věci H ( 41 ) Soudní dvůr potvrdil pravomoc unijních soudů rozhodovat o žalobách na neplatnost a na náhradu škody podané členem personálu vyslaným členským státem k jiné mezinárodní misi EU, a sice policejní misi Evropské unie (dále jen EUPM“) v Bosně a Hercegovině, pokud jde o rozhodnutí přijatá vedoucím mise, jimiž byl dotčený člen personálu přeřazen na regionální pracoviště této mise. Podle Soudního dvora sice sporná rozhodnutí spadají do oblasti SZBP a týkají se operativní akce v této oblasti, nicméně jsou ze své podstaty akty personálního řízení stejně jako jakékoli jiné podobné rozhodnutí přijaté unijními orgány při výkonu jejich pravomocí. Za těchto okolností omezení pravomoci unijních soudů v rámci SZBP nebránilo přezkumu aktů, jimiž je řízen personál vyslaný členskými státy, jestliže mají unijní soudy na základě článku 270 SFEU pravomoc takové akty přezkoumávat, pokud se týkají personálu vyslaného unijními orgány. Jinak by v situaci, kdy by se tentýž akt, jímž je řízen personál při operacích „v místě působení“, týkal personálu vyslaného členskými státy i personálu vyslaného unijními orgány, rozhodnutí vydané vůči první skupině osob mohlo být v rozporu s rozhodnutím vydaným vůči druhé skupině osob.

48. V návaznosti na shora uvedené je nutno připustit, že se předchozí věci týkaly žalob na neplatnost a na náhradu škody podaných na základě článku 263 SFEU a čl. 340 druhého pododstavce SFEU, nikoli rozhodnutí o předběžných otázkách týkajících se výkladu unijního práva podle článku 267 SFEU. Navíc se okolnosti, které vedly k vydání rozsudku ve věci H, týkaly vyslaného, nikoli smluvního člena personálu mezinárodní mise Unie a uvedený rozsudek měl zčásti za cíl zabránit rozdílnému zacházení při rozhodování sporů týkajících se personálu vyslaného členskými státy a personálu vyslaného unijními orgány. Domnívám se však, že lze z tohoto rozsudku obecně vyvodit, že čl. 24 odst. 1 SEU a článek 275 SFEU nebrání pravomoci unijních soudů rozhodovat o žalobách týkajících se řízení personálu mezinárodními misemi Unie. Ve světle rozsudku ve věci H totiž unijní soudy potvrdily svou pravomoc ve vztahu k záležitostem řízení personálu v rámci žalob na neplatnost a na náhradu škody podaných smluvním zaměstnancem agentury Unie v oblasti SZBP ( 42 ), stejně jako v rámci žaloby na určení smluvní odpovědnosti založené na článku 272 SFEU, kterou podal bývalý smluvní zaměstnanec mezinárodní mise Unie ( 43 ).

49. Výše citovaná judikatura tedy hovoří ve prospěch teze, podle které čl. 24 odst. 1 SEU a článek 275 SFEU nebrání pravomoci Soudního dvora v projednávané věci.

50. Je zajisté pravda, že Soudní dvůr je žádán o podání výkladu společné akce 2008/124, jejíž právní základ spadá do oblasti SZBP. Položená předběžná otázka se ale týká obecné otázky řízení personálu, nikoli provádění SZBP. V tomto ohledu lze uzavření dotčených pracovních smluv, stejně jako napadená rozhodnutí týkající se jejich neprodloužení a změny pracovního zařazení, považovat za jednání, které je ze své podstaty typickým aktem řízení personálu při organizaci lidských zdrojů pracujících pro Eulex Kosovo. Z rozsudku ve věci H proto podle mého názoru vyplývá, že omezení pravomoci Soudního dvora podle čl. 24 odst. 1 SEU a článku 275 SFEU nevylučuje pravomoc Soudního dvora rozhodovat o předběžných otázkách týkajících se výkladu společné akce 2008/124 za okolností projednávané věci. Je tomu tak s ohledem na čl. 19 odst. 1 SEU a článek 47 Listiny, neboť ve věci v původním řízení jde o právo žalobců na účinnou soudní ochranu.

51. Domnívám se tedy, že Soudní dvůr je nadán pravomocí v projednávané věci rozhodnout.

C. K přípustnosti předběžné otázky

52. Dle argumentace Komise je předběžná otázka nepřípustná z důvodu své hypotetické povahy.

53. Podle mého názoru je nutno takovouto argumentaci odmítnout.

54. Podle ustálené judikatury Soudního dvora je v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy zavedené článkem 267 SFEU věcí pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, aby s ohledem na konkrétní okolnosti věci posoudil jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání rozsudku, tak relevanci otázek, které Soudnímu dvoru klade. Týkají-li se tedy položené otázky výkladu unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout ( 44 ). Z toho vyplývá, že na otázky týkající se unijního práva se vztahuje domněnka relevance. Soudní dvůr může odmítnout rozhodnout o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jedná-li se o hypotetický problém nebo také nedisponuje-li Soudní dvůr skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny ( 45 ).

55. Jak vyplývá z bodů 20 a 21 tohoto stanoviska, předkládající soud v projednávané věci ve své žádosti dostatečně objasnil nejen důvody, které jej vedly k položení otázek Soudnímu dvoru ohledně výkladu společné akce 2008/124, ale i důvody, proč je tento výklad nezbytný pro vyřešení sporu v původním řízení.

56. Kromě toho, pokud Komise namítá, že položená předběžná otázka se týká ustanovení unijního práva, které již nebylo v okamžiku podání návrhů k předkládajícímu soudu platné, je nutno podotknout, že se tato otázka týká výkladu relevantních ustanovení společné akce 2008/124 pro účely určení zaměstnavatele žalobců v původním řízení před 12. červnem 2014, což zahrnuje i posouzení otázky, kdy jsou tato ustanovení použitelná. Námitka Komise se tedy týká spíše merita žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce než její přípustnosti ( 46 ).

57. Za těchto okolností je nutno konstatovat, že žádaný výklad není zjevně nesouvisející se skutkovým stavem nebo předmětem sporu v původním řízení a že položené otázky nejsou hypotetické.

58. Domnívám se tedy, že předběžná otázka položená v projednávané věci je přípustná.

D. Odpověď na položenou předběžnou otázku

59. Jak je uvedeno v bodě 32 tohoto stanoviska, otázka předložená Soudnímu dvoru se týká určení osoby nebo subjektu, které měly před 12. červnem 2014 postavení zaměstnavatele ve vztahu k mezinárodnímu personálu pracujícímu pro Eulex Kosovo, a lze je tedy považovat za žalované pro účely sporu v původním řízení. Budu se tedy nejprve zabývat úlohou vedoucího mise, poté úlohou Eulex Kosovo a nakonec úlohou Rady, Komise a ESVČ.

1. Vedoucí mise

60. Podle tvrzení Komise lze vedoucího mise považovat za zaměstnavatele žalobců v původním řízení pro období před 12. červnem 2014, neboť tato osoba je protistranou v dotčených pracovních smlouvách a Eulex Kosovo nemohla mít postavení zaměstnavatele před vložením článku 15a do společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů. Žalobci v původním řízení, španělská vláda, Rada, ESVČ a Eulex Kosovo zastávají jiný názor.

61. Úvodem považuji za potřebné podotknout, že na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, relevantní ustanovení společné akce 2008/124 silně naznačují, že vedoucího mise nelze považovat za zaměstnavatele žalobců v původním řízení ani před 12. červnem 2014, ani od tohoto okamžiku.

62. V tomto ohledu znění společné akce 2008/124 opakovaně hovoří o personálu Eulex Kosovo, nikoli o personálu vedoucího mise ( 47 ). Článek 10 odst. 3 společné akce 2008/124 před svou změnou sice stanovoval, že pracovní smlouvy s mezinárodním a místním personálem jsou uzavírány vedoucím mise, ovšem toto ustanovení je zakotveno v článku 10 společné akce 2008/124, jehož nadpis společně s prvním pododstavcem odkazují na Eulex Kosovo a „její personál“.

63. Dále, jak uvedli žalobci v původním řízení, španělská vláda a Eulex Kosovo, z ustanovení společné akce 2008/124 vyplývá, že pokud jde o vztahy s mezinárodním personálem, je vedoucí mise i nadále podřízen Radě a Komisi.

64. Pokud jde o Radu, pak s ohledem na linii velení Eulex Kosovo, jak je specifikována v bodech 40 a 41 tohoto stanoviska, podléhá vedoucí mise politické kontrole a strategickému řízení Rady prostřednictvím Politického a bezpečnostního výboru a civilního velitele operace a, jak uvádí čl. 8 odst. 3 společné akce 2008/124, vedoucí mise vydává pokyny pro veškerý personál Eulex Kosovo, a to podle pokynů civilního velitele operace na strategické úrovni. Z článku 12 odst. 2 společné akce 2008/124 vyplývá, že pravomoc změnit OPLAN (viz bod 37 tohoto stanoviska), což může zahrnovat i restrukturalizaci Eulex Kosovo [vzhledem k tomu, že podle čl. 6 odst. 3 písm. a) společné akce 2008/124 je personál Eulex Kosovo definován v OPLAN], má Politický a bezpečnostní výbor, nikoli vedoucí mise. Vzhledem k okolnostem projednávané věci se tedy jeví, že MJ byl jakožto vedoucí mise povinen provádět rozhodnutí související s restrukturalizací Eulex Kosovo, jež se týkala překlasifikování a zrušení pracovních míst, a neměl v tomto ohledu žádný prostor pro uvážení ( 48 ).

65. Podobně platí, pokud jde o Komisi, že v souladu s čl. 8 odst. 5 společné akce 2008/124 před jeho změnou provedenou rozhodnutím 2014/349 byl vedoucí mise odpovědný za plnění rozpočtu Eulex Kosovo a za tímto účelem musel podepsat smlouvu s Komisí, přičemž podle čl. 16 odst. 4 společné akce 2008/124 před jeho změnou provedenou rozhodnutím 2014/349 musel vedoucí mise podávat Komisi, která nad jeho činností vykonávala dohled, úplné zprávy o činnostech vykonávaných v rámci této smlouvy, včetně zaměstnávání mezinárodního personálu. K této problematice se ve své analýze ještě vrátím (viz body 88 až 92 tohoto stanoviska).

66. Tento výklad má dále oporu ve skutečnosti, že – jak je uvedeno v bodě 40 tohoto stanoviska – vedoucí mise je v souladu s mandátem Eulex Kosovo jmenován na dobu určitou. Jak uvádějí žalobci v původním řízení a ESVČ, bylo by tedy vzájemně neslučitelné, kdyby byl každý následující vedoucí mise osobně považován za zaměstnavatele. Sdělení z roku 2009 ostatně předpokládalo trvání přeřazení členů mezinárodního personálu bez ohledu na po sobě jdoucí jmenování vedoucích mise ( 49 ).

67. Navzdory skutečnosti, že dotčené pracovní smlouvy jsou podepsány MJ jako vedoucím mise a odkazují na něj jako na „zaměstnavatele“, nelze to podle mého názoru chápat tak, že právě vedoucí mise osobně má být považován za zaměstnavatele tohoto personálu, a nést tedy osobní odpovědnost za uzavřené pracovní smlouvy. Naopak, jak uvedli žalobci v původním řízení, španělská vláda a Eulex Kosovo, lze mít za to, že při provádění mandátu Eulex Kosovo plněním úkolů, které byly vedoucímu mise svěřeny na základě společné akce 2008/124, jedná tento vedoucí jménem Evropské unie.

2. Eulex Kosovo

68. Podle argumentace předložené Radou, ESVČ a Eulex Kosovo, jakož i, podpůrně, Komisí, lze za zaměstnavatele žalobců v původním řízení v obdobích před 12. červnem 2014 i od tohoto dne považovat Eulex Kosovo, a to vzhledem k údajnému deklaratornímu účinku článku 15a společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů a ke skutečnosti, že se její čl. 16 odst. 5 použije na skutečnosti, které nastaly před 15. červnem 2014, je-li nárok uplatněn po tomto datu, jak je tomu v projednávané věci (viz bod 17 tohoto stanoviska). Žalobci v původním řízení a španělská vláda s touto tezí nesouhlasí.

69. Podle mého názoru nelze na základě znění společné akce 2008/124, kontextu, do něhož je zasazena, a judikatury Soudního dvora považovat pro období před 12. červnem 2014 Eulex Kosovo za zaměstnavatele žalobců v původním řízení. Nejprve se budu zabývat článkem 15a společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů a poté jejím čl. 16 odst. 5 ve znění pozdějších předpisů.

70. Zaprvé, pokud jde o článek 15a společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů, je třeba uvést, že srovnání ustanovení společné akce 2008/124 před 12. červnem 2014 a od tohoto data jasně nasvědčuje existenci odlišných zaměstnavatelů mezinárodního personálu pracujícího pro Eulex Kosovo. Před přijetím rozhodnutí 2014/349 byly podle čl. 10 odst. 3 společné akce 2008/124 pracovní smlouvy mezinárodního personálu uzavírány s vedoucím mise a podle čl. 8 odst. 5 společné akce 2008/124 byl vedoucí mise jakožto osoba odpovědná za plnění rozpočtu Eulex Kosovo, včetně zaměstnávání mezinárodního personálu, povinen uzavřít za tímto účelem smlouvu s Komisí. Naproti tomu, po přijetí rozhodnutí 2014/349 je v čl. 10 odst. 3 a čl. 16 odst. 4 společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů uvedeno, že Eulex Kosovo uzavírá pracovní smlouvy s mezinárodním personálem a odpovídá za plnění svého rozpočtu, přičemž za tímto účelem uzavírá smlouvu s Komisí, a čl. 8 odst. 5 této společné akce byl vypuštěn.

71. Na základě výše uvedených ustanovení je tedy třeba mít za to, že před vložením článku 15a do společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů, který přiznává Eulex Kosovo mimo jiné způsobilost uzavírat smlouvy, zaměstnávat personál a vystupovat před soudem, neměla Eulex Kosovo potřebnou způsobilost k tomu, aby měla postavení zaměstnavatele svého mezinárodního personálu.

72. Tento výklad má podle všeho oporu i v kontextu společné akce 2008/124. V tomto ohledu je třeba uvést, že tak jako čl. 9 odst. 3 společné akce 2008/124 stanoví, že Eulex Kosovo může přijímat mezinárodní personál na smluvním základě, existovala podobná ustanovení, která se týkala plánovacího týmu Evropské unie (dále jen „EUPT Kosovo“) ( 50 ), jenž byl zapojen do fáze plánování a přípravy zřízení Eulex Kosovo ( 51 ), což mu umožňovalo přijímat mezinárodní a místní personál na smluvním základě, přičemž pracovní smlouvy uzavíral s tímto personálem vedoucí EUPT Kosovo. Považuji za těžce obhajitelné, že by takový dočasný plánovací tým mohl být bez výslovného přiznání způsobilosti k právním úkonům považován za zaměstnavatele tohoto personálu a vystupovat před soudem.

73. Dále, ve sdělení z roku 2012 ( 52 ) Komise poukázala, že misím v oblasti SZBP by měla být přiznána právní subjektivita, nebo přinejmenším dostatečně široká způsobilost k právním úkonům nezbytná k tomu, aby mohly vykonávat své mandáty a aby byl zajištěn pevný právní základ, který by těmto misím umožňoval jednat uvnitř i vně Unie, včetně vystupování před soudy. Současně oznámila svůj záměr požádat Radu o přijetí ustanovení v tomto smyslu. Obdobné postoje vyjádřil i Evropský účetní dvůr ve své zvláštní zprávě o Eulex Kosovo přijaté v roce 2012 ( 53 ), který doporučil, aby pro tuto i všechny budoucí mise SZBP byla taková ustanovení přijata. To bylo ve vztahu k Eulex Kosovo a dalším mezinárodním misím Unie ( 54 ) provedeno vložením zvláštního ustanovení nadepsaného „Právní postavení“ do příslušného rozhodnutí Rady, jak je stanoveno v článku 15a společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů. Z toho lze tedy vyvodit, že bylo považováno za nezbytné přiznat Eulex Kosovo výslovnou způsobilost k právním úkonům, kterou předtím neměla, aby mohla zejména najímat personál v postavení zaměstnavatele a hájit se před soudem.

74. Tento výklad má podle všeho oporu i v judikatuře Soudního dvora. Konkrétně v rozsudku ve věci Elitaliana ( 55 ) Soudní dvůr v rámci řízení zahájeného před přijetím rozhodnutí 2014/349 potvrdil závěry Tribunálu, že Eulex Kosovo nebyla nadána právní subjektivitou a nepočítalo se u ní s tím, že by mohla být účastníkem řízení, takže jí nemohlo být přiznáno postavení orgánu, instituce nebo jiného subjektu ve smyslu článku 263 SFEU, a že za jedinou žalovanou byla považována Komise. V tomto rozsudku tedy Soudní dvůr zvlášť zdůraznil nedostatek způsobilosti Eulex Kosovo k právním úkonům z důvodu, že tato způsobilost jí nebyla ve společné akci 2008/124 v tomto smyslu výslovně přiznána, přičemž na tomto základě dospěl k závěru, že Eulex Kosovo nemůže být v daném řízení žalovanou.

75. Rovněž je potřeba podotknout, že rozsudek ve věci H se týkal EUPM v Bosně a Hercegovině, přičemž v rozhodnutí Rady, kterým byla zřízena, nebylo zakotveno žádné ustanovení, které by jí přiznávalo způsobilost k právním úkonům ( 56 ). Soudní dvůr se sice touto otázkou přímo nezabýval, nicméně ze skutečnosti, že neexistovalo žádné výslovné ustanovení, které by této misi přiznalo způsobilost k právním úkonům, je možno dovodit, že Soudní dvůr měl za to, že sporná opatření mají být přičítána některému z unijních orgánů, aniž by vůbec zvažoval možnost, že v postavení žalované ve sporu by mohla být tato mise.

76. Navíc se domnívám, že jiný závěr nepodporuje ani rozsudek ve věci Jenkinson ( 57 ). V uvedené věci se jednalo o žalobu založenou v zásadě na článku 272 SFEU a týkající se smluvní odpovědnosti Unie, kterou podal bývalý člen mezinárodního personálu určitých mezinárodních misí Unie, mj. Eulex Kosovo, proti Radě, Komisi, ESVČ a uvedené misi. Žalobce byl zaměstnán Eulex Kosovo od 5. dubna 2010 do 14. listopadu 2014, avšak pouze poslední pracovní smlouva na období od 15. října do 14. listopadu 2014 obsahovala rozhodčí doložku ve smyslu článku 272 SFEU zakládající příslušnost unijních soudů. Soudní dvůr se ve svém rozsudku zaměřil na to, jak Tribunál posoudil rozsah pravomoci rozhodovat o smluvní stránce sporu, přičemž rozhodl, že v případě pracovního poměru, který tvoří řada po sobě jdoucích smluv, skutečnost, že předchozí smlouvy neobsahují rozhodčí doložku, nebrání tomu, aby unijní soudy při posuzování vztahu mezi stranami zohlednily všechny tyto smlouvy. Soudní dvůr se však nezabýval závěrem Tribunálu týkajícím se právní způsobilosti Eulex Kosovo. Podle mého názoru tedy argumentace Soudního dvora týkající se rozsahu pravomoci unijních soudů podle článku 272 SFEU podle všeho není použitelná na samostatnou otázku identity zaměstnavatele, která nebyla v uvedeném rozsudku řešena ( 58 ).

77. Na základě uvedených skutečností je třeba mít za to, že článek 15a společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů znamená, že Eulex Kosovo nemá pro období před 12. červnem 2014 postavení zaměstnavatele. Naproti tomu z tohoto ustanovení vyplývá, že pro období počínající dne 12. června 2014 může být Eulex Kosovo za zaměstnavatele mezinárodní personálu pracujícího pro tuto misi považována, a být tak sama žalovanou ve sporech týkajících se pracovních smluv uzavřených s tímto personálem ( 59 ).

78. Zadruhé, pokud jde o čl. 16 odst. 5 společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů, znění tohoto ustanovení je nejednoznačné, pokud jde o to, zda znamená, že Eulex Kosovo je od 15. června 2014 odpovědná za jakékoli nároky a povinnosti vyplývající z výkonu mandátu, včetně případů, kdy k jednání došlo před tímto datem, nebo zda nese odpovědnost pouze v případech, kdy k jednání došlo tohoto dne nebo později ( 60 ).

79. V tomto ohledu je třeba uvést, že čl. 16 odst. 4 společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů, který byl do tohoto aktu doplněn současně s čl. 16 odst. 5 této společné akce, upřesňuje, že Eulex Kosovo nahrazuje vedoucího mise jako osobu odpovídající za plnění jejího rozpočtu. Společným výkladem obou ustanovení lze tedy podle mého názoru dovodit, že účelem čl. 16 odst. 5 společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů je potvrdit, že za případné nároky a povinnosti vyplývající z jejího vlastního plnění rozpočtu odpovídá ode dne 15. června 2014 Eulex Kosovo. Pokud však jde o skutkové okolnosti projednávané věci, které nastaly před tímto datem, byl osobou, která plnila rozpočet, vedoucí mise. Na základě tohoto ustanovení tak nelze Eulex Kosovo považovat za zaměstnavatele žalobců v původním řízení.

3. Rada, Komise a ESVČ

80. Pokud by se Soudní dvůr přiklonil k mnou navržené tezi, že postavení zaměstnavatele žalobců v původním řízení pro období před 12. červnem 2014 nemá ani vedoucí mise, ani Eulex Kosovo, a nelze je tedy považovat za žalované ve sporu před předkládajícím soudem, je nutno posoudit, zda je třeba toto postavení přiznat Radě, Komisi, nebo ESVČ.

81. Podstatou argumentace předložené žalobci v původním řízení je, že za okolností daných v projednávané věci lze za zaměstnavatele považovat Radu i Komisi. Rada, Komise, ESVČ a Eulex Kosovo s touto tezí nesouhlasí.

82. Podle mého názoru plynou z judikatury Soudního dvora a relevantních ustanovení společné akce 2008/124 indicie, které přesvědčivě hovoří ve prospěch závěru, že postavení zaměstnavatele žalobců v původním řízení pro období před 12. červnem 2014 má Komise.

83. V tomto ohledu Soudní dvůr v rozsudku ve věci Elitaliana ( 61 ) konstatoval, že i když byl vedoucí mise Eulex Kosovo označen společnou akcí 2008/124 před její změnou provedenou rozhodnutím 2014/349 za osobu odpovídající za plnění rozpočtu této mise, nic to nemění na tom, že své pravomoci v rozpočtové a finanční oblasti vykonával pod dohledem a v rámci pravomocí Komise. Soudní dvůr tak rozhodl, že napadené akty týkající se zadání veřejné zakázky jsou přičitatelné Komisi.

84. Kromě toho v rozsudku ve věci H ( 62 ) Soudní dvůr rozhodl, že podle ustanovení rozhodnutí Rady týkajícího se EUPM v Bosně a Hercegovině jsou sporná rozhodnutí vedoucího mise o přeřazení vyslaného člena personálu přičitatelná Radě, jelikož vedoucí mise byl jmenován Politickým a bezpečnostním výborem, který sám vykonával z pověření Rady politickou kontrolu a strategické řízení této mise, a odpovídal civilnímu veliteli operace, který byl sám pod kontrolou Politického a bezpečnostního výboru a odpovídal za provádění rozhodnutí tohoto výboru i Rady. Naproti tomu Soudní dvůr konstatoval, že tato rozhodnutí nelze přičítat Komisi, neboť Komise nebyla součástí linie velení a tato rozhodnutí se netýkala plnění rozpočtu této mise, které vyžadovalo uzavření smlouvy mezi vedoucím mise a Komisí.

85. A právě ve světle výše uvedené judikatury je nutno posuzovat okolnosti projednávané věci.

86. Pokud jde o ESVČ, je třeba podotknout, že Soudnímu dvoru nebyly předloženy žádné informace, které by prokazovaly, že postavení zaměstnavatele žalobců v původním řízení má pro období před 12. červnem 2014 ESVČ. Naopak, jak tato uvádí, i když je civilní velitel operace její součástí, ESVČ podle všeho nenese odpovědnost za záležitosti týkající se zaměstnávání mezinárodního personálu. Navíc, jak je uvedeno v bodě 41 tohoto stanoviska, civilní velitel operace je pod kontrolou Rady a podléhá obecně pravomoci VP, nikoli ESVČ.

87. Pokud jde o Radu, jsem toho názoru, že na základě informací, které má Soudní dvůr k dispozici, ji za zaměstnavatele žalobců v původním řízení v období před 12. červnem 2014 považovat nelze. Je pravda, že ve světle kritérií uvedených v rozsudku ve věci H jsou v projednávané věci dány určité skutečnosti, u nichž by bylo možno mít za to, že ukazují na Radu, zejména s ohledem na skutečnost, že rozhodnutí o restrukturalizaci Eulex Kosovo mohou mít důsledky pro účely změn pracovního zařazení a skončení pracovních smluv mezinárodního personálu. Nicméně okolnosti, které byly dány ve věci H, se podle mého názoru liší od okolností projednávané věci. Především se uvedený rozsudek týkal otázky přeřazení člena personálu vyslaného členským státem, které – jak uvedla Rada a ESVČ – bylo zřejmě spojeno s výkonem politické kontroly a strategického řízení mise z pověření Rady a nikterak nesouviselo s plněním rozpočtu mise vyžadujícího smlouvu mezi vedoucím mise a Komisí. Naproti tomu v projednávané věci bylo zaměstnávání mezinárodního personálu podle všeho přímo spojeno s plněním rozpočtu Eulex Kosovo a smlouvou uzavřenou v tomto ohledu mezi vedoucím mise a Komisí, a jeho těžištěm tak byly rozpočtové pravomoci Komise. Kromě toho je třeba uvést, že Soudnímu dvoru nebyly předloženy žádné informace ohledně úkolů plněných žalobci v původním řízení ani jiné indicie, které by vyvrátily argumenty Rady, podle nichž zaměstnávání mezinárodního personálu za okolností daných v projednávané věci nespadá do rámce jejího pověření.

88. Pokud jde o Komisi, pak s ohledem na rozsudky ve věcech Elitaliana a H lze podle všeho říci, že na základě informací, které má Soudní dvůr k dispozici, může být právě Komise považována za zaměstnavatele žalobců v původním řízení v období před 12. červnem 2014, a to z toho důvodu, že se zaměstnávání mezinárodního personálu pracujícího pro Eulex Kosovo týká plnění rozpočtu této mise pod dohledem a v rámci pravomocí Komise a že Komise zjevně odpovídá za určování zvláštních pravidel týkajících se pracovních smluv uzavíraných s tímto personálem ( 63 ).

89. Je třeba připomenout, že podle čl. 8 odst. 5 a čl. 16 odst. 4 společné akce 2008/124 před změnou provedenou rozhodnutím 2014/349 se na vedoucího mise vztahoval dohled a pravomoci Komise, pokud jde o plnění rozpočtu Eulex Kosovo, včetně zaměstnávání mezinárodního personálu, a za tímto účelem podepsal vedoucí mise s Komisí smlouvu. Konkrétně pak podle systému založeného na sdělení z roku 2009 Komise na smluvním základě zaměstnávala vedoucího mise jako zvláštního poradce, kterému svěřila správu rozpočtu mise, přičemž daná smlouva stanovila, že vedoucí mise bude uzavírat pracovní smlouvy s mezinárodním personálem „při použití pravidel stanovených pro členy personálu zaměstnané zvláštními poradci pro SZBP nebo k nim vyslané, jak je stanoveno v tomto sdělení“ ( 64 ). V tomto ohledu upravovalo sdělení z roku 2009 zvláštní pravidla týkající se zejména pracovních podmínek, jakož i práv a povinností mezinárodního personálu, která měla být zakotvena v pracovních smlouvách uzavíraných s vedoucím mise, jako byla pravidla týkající se doby trvání smlouvy, pracovního zařazení a úpravy platů, daní a sociálního zabezpečení ( 65 ).

90. To dokládají smlouvy ze dne 1. února a 7. června 2013, které v projednávané věci uzavřel MJ jakožto vedoucí mise s Komisí. Konkrétně čl. 11 odst. 1 smlouvy ze dne 7. června 2013 stanoví, že vedoucí mise uzavře pracovní smlouvy se svým personálem na základě pravidel stanovených ve sdělení z roku 2009, a čl. 11 odst. 2 této smlouvy upřesňuje, že doba trvání pracovních smluv nesmí obecně překročit dobu trvání Eulex Kosovo. Kromě toho je v preambuli pracovní smlouvy, kterou uzavřel MJ jakožto vedoucí mise s jedním z žalobců v původním řízení před 12. červnem 2014, která byla přiložena k předkládacímu rozhodnutí, uvedeno, že sdělení z roku 2009 „stanoví pracovní podmínky mezinárodního personálu“ a že čl. 11 odst. 1 smlouvy mezi Komisí a MJ jakožto vedoucím mise „dovoluje“ MJ jakožto zvláštnímu poradci uzavírat pracovní smlouvy vlastním jménem ( 66 ).

91. Skutečnost, že žalobci v původním řízení nepodepsali pracovní smlouvy s Komisí nebo že, jak je uvedeno ve sdělení z roku 2012 ( 67 ), je orgánem Unie příslušným k úpravě otázek týkajících se personálu Rada, tak tuto analýzu nevyvrací, neboť pracovní smlouvy uzavřené MJ jakožto vedoucím mise s žalobci v původním řízení byly podle všeho zasazeny do rámce sdělení z roku 2009 a vycházely z pravidel, která vyplývala z odpovědnosti Komise.

92. Na základě uvedených skutečností je třeba mít za to, že postavení zaměstnavatele mezinárodního personálu pracujícího pro Eulex Kosovo má pro období před 12. červnem 2014 Komise, a právě Komise tedy musí být pro účely sporu v původním řízení považována za žalovanou.

VI. Závěry

93. S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na předběžné otázky položené Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Frankofonní pracovněprávní soud v Bruselu, Belgie) následovně: „Společná akce Rady 2008/124/SZBP ze dne 4. února 2008 o Misi Evropské unie v Kosovu na podporu právního státu (Eulex Kosovo) ve znění před změnou provedenou rozhodnutím Rady 2014/349/SZBP ze dne 12. června 2014 musí být vykládána tak, že pro období před 12. červnem 2014 přiznává postavení zaměstnavatele mezinárodního personálu pracujícího pro Eulex Kosovo Evropské komisi.“

( 1 ) – Původní jazyk: angličtina.

( 2 ) – Úř. věst. 2008, L 42, s. 92.

( 3 ) – Úř. věst. 2014, L 174, s. 42.

( 4 ) – Viz dále body 36 až 41 tohoto stanoviska.

( 5 ) – V tomto ohledu je namístě uvést, že u Tribunálu v současné době probíhá několik věcí, které se týkají podobných nároků uplatněných mezinárodním personálem Eulex Kosovo (viz například BL a BM v. Rada a další, T‑204/19; QP a další v. Rada a další, T‑183/21, a RI a další v. Rada a další, T‑190/21), jakož i dalších mezinárodních misí Unie (viz například JF v. EUCAP Somálsko, T‑194/20, a Stockdale v. Rada a další, T‑776/20).

( 6 ) – Ve znění rozhodnutí Rady 2010/322/SZBP ze dne 8. června 2010 (Úř. věst. 2010, L 145, s. 13). Článek 9 odst. 3 společné akce 2008/124 zněl původně takto: „Eulex Kosovo může podle potřeby přijímat na smluvním základě rovněž mezinárodní a místní personál.“

( 7 ) – Toto ustanovení bylo později rozhodnutím Rady 2021/904 (SZBP) ze dne 3. června 2021 (Úř. věst. 2021, L 197, s. 114) pozměněno do této formy: „ Mise EULEX KOSOVO odpovídá za finanční plnění rozpočtu mise, s výjimkou částek uvedených v odstavci 1, které souvisejí s podporou soudních řízení převedených do některého z členských států“.

( 8 ) – T‑410/13, nezveřejněné, EU:T:2014:871, zejména body 25 až 28 a 37. Proti tomuto usnesení nebyl podán kasační opravný prostředek.

( 9 ) – Jak uvedl předkládající soud, v rozsudku ze dne 12. prosince 2017 (RG 2015/AB/577) Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Frankofonní pracovněprávní soud v Bruselu) rozhodl, že zaměstnavatelem člena mezinárodního personálu pracujícího pro Eulex Kosovo pro období předcházející dni, kdy tato mise nabyla právní subjektivity na základě rozhodnutí 2014/349, je Evropská unie zastoupená svými orgány, přičemž vedoucí mise je pouze zmocněným zástupcem. Kromě toho, rozsudkem ze dne 8. ledna 2019 (RG 2016/AB/411) uvedený soud rozhodl obdobně ohledně policejní mise Evropské unie pro palestinská území (EUPOL COPPS), přičemž dospěl k závěru, že zaměstnavatelem je Evropská unie zastoupená Komisí. Pokud jde o tuto posledně jmenovanou misi, viz dále poznámka pod čarou 54 tohoto stanoviska.

( 10 ) – C‑43/17 P, EU:C:2018:531 (dále jen „rozsudek ve věci Jenkinson“).

( 11 ) – C‑439/13 P, EU:C:2015:753 (dále jen „rozsudek ve věci Elitaliana“).

( 12 ) – C‑455/14 P, EU:C:2016:569 (dále jen „rozsudek ve věci H“).

( 13 ) – Eulex Kosovo odkazuje mj. na rozsudek Jenkinson.

( 14 ) – Viz hlava V kapitola 2 oddíl 2 SEU (články 42 až 46).

( 15 ) – Viz čl. 42 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 SEU.

( 16 ) – V tomto ohledu viz ESVČ, EU CSDP Missions & Operations for Human Security, 2019, s. 1. Viz také například Fiott, D. (vyd.), The CSDP in 2020: The EU’s legacy and ambition in security and defence, Ústav Evropské unie pro studium bezpečnosti, 2020.

( 17 ) – Jak je uvedeno na internetových stránkách ESVČ, dostupných na https://eeas.europa.eu.

( 18 ) – V tomto ohledu viz zvláštní zpráva Evropského účetního dvora č. 18/2012, „Pomoc Evropské unie Kosovu na podporu právního státu“, 2012 (dále jen „zpráva Účetního dvora“), bod 14. Pokud jde o podrobné studie, viz například Spernbauer, M., EU Peacebuilding in Kosovo and Afghanistan: Legality and Accountability, Martinus Nijhoff, 2014.

( 19 ) – V tomto ohledu viz zpráva Účetního dvora zmíněná v poznámce pod čarou 22 tohoto stanoviska, bod 68.

( 20 ) – Toto ustanovení bylo později pozměněno rozhodnutím Rady (SZBP) 2018/856 ze dne 8. června 2018 (Úř. věst. 2018, L 146, s. 5).

( 21 ) – Viz článek 38 SEU.

( 22 ) – Viz společná akce 2008/124 ve znění rozhodnutí 2010/322, čl. 11 odst. 2 a čl. 12 odst. 1.

( 23 ) – Viz článek 26 SEU.

( 24 ) – Viz zejména články 18 a 27 SEU. Viz též rozhodnutí Rady 2010/427/EU ze dne 26. července 2010 o organizaci a fungování Evropské služby pro vnější činnost (Úř. věst. 2010, L 201, s. 30) a Csernatoni, R., „The Evolving Role of the European External Action Service in Security and Defence“, European Foreign Affairs Review, sv. 26, 2021, s. 87–100

( 25 ) – Viz společná akce 2008/124 ve znění rozhodnutí 2010/322, čl. 12 odst. 2.

( 26 ) – Viz naposledy rozhodnutí Politického a bezpečnostního výboru (SZBP) 2021/959 ze dne 10. června 2021 o prodloužení mandátu vedoucího Mise Evropské unie v Kosovu na podporu právního státu (Úř. věst. 2021, L 212, s. 1).

( 27 ) – Viz společná akce 2008/124 ve znění rozhodnutí 2010/322, čl. 7 odst. 2 a čl. 11 odst. 3.

( 28 ) – Viz společná akce 2008/124, čl. 7 odst. 1.

( 29 ) – Viz internetová stránka ESVČ zmíněná v poznámce pod čarou 17 tohoto stanoviska.

( 30 ) – Viz společná akce 2008/124, čl. 8 odst. 1 a čl. 11 odst. 5.

( 31 ) – Rada, Komise a Eulex Kosovo na jednání u Soudního dvora, stejně jako ESVČ ve svém písemném vyjádření uvedly, že na základě judikatury Soudního dvora, a zejména rozsudku ve věci H je Soudní dvůr v projednávané věci nadán pravomocí, neboť se jedná o otázky týkající se řízení personálu.

( 32 ) – V tomto ohledu viz rozsudky ze dne 12. listopadu 2015, Elitaliana v. Eulex Kosovo (C‑439/13 P, EU:C:2015:753, bod 37), a ze dne 6. října 2020, Bank Refah Kargaran v. Rada (C‑134/19 P, EU:C:2020:793, bod 25).

( 33 ) – Společná akce 2008/124 je založena na bývalém článku 14 a čl. 25 třetím pododstavci EU (nyní články 28 a 38 SEU), zatímco rozhodnutí 2014/349 je založeno na článku 28, čl. 42 odst. 4 a čl. 43 odst. 2 SEU.

( 34 ) – Viz rozsudek ze dne 6. října 2020, Bank Refah Kargaran v. Rada (C‑134/19 P, EU:C:2020:793, bod 32).

( 35 ) – Viz rozsudek ze dne 6. října 2020, Bank Refah Kargaran v. Rada (C‑134/19 P, EU:C:2020:793, bod 35).

( 36 ) – V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 28. března 2017, Rosněfť (C‑72/15, EU:C:2017:236, body 74 a 75).

( 37 ) – V tomto ohledu viz stanovisko generálního advokáta M. Watheleta ve věci Rosněfť (C‑72/15, EU:C:2016:381, body 36 až 76), jakož i stanovisko generálního advokáta M. Bobka ve věci SATCEN v. KF (C‑14/19 P, EU:C:2020:220, body 51 až 85). Viz dále například Butler, G., Constitutional Law of the EU’s Common Foreign and Security Policy: Competence and Iinstitutions in Eexternal Rrelations, Hart, 2019, s. 145–222.

( 38 ) – C‑658/11, EU:C:2014:2025, body 69 až 74); viz rovněž rozsudky ze dne 14. června 2016, Parlament v. Rada (C‑263/14, EU:C:2016:435, bod 68), ze dne 4. září 2018, Komise v. Rada (Dohoda s Kazachstánem) (C‑244/17, EU:C:2018:662, body 21 až 23), a ze dne 2. září 2021, Komise v. Rada (Dohoda s Arménií) (C‑180/20, EU:C:2018:658, bod 27).

( 39 ) – Viz rozsudek ze dne 12. listopadu 2015, Elitaliana v. Eulex Kosovo (C‑439/13 P, EU:C:2015:753, body 41 až 49).

( 40 ) – Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2002, L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES, Euratom) č. 1081/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (Úř. věst. 2010, L 311, s. 9), platné v rozhodné době. V mezidobí bylo nahrazeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046 ze dne 18. července 2018, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie, mění nařízení (EU) č. 1296/2013, (EU) č. 1301/2013, (EU) č. 1303/2013, (EU) č. 1304/2013, (EU) č. 1309/2013, (EU) č. 1316/2013, (EU) č. 223/2014 a (EU) č. 283/2014 a rozhodnutí č. 541/2014/EU a zrušuje nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 (Úř. věst. 2018, L 193, s. 1).

( 41 ) – Viz rozsudek ze dne 19. července 2016, H v. Rada a další (C‑455/14 P, EU:C:2016:569, body 39 až 61).

( 42 ) – Viz rozsudek ze dne 25. června 2020, SATCEN v. KF (C‑14/19 P, EU:C:2020:492, zejména bod 66). V tomto ohledu viz též usnesení ze dne 10. července 2020, KF v. SATCEN (T‑619/19, nezveřejněné, EU:T:2020:337, body 18 až 32) (v této věci je projednáván kasační opravný prostředek, KF v. SATCEN, C‑464/20 P).

( 43 ) – Viz rozsudek ze dne 12. dubna 2018, PY v. EUCAP Sahel Niger (T‑763/16, EU:T:2018:181, bod 53).

( 44 ) – Viz například rozsudek ze dne 18. května 2021, Asociaţia Forumul Judecătorilor din România a další (C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 a C‑397/19, EU:C:2021:393, bod 115).

( 45 ) – Viz například rozsudek ze dne 29. dubna 2021, Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny (C‑383/19, EU:C:2021:337, bod 30).

( 46 ) – V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 17. března 2021, An tAire Talmhaíochta Bia agus Mara a další (C‑64/20, EU:C:2021:207, bod 28).

( 47 ) – Viz například společná akce 2008/124 ve znění rozhodnutí 2010/322, čl. 8 odst. 3, čl. 9 odst. 1 až 3 a čl. 14 odst. 5 a 6.

( 48 ) – Je namístě uvést, že tuto skutečnost dokládají dva notifikační dopisy adresované vedoucím mise „jménem Eulex Kosovo“ některým žalobcům v původním řízení, které byly přiloženy k předkládacímu rozhodnutí, v nichž bylo uvedeno, že překlasifikování a zrušení pracovních míst bylo důsledkem restrukturalizace Eulex Kosovo v návaznosti na schválení nových OPLAN a CONOPS.

( 49 ) – Viz sdělení z roku 2009 zmíněné v bodě 20 tohoto stanoviska, bod 4a, s. 13.

( 50 ) – Viz společná akce Rady 2006/304/SZBP ze dne 10. dubna 2006 o zřízení plánovacího týmu EU (EUPT Kosovo) v souvislosti s možnou operací EU pro řešení krize v oblasti právního státu a v dalších možných oblastech v Kosovu (Úř. věst. 2006, L 112, s. 19), zejména čl. 4 odst. 5 a čl. 11 odst. 3.

( 51 ) – V tomto ohledu viz společná akce 2008/124, článek 4.

( 52 ) – Viz sdělení z roku 2012 zmíněné v bodě 25 tohoto stanoviska, zejména body 3.2 až 3.4 a 4.2.

( 53 ) – Viz zpráva Účetního dvora zmíněná v poznámce pod čarou 18 tohoto stanoviska, zejména body 92 až 94 a 107 a doporučení 4.

( 54 ) – Viz například rozhodnutí Rady 2014/447/SZBP ze dne 9. července 2014, kterým se mění rozhodnutí 2013/354/SZBP o policejní misi Evropské unie pro palestinská území (EUPOL COPPS) (Úř. věst. 2014, L 201, s. 28), článek 11a, a rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/800 ze dne 21. května 2015 o změně a prodloužení platnosti rozhodnutí 2013/233/SZBP o misi Evropské unie pro pomoc při integrované správě hranic v Libyi (EUBAM Libya) (Úř. věst. 2015, L 127, s. 22), článek 12a. Je namístě uvést, že v současné době byla taková ustanovení přijata pro všech 11 probíhajících civilních misí v rámci SBOP. Viz též zejména rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/1869 ze dne 16. října 2017 o poradní misi Evropské unie na podporu reformy bezpečnostního sektoru v Iráku (EUAM Iraq) (Úř. věst. 2017, L 266, s. 12), článek 13, a rozhodnutí Rady (SZBP) 2019/2110 ze dne 9. prosince 2019 o poradní misi Evropské unie SBOP ve Středoafrické republice (EUAM RCA) (Úř. věst. 2019, L 318, s. 141), článek 12.

( 55 ) – Viz rozsudek ze dne 12. listopadu 2015, Elitaliana v. Eulex Kosovo (C‑439/13 P, EU:C:2015:753, zejména body 58, 59 a 66). V tomto ohledu viz též stanovisko generálního advokáta N. Jääskinena ve věci Elitaliana v. Eulex Kosovo (C‑439/13 P, EU:C:2015:341, body 63 až 65), jakož i mé stanovisko ve věci SC v. Eulex Kosovo (C‑730/18 P, EU:C:2020:176, bod 59).

( 56 ) – V tomto ohledu viz usnesení ze dne 22. července 2010, H v. Rada a další (T‑271/10 R, nezveřejněné, EU:T:2010:315, bod 19).

( 57 ) – C‑43/17 P, EU:C:2018:531, zejména body 15, 34 a 40 až 51. Uvedená věc je v současnosti projednávána u Tribunálu (Jenkinson v. Rada a další, T‑602/15 RENV).

( 58 ) – V tomto ohledu je namístě uvést, že Tribunál měl ve svém rozhodnutí ve věci Jenkinson za to, že Eulex Kosovo má právní subjektivitu a může být žalovanou v soudním řízení na základě článku 15a společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů. Viz usnesení ze dne 9. listopadu 2016, Jenkinson v. Rada a další (T‑602/15, EU:T:2016:660, body 32 až 37).

( 59 ) – V tomto ohledu viz dále Heliskoski, J, „Responsibility and liability for CSDP operations“, v Blockmans, S. a Koutrakos, P. (vyd.), Research Handbook on the EU’s Common Foreign and Security Policy, Edward Elgar, 2018, s. 132–153, zvláště s. 143–144.

( 60 ) – Jak uvedl předkládající soud v bodě 80 svého rozsudku ze dne 1. června 2018, připojeného k předkládacímu rozhodnutí, srovnání různých jazykových verzí čl. 16 odst. 5 společné akce 2008/124 ve znění pozdějších předpisů tento problém žádným způsobem nevyjasňuje, neboť jeden či druhý výklad podporují například anglická, francouzská, italská, německá, nizozemská a španělská verze.

( 61 ) – C‑439/13 P, EU:C:2015:753, zejména body 62 až 66.

( 62 ) – C‑455/14 P, EU:C:2016:569, body 65 až 68.

( 63 ) – Jak uvádějí žalobci v původním řízení, v tomto ohledu je namístě připomenout rozhodnutí Evropského veřejného ochránce práv ze dne 30. srpna 2013, kterým bylo skončeno jeho šetření z vlastního podnětu OI/12/2010/(BEH)MMN týkající se Rady, Komise a VP/ESVČ, jež bylo vyvoláno nejistotou vyplývající z institucionálního nastavení mezinárodních misí Unie, pokud jde o určení, který unijní orgán nebo instituce má pravomoc napravovat případný nesprávný úřední postup. V tomto rozhodnutí dospěl Evropský veřejný ochránce práv k závěru, že s ohledem na návrh předložený VP budou další stížnosti adresovány Komisi, pokud jde o otázky týkající se plnění rozpočtu v civilních misích, a VP/ESVČ, pokud jde o všechna ostatní tvrzení o nesprávném úředním postupu týkajícím se misí SBOP.

( 64 ) – Viz sdělení z roku 2009 zmiňované v bodě 20 tohoto stanoviska, bod 3b, s. 6.

( 65 ) – Viz sdělení z roku 2009 zmiňované v bodě 20 tohoto stanoviska, body 4 a 4a, s. 10–15.

( 66 ) – Je namístě uvést, že notifikační dopis adresovaný vedoucím mise jednomu ze žalobců v původním řízení, připojený k předkládacímu rozhodnutí, uvádí: „Na pokyn Evropské komise […] byl proveden přezkum zařazení všech pracovních míst a jejich popisů v souladu se [sdělením z roku 2009].“

( 67 ) – Viz sdělení z roku 2012 zmiňované v bodě 25 tohoto stanoviska, zejména body 3.3 a 4.4. V tomto ohledu viz též závěry Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě o zřízení paktu pro civilní SBOP, dok. 14305/18, ze dne 19. listopadu 2018, oddíl II bod 10 písm. b), s. 7 (uvádějící mezi závazky Rady a členských států přezkum pracovněprávního postavení mezinárodních smluvních zaměstnanců civilních misí SBOP).