Věc T-343/08

Arkema France

v.

Evropská komise

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh s chlorečnanem sodným – Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Žaloba na neplatnost – Přípustnost – Přičitatelnost protiprávního jednání – Pokuty – Přitěžující okolnost – Opakování protiprávního jednání – Polehčující okolnost – Spolupráce během správního řízení – Významná přidaná hodnota“

Shrnutí rozsudku

1. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Oznámení námitek – Nezbytný obsah – Dodržování práva na obhajobu

(Nařízení Rady č. 1/2003, článek 27)

2. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Právo na obhajobu – Soudní přezkum – Pravomoc unijního soudu přezkoumat věc v plné jurisdikci

(Nařízení Rady č. 1/2003, článek 31)

3. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Přitěžující okolnosti

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2 a 3)

4. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2 a 3)

5. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Posuzovací pravomoc Komise – Zohlednění specifických rysů opakování protiprávního jednání – Zahrnutí – Nestanovení promlčecí lhůty

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2 a 3)

6. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí, kterým se konstatuje protiprávní jednání a ukládá pokuta – Zohlednění předchozích protiprávních jednání téhož podniku, za něž již byly uloženy Komisí sankce, pro prokázání opakování protiprávního jednání podniku

(Listina základních práv Evropské unie, článek 50)

7. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, které konstatuje protiprávní jednání, přijaté po jiném rozhodnutí Komise týkajícím se téhož podniku – Další zvýšení pokuty z důvodu opakování protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2 a 3)

8. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost a doba trvání protiprávního jednání – Možnost zvýšit úroveň pokut pro posílení jejich odrazujícího účinku

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2 a 3)

9. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Zásada rovného zacházení

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2 a 3)

10. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Posuzovací pravomoc Komise

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2 a 3)

11. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Neuložení nebo snížení pokuty za spolupráci dotyčného podniku – Nezbytnost chování, které usnadnilo Komisi zjištění existence protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 1/2003, článek 18; sdělení Komise 2002/C 45/03)

12. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Pokyny o metodě stanovování pokut ukládaných v případě porušení pravidel hospodářské soutěže – Snížení pokuty za spolupráci dotyčného podniku mimo působnost sdělení o spolupráci – Podmínky

(Sdělení Komise 2002/C 45/03, bod 1, a 2006/C 210/02, bod 29 čtvrtá odrážka)

13. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Snížení pokuty za spolupráci dotyčného podniku – Podmínky

(Sdělení Komise 2002/C 45/03, bod 21, 2006/C 210/02, bod 29 čtvrtá odrážka, a 2008/C 167/1, bod 5)

14. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Soudní přezkum – Pravomoc unijního soudu přezkoumat věc v plné jurisdikci

(Článek 229 ES; nařízení Rady č. 1/2003, článek 31)

1. Komise splní svou povinnost dodržet právo podniků být vyslechnuty, pokud ve svém oznámení námitek výslovně uvede, že bude zkoumat, zda je třeba uložit dotyčným podnikům pokuty, a pokud uvede hlavní skutkové a právní okolnosti, které mohou vést k uložení pokuty, jako je závažnost a délka trvání údajného protiprávního jednání a skutečnost, že k němu došlo úmyslně nebo z nedbalosti. Komise jim tak poskytuje údaje, které jsou nezbytné pro jejich obhajobu nejen proti konstatování protiprávního jednání, ale i proti uložení pokuty.

(viz bod 54)

2. Co se týče stanovení výše pokut uložených za porušení pravidel hospodářské soutěže, právo na obhajobu podniků dotčených oznámením námitek je před Komisí zaručeno prostřednictvím možnosti předkládat připomínky k délce trvání, závažnosti a předvídatelnosti protisoutěžní povahy protiprávního jednání. Podniky disponují krom toho dodatečnou zárukou, pokud jde o stanovení výše pokut, neboť Tribunál vykonává soudní přezkum v plné jurisdikci a může zejména zrušit nebo snížit pokutu podle článku 31 nařízení č. 1/2003.

(viz bod 55)

3. Pokud jde o přitěžující okolnost opakování protiprávního jednání, ze samotné skutečnosti, že Komise ve své předchozí rozhodovací praxi měla za to, že určité skutečnosti nepředstavují přitěžující okolnosti pro účely stanovení výše pokuty, nevyplývá, že je povinna držet se stejného posouzení v pozdějším rozhodnutí. Možnost poskytnutá podniku v rámci jiné věci, aby se vyjádřil k zamýšlenému konstatování opakovaného protiprávního jednání, které se ho týká, nijak neznamená, že by Komise měla povinnost takto postupovat ve všech případech ani že neposkytnutí takovéto možnosti žalobkyni znemožňuje plně vykonávat její právo být vyslechnuta.

(viz bod 56)

4. Zásada proporcionality vyžaduje, aby akty unijních orgánů nepřekračovaly meze toho, co je vhodné a nezbytné k dosažení sledovaného cíle. V kontextu stanovení výše pokut musí být závažnost protiprávního jednání určena v závislosti na mnoha faktorech a žádnému z těchto faktorů není možné ve srovnání s jinými posuzovanými faktory přikládat přílišný význam. Zásada proporcionality v tomto kontextu znamená, že Komise musí stanovit pokutu přiměřeně k faktorům vzatým v úvahu za účelem posouzení závažnosti protiprávního jednání a že musí v tomto ohledu tyto faktory používat uceleně a objektivně odůvodněně.

(viz bod 63)

5. Komise má posuzovací pravomoc ohledně výběru skutečností, které zohlední pro účely určení výše pokut, jako například konkrétní okolnosti věci, její kontext a odrazující účinek pokut, a to aniž je nezbytné vycházet ze závazného či taxativního výčtu kritérií, která musejí být povinně zohledněna.

Zjištění a posouzení zvláštních charakteristických znaků opakování protiprávního jednání je součástí posuzovací pravomoci Komise, která nemůže být v rámci tohoto zjišťování vázána případnou promlčecí lhůtou.

Opakování protiprávního jednání totiž představuje důležitou skutečnost, kterou musí Komise posoudit, jelikož její zohlednění sleduje účel motivovat podniky, které mají zjevně sklony k porušování pravidel práva hospodářské soutěže, ke změně svého jednání. Komise tudíž může v každém případě přihlédnout k příznakům potvrzujícím existenci takových sklonů, včetně například doby, která uplynula mezi dotčenými protiprávními jednáními. Nicméně, ačkoli žádná promlčecí lhůta Komisi nebrání v konstatování opakování protiprávního jednání, nemění to nic na tom, že Komise podle zásady proporcionality nemůže časově neomezeně zohledňovat starší rozhodnutí, kterým nebo kterými byly podniku uloženy sankce.

(viz body 64–66, 68)

6. Zásada non bis in idem je základní zásadou unijního práva, která v oblasti práva hospodářské soutěže zakazuje, aby byl podnik opětovně odsouzen nebo stíhán za jednání, v souvislosti s nímž mu dřívějším rozhodnutím, proti kterému již nelze podat opravný prostředek, byla uložena sankce nebo bylo shledáno, že za ně nenese odpovědnost. Použití zásady non bis in idem podléhá třem podmínkám, a sice totožnosti skutků, totožnosti pachatele a totožnosti chráněného právního zájmu.

Porušením zásady non bis in idem není to, že Komise v rozhodnutí, kterým se konstatuje účast podniku na protisoutěžních dohodách a ukládá se mu pokuta, zohlední několik dřívějších protiprávních jednání, kterých se dopustil tentýž podnik a za něž Komise uložila sankci, jelikož zohlednění uvedených dřívějších protiprávních jednání nemá vést k tomu, aby za ně byla opětovně uložena sankce, ale pouze k prokázání opakování protiprávního jednání dotyčného podniku za účelem určení výše pokuty za nové protiprávní jednání.

Dále nejsou každopádně splněny podmínky, jež musejí být současně splněny pro uplatnění zásady non bis in idem, neboť zde chybí podmínka totožnosti skutků.

(viz body 80–84)

7. Bylo by v rozporu s cílem dosažení odrazujícího účinku pokuty, brala-li by Komise v potaz skutečnost, že v některém předchozím rozhodnutí pro účely konstatování opakování protiprávního jednání zohlednila první protiprávní jednání, aby tak vyloučila navýšení základní částky pokuty na základě uvedeného protiprávního jednání v pozdějším rozhodnutí. Takové řešení by totiž vedlo k situaci, jež by byla kontraproduktivní z pohledu cíle dosažení odrazujícího účinku pokuty, a ve které by podniku, jenž je několikanásobným pachatelem protiprávních jednání, nebyla na základě počtu protiprávních jednání, kterých se dopustil, výše ukládané pokuty postupně zvyšována, ale v níž by se naopak mezní výše pokuty, která mu může být uložena, postupně snižovala se stoupajícím počtem rozhodnutí, jimiž by mu byla uložena sankce.

Mimoto skutečnost, že předchozí rozhodnutí, jimiž byly dotčenému podniku uloženy sankce, se týkají skutečností souběžných se skutečnostmi, kterých se týká napadené rozhodnutí, nemá žádný vliv, jelikož Komise při prokazování opakování protiprávního jednání uvedeného podniku v napadeném rozhodnutí vycházela výhradně z jiných předchozích rozhodnutí, přijatých před počátkem protiprávního jednání, za něž byla uložena sankce.

(viz body 88–89)

8. Podle čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení č. 1/2003 Komise může rozhodnutím uložit pokuty podnikům, které se dopustily jednání v rozporu s článkem 81 ES, a přihlížet v tomto rámci k závažnosti a délce trvání protiprávního jednání. Tato ustanovení představují právní základ rozhodující pro zohlednění opakování protiprávního jednání při stanovení výše pokuty.

Mimoto pokyny, které Komise přijímá pro stanovování výše pokut, zajišťují právní jistotu podniků, jelikož určují metodologii, kterou si Komise stanovila pro stanovení výše pokut. Správní orgány se od nich mohou v konkrétním případě odklonit pouze tehdy, uvedou-li důvody slučitelné se zásadou rovného zacházení.

Předchozí rozhodovací praxe Komise krom toho nevytváří právní rámec pro pokuty v oblasti hospodářské soutěže. V tomto ohledu Komise disponuje v oblasti stanovení výše pokut širokou posuzovací pravomocí. Není vázána předchozími posouzeními a není povinna uplatnit přesné matematické vzorce.

Tato široká posuzovací pravomoc jí má umožňovat usměrňovat jednání podniků tak, aby tyto dodržovaly pravidla hospodářské soutěže.

V tomto rámci skutečnost, že Komise v minulosti uplatňovala pokuty určité úrovně na různé typy protiprávních jednání, ji nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích uvedených v nařízení č. 1/2003, je-li to nezbytné k tomu, aby bylo zajištěno provádění soutěžní politiky Společenství.

Účinné použití pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže naopak vyžaduje, aby Komise mohla kdykoliv přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky. Zvýšení určité výše použité na některý podnik tak může být odůvodněno dodatečnou potřebou jeho odrazení, s ohledem na jeho sklony k porušování pravidel práva hospodářské soutěže, zatímco zvýšení jiné výše uplatněné na jiný podnik může být odůvodněno nutností zajistit odrazující účinek mu uložené pokuty, vzhledem k tomu, že z důvodu jeho celkového obratu, který značně převyšuje obrat ostatních účastníků kartelové dohody, je schopen snadněji si zajistit prostředky nezbytné pro zaplacení pokuty.

(viz body 96, 98–101, 106)

9. Zásada rovného zacházení vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněno.

Pouhá skutečnost, že Komise ve své předchozí rozhodovací praxi uplatnila určitou míru zvýšení základní výše pokuty uložené podniku za porušení pravidel hospodářské soutěže, neznamená, že je v rámci jiného rozhodnutí zbavena možnosti tuto míru zvýšit v mezích, které si stanovila v pokynech, tak aby přinutila dotyčný podnik změnit své protisoutěžní chování.

(viz body 108–109)

10. V případech, kdy jsou unijní orgány za účelem plnění svých funkcí nadány posuzovací pravomocí, se klade o to větší důraz na dodržování záruk přiznaných unijním právním řádem ve správních řízeních. Mezi těmito zárukami figuruje zvláště povinnost příslušného orgánu zkoumat pečlivě a nestranně všechny relevantní skutečnosti projednávaného případu.

(viz bod 111)

11. Komise má širokou posuzovací pravomoc, co se týče metody výpočtu pokut, a v tomto ohledu může vzít v potaz celou řadu okolností, mezi něž patří i spolupráce dotčených podniků v průběhu šetření vedeného útvary tohoto orgánu. V rámci toho Komise musí učinit komplexní posouzení skutečností, jako je posouzení týkající se spolupráce těchto jednotlivých podniků.

V rámci posuzování spolupráce poskytnuté účastníky kartelové dohody může být shledána pouze vada spočívající ve zjevně nesprávném posouzení Komise, protože při hodnocení kvality a užitečnosti spolupráce určitého podniku, zejména v porovnání s přispěním jiných podniků, má Komise široký prostor pro uvážení.

Základem pro snížení pokut v případě spolupráce podniků podílejících se na protiprávním jednání porušujícím právo hospodářské soutěže je úvaha, podle níž taková spolupráce usnadňuje úlohu Komise směřující k určení existence protiprávního jednání a k jeho případnému ukončení. S ohledem na odůvodnění snížení nemůže Komise odhlédnout od užitečnosti poskytnuté informace, která nezbytně závisí na důkazech, které již měla k dispozici.

I když je Komise povinna uvést důvody, proč se domnívá, že informace poskytnuté podniky v rámci sdělení o spolupráci jsou či nejsou příspěvkem odůvodňujícím snížení uložené pokuty, musí podniky, které si v tomto ohledu přejí rozhodnutí Komise zpochybnit, naproti tomu prokázat, že by Komise při neexistenci těchto informací dobrovolně poskytnutých uvedenými podniky nemohla prokázat podstatné znaky protiprávního jednání, a tedy přijmout rozhodnutí ukládající pokuty.

Pokud podnik v rámci spolupráce toliko potvrdí, a to méně přesným a jednoznačným způsobem, některé informace, které již byly poskytnuty jiným podnikem na základě spolupráce, může sice stupeň spolupráce poskytnuté tímto podnikem pro Komisi mít jistý význam, nelze jej však považovat za srovnatelný se stupněm spolupráce poskytnutým podnikem, jenž uvedené informace dodal jako první. Prohlášení, které pouze do určité míry potvrzuje prohlášení, které již Komise měla k dispozici, totiž neusnadňuje činnost Komise výrazným způsobem. Nemůže tudíž postačovat k odůvodnění snížení výše pokuty na základě spolupráce. A konečně, spolupráce podniku v šetření neposkytuje nárok na žádné snížení pokuty, jestliže tato spolupráce nepřekročila rámec povinností, které pro něj vyplývají z článku 18 nařízení č. 1/2003.

(viz body 134–138)

12. V bodě 29 čtvrté odrážce pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1/2003 se Komise v rámci své posuzovací pravomoci týkající se polehčujících okolností, které je povinna zohlednit při stanovení výše pokut, zavázala přiznat podniku snížení pokuty, jestliže účinně spolupracuje s Komisí nad rámec oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů a právními předpisy stanovené povinnosti spolupráce.

Důsledkem použití bodu 29 čtvrté odrážky pokynů však nemůže být to, že by oznámení o spolupráci bylo zbaveno svého užitečného účinku.

Bod 1 oznámení o spolupráci totiž stanoví, že uvedené oznámení „stanoví rámec pro odměňování podniků, které jsou či byly součástí tajných kartelů majících dopad na Společenství, za spolupráci při vyšetřování Komise“. Ze znění a ze systematiky tohoto oznámení tedy vyplývá, že podniky v zásadě mohou dosáhnout snížení pokuty na základě spolupráce, pouze splňují-li striktní podmínky stanovené v uvedeném oznámení.

Za účelem zachování užitečného účinku oznámení o spolupráci z roku 2002 je tudíž Komise povinna snížit podniku pokutu na základě bodu 29 čtvrté odrážky pokynů pouze za výjimečných okolností. Tak je tomu zejména tehdy, je-li spolupráce podniku, která jde nad rámec jeho povinnosti spolupráce stanovené právním předpisem, aniž mu ale poskytuje nárok na snížení pokuty na základě oznámení o spolupráci z roku 2002, pro Komisi objektivně užitečná. Taková užitečnost musí být konstatována, opírá-li se Komise ve svém konečném rozhodnutí o důkazy, které jí podnik poskytl v rámci své spolupráce a bez nichž by Komise nebyla schopna uložit sankci za dotčené protiprávní jednání nebo jeho část.

(viz body 168–170)

13. Nahrazením sdělení o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod z roku 1996 oznámením o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů z roku 2002, které snížení pokuty v případě pouhého nezpochybnění skutkových zjištění nestanovuje, Komise jednoznačně vyloučila, že by z tohoto důvodu snížení pokuty mohlo být v rámci oznámení o spolupráci z roku 2002 nebo bodu 29 čtvrté odrážky pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1/2003 přiznáno. Komise je totiž povinna přiznat podniku snížení pokuty pouze v případě, že poskytne důkazy s významnou přidanou hodnotu ve smyslu bodu 21 oznámení o spolupráci z roku 2002 nebo informace, bez nichž by Komise za dotčené protiprávní jednání nebo jeho část ve svém konečném rozhodnutí nemohla uložit sankci. Přiznání snížení pokuty tak závisí na objektivní užitečnosti spolupráce s podnikem pro Komisi.

Podle bodu 5 oznámení Komise o postupu při narovnání s cílem přijmout rozhodnutí podle článků 7 a 23 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 v případech kartelů má Komise každopádně značnou diskreční pravomoc pro stanovení, které případy jsou vhodné k tomu, aby byl prozkoumán zájem stran vstoupit do jednání o narovnání, přičemž podnikům, které se ho účastní, lze přiznat snížení pokuty o 10 % pouze tehdy, splňují-li podmínky uvedeného oznámení.

Podle uvedeného oznámení o narovnání proto pouze Komisi, a nikoli podnikům, přísluší s ohledem na okolnosti každého jednotlivého případu rozhodnout, zda využití tohoto postupu umožňuje usnadnit uložení sankce za dotčené protiprávní jednání, a v tomto rámci přiznat snížení pokuty o 10 % podniku, který pro to splňuje podmínky.

A konečně, i když vnitrostátní právní předpisy v oblasti hospodářské soutěže několika členských států Unie stanovují, že nezpochybnění skutkových zjištění poskytuje nárok na snížení pokuty, uvedená pravidla, jimiž Komise není vázána, nepředstavují právní rámec rozhodující pro přezkum, zda Komise tím, že žalobkyni nepřiznala jakékoli snížení pokuty na základě její spolupráce, porušila zásadu proporcionality.

(viz body 189–192)

14. Pokud jde o přezkum rozhodnutí Komise v oblasti hospodářské soutěže vykonávaný unijním soudem, nad rámec pouhého přezkumu legality, který umožňuje pouze zamítnout žalobu na neplatnost nebo zrušit napadený akt, pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci přiznaná na základě článku 229 ES Tribunálu článkem 31 nařízení č. 1/2003 tento soud opravňuje k tomu, aby s přihlédnutím ke všem skutkovým okolnostem napadený akt změnil, aniž by jej zrušil, za účelem úpravy například výše pokuty.

V tomto ohledu není namístě změnit míru zvýšení základní výše pokuty o 90 %, uložené Komisí podniku za jeho účast na protisoutěžních dohodách, vzhledem k silnému sklonu tohoto podniku k porušování pravidel hospodářské soutěže, ani výši uložené pokuty, jelikož spolupráce uvedeného podniku nebyla takové povahy, aby Komisi umožnila za tuto dohodu nebo její část uložit sankci.

(viz body 203–205)

ROZSUDEK TRIBUNÁLU (druhého senátu)

17. května 2011( )

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh s chlorečnanem sodným – Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Žaloba na neplatnost – Přípustnost – Přičitatelnost protiprávního jednání – Pokuty – Přitěžující okolnost – Opakování protiprávního jednání – Polehčující okolnost – Spolupráce během správního řízení – Významná přidaná hodnota“

Ve věci T‑343/08,

Arkema Francie, se sídlem v Colombes (Francie), původně zastoupená A. Wincklerem, S. Sorinasem a H. Kanellopoulosem, dále S. Sorinasem, E. Jégouem a M. Sabevou, advokáty,

žalobkyně,

proti

Evropské komisi, zastoupené X. Lewisem, É. Gippini Fournierem a R. Sauerem, jako zmocněnci,

žalované,

jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise K (2008) 2626 v konečném znění ze dne 11. června 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.695 – Chlorečnan sodný), v rozsahu, v němž se uvedené rozhodnutí týká společnosti Arkema France, a podpůrně návrh na zrušení nebo snížení pokut uložených této společnosti v uvedeném rozhodnutí,

TRIBUNÁL (druhý senát),

ve složení I. Pelikánová, předsedkyně, K. Jürimäe (zpravodaj) a S. Soldevila Fragoso, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: C. Kristensen, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 2. června 2010,

vydává tento

Rozsudek

Skutečnosti předcházející sporu

1 Rozhodnutím K (2008) 2626 v konečném znění ze dne 11. června 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.695 – Chlorečnan sodný) (dále jen „napadené rozhodnutí“) Komise Evropských společenství uložila sankci, mezi jinými podniky žalobkyni, společnosti Arkema France (dříve Atochem SA, poté Elf Atochem SA a nakonec Atofina SA a Arkema SA), a její mateřské společnosti do roku 2006, Elf Aquitaine SA, z důvodu jejich účasti na souboru dohod a jednání ve vzájemné shodě na trhu s chlorečnanem sodným v Evropském hospodářském prostoru (EHP), v období od 11. května 1995 do 9. února 2000, ze strany žalobkyně a společnosti Elf Aquitaine (body 12 až 15 odůvodnění a článek 1 napadeného rozhodnutí).

2 Chlorečnan sodný je silný oxidant získávaný elektrolýzou vodného roztoku v elektrolyzérech bez diafragmy. Chlorečnan sodný může být vyráběn v krystalické formě nebo jako roztok. Jeho hlavní využití je při výrobě oxidu chloričitého, využívaného v odvětví celulózy a papíru pro bělení buničiny. Ve značně menší míře se používá rovněž při čištění pitné vody, bělení textilu, v herbicidech a při rafinaci uranu (bod 2 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

3 Hlavními soutěžiteli na trhu s chlorečnanem sodným v EHP byly v roce 1999 následující podniky: EKA Chemicals AB (dále jen „EKA“), jejíž kapitál byl v celém rozsahu držen skupinou Akzo Nobel a která měla 49 % podíl na uvedeném trhu; Finnish Chemicals Oy, jejíž kapitál byl nepřímo a v celém rozsahu držen společností Erikem Luxembourg SA (dále jen „ELSA“) a která měla 30 % podíl na uvedeném trhu; žalobkyně, jejíž kapitál byl od roku 1992 do roku 2000 z 97,55 % držen společností Elf Aquitaine a která měla 9 % podíl na tomto trhu; Aragonesas Industrias y Energia SAU (dále jen „Aragonesas“), jejíž kapitál byl v celém nebo ve většinovém rozsahu v letech 1992 až 2000 držen, přímo či nepřímo, společností Uralita SA a která měla, obdobně jako Solvay SA/NV, 5 % podíl na tomto trhu, zatímco ostatní výrobci měli dohromady 2 % podíl na uvedeném trhu (body 13, 14, 25 až 30, 42 a 46 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

4 Dne 28. března 2003 předložila EKA Komisi žádost o ochranu na základě oznámení Komise ze dne 19. února 2002 o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. C 45, s. 3, dále jen „oznámení o spolupráci z roku 2002“), týkající se existence kartelové dohody na trhu s chlorečnanem sodným (dále jen „kartelová dohoda“). EKA tuto žádost podložila listinnými důkazy a ústním prohlášením (body 54 a 55 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

5 Dne 30. září 2003 přijala Komise rozhodnutí, kterým společnosti EKA podmínečně prominula pokutu podle bodu 15 oznámení o spolupráci z roku 2002 (bod 55 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

6 Dne 10. září 2004 zaslala Komise společnosti Finnish Chemicals, žalobkyni a společnosti Aragonesas žádosti o informace podle čl. 18 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) (bod 56 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

7 Dne 18. října 2004 předložila žalobkyně ve své odpovědi na žádost Komise o informace uvedenou v bodě 6 výše žádost na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 (bod 57 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

8 Dne 29. října 2004 předložila Finnish Chemicals Komisi žádost na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 a ústně jí poskytla informace týkající se kartelové dohody. Finnish Chemicals potvrdila uvedenou žádost dopisem ze dne 2. listopadu 2004 a současně předložila listinné důkazy týkající se její účasti na dotčeném protiprávním jednání (bod 58 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

9 Mezi 4. listopadem 2004 a 11. dubnem 2008 zaslala Komise žádosti o informace podle čl. 18 odst. 2 nařízení č. 1/2003, jmenovitě žalobkyni a společnostem Elf Aquitaine, Aragonesas, EKA a Finnish Chemicals. Se zástupci posledních dvou společností se rovněž setkala (body 59 až 65 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

10 Dopisem ze dne 11. července 2007 Komise informovala žalobkyni, že hodlá zamítnout její žádost na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 (bod 563 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

11 Dopisem z téhož dne Komise rovněž informovala společnost Finnish Chemicals o svém záměru přiznat jí na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 snížení výše pokuty, která jí hrozila, o 30 až 50 % (bod 583 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

12 Dne 27. července 2007 vypracovala Komise oznámení námitek, jehož adresáty byly vedle žalobkyně i EKA, Akzo Nobel NV, Finnish Chemicals, ELSA, Elf Aquitaine, Aragonesas a Uralita. Ty na něj odpověděly ve stanovené lhůtě (bod 66 a 67 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

13 Dne 20. listopadu 2007 žalobkyně a Elf Aquitaine využily v řízení před úředníkem pro slyšení svého práva být vyslechnuty (bod 68 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

14 Dne 11. června 2008 přijala Komise napadené rozhodnutí, jež bylo napozítří oznámeno žalobkyni.

15 V napadeném rozhodnutí Komise v podstatě uvádí, že žalobkyně, EKA, Finnish Chemicals a Aragonesas uskutečňovaly strategii stabilizace trhu s chlorečnanem sodným, jejímž konečným cílem bylo rozdělit si objemy prodeje tohoto produktu, koordinovat politiku tvorby cen účtovaných jejich zákazníkům a optimalizovat své marže. Fungování kartelové dohody spočívalo na častých kontaktech soutěžitelů prostřednictvím dvoustranných nebo mnohostranných schůzek a telefonních hovorů, a to bez předem definovaného schématu. Podle Komise k těmto koluzním jednáním docházelo od 21. září 1994 u společností EKA a Finnish Chemicals, od 17. května 1995 u žalobkyně, od 16. prosince 1996 u společnosti Aragonesas a od 13. února 1997 u společnosti ELSA. Uvedená jednání přetrvávala až do 9. února 2000, přinejmenším co se týče žalobkyně, EKA, Finnish Chemicals a Aragonesas (body 69 a 71 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

16 Zvlášť ohledně protiprávního jednání žalobkyně Komise uvádí, že skutečnosti obsažené v napadeném rozhodnutí ukazují, že se přímo účastnila dotčených protisoutěžních jednání. Komise rovněž uvádí, že po celou dobu trvání protiprávního jednání držela Elf Aquitaine více než 97 % kapitálu žalobkyně. Z tohoto důvodu má Komise za to, že je namístě se rozumně domnívat, že se žalobkyně musela podřizovat politice vytýčené její mateřskou společností a nemohla tedy jednat samostatně. Komise tudíž dochází k závěru, že je možné předpokládat, že Elf Aquitaine vykonávala rozhodující vliv na žalobkyni, což je podepřeno doplňujícími nepřímými důkazy, které vyjmenovává (bod 384 a 386 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

17 Co se týče stanovení výše pokuty uložené jmenovitě žalobkyni a Elf Aquitaine, Komise vycházela z pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2; Zvl. vyd. 08/02, s. 205, dále jen „pokyny“) (bod 498 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

18 Komise především uvádí, že pro určení základní částky pokuty uložené žalobkyni je třeba zohlednit částku odpovídající 19 % hodnoty tržeb za produkty dotčené kartelovou dohodou. Jelikož se žalobkyně účastnila protiprávního jednání přinejmenším po dobu čtyř let a osmi měsíců, Komise má za to, že tato částka musí být k zohlednění délky trvání protiprávního jednání vynásobena pěti. Komise k odrazení dotčených podniků, a zejména žalobkyně, od účasti na horizontálních dohodách o stanovení cen dále považuje za nezbytné uložit doplňující částku pokuty odpovídající 19 % hodnoty uvedených tržeb. Z toho vyvozuje, že je tudíž třeba žalobkyni a společnosti Elf Aquitaine uložit společně a nerozdílně pokutu ve výši 22 700 000 eur (bod 510 a 521 až 523 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

19 Navíc Komise ohledně úprav základní částky pokuty mezi přitěžujícími okolnostmi uvádí, že ke dni přijetí napadeného rozhodnutí již žalobkyni uložila sankce ve třech rozhodnutích, ve kterých byla tato činěna odpovědnou za koluzní činnosti. Podle Komise těmito rozhodnutími jsou rozhodnutí 85/74/EHS ze dne 23. listopadu 1984 v řízení podle článku [81 ES] (IV/30.907 – Peroxidy) (Úř. věst. 1985, L 35, s. 1, dále jen „rozhodnutí Peroxidy“), rozhodnutí 86/398/EHS ze dne 23. dubna 1986 v řízení podle článku [81 ES] (IV/31.149 – Polypropylen) (Úř. věst. L 230 s. 1, dále jen „rozhodnutí Polypropylen“), a rozhodnutí 94/599/ES ze dne 27. července 1994 o [v] řízení podle článku [81 ES] (IV/31.865 – PVC) (Úř. věst. L 239, s. 14, „rozhodnutí PVC“). Komise má v podstatě za to, že opakování protiprávního jednání žalobkyně odůvodňuje, aby jí byla základní částka pokuty navýšena o 90 %. Dále neuvádí žádnou polehčující okolnost ve prospěch žalobkyně nebo společnosti Elf Aquitaine, která by odůvodňovala snížení pokuty. Komise má především za to, že vzhledem ke všem dotčeným skutkovým okolnostem nemohou „žádné mimořádné okolnosti“ odůvodnit přiznání snížení pokuty žalobkyni nad rámec oznámení o spolupráci z roku 2002 (body 525, 526, 538 a 544 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

20 Komise dále v podstatě uvádí, že k zajištění toho, aby pokuty měly dostatečně odrazující účinek, a s ohledem na skutečnost, že Elf Aquitaine má zvláště vysoký obrat z prodeje jiných výrobků, než těch, kterých se týká protiprávní jednání, a konečně, že tento obrat v absolutních číslech vysoce převyšuje obraty ostatních dotyčných podniků, je třeba společnosti Elf Aquitaine zvýšit základní částku pokuty o 70 % (body 545, 548 a 559 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

21 Mimoto Komise konstatuje, že pokuty, které musejí být uloženy zejména žalobkyni a společnosti Elf Aquitaine, jsou nižší než 10 % jejich celkových obratů za rok 2007, a že pokuty, které jim mohou být uloženy před použitím oznámení o spolupráci z roku 2002, dosahují u žalobkyně 43 130 000 eur a u společnosti Elf Aquitaine 38 590 000 eur (body 551 a 552 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

22 Komise má konečně za to, že žalobkyni nelze přiznat žádné snížení pokuty na základě oznámení o spolupráci z roku 2002, jelikož informace, které jí poskytla, neměly významnou přidanou hodnotu ve smyslu bodu 21 uvedeného oznámení. Komise má naopak za to, že Finnish Chemicals jí poskytla důkazy s významnou přidanou hodnotu ve smyslu bodu 21 téhož oznámení. V důsledku toho jí snižuje výši pokuty, jež by jí byla jinak udělena, o 50 % (body 580, 588 a 591 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

23 Články 1 a 2 výroku napadeného rozhodnutí znějí následovně:

„Článek 1

Následující společnosti porušily článek 81 [ES] a článek 53 Dohody o EHP tím, že se v uvedených obdobích podílely na souboru dohod a jednání ve [vzájemné] shodě zaměřeném [zaměřených] na rozdělení objemů prodeje, stanovování cen, výměnu obchodně citlivých informací o cenách a objemech prodeje a sledování výkonu [provádění] protisoutěžních ujednání na trhu s chlorečnanem sodným v EHP:

a) [EKA], od 21. září 1994 do 9. února 2000;

b) Akzo Nobel […], od 21. září 1994 do 9. února 2000;

c) Finnish Chemicals […], od 21. září 1994 do 9. února 2000;

d) [ELSA], od 13. února 1997 do 9. února 2000;

e) [žalobkyně], od 17. května 1995 do 9. února 2000;

f) Elf Aquitaine […], od 17. května 1995 do 9. února 2000;

g) Aragonesas […], od 16. prosince 1996 do 9. února 2000;

h) Uralita […], od 16. prosince 1996 do 9. února 2000.

Článek 2

Z důvodu protiprávního jednání uvedeného v článku 1 se ukládají tyto pokuty:

a) EKA […] a Akzo Nobel […], společně a nerozdílně: 0 eur;

b) Finnish Chemicals […]: 10 150 000 eur, z toho společně a nerozdílně [se společností ELSA] (v likvidaci): 50 900 eur;

c) [žalobkyně] a Elf Aquitaine […], společně a nerozdílně: 22 700 000 eur;

d) [žalobkyně]: 20 430 000 eur;

e) Elf Aquitaine […]: 15 890 000 eur;

f) Aragonesas […] a Uralita […], společně a nerozdílně: 9 900 000 eur.

[…]“

24 V článku 3 výroku napadeného rozhodnutí Komise podnikům uvedeným v článku 1 uvedeného rozhodnutí nařizuje, aby ukončily dotčené protiprávní jednání, pakliže tak dosud neučinily, a aby se dále zdržely veškerého jednání, jež je popsané v článku 1 uvedeného rozhodnutí, a rovněž veškerého jednání se stejnými nebo podobnými účinky.

25 Článek 4 výroku napadeného rozhodnutí provádí výčet adresátů napadeného rozhodnutí, kterými jsou podniky uvedené v článku 1 uvedeného rozhodnutí.

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

26 Návrhem došlým kanceláři Soudu (nyní Tribunálu) dne 19. srpna 2008 podala žalobkyně projednávanou žalobu.

27 Na základě zprávy soudce zpravodaje se Tribunál (druhý senát) rozhodl zahájit ústní část řízení. Tribunál Komisi rovněž položil určité otázky a požádal ji o předložení některých dokumentů. Komise na ně odpověděla ve stanovené lhůtě, zároveň ale odmítla předložit přepis ústní žádosti společnosti EKA o ochranu.

28 Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na ústní otázky položené Tribunálem byly vyslechnuty na jednání dne 2. června 2010.

29 Usnesením ze dne 11. června 2010, Arkema France v. Komise (T‑343/08, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), Tribunál Komisi nařídil předložit přepis ústní žádosti společnosti EKA o ochranu a dále povolil, aby advokáti žalobkyně do tohoto dokumentu nahlédli v kanceláři Tribunálu. Komise tento dokument předložila ve stanovené lhůtě a advokáti žalobkyně do něj nahlédli v kanceláři Tribunálu. žalobkyně naopak ve stanovené lhůtě neodpověděla na písemnou otázku Tribunálu, kde se jí tázal, zda tento dokument odpovídá dokumentu, ke kterému jí byl umožněn přístup v rámci správního řízení před Komisí.

30 Ústní část řízení skončila dne 27. července 2010.

31 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

– na základě článku 230 ES zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, ve kterém se jí týká;

– podpůrně na základě článku 229 ES zrušil nebo snížil pokuty, které jí byly uloženy v napadeném rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

32 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– žalobu zamítl;

– uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

A – K návrhovým žádáním, směřujícím ke zrušení napadeného rozhodnutí

33 Na podporu svého návrhu na zrušení napadeného rozhodnutí v části, ve které se jí týká, žalobkyně uplatňuje čtyři žalobní důvody. První žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení skutkového stavu spojených s přičtením protiprávního jednání žalobkyně společnosti Elf Aquitaine. Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení v souvislosti s navýšením základní částky pokuty uložené žalobkyni na základě opakování protiprávního jednání. Třetí žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že Komise měla nesprávně za to, že žalobkyni nelze přiznat snížení pokuty na základě oznámení o spolupráci z roku 2002. Čtvrtý žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení skutkového stavu, jichž se Komise dopustila tím, že jí nepřiznala snížení pokuty nad rámec oznámení o spolupráci z roku 2002.

1. K přípustnosti

34 Komise uplatňuje dvě námitky nepřípustnosti, vycházející zaprvé z nepřípustnosti prvního bodu návrhových žádání žalobkyně, zadruhé pak z jejího prvního žalobního důvodu.

a) K první námitce nepřípustnosti vycházející z nepřípustnosti prvního bodu návrhových žádání žalobkyně

35 Komise tvrdí, že první bod návrhových žádání žalobkyně je nepřípustný. Podle Komise nemůže žádný z žalobních důvodů uplatněných v bodě 33 výše vést ke zrušení napadeného rozhodnutí v plném rozsahu.

36 Žalobkyně sice ve svých písemnostech nepředkládá žádný argument proti první námitce nepřípustnosti uplatněné Komisi, je však třeba zdůraznit, že v odpovědi na otázky Tribunálu na jednání upřesnila, že se svým prvním bodem návrhových žádání domáhá zrušení čl. 2 písm. c) a d) napadeného rozhodnutí, což bylo zaznamenáno v protokolu z jednání.

37 Tribunál konstatuje, že žalobkyně svým druhým až čtvrtým žalobním důvodem uvedenými v bodě 33 výše v podstatě zpochybňuje výši pokut, kterou jí Komise uložila v čl. 2 písm. c) a d) napadeného rozhodnutí. Tyto žalobní důvody tedy v souladu s čl. 44 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu podporují její návrh na částečné zrušení uvedeného článku.

38 Je tudíž třeba uvést, že první bod návrhových žádání žalobkyně je v rozsahu, ve kterém se týká výhradně zrušení čl. 2 písm. c) a d) napadeného rozhodnutí, přípustný. První námitka nepřípustnosti uplatněná Komisí tudíž musí být zamítnuta jako neopodstatněná.

b) Ke druhé námitce nepřípustnosti vycházející z nepřípustnosti prvního žalobního důvodu uplatněného žalobkyní

39 Komise tvrdí, že první žalobní důvod uplatněný žalobkyní, podle kterého Komise nesprávně přičetla odpovědnost za protiprávní jednání, jehož se dopustila, společnosti Elf Aquitaine, je nepřípustný, jelikož toto přičtení nezasahuje nepříznivě do jejího právního postavení. Především tvrdí, že uvedené přičtení nemá dopad na výši pokut, které Komise žalobkyni uložila. V odpovědi na otázky Tribunálu na jednání Komise podotkla, že z případného zrušení uvedeného přičtení Tribunálem by pro žalobkyni neplynula žádná výhoda, jelikož v takovém případě by se stala jediným dlužníkem pokuty stanovené v čl. 2 písm. c) napadeného rozhodnutí. Dále není opodstatněný argument žalobkyně, podle kterého jí byla pokuta, jež jí byla uložena, v napadeném rozhodnutí zvýšena na základě opakování protiprávního jednání z toho důvodu, že Elf Aquitaine převzala její činnost na trhu s polypropylenem po přijetí rozhodnutí Polypropylen.

40 Žalobkyně ve svých písemnostech nepředkládá žádný argument proti druhé námitce nepřípustnosti uplatněné Komisí. V odpovědi na otázky Tribunálu na jednání uvedla, že se domnívá, že přičtení jejího protiprávního jednání společnosti Elf Aquitaine mělo dopad na výši pokuty, jež jí byla uložena na základě opakování protiprávního jednání v napadeném rozhodnutí, jelikož Elf Aquitaine převzala její činnost na trhu s polypropylenem po přijetí rozhodnutí Polypropylen.

41 V projednávaném případě je třeba nejprve uvést, že podle ustálené judikatury je žaloba na neplatnost podaná fyzickou nebo právnickou osobou přípustná pouze tehdy, má-li žalobce zájem na zrušení napadeného aktu. Předpokladem takového zájmu je, že zrušení tohoto aktu může ve svém výsledku přinést prospěch straně, která žalobu na neplatnost podala (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 13. července 2000, Parlament v. Richard, C‑174/99 P, Recueil, s. I‑6189, bod 33, a ze dne 10. září 2009, Akzo Nobel a další v. Komise, C‑97/08 P, Sb. rozh. s. I‑8237, bod 33, a citovaná judikatura; viz rozsudek Soudu ze dne 28. září 2004, MCI v. Komise, T‑310/00, Sb. rozh. s. II‑3253, bod 44, a citovaná judikatura).

42 Tribunál tudíž musí přezkoumat, zda jí první žalobní důvod, který žalobkyně uplatňuje, může přinést prospěch ve smyslu judikatury citované v bodě 41 výše.

43 Zaprvé je ohledně návrhu na zrušení nebo snížení pokuty stanovené v čl. 2 písm. c) napadeného rozhodnutí nejprve třeba připomenout, že tato pokuta činí 22 700 000 eur a byla uložena společně a nerozdílně žalobkyni a společnosti Elf Aquitaine. Dále byla výše této pokuty, jak vyplývá z bodů 510 a 521 až 523 odůvodnění napadeného rozhodnutí, jejichž obsah je shrnut v bodě 18 výše, určena v souladu s ustanoveními pokynů a odpovídá 19 % obratu žalobkyně vynásobenému pěti na základě délky trvání její účasti na dotčeném protiprávním jednání, ke kterému byla přičtena dodatečná částka ve výši 19 % obratu žalobkyně z důvodu odrazujícího účinku. Jak podotýká Komise ve svých písemnostech, aniž to ostatně žalobkyně zpochybňuje, byla tato pokuta tudíž stanovena na základě číselných údajů, které se týkají jen jí, aniž Komise pro účely stanovení její výše zohlednila číselné údaje týkající se společnosti Elf Aquitaine.

44 I kdyby byl tudíž Tribunál nucen konstatovat, že Komise společnosti Elf Aquitaine přičítala odpovědnost za protiprávní jednání dotčeného podniku nesprávně, takové konstatování by nemělo žádné důsledky na samotnou podstatu uložení pokuty žalobkyni v čl. 2 písm. c) napadeného rozhodnutí z důvodu její účasti na kartelové dohodě ani na stanovení výše uvedené pokuty. Dále by pak, jak Komise správně podotkla v odpovědi na otázky Tribunálu na jednání, důsledkem takového konstatování, pakliže by Tribunál vedlo ke zrušení pokut uložených společnosti Elf Aquitaine v napadeném rozhodnutí, bylo, že by žalobkyně byla jediným dlužníkem pokuty stanovené v čl. 2 písm. c) napadeného rozhodnutí.

45 Zadruhé je ohledně pokuty stanovené v čl. 2 písm. d) napadeného rozhodnutí třeba především uvést, že jak vyplývá z bodů 525 a 526 odůvodnění napadeného rozhodnutí, jejichž obsah je shrnut v bodě 19 výše, měla Komise za to, že je třeba podle bodu 28 pokynů zvýšit, na základě opakování protiprávního jednání, základní částku pokuty 22 700 000 eur uložené společně a nerozdílně žalobkyni a společnosti Elf Aquitaine o 90 %. Mimoto jí Komise na základě rozhodnutí Peroxidy, rozhodnutí Polypropylen a rozhodnutí PVC uložila pokutu ve výši 20 430 000 eur, stanovenou v čl. 2 písm. d) napadeného rozhodnutí, která byla adresována žalobkyni.

46 I kdyby byl tudíž Tribunál nucen konstatovat, že Komise přičítala společnosti Elf Aquitaine odpovědnost za protiprávní jednání dotčeného podniku nesprávně, takové konstatování by nemělo žádný dopad na samotnou podstatu toho, že jí byla uložena pokuta ve výši 20 430 000 eur z důvodu opakování protiprávního jednání, a dále ani na stanovení výše uvedené pokuty. Tato výše totiž odpovídá 90 % pokuty ve výši 22 700 000 eur stanovené v čl. 2 písm. c) napadeného rozhodnutí, jež byla stanovena výhradně, jak bylo konstatováno v bodě 43 výše, na základě číselných údajů týkajících se žalobkyně.

47 V tomto ohledu je třeba odmítnout argument, který žalobkyně uplatnila v odpovědi na otázky Tribunálu na jednání (viz bod 40 výše), jako nerelevantní. Neboť jak vyplývá z článku 1 rozhodnutí Polypropylen, byla žalobkyně adresátem tohoto rozhodnutí, ze kterého Komise především vycházela, když konstatovala její opakované protiprávní jednání v napadeném rozhodnutí, případné konstatování Tribunálu, že Komise uložila v napadeném rozhodnutí sankci společnosti Elf Aquitaine nesprávně, by nemělo žádný dopad na samotnou podstatu uložení pokuty stanovené v čl. 2 písm. d) napadeného rozhodnutí žalobkyni ani na stanovení její výše.

48 Ve světle všech předchozích úvah je třeba dojít k závěru, že první uplatňovaný žalobní důvod žalobkyni nemůže přinést prospěch ve smyslu judikatury citované v bodě 41 výše.

49 Je tudíž třeba vyhovět druhé námitce nepřípustnosti uplatněné Komisí a první žalobní důvod uplatněný žalobkyní odmítnout jako nepřípustný.

2. K věci samé

a) Ke druhému žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesprávných právních posouzení spojených s navýšením základní částky pokuty uložené žalobkyni na základě opakování protiprávního jednání

50 Žalobkyně v podstatě tvrdí, že Komise na základě opakování protiprávního jednání nesprávně navýšila o 90 % základní částku pokuty, jež jí byla uložena. Tento žalobní důvod je možné rozdělit do tří částí.

K první části, jež vychází z porušení práva na obhajobu a zásady proporcionality, vzhledem k zohlednění rozhodnutí Peroxidy pro účely konstatování opakování protiprávního jednání v napadeném rozhodnutí

– Argumenty účastnic řízení

51 Žalobkyně zaprvé tvrdí, že Komise porušila její právo na obhajobu, jelikož zohlednila rozhodnutí Peroxidy pro účely konstatování opakování protiprávního jednání, navzdory tomu, že to neuvedla v oznámení námitek. Žalobkyně sice nezpochybňuje, že Komise má v souladu s rozsudkem Soudu ze dne 25. října 2005, Groupe Danone v. Komise (T‑38/02, Sb. rozh. s. II‑4407, dále jen „rozsudek Soudu Danone“, body 56 a 57), možnost v konečném rozhodnutí zohlednit přitěžující okolnost opakování protiprávního jednání, aniž to uvede v oznámení námitek, domnívá se však, že jelikož se Komise rozhodla v uvedeném oznámení upřesnit rozhodnutí, kterými byly žalobkyni uloženy sankce, na jejichž základě hodlala založit opakování protiprávního jednání, nemohla v napadeném rozhodnutí vycházet z rozhodnutí Peroxidy. Komise tím, že v poznámce pod čarou č. 361 v oznámení námitek uvedla pouze rozhodnutí Polypropylen a rozhodnutí PVC, totiž žalobkyni uvedla v omyl ohledně dosahu přitěžující okolnosti, kterou nakonec v napadeném rozhodnutí zohlednila, čímž jí ve fázi uvedeného oznámení zabránila v uplatnění jejího vyjádření k době jedenácti let, která uběhla mezi přijetím rozhodnutí Peroxidy a počátkem protiprávního jednání, za něž byla v napadeném rozhodnutí uložena sankce.

52 Zadruhé Komise tím, že v napadeném rozhodnutí zohlednila rozhodnutí Peroxidy pro účely konstatování opakování protiprávního jednání, porušila zásadu proporcionality. Podle žalobkyně je doba, jež uběhla mezi přijetím rozhodnutí Peroxidy a počátkem protiprávního jednání, za které byla uložena sankce v napadeném rozhodnutí, zjevně příliš dlouhá. Z rozhodovací praxe Komise a z rozsudku Soudního dvora ze dne 8. února 2007, Groupe Danone v. Komise (C‑3/06 P, Sb. rozh. s. I‑1331, dále jen „rozsudek Soudního dvora Danone“, bod 39), totiž vyplývá, že doba mezi konstatováním prvního protiprávního jednání a druhým protiprávním jednáním, převyšující deset let, neumožňuje mít za to, že podnik prokazuje sklony k porušování pravidel práva hospodářské soutěže. Zohlednění rozhodnutí Peroxidy v napadeném rozhodnutí je o to nepřiměřenější, že se váže ke skutečnostem starým i více než 30 let. Žalobkyně mimoto podotýká, že mezi skončením protiprávního jednání, za něž byla uložena sankce v rozhodnutí PVC, a přijetím tohoto rozhodnutí uplynulo sedm let.

53 Komise argumentům žalobkyně odporuje.

– Závěry Tribunálu

54 Zaprvé je ohledně výtky žalobkyně, podle níž bylo její právo na obhajobu porušeno tím, že Komise neuvedla rozhodnutí Peroxidy v oznámení námitek, třeba především připomenout, že Komise podle ustálené judikatury splní svou povinnost dodržet právo podniků být vyslechnuty, jestliže ve svém oznámení námitek výslovně uvede, že bude zkoumat, zda je dotyčným podnikům třeba uložit pokuty, a uvede-li hlavní skutkové a právní okolnosti, jež mohou vést k uložení pokuty, jako je závažnost a délka trvání předpokládaného protiprávního jednání a skutečnost, že k němu došlo úmyslně nebo z nedbalosti. Komise jim tak poskytuje údaje nezbytné pro jejich obranu nejen proti zjištění protiprávního jednání, ale i proti uložení pokuty (rozsudek Soudního dvora ze dne 7. června 1983, Musique Diffusion française a další v. Komise, 100/80 až 103/80, Recueil, s. 1825, bod 21, a rozsudek Soudu Danone, bod 51 výše, bod 50).

55 Dále je v otázce stanovení výše pokut právo dotyčných podniků na obhajobu před Komisí zaručeno prostřednictvím možnosti předkládat připomínky k délce trvání, závažnosti a předvídatelnosti protisoutěžní povahy protiprávního jednání. Podniky mimoto mají dodatečnou záruku ohledně stanovení výše pokuty, neboť Tribunál vykonává soudní přezkum v plné jurisdikci a může zejména zrušit nebo snížit pokutu podle článku 31 nařízení č. 1/2003 (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu Danone, bod 51 výše, bod 51, a citovaná judikatura).

56 A konečně, co se konkrétněji týče přitěžující okolnosti opakování protiprávního jednání, je třeba zdůraznit, že podle judikatury pouhá skutečnost, že Komise ve své předchozí rozhodovací praxi měla za to, že určité skutečnosti nejsou přitěžující okolností pro účely stanovení výše pokuty, sama o sobě neznamená, že by Komise byla povinna držet se stejného posouzení i v pozdějším rozhodnutí. Dále pak možnost poskytnutá podniku v rámci jiné věci, aby se vyjádřil k zamýšlenému konstatování opakování protiprávního jednání, které se jej týká, nijak neznamená, že by Komise měla povinnost takto postupovat ve všech případech, ani že neposkytnutí takovéto možnosti žalobkyni znemožňuje plně vykonávat své právo být vyslechnuta (viz rozsudek Soudu Danone, bod 51 výše, bod 57, a citovaná judikatura).

57 V projednávaném případě je třeba konstatovat, že, jak Komise podotkla ve svých písemnostech, v oznámení námitek uvedla, že dotčeným podnikům zamýšlí uložit pokuty (viz bod 345 uvedeného oznámení) a že vezme v potaz závažnost a délku trvání protiprávního jednání, a odkázala přitom na pokyny (viz bod 346 uvedeného oznámení). Komise navíc uvedla, že zohlední takové případné polehčující okolnosti, jaké jsou například stanoveny v bodě 29 pokynů, a rovněž takové případné přitěžující okolnosti, jež jsou například stanoveny v bodě 28 pokynů a výslovně odkazují na opakování protiprávního jednání (viz bod 350 uvedeného oznámení). Komise pak konečně vzala na vědomí skutečnost, že ve vztahu k některým dotčeným podnikům „již byla přijata rozhodnutí týkající se podobného protiprávního jednání“ (viz bod 351 uvedeného oznámení), což ve vztahu k žalobkyni upřesnila uvedením rozhodnutí Polypropylen i rozhodnutí PVC (viz poznámka pod čarou č. 361 uvedeného oznámení).

58 Na základě prvků, jež Komise uvedla v oznámení námitek a které jsou znovu uvedeny v bodě 57 výše, tudíž v napadeném rozhodnutí zohlednila přitěžující okolnost opakování protiprávního jednání v souladu s judikaturou uvedenou v bodech 54 až 56 výše, aniž porušila právo žalobkyně na obhajobu.

59 V tomto ohledu je třeba argument žalobkyně, podle kterého bylo porušeno její právo na obhajobu odmítnout jako neopodstatněný, jelikož jí Komise uvedla v omyl v otázce dosahu přitěžující okolnosti opakování protiprávního jednání, která je zohledněna v napadeném rozhodnutí, a dále jí ve fázi odpovědi na oznámení námitek zabránila v uplatnění jejích argumentů k době jedenácti let, která uběhla mezi rozhodnutím Peroxidy a počátkem účasti žalobkyně na protiprávním jednání, za něž byla v napadeném rozhodnutí uložena sankce.

60 Jelikož Komise v oznámení námitek výslovně uvedla svůj záměr zohlednit přitěžující okolnost opakování protiprávního jednání, jmenovitě ve vztahu k žalobkyni, a že v něm v žádném případě neuvedla, že bude v tomto ohledu vycházet pouze z rozhodnutí Polypropylen a rozhodnutí PVC, na které odkazuje v poznámce pod čarou č. 361 uvedeného oznámení, nemohla žalobkyně vyloučit, že Komise tuto přitěžující okolnost zohlední na základě všech předchozích rozhodnutí, která by mohla ve vztahu k ní prokazovat opakování protiprávního jednání, jako například rozhodnutí Peroxidy.

61 Dále vzhledem k tomu, že Komise nebyla v souladu s judikaturou uvedenou v bodě 56 výše v žádném případě povinna uvést v oznámení námitek rozhodnutí, v nichž byla dříve žalobkyni uložena sankce za její účast na kartelových dohodách a ze kterých hodlala vycházet při konstatování opakování protiprávního jednání v napadeném rozhodnutí, jí pouhé neuvedení rozhodnutí Peroxidy v oznámení námitek nemohlo zabránit využít jejího práva být plně vyslechnuta, ani jí nemohlo uvést v omyl ohledně dosahu přitěžující okolnosti, kterou Komise v napadeném rozhodnutí zohlednila.

62 Je tudíž třeba konstatovat, že na rozdíl od tvrzení žalobkyně její právo na obhajobu nebylo porušeno.

63 Zadruhé je ohledně výtky žalobkyně, podle které Komise zohledněním rozhodnutí Peroxidy pro účely konstatování opakování protiprávního jednání porušila zásadu proporcionality, třeba především připomenout, že podle judikatury zásada proporcionality vyžaduje, aby akty orgánů nepřekračovaly meze toho, co je vhodné a nezbytné k dosažení sledovaných cílů. V kontextu stanovování pokut musí být závažnost protiprávního jednání určena v závislosti na mnoha faktorech a žádnému z těchto faktorů ve srovnání s jinými faktory posouzení nelze přikládat přílišný význam. Zásada proporcionality v tomto kontextu znamená, že Komise musí stanovit pokutu přiměřeně k faktorům vzatým v úvahu za účelem posouzení závažnosti protiprávního jednání a tyto faktory v tomto ohledu musí používat soudržným a objektivně odůvodněným způsobem (viz rozsudek Soudu ze dne 27. září 2006, Jungbunzlauer v. Komise, T‑43/02, Sb. rozh. s. II‑3435, body 226 až 228, a citovaná judikatura, a rozsudek Tribunálu ze dne 28. dubna 2010, Gütermann a Zwicky v. Komise, T‑456/05 a T‑457/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 264).

64 Komise navíc disponuje posuzovací pravomocí v otázce výběru skutečností, jež zohledňuje pro účely stanovení výše pokut, jakými jsou zejména konkrétní okolnosti případu, jeho souvislosti a odrazující dosah pokut, a to bez nutnosti sestavit závazný nebo taxativní výčet kritérií, k nimž by se muselo povinně přihlížet (viz rozsudek Soudního dvora Danone, bod 52 výše, bod 37, a citovaná judikatura).

65 Mimoto je třeba zdůraznit, že zjištění a posouzení zvláštních charakteristických znaků opakování protiprávního jednání je součástí posuzovací pravomoci Komise a že posledně jmenovaná nemůže být v rámci tohoto zjišťování vázána případnou promlčecí lhůtou (rozsudek Soudního dvora Danone, bod 52 výše, bod 38, a rozsudek Soudu ze dne 30. září 2009, Hoechst v. Komise, T‑161/05, Sb. rozh. s. II‑3555, bod 141).

66 Opakování protiprávního jednání totiž představuje důležitou skutečnost, kterou by Komise měla posoudit, jelikož její zohlednění sleduje účel motivovat podniky, které mají zjevně sklony k porušování pravidel práva hospodářské soutěže, ke změně jejich jednání. Komise tudíž může v každém případě přihlédnout k příznakům potvrzujícím takovéto sklony, včetně například doby, jež uplynula mezi dotčenými protiprávními jednáními (rozsudek Soudního dvora Danone, bod 52 výše, bod 39, a rozsudek Hoechst v. Komise, bod 65 výše, bod 141).

67 Soudní dvůr tak měl za to, že opakovaná porušování pravidel hospodářské soutěže podnikem, mezi nimiž byl poměrně krátký časový odstup, totiž méně než deset let, svědčí o tom, že tento podnik nemá sklon k vyvození odpovídajících důsledků ze zjištění, že se dopustil porušení uvedených pravidel (rozsudek Soudního dvora Danone, bod 52 výše, bod 40).

68 Z judikatury uvedené v bodech 63 až 67 výše tedy vyplývá, že ačkoli žádná promlčecí lhůta Komisi nebrání v konstatování opakování protiprávního jednání, nemění to nic na tom, že Komise podle zásady proporcionality nemůže časově neomezeně zohledňovat starší rozhodnutí, kterým nebo kterými byly podniku uloženy sankce.

69 V projednávaném případě je třeba připomenout, že žalobkyně v průběhu správního řízení ani před Tribunálem nezpochybnila závěr Komise v čl. 1 písm. e) napadeného rozhodnutí, že se účastnila kartelové dohody od 17. května 1995 do 9. února 2000.

70 Žalobkyně dále nezpochybňuje data přijetí rozhodnutí, kterými jí dříve Komise uložila sankce z důvodu její účasti na kartelových dohodách, ani období, ve kterých se kartelových dohod, za něž jí dříve Komise sankce uložila, účastnila. V tomto ohledu je třeba především uvést, že v rozhodnutí Peroxidy Komise konstatovala, že protiprávní jednání trvalo od roku 1961 až do 13. prosince 1980 (článek 1 tohoto rozhodnutí). Dále měla Komise v rozhodnutí Polypropylen za to, že protiprávní jednání probíhalo od listopadu 1977 až do konce roku 1982 nebo počátku roku 1983 (čl. 1 první odrážka tohoto rozhodnutí). A konečně, v rozhodnutí PVC Komise konstatovala, že protiprávní jednání bylo pácháno od srpna 1980 do května 1984 (body 8 a 54 odůvodnění tohoto rozhodnutí).

71 Z konstatování uvedených v bodech 69 a 70 výše tedy vyplývá, že žalobkyně od roku 1961 až do května 1984 nepřetržitě porušovala pravidla hospodářské soutěže účastí na kartelových dohodách, za něž jí byla uložena sankce nejprve v roce 1984, dále v roce 1986 a nakonec v roce 1994, a že navzdory této řadě rozhodnutí své protiprávní jednání opakovala účastí na nové kartelové dohodě od 17. května 1995 do 9. února 2000, za niž byla uložena sankce v napadeném rozhodnutí.

72 Komise tudíž správně zohlednila rozhodnutí Peroxidy, rozhodnutí Polypropylen a rozhodnutí PVC, když konstatovala opakování protiprávního jednání žalobkyně, jelikož tato řada rozhodnutí, jež byla přijata v krátkých časových odstupech a z nichž poslední byla přijato rok před její účastí na protiprávním jednání, za které byla uložena sankce v napadeném rozhodnutí, svědčí o jejích sklonech k porušování pravidel práva hospodářské soutěže. Komise tudíž tím, že tuto řadu rozhodnutí zohlednila v rámci posuzování opakování protiprávního jednání žalobkyně, neporušila zásadu proporcionality.

73 Ohledně argumentů žalobkyně, podle nichž z rozsudku Soudního dvora Danone, bod 52 výše (bod 40), zaprvé vyplývá, že Komise pro účely konstatování opakování protiprávního jednání nemohla zohlednit rozhodnutí Peroxidy, jelikož mezi přijetím tohoto rozhodnutí a počátkem protiprávního jednání, za něž byla uložena sankce v napadeném rozhodnutí, uběhla příliš dlouhá doba - jedenáct let, zadruhé, že rozhodnutí Peroxidy se týká skutečností starých i více než 30 let a zatřetí, že mezi skončením protiprávního jednání, za něž byla uložena sankce v rozhodnutí PVC, a přijetím tohoto rozhodnutí uběhlo sedm let, je třeba je odmítnout jako nerelevantní. Tyto argumenty totiž v žádném případě nezpochybňují závěr uvedený v bodě 72 výše.

74 Výtku žalobkyně, podle níž Komise porušila zásadu proporcionality zohledněním rozhodnutí Peroxidy pro účely konstatování opakování protiprávního jednání, je tudíž třeba zamítnout jako neopodstatněnou, stejně jako první část v celém rozsahu.

Ke druhé části, vycházející z porušení zásad non bis in idem a proporcionality, s ohledem na skutečnost, že Komise již zohlednila rozhodnutí Peroxidy, rozhodnutí Polypropylen a rozhodnutí PVC pro účely konstatování opakování protiprávního jednání ve čtyřech dalších rozhodnutích, kterými byly žalobkyni uloženy sankce

– Argumenty účastnic řízení

75 Zaprvé žalobkyně tvrdí, že Komise porušila zásadu non bis in idem, na jejímž základě osoba, vůči které již bylo vydáno rozhodnutí, již podle judikatury nemůže být stíhána a nemůže jí být uložena sankce za tytéž skutky. V projednávaném případě měla Komise konstatovat, že rozhodnutí Peroxidy, rozhodnutí Polypropylen a rozhodnutí PVC již zohlednila ve čtyřech rozhodnutích, přijatých mezi roky 2003 a 2006, v nichž žalobkyni uložila sankce (dále jen „čtyři rozhodnutí přijatá mezi roky 2003 a 2006“). Jsou to rozhodnutí K(2003) 4570 v konečném znění a oprava tiskové chyby K(2004) ze dne 10. prosince 2003 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHS (Věc KOMP/E-2/37.857 – Organické peroxidy) (Úř. věst. 2005, L 110, s. 44, dále jen „rozhodnutí Organické peroxidy“), rozhodnutí K(2004) 4876 ze dne 19. ledna 2005 vztahující se k [v] řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc č. C.37.773 – MCAA) (Úř. věst. 2006 L 353, s. 12), rozhodnutí K(2006) 1766 ze dne 3. května 2006 ohledně postupu [v řízení] podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc č. COMP/F/C.38.620 – peroxid vodíku a perboritan) (Úř. věst. L 353, s. 54, dále jen „rozhodnutí Peroxid vodíku“) a rozhodnutí K(2006) 2098 v konečném znění ze dne 31. května 2006 týkající se [v] řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc č. COMP/F/38.645 – Metakryláty) (Úř. věst. 2006, L 322, s. 20, dále jen „rozhodnutí Metakryláty“). Žalobkyně má v podstatě za to, že rozhodnutí, v němž Komise zohlednila předchozí protiprávní jednání pro účely konstatování opakování protiprávního jednání, jí zakazuje zohlednit totéž protiprávní jednání jakožto přitěžující okolnost opakování protiprávního jednání v dalším rozhodnutí.

76 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že Komise použitím navýšení základní částky pokuty na základě opakování protiprávního jednání založeného na stejných skutcích v pěti různých věcech porušila zásadu proporcionality. Uvedené navýšení je totiž nepotřebné a nepřiměřené s ohledem na cíl dosažení odrazujícího účinku.

77 Navýšení základní částky pokuty na základě opakování protiprávního jednání v napadeném rozhodnutí by bylo platné pouze v případě, že by skutečnosti vytýkané v napadeném rozhodnutí byly novějšího data než skutečnosti, na jejichž základě byla přijata čtyři rozhodnutí mezi roky 2003 a 2006, a nikoli s nimi souběžné. Vzhledem k tomu, že k protiprávním jednáním, za něž byly uloženy sankce ve čtyřech rozhodnutích přijatých mezi roky 2003 a 2006, došlo ve stejné době jako ke skutečnostem konstatovaným v napadeném rozhodnutí, ale uvedená rozhodnutí nebyla přijata v době uskutečnění skutků, za něž byla uložena sankce v napadeném rozhodnutí, neměla žalobkyně možnost své chování na trhu s chlorečnanem sodným upravit.

78 Podle žalobkyně by dále navýšení na základě opakování protiprávního jednání odpovídající 50 % základní částky pokuty, obdobně jako v případě navýšení uložených ve čtyřech rozhodnutích přijatých mezi roky 2003 a 2006, dostatečně plnilo cíl dosažení odrazujícího účinku, sledovaný v napadeném rozhodnutí.

79 Komise argumenty žalobkyně popírá.

– Závěry Tribunálu

80 Zaprvé je ohledně výtky žalobkyně, podle níž Komise zohledněním rozhodnutí Peroxidy, rozhodnutí Polypropylen a rozhodnutí PVC, jak ve čtyřech rozhodnutích přijatých mezi roky 2003 a 2006, tak v napadeném rozhodnutí, porušila zásadu non bis in idem, třeba připomenout, že podle ustálené judikatury zásada non bis in idem, jež představuje jednu ze základních zásad práva Společenství, a je ostatně zakotvena v článku 50 Listiny základních práv Evropské unie, vyhlášené dne 7. prosince 2000 v Nice (Úř. věst. C 364, s. 1), zakazuje v oblasti hospodářské soutěže, aby byl podnik znovu potrestán nebo stíhán za protisoutěžní jednání, za něž mu byla uložena sankce nebo za které nebyl shledán odpovědným v dřívějším rozhodnutí, jež již nelze napadnout žalobou (rozsudky Soudního dvora ze dne 5. května 1966, Gutmann v. Komise, 18/65 a 35/65, Recueil, s. 149, 172, a ze dne 15. října 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, Recueil, s. I‑8375, bod 59; rozsudek Soudu Danone, bod 51 výše, bod 184).

81 Použití zásady non bis in idem podléhá trojí podmínce: totožnosti skutků, totožnosti pachatele a totožnosti chráněného právního zájmu (rozsudek Soudního dvora ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, bod 338, a rozsudek Soudu Danone, bod 51 výše, bod 185).

82 V projednávaném případě je třeba uvést, že zohlednění starších protiprávních jednání Komisí v napadeném rozhodnutí nesměřuje k novému uložení sankce za uvedená protiprávní jednání, ale k pouze k tomu, aby byla žalobkyni uložena sankce za její účast na kartelové dohodě v napadeném rozhodnutí se zohledněním jejího opakování protiprávního jednání. Skutečnost, že Komise tatáž protiprávní jednání zohlednila již ve čtyřech rozhodnutích přijatých mezi roky 2003 a 2006, tudíž nemá za následek porušení zásady non bis in idem.

83 Dále je každopádně třeba uvést, že podmínky, jež musejí být současně splněny pro uplatnění zásady non bis in idem, které byly uvedeny v bodě 81 výše, nejsou všechny splněny, neboť zde chybí podmínka totožnosti skutků. V napadeném rozhodnutí totiž Komise ukládá žalobkyni sankci z důvodu její účasti na kartelové dohodě, ve vztahu k níž dříve nezahájila stíhání ani nepřijala sankce, což ostatně žalobkyně ani netvrdí.

84 Komise tedy zohledněním rozhodnutí Peroxidy, rozhodnutí Polypropylen a rozhodnutí PVC při konstatování opakování protiprávního jednání žalobkyně v napadeném rozhodnutí, třebaže tato tři první rozhodnutí již zohlednila ve čtyřech rozhodnutích přijatých mezi roky 2003 a 2006, neporušila zásadu non bis in idem.

85 Tuto výtku žalobkyně je tudíž třeba zamítnout jako neopodstatněnou.

86 Zadruhé, tvrdí-li žalobkyně, že Komise tím, že v napadeném rozhodnutí použila navýšení základní částky pokuty na základě opakování protiprávního jednání, porušila zásadu proporcionality, je v tomto ohledu třeba odmítnout jako neopodstatněný její argument, podle kterého byl cíl dosažení odrazujícího účinku splněn již zohledněním rozhodnutí Peroxidy, rozhodnutí Polypropylen a rozhodnutí PVC pro účely konstatování opakování protiprávního jednání ve čtyřech rozhodnutích přijatých mezi roky 2003 a 2006.

87 Vzhledem k tomu, že Komise musí zohlednit opakování protiprávního jednání podniku v rámci přezkumu závažnosti protiprávního jednání, za něž hodlá uložit sankci (rozsudek Soudního dvora Danone, bod 52 výše, bod 26), skutečnost, že Komise již zohlednila rozhodnutí Peroxidy, rozhodnutí Polypropylen a rozhodnutí PVC ve čtyřech rozhodnutích přijatých mezi roky 2003 a 2006, jí v napadeném rozhodnutí nebránilo zohlednit právem tato tři rozhodnutí za účelem odrazení žalobkyně od opakování jejího protiprávního jednání v budoucnu.

88 Dále je třeba uvést, že by bylo v rozporu s cílem dosažení odrazujícího účinku, brala-li by Komise v potaz skutečnost, že v některém předchozím rozhodnutí pro účely konstatování opakování protiprávního jednání zohlednila první protiprávní jednání, aby tak vyloučila navýšení základní částky pokuty na základě uvedeného protiprávního jednání v pozdějším rozhodnutí. Takové řešení by totiž vedlo k situaci, jež by byla kontraproduktivní z pohledu cíle dosažení odrazujícího účinku pokuty, a ve které by podniku, jenž je několikanásobným pachatelem protiprávních jednání, nebyla na základě počtu protiprávních jednání, kterých se dopustil, výše ukládané pokuty postupně zvyšována, ale ve níž by se naopak mezní výše pokuty, která mu může být uložena, postupně snižovala se stoupajícím počtem rozhodnutí, jimiž by mu byla uložena sankce.

89 Zadruhé je třeba odmítnout jako nerelevantní argument žalobkyně, podle kterého Komise porušila zásadu proporcionality tím, že jí uložila nové navýšení na základě opakování protiprávního jednání, třebaže se čtyři rozhodnutí přijatá mezi roky 2003 a 2006 týkala skutků, k nimž došlo souběžně se skutky uvedenými v napadeném rozhodnutí, a v důsledku toho neměla jakoukoli možnost upravit své chování na trhu s chlorečnanem sodným. Na projednávaný případ totiž nemá žádný vliv, že čtyři rozhodnutí přijatá mezi roky 2003 a 2006 se týkají skutků, k nimž došlo souběžně se skutky, kterých se týká napadené rozhodnutí, jelikož Komise při prokazování opakování protiprávního jednání žalobkyně v tomto rozhodnutí vycházela výhradně z rozhodnutí Peroxidy, rozhodnutí Polypropylen a rozhodnutí PVC, u nichž žalobkyně nezpochybňuje, že byla přijata před začátkem protiprávního jednání, za které byla uložena sankce v napadeném rozhodnutí.

90 Ve světle všech předchozích úvah je třeba výtku žalobkyně, podle níž Komise porušila zásadu proporcionality, tak jak je vymezena v bodě 63 výše, zamítnout jako neopodstatněnou, stejně jako druhou část tohoto žalobního důvodu v celém rozsahu.

Ke třetí části vycházející z porušení zásad proporcionality, rovného zacházení a řádné správy, s ohledem na navýšení základní částky pokuty o 90 %, uložené žalobkyni na základě opakování protiprávního jednání

– Argumenty účastnic řízení

91 Žalobkyně podpůrně tvrdí, že i kdyby Komise v napadeném rozhodnutí navýšila základní částky pokuty na základě opakování protiprávního jednání právem, neměnilo by to nic na tom, že Komise stanovením míry uvedeného navýšení na 90 % porušila zásady proporcionality, rovného zacházení a řádné správy.

92 Žalobkyně především tvrdí, že v projednávaném případě nic neodůvodňuje navýšení základní částky pokuty na základě opakování protiprávního jednání o 90 %, zatímco toto navýšení dosahovalo ve čtyřech rozhodnutích přijatých mezi roky 2003 a 2006 50 %. Tribunál by měl v důsledku toho snížit v projednávaném případě uvedené navýšení na 50 %.

93 Žalobkyně má navíc za to, že navýšení základní částky pokuty na základě opakování protiprávního jednání o 90 % je nepřiměřené, jelikož v napadeném rozhodnutí bylo společnosti Elf Aquitaine rovněž uloženo navýšení základní částky pokuty z důvodu odrazujícího účinku o 70 %.

94 Konečně žalobkyně podotýká, že pokud si je vědoma prostoru pro uvážení, kterým Komise disponuje v oblasti stanovování pokut i přísnosti pokynů došlo k protiprávním jednáním, za něž byly uloženy sankce v rozhodnutí Organické peroxidy a v rozhodnutí Metakryláty, ve stejné době jako k protiprávnímu jednání, za které byla uložena sankce v napadeném rozhodnutí. Použití pokynů, které stanovují zvýšení pokuty v případě opakování protiprávního jednání, je navíc výsledkem pouze nadměrně dlouhé doby, po kterou Komise tuto věc vyšetřovala. Žalobkyni přitom nepřísluší, aby nesla nepříznivé důsledky nedostatku řádné péče, který Komise projevila při vyšetřování této věci.

95 Komise argumenty žalobkyně popírá.

– Závěry Tribunálu

96 Zaprvé, co se týče výtky žalobkyně, podle níž Komise porušila zásadu proporcionality tím, že navýšení základní částky pokuty na základě opakování protiprávního jednání o 90 % je v projednávaném případě nepřiměřené, je třeba především připomenout, že podle čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení č. 1/2003 Komise může rozhodnutím uložit pokuty podnikům, které se dopustily jednání v rozporu s článkem 81 ES, a přihlížet v tomto rámci k závažnosti a délce trvání protiprávního jednání.

97 V bodě 28 první odrážce pokynů je navíc uvedeno následující:

„Komise může zvýšit základní částku pokuty, jestliže zjistí existenci přitěžujících okolností, například:

– jestliže podnik pokračuje ve stejném či podobném protiprávním jednání nebo ho opakuje i poté, co Komise nebo vnitrostátní úřad pro ochranu hospodářské soutěže konstatovaly, že tento podnik porušil ustanovení článku 81 [ES] nebo článku 82 [ES]. Základní výše pokuty bude zvýšena až o 100 % za každé zjištěné protiprávní jednání. […]“

98 Dále je třeba konstatovat, že čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení č. 1/2003 představuje relevantní právní základ pro zohlednění opakování protiprávního jednání při stanovení pokuty (viz obdobně rozsudek Soudního dvora Danone, bod 52 výše, body 27 až 29).

99 Mimoto zajišťují pokyny, které Komise přijímá pro stanovování výše pokut, právní jistotu podniků, jelikož určují metodologii, kterou si Komise stanovila pro stanovení výše pokut (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora Danone, bod 52 výše, bod 23). Správní orgány se od nich mohou v konkrétním případě odklonit pouze tehdy, uvedou-li důvody slučitelné s rovným zacházením (rozsudek Soudního dvora ze dne 18. května 2006, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, C‑397/03 P, Sb. rozh. s. I‑4429, bod 91).

100 Z judikatury mimoto vyplývá, že předchozí rozhodovací praxe Komise neslouží jako právní rámec pro pokuty v oblasti hospodářské soutěže (rozsudek Soudu ze dne 30. září 2003, Michelin v. Komise, T‑203/01, Recueil, s. II‑4071, bod 292). Komise v oblasti stanovení pokut disponuje širokou posuzovací pravomocí a není vázána předchozími posouzeními (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 24. září 2009, Erste Group Bank a další v. Komise, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P, Sb. rozh. s. I‑8681, bod 123, a citovaná judikatura). Tato široká pravomoc jí má umožnit směrovat chování podniků ve smyslu dodržování pravidel hospodářské soutěže (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 29. dubna 2004, Tokai Carbon a další v. Komise, T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01 až T‑246/01, T‑251/01 a T‑252/01, Recueil, s. II‑1181, bod 216). V tomto rámci není povinna používat přesné matematické vzorce (výše uvedený rozsudek Michelin v. Komise, bod 292).

101 A konečně skutečnost, že Komise v minulosti použila pokuty určité úrovně na určité typy protiprávních jednání, ji nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích uvedených v nařízení č. 1/2003, je-li to nezbytné k zajištění uplatňování politiky v oblasti hospodářské soutěže. Účinné použití pravidel v oblasti hospodářské soutěže naopak vyžaduje, aby Komise mohla kdykoli přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky (rozsudek Soudního dvora ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Sb. rozh. s. I‑5425, bod 169, a rozsudek Soudu Danone, bod 51 výše, bod 395).

102 V projednávaném případě je třeba především konstatovat, že při stanovení navýšení základní částky pokuty na základě opakování protiprávního jednání v napadeném rozhodnutí na 90 % Komise postupovala podle čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení č. 1/2003 a v souladu s bodem 28 první odrážkou pokynů, což žalobkyně nezpochybňuje. Navíc na rozdíl od tvrzení posledně jmenované a v souladu s judikaturou uvedenou v bodech 100 a 101 výše nezužovala skutečnost, že jí Komise ve starších rozhodnutích uložila 50 % navýšení základní částky pokuty, její prostor pro uvážení v napadeném rozhodnutí ohledně stanovení míry navýšení základní částky pokuty.

103 Dále je třeba uvést, že žalobkyně nepředkládá jakýkoli argument, který by s ohledem na okolnosti projednávaného případu poukazující na její silný sklon k porušování pravidel práva hospodářské soutěže mohl prokázat, že Komise v projednávaném případě zvýšením základní částky pokuty o 90 % nepřekročila svůj prostor pro uvážení.

104 Žalobkyni se tudíž nepodařilo prokázat, že Komise tím, že na základě opakování protiprávního jednání o 90 % navýšila základní částku pokuty, jež jí byla uložena, porušila zásadu proporcionality, tak jak byla vymezena v bodě 63 výše.

105 Tvrdí-li mimoto žalobkyně, že navýšení základní částky pokuty na základě opakování protiprávního jednání o 90 % je nepřiměřené, jelikož společnosti Elf Aquitaine bylo rovněž uloženo navýšení základní částky pokuty z důvodu odrazujícího účinku o 70 %, je tento argument třeba odmítnout jako nerelevantní.

106 Je totiž především třeba uvést, že jelikož je nesporné, že navýšení základní částky pokuty o 70 % nebylo uloženo žalobkyni, ale pouze společnosti Elf Aquitaine, se kterou již ke dni přijetí napadeného rozhodnutí netvořila jediný podnik ve smyslu článku 81 ES, nemůže být toto navýšení zohledněno pro posouzení, zda je pokuta uložená na základě opakování protiprávního jednání pouze žalobkyni nepřiměřená. Tato dvě navýšení navíc každopádně plní odlišné cíle spočívající v odrazování. Navýšení základní částky pokuty o 90 %, uložené žalobkyni v čl. 2 písm. d) napadeného rozhodnutí, je totiž sice odůvodněno dodatečnou potřebou jejího odrazení, s ohledem na její sklony k porušování pravidel práva hospodářské soutěže, navýšení základní částky pokuty o 70 %, uložené v čl. 2 písm. e) uvedeného rozhodnutí společnosti Elf Aquitaine, však odpovídá nutnosti zajistit odrazující účinek pokuty uložené této společnosti, vzhledem k tomu, že z důvodu svého celkového obratu, který značně převyšuje obrat ostatních účastníků kartelové dohody, si byla schopna snadněji zajistit prostředky nezbytné pro zaplacení pokuty.

107 Výtku žalobkyně vycházející z porušení zásady proporcionality je tudíž třeba zamítnout jako částečně neopodstatněnou a částečně nerelevantní.

108 Zadruhé je ohledně výtky žalobkyně, podle které Komise porušila zásadu rovného zacházení, jelikož jí v napadeném rozhodnutí nemohla uložit jinou míru navýšení základní částky pokuty než 50 %, kterou jí uložila ve čtyřech rozhodnutích přijatých mezi roky 2003 a 2006, třeba připomenout, že uvedená zásada podle judikatury vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není‑li takové zacházení objektivně odůvodněno (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 3. května 2007, Advocaten voor de Wereld, C‑303/05, Sb. rozh. s. I‑3633, bod 56, a citovaná judikatura).

109 V projednávaném případě je třeba uvést, že pouhá skutečnost, že Komise ve své předchozí rozhodovací praxi uplatnila určitou míru navýšení základní částky pokuty, v souladu s judikaturou uvedenou v bodech 100 a 101 výše, neznamená, že byla s ohledem na okolnosti projednávaného případu zbavena možnosti zvýšit v napadeném rozhodnutí tuto míru v mezích, které si stanovila v pokynech, aby tak žalobkyni podnítila ke změně jejího protisoutěžního jednání.

110 Výtku žalobkyně, jež vychází z porušení zásady rovného zacházení plynoucího z uplatnění navýšení základní částky pokuty o 90 %, které jí bylo uloženo na základě opakování protiprávního jednání, je tudíž třeba zamítnout jako neopodstatněnou.

111 Co se zatřetí týče výtky žalobkyně, podle níž Komise uplatněním navýšení základní částky pokuty na základě opakování protiprávního jednání o 90 % porušila zásadu řádné správy, je třeba připomenout, že podle judikatury v případech, kdy orgány disponují posuzovací pravomocí, která jim zajišťuje schopnost plnit své funkce, má dodržení záruk přiznaných právním řádem Společenství ve správních řízeních o to větší význam. K těmto zárukám patří zejména povinnost příslušného orgánu přezkoumat s péčí a nestranností všechny relevantní okolnosti projednávaného případu (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 21. listopadu 1991, Technische Universität München, C‑269/90, Recueil, s. I‑5469, bod 14; rozsudky Soudu ze dne 24. ledna 1992, La Cinq v. Komise, T‑44/90, Recueil, s. II‑1, bod 86, a ze dne 20. března 2002, ABB Asea Brown Boveri v. Komise, T‑31/99, Recueil, s. II‑1881, bod 99).

112 V projednávaném případě je třeba zdůraznit, že jak vyplývá z bodů 525 až 527 odůvodnění napadeného rozhodnutí, měla Komise, která v souladu s judikaturou uvedenou v bodě 100 výše není při stanovování pokut povinna používat přesné matematické vzorce, správně za to, že je třeba uložit vysokou míru navýšení základní částky pokuty, jelikož „první pokuty [, které byly žalobkyni uloženy,] jí nepodnítily ke změně chování“ (bod 525 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Žalobkyně navíc nepředkládá žádný argument ani důkaz, aby tak podepřela své tvrzení, podle kterého Komise neprovedla pečlivý a nestranný přezkum okolností projednávaného případu, jenž by umožňoval odůvodnit, že jí s ohledem na její silné sklony k porušování pravidel práva hospodářské soutěže ukládá 90 % navýšení základní částky pokuty.

113 Žalobkyně tudíž neprokázala, že by Komise v projednávaném případě porušila zásadu řádné správy.

114 V tomto ohledu je třeba odmítnout jako neopodstatněný argument žalobkyně, podle kterého jí nepřísluší, aby nesla nepříznivé důsledky vyplývající z nedostatku řádné péče, který Komise projevila při vyšetřování této věci a který posledně jmenovanou vedl k uplatnění pokynů, jež v podstatě stanovují velké sankce za opakování protiprávního jednání, na skutkové okolnosti projednávaného případu. Žalobkyně totiž nepředkládá žádný argument nebo důkaz, který by prokazoval, že Komise projednávanou věc nevyšetřila v přiměřené lhůtě. Dále pak vzhledem k tomu, že účinné použití soutěžních pravidel Společenství vyžaduje, aby Komise mohla kdykoli přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky (viz rozsudek Soudu Danone, bod 51 výše, body 210 až 212, a citovaná judikatura), jí nelze vytýkat, že pro účely určení míry navýšení základní částky pokuty na základě opakování protiprávního jednání vycházela z pokynů, u nichž žalobkyně nezpochybňuje, že jsou použitelné na skutkové okolnosti projednávaného případu.

115 Třetí výtku žalobkyně a druhý žalobní důvod jako celek je tudíž třeba zamítnout jako neopodstatněné.

b) Ke třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nepřiznání snížení pokuty žalobkyni na základě oznámení o spolupráci z roku 2002

Argumenty účastnic řízení

116 Žalobkyně v podstatě tvrdí, že se Komise tím, že jí nepřiznala snížení pokuty o 30 až 50 % na základě oznámení o spolupráci z roku 2002, dopustila pochybení. Byla totiž druhým podnikem, který Komisi dne 18. října 2004 předložil žádost na základě uvedeného oznámení. Dále pak měly poznatky, které jí poskytla, významnou přidanou hodnotu s ohledem na poznatky, jimiž Komise k tomuto dni disponovala ve svém spise.

117 Žalobkyně zaprvé podotýká, že postup Komise v napadeném rozhodnutí je v rozporu se striktně chronologickým výkladem v jejím rozhodnutí Peroxid vodíku. V tomto rozhodnutí Komise druhému podniku, který předložil žádost na základě oznámení o spolupráci z roku 2002, přiznala navzdory velmi omezenému rozsahu poskytnutých informací snížení pokuty o 40 %.

118 Žalobkyně zadruhé tvrdí, že informace, které Komisi poskytla, umožnily posledně uvedené podepřít informace uvedené pouze v žádosti společnosti EKA o ochranu. Komise tedy v bodech 565 až 577 odůvodnění napadeného rozhodnutí měla chybně za to, že informace poskytnuté žalobkyní nemají významnou přidanou hodnotu, jelikož pouze umožňují potvrdit informace, které již Komise měla k dispozici a které jí poskytla společnost EKA ve své žádosti o ochranu a Finnish Chemicals v odpovědi na žádost Komise o informace ze dne 10. září 2004.

119 Zaprvé žalobkyně podotýká, že se Finnish Chemicals ve své odpovědi na žádost Komise o informace ze dne 10. září 2004 spokojila s odpovědí na otázky týkající se její organizace a s potvrzením konání schůzek vyjmenovaných společností EKA, a rovněž jmen účastníků těchto schůzek. Finnish Chemicals nicméně neupřesnila předmět uvedených schůzek ani nepodepřela informace poskytnuté společností EKA, podle kterých na trhu s chlorečnanem sodným existovala kartelová dohoda.

120 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že byla prvním podnikem, který podepřel prohlášení společnosti EKA a zejména pěti následujících informací. Především potvrdila, že v 90. letech se zavedl systém rozdělování zákazníků a objemů prodeje, jenž byl ukončen na začátku roku 2000. Dále podepřela ústní žádost společnosti EKA o ochranu, podle níž existoval kompenzační systém, který v případě zjištění kladné odchylky objemů prodeje přidělených některému účastníkovi kartelové dohody od jím realizovaných prodejů poškozeným výrobcům umožňoval zvýšit jejich objem prodejů následující rok. Navíc upřesnila, že došlo ke třem úspěšným zvýšením cen. Mimoto poskytla četné informace o sporu mezi účastníky kartelové dohody ohledně zákazníka, společnosti MODO. Konečně pak uvedla, že kartelová dohoda skončila v roce 2000 po přijetí programů dodržování práva hospodářské soutěže.

121 Z výše uvedeného vyplývá, že žalobkyní poskytnuté informace Komisi umožnily podepřít a doplnit poznatky poskytnuté společností EKA ohledně povahy a délky trvání kartelové dohody, jejího způsobu fungování, a rovněž jejího dopadu na relevantní trh, které Finnish Chemicals ve své odpovědi na žádost Komise o informace ze dne 10. září 2004 nepotvrdila.

122 Dále měl příspěvek žalobkyně významnou přidanou hodnotu, jelikož popsáním protiprávního jednání obdobným způsobem jako společnost EKA umožnila podepřít poznatky o základních prvcích kartelové dohody a posílit možnosti Komise prokázat protiprávní jednání. Pokud by totiž byla posuzována samostatně, žádost společnosti EKA o ochranu by měla pouze omezenou důkazní hodnotu, neboť jak tato společnost uznala ve své ústní žádosti o ochranu, informace, které poskytla, nemohly být vždy potvrzeny a mohly tedy být zpochybněny dalšími účastníky kartelové dohody. Jak se Komise domnívala v několika jiných rozhodnutích, pouhé podepření poznatků, kterými již Komise disponuje, odůvodňuje snížení pokuty na základě oznámení o spolupráci z roku 2002.

123 Zatřetí žalobkyně tvrdí, že informace, jež Komisi poskytla, odhalily určité nové poznatky, které Komise dříve neměla k dispozici a které tedy značně posílily její schopnost prokázat dotčené skutečnosti. V tomto ohledu rovněž podotýká, že z judikatury vyplývá, že Komise nemůže upřednostňovat některé dokumenty poskytnuté jedním podnikem na úkor dokumentů poskytnutých dříve jiným podnikem a že posouzení přidané hodnoty informací poskytnutých podnikem nemůže záviset na volbě Komise, zda jich využije, či nikoli.

124 Žalobkyně zaprvé, jak uvedla v bodech 210 a 211 svého vyjádření v odpověď na oznámení námitek, Komisi informovala o existenci dokumentu, na který je odkaz v bodě 76 odůvodnění napadeného rozhodnutí, jehož kopii si neponechala a který pro každého společného zákazníka upřesňuje objemy prodeje, které jim mohl každý z producentů chlorečnanu sodného dodat v rámci dohody o rozdělení trhů. Existence takového dokumentu prokazuje stupeň strukturace kartelové dohody.

125 Žalobkyně ve svém vyjádření v odpověď na oznámení námitek dále jako první podnik identifikovala zákazníky z kontinentální Evropy, kterých se týkalo rozdělení objemů prodejů mezi producenty chlorečnanu sodného. V důsledku toho má za to, že tato informace mohla Komisi umožnit posoudit zeměpisný rozsah kartelové dohody a být tak základem žádostí o informace vedoucí k ověření, zda se zvyšování cen skutečně uplatňovala. V tomto ohledu upřesňuje, že na rozdíl od tvrzení Komise byli pouze dva z devíti zákazníků identifikovaných zástupcem žalobkyně, M. L. předtím identifikováni společností EKA.

126 Začtvrté žalobkyně především tvrdí, že samotné znění napadeného rozhodnutí ukazuje, že Komise při prokazování protiprávního jednání a podepření určitých poznatků pocházejících z jiných zdrojů vycházela z několika informací, které jí poskytla. V tomto ohledu odkazuje na body 76, 98, 207, 254, 273 a 284 odůvodnění napadeného rozhodnutí, jakož i na poznámky pod čarou č. 116, 118, 142, 259, 305, 325 a 337 uvedeného rozhodnutí.

127 Dále žalobkyně upřesňuje, že na rozdíl od tvrzení Komise se bod 254 odůvodnění napadeného rozhodnutí týká nikoli schůzky konané na jaře roku 2000, jejíž existenci nebylo možné podepřít, ale schůzky, jež proběhla v roce 1999 se společností Finnish Chemicals, v jejímž průběhu tato společnost prohlásila, „že je výhradním dodavatelem [zákazníka, společnosti] MODO [, na základě] dohody její mateřské společnosti se společností MODO, čímž ukončila platnost stávající dohody mezi společnostmi EKA, Finnish Chemicals a [jí samotnou] ohledně tohoto zákazníka“.

128 Komise argumenty žalobkyně popírá.

Závěry Tribunálu

129 V oznámení o spolupráci z roku 2002 Komise vymezila podmínky, za kterých mohou být podniky, jež s ní v průběhu jejího šetření kartelové dohody spolupracují, osvobozeny od pokut nebo být oprávněny ke snížení výše pokuty, kterou by jinak musely zaplatit.

130 Podle bodu 20 oznámení o spolupráci z roku 2002 „[však p]odniky, které nesplňují podmínky [pro osvobození od pokuty], mohou mít nárok na snížení jakékoli pokuty [snížení pokuty], kterou by jinak bylo možné udělit [uložit]“.

131 Bod 21 oznámení o spolupráci z roku 2002 stanoví, že „pro získání nároku [na snížení pokuty podle bodu 20 uvedeného oznámení] musí podnik poskytnout Komisi důkaz[y] o předpokládaném protiprávním jednání, který představuje významnou přidanou hodnotu k důkazům, které Komise již vlastní, a musí ukončit svou účast v předpokládaném protiprávním jednání nejpozději v době předložení [těchto] důkazů“.

132 V bodě 23 písm. b) prvním pododstavci oznámení o spolupráci z roku 2002 jsou stanovena tři rozpětí snížení pokuty. První podnik, který splnil požadavky bodu 21, je totiž oprávněn získat snížení pokuty o 30 až 50 %, druhý podnik snížení pokuty o 20 až 30 % a následující podniky snížení pokuty nanejvýš o 20 %.

133 Bod 23 písm. b) druhý pododstavec oznámení o spolupráci z roku 2002 uvádí, že „při určování úrovně snížení v každém z těchto pásem Komise přihlédne k době, kdy byly předloženy důkazy splňující požadavky bodu 21 [uvedeného oznámení], a k míře, v jaké tyto důkazy představovaly přidanou hodnotu“, a že „může také vzít v úvahu rozsah a stálost jakékoli spolupráce [stálost spolupráce], kterou podnik poskytl poté, co předložil důkazy“.

134 Komise má podle judikatury širokou posuzovací pravomoc v otázce metody stanovování pokut a v tomto ohledu může vzít v potaz celou řadu okolností, mezi něž patří i spolupráce dotčených podniků v průběhu šetření vedeného jejími útvary. V rámci toho musí Komise provádět komplexní skutková posouzení, jako je posouzení týkající se spolupráce uvedených podniků (rozsudek Soudního dvora ze dne 10. května 2007, SGL Carbon v. Komise, C‑328/05 P, Sb. rozh. s. I‑3921, bod 81, a rozsudek Gütermann a Zwicky v. Komise, bod 63 výše, bod 219).

135 Navíc může být v rámci posuzování spolupráce poskytnuté účastníky kartelové dohody shledána pouze vada spočívající ve zjevně nesprávném posouzení Komise, protože při hodnocení kvality a užitečnosti spolupráce určitého podniku, zejména v porovnání s přispěním jiných podniků, má Komise široký prostor pro uvážení (rozsudek SGL Carbon v. Komise, bod 134 výše, bod 88). V tomto ohledu je rovněž třeba připomenout, že Komise je sice povinna uvést důvody, proč se domnívá, že informace poskytnuté podniky v rámci oznámení o spolupráci jsou či nejsou příspěvkem odůvodňujícím snížení uložené pokuty, podniky, které si v tomto ohledu přejí rozhodnutí Komise zpochybnit, však naproti tomu musejí prokázat, že v případě, že by uvedené podniky dobrovolně neposkytly takové informace, nebyla by Komise schopna prokázat naplnění skutkové podstaty protiprávního jednání, a tedy přijmout rozhodnutí ukládající pokuty (rozsudek Erste Group Bank a další v. Komise, bod 100 výše, bod 297).

136 Základem pro snížení pokut v případě spolupráce podniků podílejících se na protiprávním jednání porušujícím právo hospodářské soutěže je mimoto úvaha, podle níž taková spolupráce usnadňuje úlohu Komise, jejímž cílem je zjišťovat protiprávní jednání a případně zajišťovat jeho ukončení (rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 101 výše, bod 399, a rozsudek Soudu ze dne 14. května 1998, Finnboard v. Komise, T‑338/94, Recueil, s. II‑1617, bod 363). S ohledem na účel snížení Komise nemůže odhlédnout od užitečnosti poskytnuté informace, jež nezbytně závisí na důkazech, které již měla k dispozici (rozsudek Gütermann a Zwicky v. Komise, bod 63 výše, bod 220).

137 Z judikatury mimoto vyplývá, že pokud podnik v rámci spolupráce toliko potvrdí, a to méně přesným a jednoznačným způsobem, některé informace, které již byly poskytnuty jiným podnikem na základě spolupráce, může sice stupeň spolupráce poskytnuté tímto podnikem pro Komisi mít jistý význam, nelze jej však považovat za srovnatelný se stupněm spolupráce poskytnutým podnikem, jenž uvedené informace dodal jako první. Prohlášení, které pouze do určité míry potvrzuje prohlášení, které již Komise měla k dispozici, totiž neusnadňuje činnost Komise výrazným způsobem. Nemůže tudíž být dostatečné k odůvodnění snížení výše pokuty na základě spolupráce (viz v tomto smyslu rozsudky Soudu ze dne 8. července 2004, Mannesmannröhren-Werke v. Komise, T‑44/00, Sb. rozh. s. II‑2223, bod 301; Danone, bod 51 výše, bod 455, a Gütermann a Zwicky v. Komise, bod 63 výše, bod 222).

138 Konečně pak spolupráce podniku při šetření neposkytuje nárok na jakékoli snížení pokuty, jestliže tato spolupráce nepřekročila rámec povinností, které pro něj vyplývají z článku 18 nařízení č. 1/2003 (rozsudky Soudu ze dne 10. března 1992, Solvay v. Komise, T‑12/89, Recueil, s. II‑907, body 341 a 342, a Danone, bod 51 výše, bod 451).

139 V projednávaném případě je třeba úvodem uvést, že je nesporné, že jak vyplývá z bodu 561 odůvodnění napadeného rozhodnutí, byla žalobkyně druhým podnikem, jenž po společnosti EKA předložil žádost na základě oznámení o spolupráci z roku 2002. Dále pak, jak Komise uvedla v bodě 565 odůvodnění napadeného rozhodnutí, aniž to žalobkyně zpochybnila, představují pouze informace uvedené v bodě 3 odpovědi ze dne 18. října 2004 na žádost Komise o informace ze dne 10. září 2004 (dále jen „odpověď žalobkyně“) informace jdoucí nad rámec pouhé její povinnosti odpovědět na žádost o informace, kterou jí Komise zaslala na základě článku 18 nařízení č. 1/2003. Informace uvedené v bodě 3 odpovědi žalobkyně, jež se týkají její schůzky, kterou měla dne 24. září 2004 se svým zaměstnancem, panem L., se totiž přímo váží ke skutečnostem souvisejícím s dotčeným protiprávním jednáním.

140 Všechny čtyři výtky, které žalobkyně uplatňuje, aby bylo určeno, zda se Komise tím, že měla za to, že informace, které jí poskytla, nemají významnou přidanou hodnotu a neodůvodňují tedy snížení výše pokuty, jež jí byla uložena, o 30 až 50 %, dopustila zjevně nesprávného posouzení, je tedy třeba posuzovat pouze s ohledem na informace uvedené v bodě 3 odpovědi žalobkyně.

141 Zaprvé je třeba výtku žalobkyně, podle které jí Komise v napadeném rozhodnutí měla přiznat snížení pokuty, tak jak učinila v rozhodnutí Peroxid vodíku, navzdory velmi omezenému rozsahu informací, jež poskytla ohledně kartelové dohody dotčené v posledně uvedeném rozhodnutí, odmítnout jako neopodstatněnou. Vedle skutečnosti, že Komise je povinna posuzovat, zda spolupráce nabídnutá podnikem odůvodňuje snížení pokuty, nikoli s ohledem na vlastní předchozí rozhodovací praxi, ale s ohledem na oznámení o spolupráci z roku 2002, totiž tento argument žalobkyně neumožňuje prokázat, že jí poskytnuté informace mají za okolností projednávaného případu významnou přidanou hodnotu s ohledem na důkazy, které měla Komise k dispozici ke dni její žádosti na základě uvedeného oznámení.

142 Zadruhé je v otázce výtky žalobkyně, podle níž byla prvním podnikem, který podepřel informace poskytnuté společností EKA v její ústní žádosti o ochranu, třeba posoudit všech pět informací, o nichž tvrdí, že mají pro Komisi významnou přidanou hodnotu.

143 Především v rozsahu, v němž žalobkyně informovala Komisi, že „byl na konci roku 1993 některými producenty chlorečnanu sodného zaveden systém rozdělování zákazníků a objemů prodeje“, Komise v bodě 569 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvedla, že „[žalobkyně] potvrdila existenci tohoto systému obecným vyjádřením, ale nepředložila žádný písemný důkaz pocházející z období, kterého se tyto skutečnosti týkají, který by mohl posílit její schopnost dotčené skutečnosti prokázat“. V tomto ohledu je třeba konstatovat, že se Komise tím, že vyloučila, že by tato informace mohla mít významnou přidanou hodnotu, nedopustila zjevně nesprávného posouzení. Vedle skutečnosti vyplývající z ústní žádosti společnosti EKA o ochranu, že tato společnost již Komisi o takovém systému informovala, totiž žalobkyně tuto informaci nepodepřela písemnými důkazy ani neposkytla další upřesnění týkající se dat, míst, podmínek a částek týkajících se uvedeného rozdělování objemů prodeje a zákazníků. V souladu s judikaturou uvedenou v bodě 137 výše tudíž pouhé potvrzení existence rozdělování objemů prodeje a zákazníků žalobkyní v jejím ústním prohlášení nemůže být považováno za informaci s významnou přidanou hodnotou .

144 Dále pak, co se týče žalobkyní poskytnuté informace, podle níž existoval kompenzační systém pro poškozené producenty, který jim umožňoval zvýšit objemy prodejů následující rok, je třeba připomenout, že jak bylo uvedeno v bodě 143 výše, Komise v bodě 569 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvedla, že „co se týče mechanismu rozdělení trhů s chlorečnanem sodným, byly jí již tyto informace poskytnuty v rámci ústního prohlášení společnosti EKA“, a že „[žalobkyně] potvrdila existenci tohoto systému obecným vyjádřením, ale nepředložila žádný písemný důkaz pocházející z období, kterého se tyto skutečnosti týkají, který by mohl posílit schopnost Komise dotčené skutečnosti prokázat“. V tomto ohledu je třeba konstatovat, že se Komise tím, že vyloučila, že by tato informace měla významnou přidanou hodnotu, nedopustila zjevně nesprávného posouzení. Vedle skutečnosti, jež vyplývá z ústní žádosti společnosti EKA o ochranu, že tato společnost již Komisi o kompenzačním systému zavedeném v některých členských státech informovala, totiž žalobkyně neposkytla žádný písemný důkaz prokazující existenci uvedeného systému ani upřesnění ve svém ústním vyjádření, ohledně dat, míst a podmínek uvedeného systému.

145 Komise navíc v otázce skutečnosti, že žalobkyně informovala Komisi, že došlo ke třem úspěšným zvýšením cen, v tomto ohledu v bodě 572 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvedla, že „co se týče zvýšení cen v roce 1993, 1994 a 1995, [pan L.] velmi obecně potvrdil informace, které již poskytla společnost EKA, aniž by spontánně poskytl další podrobnosti ohledně dotčených jednání“. V tomto ohledu je třeba konstatovat, že se Komise tím, že vyloučila, že by tato informace mohla mít významnou přidanou hodnotu, nedopustila zjevně nesprávného posouzení. Vedle skutečnosti, která vyplývá z ústní žádosti společnosti EKA o ochranu, že tato společnost již Komisi poskytla podrobné informace ohledně frekvence, rozsahu a mechanismu těchto zvýšení cen, totiž žalobkyně neposkytla důkazy ani podrobnosti na podporu svých tvrzení, doplňující ty, které již Komise měla k dispozici, takže Komisi výrazným způsobem neusnadnila činnost ve smyslu judikatury uvedené v bodě 137 výše.

146 Mimoto je ohledně „četných informací o sporu mezi účastníky kartelové dohody“ po rozhodnutí zákazníka, společnosti MODO, nezásobovat se již od poloviny roku 1998 u žalobkyně a jednotlivých schůzkách, které následovaly v průběhu roku 1999 a na jaře roku 2000, které žalobkyně Komisi oznámila, třeba uvést, že posledně uvedená v bodě 573 odůvodnění napadeného rozhodnutí zvlášť uvádí, že „prohlášení [pana L] potvrdila základní poznatky z prohlášení společností EKA a Finnish Chemicals, ale […] neodhalila žádné nové poznatky nebo další důkazy, které by značně posílily schopnost Komise dotčené skutečnosti prokázat“. V tomto ohledu je třeba konstatovat, že se Komise tím, že vyloučila, že by tato informace měla významnou přidanou hodnotu, nedopustila zjevně nesprávného posouzení. Vedle skutečnosti, že EKA ve své ústní žádosti o ochranu informovala Komisi o existenci sporu mezi účastníky kartelové dohody ohledně zákazníka, společnosti MODO, je nutné konstatovat, že žalobkyně nepředložila na podporu svých tvrzení důkazy ani upřesnění, jež by Komisi umožňovaly prokázat skutkové okolnosti protiprávního jednání, které, jak vyplývá výslovně z bodů 215 a 216 odůvodnění napadeného rozhodnutí, tato musela prokázat na základě dokumentů poskytnutých společností Finnish Chemicals.

147 Komise mimoto ohledně informace žalobkyně, podle které kartelová dohoda skončila v polovině roku 2000 po přijetí programů dodržování práva hospodářské soutěže, v bodě 575 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvádí, že „[pan L.] se spokojil s potvrzením prohlášení společnosti EKA týkajícího se účinku přijetí programů [dodržování práva hospodářské soutěže], aniž by v tomto ohledu poskytl nové důkazy“. V tomto ohledu je třeba konstatovat, že se Komise tím, že vyloučila, že by tato informace měla významnou přidanou hodnotu, nedopustila zjevně nesprávného posouzení. Mimo skutečnost, že tato jediná informace není dostatečně konkrétní ohledně přesného data zohledněného Komisí pro konstatování skončení protiprávního jednání, tj. 9. února 2000 [viz čl. 1 písm. e) napadeného rozhodnutí], jí totiž pouhé ústní potvrzení této informace, kterou již Komise měla k dispozici, žalobkyní, neusnadnilo činnost výrazným způsobem, ve smyslu judikatury uvedené v bodě 137 výše.

148 Ve světle výše uvedeného je třeba zamítnout výtku žalobkyně, podle níž informace, které poskytla Komisi a které podpírají informace, jež posledně jmenovaná již měla k dispozici, měly významnou přidanou hodnotu.

149 Zatřetí, tvrdí-li žalobkyně, že některé informace, které Komisi poskytla, odhalily nové poznatky, o nichž Komise dříve nevěděla a které tedy značně posílily její schopnost prokázat dotčené skutečnosti, je třeba přezkoumat obě informace, na něž žalobkyně na podporu této výtky odkazuje.

150 Nejprve je ohledně skutečnosti, že žalobkyně Komisi informovala o existenci seznamu, který již nemá v držení, a který pro každého zákazníka společného účastníkům kartelové dohody upřesňuje objemy prodeje, které ve vztahu k nim realizovali, třeba konstatovat, že se Komise tím, že na tomto základě nepřiznala žádné snížení pokuty, nedopustila zjevně nesprávného posouzení. Jak totiž uvedla Komise v bodě 76 odůvodnění napadeného rozhodnutí, žalobkyně jí uvedený seznam neposkytla, a taková informace jí tedy neumožnila prokázat skutkovou podstatu dotčeného protiprávního jednání.

151 Co se dále týče skutečno