Věc T-19/07

Systran SA a

Systran Luxembourg SA

v.

Evropská komise

„Mimosmluvní odpovědnost – Vyhlášení veřejné zakázky na realizaci projektu týkajícího se údržby a lingvistického posílení systému automatického překladu Komise – Zdrojové kódy počítačového programu uváděného na trh – Porušení autorského práva – Nedovolené zpřístupnění know-how – Žaloba na náhradu škody – Mimosmluvní spor – Přípustnost – Skutečná a určitá škoda – Příčinná souvislost – Paušální vyčíslení výše škody“

Shrnutí rozsudku

1. Žaloba na náhradu škody – Předmět – Návrh na náhradu škody podaný proti Unii na základě čl. 288 druhého pododstavce ES – Výlučná pravomoc unijního soudu – Posouzení smluvního či mimosmluvního charakteru vzniklé odpovědnosti – Kritéria

(Články 235 ES, 238 ES, 240 ES a čl. 288 druhý pododstavec ES; jednací řád Tribunálu, článek 113)

2. Žaloba na náhradu škody – Předmět – Náhrada škody vzniklá údajným porušením povinnosti Komise spočívající v ochraně důvěrnosti know-how – Mimosmluvní základ – Pravomoc unijního soudu

(Články 235 ES, 287 ES a čl. 288 druhý pododstavec ES; Listina základních práv, článek 41)

3. Řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální požadavky

[Statut Soudního dvora, čl. 21 první pododstavec a čl. 53 první pododstavec; jednací řád Tribunálu, čl. 44 odst. 1 písm. c)]

4. Žaloba na náhradu škody – Pravomoc unijního soudu – Pravomoc vyjádřit se k tvrzenému porušení autorského práva ze strany Komise – Podmínky

(Článek 235 ES a čl. 288 druhý pododstavec ES)

5. Žaloba na náhradu škody – Pravomoc unijního soudu – Uložení náhrady škody Unii v souladu s obecnými zásadami společnými právním řádům členských států v oblasti mimosmluvní odpovědnosti

(Článek 235 ES a čl. 288 druhý pododstavec ES)

6. Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Dostatečně závažné porušení právní normy přiznávající práva jednotlivcům – Skutečná a určitá škoda – Příčinná souvislost

(Článek 288 druhý pododstavec ES)

7. Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 91/250 – Právní ochrana počítačových programů – Úkony podléhající omezením – Výjimky – Dosah

(Směrnice Rady 91/250, články 4 a 5)

8. Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Dostatečně závažné porušení právní normy přiznávající práva jednotlivcům

(Článek 288 druhý pododstavec ES)

1. V oblasti smluvní odpovědnosti má unijní soud pravomoc pouze v případě existence rozhodčí doložky ve smyslu článku 238 ES. V případě, že taková doložka neexistuje, nemůže Tribunál na základě článku 235 ES rozhodnout ve skutečnosti o žalobě na náhradu škody smluvní povahy. V opačném případě by Tribunál rozšířil svou pravomoc nad rámec sporů, jejichž rozhodování mu taxativně vyhrazuje článek 240 ES, neboť toto ustanovení svěřuje obecnou pravomoc rozhodovat spory, jichž je Unie stranou, vnitrostátním soudům. Pravomoc unijního soudu ve smluvní oblasti se odchyluje od obecného práva a musí být tudíž vykládána restriktivně, takže Tribunál může rozhodovat pouze o žalobách, které jsou odvozeny od smlouvy nebo které mají přímý vztah s povinnostmi, jež ze smlouvy vyplývají.

Naopak, v oblasti mimosmluvní odpovědnosti má unijní soud pravomoc, aniž je nezbytný předchozí souhlas stran sporu. Tribunál je pro určení své pravomoci na základě článku 235 ES povinen s ohledem na různé relevantní skutečnosti ve spise přezkoumat, zda žaloba na náhradu škody předložená žalobcem objektivně a celkově vychází z povinností smluvní či mimosmluvní povahy, které umožňují charakterizovat smluvní či mimosmluvní základ sporu. Tyto skutečnosti lze vyvodit zejména z přezkumu tvrzení účastníků řízení, skutečností vedoucích ke vzniku škody, jejíž náhrada je požadována, a z obsahu smluvních či mimosmluvních ustanovení dovolávaných pro vyřešení sporné otázky. Rozhoduje-li Tribunál v oblasti mimosmluvní odpovědnosti, může tedy přezkoumat obsah smlouvy, tak jak to činí ve vztahu k jakémukoliv dokumentu dovolávanému účastníkem řízení na podporu jeho argumentace, za účelem zjištění, zda tento dokument může zpochybnit pravomoc, která je mu výslovně přiznána článkem 235 ES. Tento přezkum spadá do posouzení skutkového stavu dovolávaného pro stanovení pravomoci Tribunálu, jejíž nedostatek představuje nesplnění nepominutelné podmínky řízení ve smyslu článku 113 jednacího řádu.

(viz body 58–62)

2. Zásada, podle níž mají podniky právo na ochranu svého obchodního tajemství, jejímž vyjádřením je článek 287 ES, je obecnou zásadou unijního práva. Článek 41 Listiny základních práv Evropské unie stanoví rovněž povinnost správy respektovat oprávněné zájmy důvěrnosti a profesní a obchodní tajemství.

Obchodní tajemství zahrnuje technické informace týkající se know-how, jejichž nejen zpřístupnění veřejnosti, ale rovněž pouhé předání právnímu subjektu jinému než je ten, který informace poskytl, může závažně poškodit jeho zájmy. Aby technické informace svou povahou spadaly do působnosti článku 287 ES, je především nezbytné, aby byly známy pouze omezenému počtu osob. Dále se musí jednat o informace, jejichž zpřístupnění může způsobit vážnou škodu osobě, která je poskytla, nebo třetím osobám. Konečně je třeba, aby zájmy, jež by mohly být poškozeny zpřístupněním informace, byly objektivně hodné ochrany.

Vzhledem k tomu, že v projednávaném případě se jedná o posouzení údajně chybného a škodlivého zpřístupnění informací chráněných majetkovým právem nebo know-how Komisí třetí osobě, bez výslovného svolení jejich majitele, s ohledem na obecné zásady společné právním řádům členských států použitelné v dané oblasti, a nikoli na ustanovení obsažená ve smlouvách uzavřených v minulosti o otázkách, které se netýkaly autorského práva a know-how žalobce, má spor mimosmluvní povahu.

(viz body 79–80, 103)

3. Všechny žaloby musejí obsahovat předmět sporu a stručný popis žalobních důvodů. Tento popis musí být dostatečně jasný a přesný, aby umožnil žalované straně připravit si svoji obranu a unijnímu soudu provést soudní přezkum. Za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti je nezbytné, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na nichž je založena žaloba, přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně vyplývaly z textu samotné žaloby. Aby byly tyto požadavky splněny, musí žaloba na náhradu škody způsobené orgánem především obsahovat skutečnosti, které mu umožní zjistit, jaké jednání žalobce tomuto orgánu vytýká.

(viz body 107–108)

4. Pokud je v rámci žaloby na určení mimosmluvní odpovědnosti pojem porušení autorského práva dovoláván společně s pojmem ochrany důvěrnosti know-how pouze za tím účelem, aby bylo jednání Komise kvalifikováno jako protiprávní, probíhá posouzení protiprávnosti dotčeného jednání s ohledem na obecné zásady společné právním řádům členských států a nevyžaduje předchozí rozhodnutí příslušného vnitrostátního orgánu.

Vzhledem k pravomoci přiznané unijnímu soudu článkem 235 ES a čl. 288 druhým pododstavcem ES v oblasti mimosmluvní odpovědnosti a při neexistenci vnitrostátního procesního prostředku, který by umožňoval uložit Komisi povinnost nahradit škodu údajně vzniklou žalobci z důvodu porušení autorského práva k počítačovému programu, tedy nic nebrání tomu, aby žalobcem použitý pojem porušení práv mohl být zohledněn proto, aby jednání Komise bylo kvalifikováno jako protiprávní v rámci žaloby na náhradu škody.

Pojem porušení práv použitý žalobcem v rámci takové žaloby je třeba vyložit pouze s ohledem na obecné zásady společné právním řádům členských států, které jsou v případě počítačových programů převzaty nebo stanoveny několika harmonizačními směrnicemi. Tribunál má tedy pravomoc ke konstatování, že došlo k porušení práv ve smyslu, který by tomuto výrazu přikládal příslušný vnitrostátní orgán členského státu na základě práva tohoto státu v rámci takové žaloby na náhradu škody.

(viz body 115–117)

5. Z článku 288 druhého pododstavce ES a článku 235 ES vyplývá, že unijní soud má pravomoc uložit Unii jakoukoliv formu náhrady, která je v souladu s obecnými zásadami společnými právním řádům členských států v oblasti mimosmluvní odpovědnosti, včetně, jeví-li se jako slučitelná s těmito zásadami, naturální náhrady, případně formou příkazu jednat nebo se jednání zdržet. V důsledku toho nemůže být Unie ze zásady vyňata z odpovídajícího procesního opatření ze strany unijního soudu, jelikož tento soud má výlučnou pravomoc rozhodovat o žalobách na náhradu škody, která jí je přičitatelná.

Úplná náhrada škody údajně způsobené v případě, kdy je tvrzeno, že se Komise dopustila porušení autorského práva, vyžaduje, aby právo nositele tohoto práva bylo obnoveno do původního nedotčeného stavu; takové obnovení přitom vyžaduje přinejmenším, kromě případné vyčíslené náhrady škody, okamžité ukončení zásahu do jeho práva. Úplná náhrada škody může být v podobných případech uložena rovněž ve formě zabavení nebo zničení výsledku porušení práv nebo zveřejnění rozhodnutí Tribunálu na náklady Komise.

(viz body 120–123)

6. Vznik mimosmluvní odpovědnosti Unie ve smyslu čl. 288 druhého pododstavce ES je vázán na splnění souboru podmínek, jimiž je protiprávnost jednání vytýkaná orgánu, skutečná existence škody a existence příčinné souvislosti mezi tvrzeným jednáním a uplatňovanou škodou.

Protiprávní jednání vytýkané orgánu musí spočívat v dostatečně závažném porušení právní normy přiznávající práva jednotlivcům. Jestliže dotčený orgán disponuje pouze značně omezeným, nebo dokonce žádným prostorem pro uvážení, může k prokázání existence dostatečně závažného porušení postačovat prosté porušení unijního práva.

Škoda, jejíž náhrada je požadována, musí být skutečná a určitá a mezi jednáním orgánu a škodou musí existovat dostatečně přímá příčinná souvislost.

(viz body 126–127, 268)

7. Právní výjimka, stanovená článkem 5 směrnice 91/250 o právní ochraně počítačových programů z úkonů spadajících do výhradního práva autora programu a vymezených článkem 4 této směrnice, se vztahuje pouze na práce prováděné oprávněným nabyvatelem počítačového programu, a nikoli na práce zadané třetí osobě tímto nabyvatelem. Tato výjimka je rovněž omezena na úkony nezbytné k tomu, aby oprávněnému nabyvateli umožnily užívat počítačový program způsobem, ke kterému je určen, včetně opravy chyb.

(viz bod 225)

8. Dostatečně závažné porušení autorských práv a know-how podniku k počítačovému programu, tedy porušení, které může založit mimosmluvní odpovědnost Unie, představuje skutečnost, že si Komise bez předchozího svolení uvedeného podniku přisvojila právo provést práce, které vyžadovaly změnu prvků týkajících se uvedeného počítačového programu, jako například zdrojových kódů.

(viz body 250, 261)

ROZSUDEK TRIBUNÁLU (třetího senátu)

16. prosince 2010( )

„Mimosmluvní odpovědnost – Vyhlášení veřejné zakázky na realizaci projektu týkajícího se údržby a lingvistického posílení systému automatického překladu Komise – Zdrojové kódy počítačového programu uváděného na trh – Porušení autorského práva – Nedovolené zpřístupnění know-how – Žaloba na náhradu škody – Mimosmluvní spor – Přípustnost – Skutečná a určitá škoda – Příčinná souvislost – Paušální vyčíslení výše škody“

Ve věci T‑19/07,

Systran SA, se sídlem v Paříži (Francie),

Systran Luxembourg SA, se sídlem v Lucemburku (Lucembursko),

zastoupené J.-P. Spitzerem a E. De Boissieuem, advokáty,

žalobkyně,

proti

Evropské komisi, původně zastoupené E. Montaguti a F. Benyonem, poté E. Traversou a E. Montaguti, jako zmocněnci, ve spolupráci s A. Berenboomem a M. Isgourem, advokáty,

žalované,

jejímž předmětem je žaloba na náhradu škody, kterou žalobkyně údajně utrpěly z důvodu protiprávností, ke kterým došlo v návaznosti na vyhlášení veřejné zakázky Komise týkající se údržby a lingvistického posílení jejího systému automatického překladu,

TRIBUNÁL (třetí senát),

ve složení J. Azizi, předseda, E. Cremona a S. Frimodt Nielsen (zpravodaj), soudci,

vedoucí soudní kanceláře: T. Weiler, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 27. října 2009,

vydává tento

Rozsudek

Skutkový základ sporu

I – K jednotlivým verzím počítačového programu Systran

1 Je třeba odlišit čtyři verze počítačového programu pro automatický překlad Systran (nazývaného dále rovněž jen „systém Systran“):

– původní verzi (dále jen „Systran Mainframe“), vytvořenou v roce 1968 P. Tomou a uvedenou na trh kalifornskou společností World Translation Center, Inc. (WTC) a dalšími spřízněnými společnostmi (dále jen společně „skupina WTC“);

– verzi používanou původně Evropskou komisí (dále jen „EC‑Systran Mainframe“), která byla předmětem řady smluv uzavřených v letech 1975 až 1987 mezi skupinou WTC a Komisí, řady smluv mezi Komisí a poskytovali služeb a řady smluv mezi skupinou Systran (právní nástupce skupiny WTC) a Komisí;

– novou verzi (dále jen „Systran Unix“), která byla vytvořena první žalobkyní, společností Systran SA (dále jen „Systran“), v návaznosti na převzetí skupiny WTC v roce 1986, pro fungování v prostředích Unix a Windows; tato verze byla skupinou Systran vyvíjena od roku 1993;

– novou verzi používanou Komisí (dále jen „EC‑Systran Unix“), která byla předmětem smlouvy uzavřené v roce 1997 mezi druhou žalobkyní, společností Systran Luxembourg SA (dále jen „Systran Luxembourg“), a Komisí.

II – Historie vztahů mezi účastnicemi řízení

2 Historie smluvních vztahů mezi účastnicemi řízení, skupinou WTC, poté její právní nástupkyní – skupinou Systran na jedné straně, a Komisí na straně druhé je nezbytná pro vymezení dosahu majetkových a užívacích práv k jednotlivým verzím počítačového programu Systran používaným Komisí, a sice EC‑Systran Mainframe a poté EC‑Systran Unix. Komise si na této historii zakládá a odvolává se na to, že projednávaná žaloba má smluvní základ, zatímco žalobkyně uvádí, že žádná z těchto smluv, kterých se ostatně nedovolávají, nemá vliv na jejich práva duševního vlastnictví a na žalobu.

A – První období: od Systran Mainframe k EC‑Systran Mainframe

3 Účastnice řízení společně uznávají, že autorem počítačového programu pro automatický překlad Systran je P. Toma a že společnosti skupiny WTC byly výhradními majiteli verze Systran Mainframe tohoto programu.

1. Původní smlouvy mezi WTC (a dalšími společnostmi) a Komisí

4 Dne 22. prosince 1975 podepsaly WTC a Komise smlouvu týkající se zaprvé nainstalování a vývoje systému automatického překladu Systran z anglického do francouzského jazyka a zadruhé původního vývoje systému automatického překladu Systran z francouzského do anglického jazyka (dále jen „původní smlouva“).

5 Článek 1 první pododstavec původní smlouvy, nazvaný „Předmět“, zní následovně:

„Smluvní partner se zavazuje, že bude pro Komisi dále vyvíjet její systém automatického překladu SYSTRAN z anglického do francouzského jazyka (dále jen ‚Základní systém‘) a že nově vyvine systém automatického překladu SYSTRAN z francouzského do anglického jazyka“.

6 Článek 3 původní smlouvy, nazvaný „Odměna“, stanoví:

„Za úkoly provedené na základě této smlouvy uhradí Komise smluvnímu partnerovi částku ve výši 161 800 USD tímto způsobem:

[…]

Tato částka zahrnuje vyrovnání za postoupení práva užívat Základní systém po celou dobu platnosti smlouvy. Má se za to, že zahrnuje veškeré výdaje vynaložené smluvním partnerem při plnění této smlouvy, včetně nákladů na zaměstnance, času práce na počítači, cestovních nákladů a nákladů na dodávku.“

7 Článek 4 původní smlouvy, nazvaný „Užívání systému po ukončení smlouvy“, stanoví následující:

„a) Smluvní strany se dohodly, že smluvní partner poskytne Komisi práva k systému ve stavu, tak jak bude existovat v době ukončení smlouvy (dále jen ‚Změněný systém‘), a příslušné dokumentaci v omezeném rozsahu, tedy výhradně pro vlastní potřeby Komise a pro podobné potřeby orgánů veřejné správy členských států Společenství a výlučně pro účely překladu z anglického do francouzského jazyka a z francouzského do anglického jazyka, avšak bez omezení doby. […]

b) Bude-li mít Komise po provedení této smlouvy zájem pokračovat ve vývoji Změněného systému interně či prostřednictvím třetí osoby použitím jiných dvojic jazyků Společenství, uhradí smluvnímu partnerovi paušální částku nepřevyšující 100 000 USD za první dvojici jazyků a 80 000 USD za každou následující dvojici, nebo 200 000 USD za každou kombinaci obsahující nový jazyk. Tyto částky zahrnují právo Komise výhradně a volně užívat vyvinutý Změněný systém, bez omezení doby.

Bude-li mít mimoto po provedení této smlouvy Komise zájem požadovat po smluvním partnerovi další vývoj Změněného systému použitím jiné dvojice jazyků, uhradí mu paušální částku nejvýše 25 000 USD za první dvojici a 20 000 USD za každou následující dvojici, nebo 50 000 USD za každou kombinaci obsahující nový jazyk.

c) Smluvní partner má právo užívat na svůj účet a pro své potřeby Změněný systém, vyvinutý v rámci této smlouvy a smluv o dalším vývoji při použití dalších dvojic jazyků podle písm. b) druhého pododstavce, s výjimkou slovníků speciálně vyvinutých pro Komisi. Přístup ke slovníkům se smluvnímu partnerovi poskytne případ od případu za roční poplatek za pronájem nejvýše 20 % nákladů; slovníky budou smluvnímu partnerovi poskytnuty k dispozici bezplatně pouze za účelem předvádění.“

8 Podle čl. 5 písm. f) původní smlouvy bylo rozhodným právem pro smlouvu lucemburské právo a příslušnými soudy v případě sporu byly lucemburské soudy.

9 V návaznosti na původní smlouvu uzavřela Komise v letech 1976 až 1987 řadu smluv se společnostmi skupiny WTC – jednak za účelem vylepšení systému Systran a dále za účelem vývoje nových dvojic jazyků (tedy celkem devíti dvojic jazyků).

10 Komise mimoto s různými společnostmi mimo skupinu WTC, které nebyly smluvními stranami, uzavřela smlouvy, které je opravňovaly užívat systém Systran ve prospěch vládních orgánů členských států a orgánů Společenství. V jedné z těchto smluv, nazvané „Rámcová dohoda o technické spolupráci“, uzavřené dne 18. ledna 1998 s francouzskou společností Gachot SA, Komise uvedla, že „systém Systran, počítačové programy a slovníky, jsou nadále majetkem Komise“ (článek 4, nazvaný „Užívací práva“). Na základě této rámcové dohody Komise společnosti Gachot povolila používat její „[…] systém automatického překladu Systran ve prospěch orgánů evropského veřejného sektoru“ a společnost Gachot za to Komisi poskytovala informace o kvalitě vytvářených překladů, což jí umožnilo vylepšit provoz systému (článek 1, nazvaný „Předmět“). Spolupráce mezi Komisí a společností Gachot probíhala bez finančního vkladu (článek 3, nazvaný „Výdaje“).

2. Smlouva o spolupráci mezi skupinou Systran a Komisí

11 Na základě řady smluv uzavřených počínaje zářím 1985 převzala společnost Gachot společnosti skupiny WTC, které vlastnily technologii Systran a verzi Systran Mainframe, a v návaznosti na toto převzetí se stala společností Systran.

12 Dopisem ze dne 2. února 1987, zaslaným generálním ředitelem generálního ředitelství (GŘ) pro telekomunikace, informační průmysl a inovace společnosti Gachot, požádala Komise o odpověď na několik otázek, k čemuž došlo dopisem ze dne 5. února 1987:

„Otázka č. 1: Může [D.] Gachot prokázat, že je skutečně (sám či společnost Gachot […]) vlastníkem nebo většinovým akcionářem společností WTC a Systran Institut a že nese veškerou odpovědnost svých společností vůči Komisi?“

„Odpověď: Naše společnost skutečně odkoupila veškeré akcie [pana] Tomy ve společnostech WTC a Latsec a 76 % akcií společnosti Systran Institut. Jsme tedy plně oprávněni jednat jménem celé Skupiny a zastupovat ji vůči Komisi.“

„Otázka č. 2: Kdo ponese tuto odpovědnost, přestane-li být [D.] Gachot (nebo [společnost] Gachot) vlastníkem (nebo většinovým akcionářem) těchto společností? Zavazuje se [D.]Gachot, že tuto odpovědnost ponesou případní kupující?“

„Odpověď: Žádný převod není plánován. Právě naopak, naše Skupina zastává politiku trvalého rozvoje v této oblasti. Komise [mimoto] v této oblasti [nemusí mít] žádné obavy, neboť smlouvy jsou uzavřeny mezi společností WTC a Komisí, tedy právnickými osobami, a jakákoliv změna, ke které by došlo z hlediska vlastnictví akcií těchto společností, nemůže v žádném případě zpochybnit uzavřené smlouvy.“

„Otázka č. 3: Může [D.] Gachot potvrdit, že Komise má v návaznosti na uzavření různých smluv se společnostmi WTC a Systran Institut nevýhradní užívací práva pro evropský veřejný sektor k [devíti] jazykovým verzím systému Systran?“

„Odpověď: Ze smluv uzavřených mezi společností WTC a Komisí vyplývá […], že Komise má nevýhradní užívací práva pro své vlastní potřeby, jakož i pro potřeby vládních agentur členských zemí Společenství, a to pokud jde o jazykové verze Systran II ve [dvojicích] jazyků, které nabyla […]“

„Otázka č. 8: Souhlasí [D.] Gachot nadále s udělením svolení k tomu, aby mezivládní instituce, jejichž územní působnost překračuje území Společenství, mohly užívat [počítačový program] Systran, pokud mu za to zaplatí licenční poplatky?“

„Odpověď: Společnost Gachot samozřejmě plánuje poskytnout systém Systran k dispozici mezinárodním institucím, jejichž územní působnost překračuje území Společenství, a to v návaznosti na různé dohody, které budou uzavřeny mezi společností Gachot a takovými institucemi […]“

„Otázka č. 14: Je společnost WTC ochotna převést na Komisi užívací práva za stejných podmínek jako dříve ke španělsko-anglickému systému Systran? Bude cena, kterou bude třeba zaplatit, podobná ceně nabídnuté za německo-anglický systém?“

„Odpověď: Společnost WTC zcela souhlasí s převodem nevýhradní licence k užívání španělsko-anglického, případně rovněž italsko-anglického a portugalsko-anglického systému na Komisi. Cena a podmínky budou záviset především na stavu vývoje systémů v okamžiku jejich nabytí Komisí.“

„Otázka č. 15: Je společnost WTC ochotna vyvinout nové systémy zahrnující dánský a řecký jazyk jako cílové jazyky a tyto systémy převést na Komisi s (nevýhradními) užívacími právy pro veřejný a soukromý sektor?“

„Odpověď: Společnost WTC zcela souhlasí s vývojem jakéhokoliv systému zahrnujícího dvojice evropských jazyků, jakož i dalších systémů, které by Komise mohla potřebovat.“

„Otázka č. 16: Měl by [D.] Gachot zájem o přeměnu systému Systran do jazyka C v Unix, čímž by došlo ke zvýšení použitelnosti v prostředí IT? Byl by připraven financovat zcela či částečně požadovanou investici (která je pravděpodobně v řádu milionů ECU)?“

„Odpověď: Přeměna systému Systran do jazyka C v Unix je projekt[em], který jsme plánovali. Zdálo se nám nejprve ale důležitější soustředit naše úsilí na vylepšení kvality překladu, jakož i na sjednocení jednotlivých verzí [systému] Systran. Přeměna [systému] Systran v Unix, [jakkoli je] zajímavá, závisí na konkretizaci finančních prostředků […]“

13 Faxem ze dne 5. března 1987 zaslaným úředníkem GŘ pro telekomunikace, informační průmysl a inovace společnosti Gachot popsala Komise obsah „úmluvy Systran“, která byla vyjednávána, následovně:

„Práva, cíle a povinnosti

V rámci této úmluvy jsou práva nabytá oběma stranami zcela vyvážená.

Skupina Systran je majitelem základních počítačových programů a užívací práva Komise týkající se jejích devíti [dvojic] jazyků se vztahují pouze na orgány Společenství a oficiální instituce členských států.

Naopak, Komise je majitelem slovníků, které vytváří od roku 1975.

Každá ze stran investovala přibližně 8 milionů ECU k nabytí svých práv a snaží se tedy o zhodnocení svých investic.

Komise má morální povinnost zajistit, aby hospodářství Společenství mělo prospěch z investice placené jeho poplatníky, zatímco Skupina Systran si přeje rychle zahájit uvádění systému na trh v Evropě.

Oba tyto cíle jsou plně konvergentní a slučitelné v rámci navržené úmluvy.

Komise a Skupina Systran [navíc] mají zájem na tom, aby se [počítačový program] Systran stal účinným nástrojem prostřednictvím harmonizace počítačových programů a slovníků […]“

14 Dne 4. srpna 1987 podepsaly skupina Systran a Komise smlouvu týkající se společné organizace vývoje a vylepšení systému překladu Systran pro stávající a budoucí úřední jazyky Společenství, jakož i jeho použití (dále jen „smlouva o spolupráci“).

15 Smlouva o spolupráci v rámci „[ú]vodních ustanovení“ uváděla následující:

„1. Systém Systran vytvořený společností WTC je systém automatického překladu, který obsahuje základní počítačový program, jazykové a periferní počítačové programy a různé dvojjazyčné slovníky.

2. Dne 22. září 1975 Komise uzavřela se společností WTC smlouvu týkající se užívání systému Systran Komisí a počátečního vývoje tohoto systému společností WTC.

Komise a společnost WTC následně uzavřely další smlouvy týkající se jednak vylepšení existujícího systému a jednak vývoje systémů pro [nové dvojice] jazyků.

Předmětem těchto smluv uzavřených v letech 1976 až 1985 byl vývoj a vylepšení počítačových programů pro překlad a základních slovníků pro dotčené jazyky.

3. Údržba a následný vývoj systémů byly zajištěny jinou řadou smluv mezi Komisí a servisními společnostmi. Tyto smlouvy se týkaly specifických potřeb a cílů Komise.

4. Od roku 1985 Komise uzavřela s různými společnostmi smlouvy, které je opravňovaly užívat systém Systran ve prospěch vládních orgánů a orgánů Evropských společenství za poskytování informací, jež Komisi umožňovaly vylepšit fungování systému.

5. Strany tedy konstatují, že Komise je majitelem licence k užívání základního systému a vylepšení […] provedených společností WTC, která je omezena na užívání na území Evropských společenství v sektorech uvedených v [odstavci] 4 výše.

6. Vylepšení a vývoj provedené na systému Systran Komisí a jejími smluvními partnery [uvedenými v odstavci 3 výše], zvláště slovníky, jsou výhradním majetkem Komise.

7. Strany mají za to, že jejich zájmem a zájmem uživatelů Systran je, aby byl tento systém stále vylepšován. Rozhodly se proto uzavřít tuto smlouvu o spolupráci, aby spojily své úsilí a pracovaly tak na vylepšení.

V tomto duchu si strany vzájemně uznávají právo užívat systém Systran, který se může vyvíjet prostřednictvím vylepšení, která budou provedena díky užívání systému v soukromém i veřejném sektoru.“

16 Článek 4 smlouvy o spolupráci týkající se „[m]ajetkových práv“ stanoví:

„Jednotlivé jazykové verze Systran a jejich složky zůstávají majetkem partnerů, kterým náležely ke dni podpisu.

Společnosti Skupiny Systran se zavazují, že převedou svá majetková práva pouze po předchozím informování a svolení útvarů Komise. Nabyvatel bude muset souhlasit s převzetím práv a povinností vyplývajících pro tyto společnosti z této smlouvy o spolupráci.“

17 Úvod přílohy I smlouvy o spolupráci stanoví:

„I když Komise byla vždy majitelem slovníků a jiných složek, které vyvinula pro jednotlivé verze Systran, majetková práva k základnímu počítačovému programu byla rozdělena mezi několik společností a Komise uzavřela smlouvy a dohody týkající se užívání systému a jeho vylepšení a vývoje, zejména se společnostmi [WTC] a Systran Institut.

Vzhledem k tomu, že společnost Gachot […] je od začátku roku 1986 hlavním akcionářem těchto společností, byla tato celková smlouva ohledně vývoje a užívání Systran uzavřena mezi všemi zúčastněnými stranami […]“

18 Článek 4a smlouvy o spolupráci týkající se „[v]ylepšení a poplatků“ stanoví:

„Jakýkoliv vývoj a vylepšení systému vyplývající z jeho užívání [s]kupinou Systran budou neprodleně sděleny Komisi a dány jí k dispozici.

Jakýkoliv vývoj a vylepšení systému vyplývající z jeho užívání Komisí budou neprodleně sděleny [s]kupině Systran a dány jí k dispozici.

Jakákoliv změna systému nevyplývající z jeho užívání ve vlastním slova smyslu musí být předmětem dohody mezi stranami.

Po dobu počátečního období dvou let je každá ze stran oprávněna užívat vývoj a vylepšení provedená druhou smluvní stranou bez úhrady jakéhokoliv poplatku z tohoto důvodu.

Po uplynutí tohoto období a s ohledem na získané zkušenosti vymezí Komise a Skupina Systran smluvní podmínky své budoucí spolupráce.“

19 Článek 5 smlouvy o spolupráci týkající se „[u]žívacích práv“ stanoví:

„a) Komise má právo užívat ve veřejném sektoru na území Společenství společný systém v jeho nejvyvinutější verzi a udělit licence k užívání tohoto systému národním a mezinárodním veřejným institucím usazeným na území Společenství definovaném v [odstavci] 4 úvodních ustanovení.

b) […]

c) Společnosti [s]kupiny Systran se zavazují umožnit jakékoliv soukromé instituci užívat systém za podmínek odpovídajících obchodním zvyklostem.“

20 Podle článků 11 a 12 smlouvy o spolupráci bylo rozhodným právem belgické právo a jakýkoliv spor mezi stranami týkající se výkladu, plnění či neplnění smlouvy podléhal rozhodčímu řízení.

21 V letech 1988 a 1989 Komise uzavřela čtyři smlouvy se společností Gachot za účelem získání licence k užívání počítačového programu Systran pro dvojice jazyků němčina-angličtina, němčina-francouzština, angličtina-řečtina, španělština-angličtina a španělština-francouzština.

22 Doporučeným dopisem ze dne 11. prosince 1991 Komise ukončila smlouvu o spolupráci v souladu s článkem 8 této smlouvy a s výpovědní dobou šesti měsíců. Na základě tohoto ustanovení bylo stanoveno, že po uplynutí doby tří let bude mít každá ze stran systém Systran k dispozici ve stavu dosaženém každou z nich. Podle Komise bylo toto ukončení odůvodněno skutečností, že společnost Systran nedodržela své smluvní povinnosti a hodlala vymáhat úhradu za počítačové aplikace vyvinuté ohledně dvou dvojic jazyků (francouzština-italština a francouzština-španělština), které byly vyvinuty Komisí a předány k dispozici společnosti Systran na základě smlouvy o spolupráci. V okamžiku ukončení smlouvy o spolupráci obsahovala verze EC‑Systran Mainframe šestnáct jazykových verzí.

23 Skupina Systran poté vytvořila a uvedla na trh novou verzi počítačového programu Systran fungující i v operačních systémech Unix a Windows (Systran Unix), zatímco Komise vyvinula verzi EC‑Systran Mainframe obsahující výše uvedených šestnáct dvojic jazyků a dvojici řeckého a francouzského jazyka vyvinutou s pomocí externího smluvního partnera, která fungovala v operačním systému Mainframe neslučitelném s operačními systémy Unix a Windows.

B – Druhé období: od Systran Unix k EC‑Systran Unix

24 Aby bylo umožněno fungování verze EC‑Systran Mainframe v prostředích Unix a Windows, byly mezi společností Systran Luxembourg a Komisí uzavřeny čtyři smlouvy (dále jen „smlouvy o migraci“).

25 Komise dne 19. prosince 1997 před podpisem první smlouvy o migraci požádala dopisem společnost Systran o odsouhlasení několika bodů, mezi nimi i následujících dvou:

„1. Užívání [n]ázvu Systran

Při prezentacích, jakož i v dokumentaci nebo korespondenci je často učiněn odkaz na ‚systém automatického překladu Komise‘. Vzhledem k tomu, že tento systém je založen na systému Systran, bylo by logičtější při těchto příležitostech užívat název Systran či […] [V]erze EC systému Systran.

2. Zásada vzájemného užívání systémů [společnosti] Systran […] a Komise

Komise bude oprávněna užívat výrobky společnosti Systran […] na svém serveru. Společnost Systran bude oprávněna užívat systém Komise.

Společnost Systran […] a její dceřiné společnosti se zavazují, že neuplatní žádný finanční nárok vyplývající ze smluv uzavřených v minulosti mezi ‚[s]kupinou Systran‘ a Komisí.“

26 Dne 22. prosince 1997, v den podpisu první smlouvy o migraci, společnost Systran na tuto žádost Komise odpověděla a uvedla:

„1. Užívání [n]ázvu Systran

Souhlasíme s tím, aby Komise byla oprávněna užívat ochrannou známku SYSTRAN. Toto užívání musí být systematické pro jakýkoliv systém automatického překladu odvozený od původního systému Systran. Převádíme na vás proto užívací právo k ochranné známce SYSTRAN pouze za účelem zpřístupnění systému automatického překladu Systran nebo jeho poskytnutí k dispozici.

2. Zásada vzájemného užívání systémů [společnosti] Systran […] a Komise

Souhlasíme s tím, aby Komise mohla užívat výrobky společnosti Systran v prostředí Unix nebo Windows pro své interní potřeby.

Společnost Systran se zavazuje, že neuplatní žádný finanční nárok vyplývající z plnění smluv uzavřených v minulosti mezi skupinou Systran a Komisí.“

27 Článek 2 první smlouvy o migraci uzavřené mezi společností Systran Luxembourg a Komisí definuje „[s]ystém automatického překladu Komise“ následovně:

„Systém automatického překladu Komise, nazvaný ‚Systran EC version‘ [verze EC systému Systran], označuje zvláštní verzi systému automatického překladu Systran původně vyvinutého společností ‚World Translation Center‘, La Jolla, USA, který Evropská komise následně vyvíjela pro interní účely od roku 1976. Systém automatického překladu Komise se liší od ‚Systran Original Version‘ [původní verze systému Systran], a sice systému automatického překladu vyvinutého a uváděného na trh společností Systran SA France a jejími dceřinými společnostmi.“

(The Commission’s machine translation system, or ‘Systran EC version’, designates a specific version of the Systran machine translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further developed by the European Commission for internal purposes. The Commission’s machine translation system is distinct from the ‘Systran Original Version’, which refers to the machine translation system developed and commercialised by Systran S.A. of France and its subsidiaries.)

28 Článek 13 první smlouvy o migraci, nazvaný „Patenty, osvědčení (užitné vzory), ochranné známky, průmyslové vzory, práva průmyslového a duševního vlastnictví“, stanoví:

„1. Komise bude neprodleně informována o jakémkoliv výsledku či patentu získaném smluvním partnerem [a sice společností Systran Luxembourg] na základě plnění této smlouvy; tento výsledek nebo patent náleží Evropským společenstvím, kter[á] s ním mohou volně nakládat[,] s výjimkou případů, kdy již existují práva průmyslového nebo duševního vlastnictví.

2. Systém automatického překladu Komise, včetně jeho složek, byť změněných v průběhu plnění smlouvy, zůstává majetkem Komise s výjimkou případů, kdy již existují práva průmyslového nebo duševního vlastnictví.

[…]

5. V případě řízení zahájeného třetí osobou, zvláště jedná-li se o vymáhání práva, i po splnění smlouvy, se každá smluvní strana zavazuje co nejdříve informovat druhou smluvní stranu; obě smluvní strany jednají společně a předávají si vzájemně veškeré informace a důkazy, které mají či které získají.“

(1. Any results or patent obtained by the Contractor [tedy společností Systran Luxembourg] in performance of this contract shall be immediately reported to the Commission and shall be the property of the European Communities, which may use them as they see fit, except where industrial or intellectual property rights already exist.

2. The Commission’s machine translation system, together with all its components shall, whether modified or not in the course of the contract, remain the property of the Commission, except where industrial or intellectual property rights already exist.

[…]

5. At the first sign of proceedings by a third party, in particular of a claim, even after completion of the contract, the party involved shall notify the other party as soon as possible and the two parties shall then act in unison and provide each other with all the information and evidence that they possess or obtain.)

29 Podle článků 15 a 16 první smlouvy o migraci bylo rozhodným právem pro smlouvu lucemburské právo a jakýkoliv spor mezi Společenstvím a společností Systran Luxembourg týkající se této smlouvy spadal do pravomoci lucemburských soudů.

30 První dodatek ke čtvrté smlouvě o migraci mimoto stanovil datum ukončení platnosti této smlouvy na 15. březen 2002 a uváděl, že k tomuto datu „se smluvní partner zavazuje do 15. března 2002 provést veškeré úkoly, které jsou předmětem smlouvy, zejména: aktualizovaný důkaz veškerých práv (ochranné známky, patenty, práva duševního a průmyslového vlastnictví, autorské právo, atd.) nárokovaných skupinou Systran a spojených se systémem automatického překladu Systran“. Podle Komise jí společnost Systran Luxembourg tyto informace nesdělila.

C – Třetí období: po vyhlášení veřejné zakázky ze dne 4. října 2003

31 Dne 4. října 2003 Komise vyhlásila veřejnou zakázku na údržbu a lingvistické posílení systému automatického překladu Komise. V rámci této veřejné zakázky byly dvě položky z deseti, které zakázka obsahovala, zadány společnosti Gosselies. Jedná se o položky, které užívají anglický a francouzský jazyk jako zdrojový jazyk.

32 Dopisem ze dne 31. října 2003 sdělila společnost Systran Komisi:

„Dozvěděli jsme se o veřejné zakázce vyhlášené dne 4. října 2003 […]. Po přečtení tohoto dokumentu se nám zdá, že práce, které hodláte zrealizovat, mohou porušovat práva duševního vlastnictví naší společnosti. Vzhledem k tomu, že usilujeme o zachování konstruktivního prostředí pro spolupráci mezi naší společností a Komisí, rádi bychom znali Váš názor v této věci. Z výše uvedených důvodů je pochopitelné, že se této veřejné zakázky nemůžeme účastnit.“

33 Komise ve své odpovědi ze dne 17. listopadu 2003 uvedla:

„Obdrželi jsme Váš dopis ze dne 31. října 2003. Nedomníváme se, že by práce, které hodláme zrealizovat, mohly porušovat práva duševního vlastnictví. Sdílíme Vaše přání zachovat si dobré pracovní vztahy při respektování postupů Komise.“

34 V návaznosti na tuto korespondenci si společnost Systran a Komise vyměnily další dopisy a Komise zorganizovala schůzky, aby se vyjasnily požadavky této společnosti.

35 V rámci těchto kontaktů se žalobkyně dovolávaly následujících skutečností:

– skupina Systran vlastní počítačový program pro automatický překlad nazvaný „Systran“ (nebo „systém Systran“) a vyvíjí jeho různé verze;

– v návaznosti na řadu smluv uzavřených mezi skupinou Systran a Komisí upravila společnost Systran svůj počítačový program, aby vytvořila verzi nazvanou „EC‑Systran“;

– v letech 1999 až 2002 provedla skupina Systran migraci verze EC‑Systran, aby mohla fungovat v Unix; skupina Systran za tímto účelem použila starší práva společnosti Systran k původnímu počítačovému programu a k jádru systému Systran v Unix, který byl zcela přepsán skupinou Systran v roce 1993 pro její vlastní potřeby.

36 V odpovědi Komise uvedla, že tyto skutečnosti, ani technická dokumentace předložená znalcem v oblasti IT žalobkyň dne 6. ledna 2005 nepředstavují „důkaz o právech duševního vlastnictví“ uplatňovaných skupinou Systran k počítačovému programu Systran. Vzhledem k tomu, že v tomto ohledu neexistují „průkazné dokumenty“ se Komise domnívala, že skupina Systran není oprávněna podat námitky proti pracím prováděným společností, která získala spornou veřejnou zakázku.

37 Skupina Systran se zkrátka nemohla dovolat práv, které měla k počítačovému programu Systran, jehož verzi Systran Unix uvádí na trh, aby zakázala to, co považuje za porušení práv k tomuto programu Komisí.

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

38 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 25. ledna 2007 podaly žalobkyně projednávanou žalobu.

39 V rámci organizačních procesních opatření byly účastnice řízení dne 1. prosince 2008 vyzvány k odpovědi na řadu otázek ohledně smluvního či mimosmluvního základu žaloby (dále jen „první řada otázek“).

40 Účastnice řízení na první řadu otázek odpověděly dne 30. ledna a 2. února 2009.

41 Na základě zprávy soudce zpravodaje rozhodl Tribunál (třetí senát) o zahájení ústní části řízení a v rámci organizačních procesních opatření vyzval účastnice řízení k odpovědi na novou řadu otázek ohledně verze Systran Unix, práv uživatelů, povahy zásahů požadovaných v rámci sporné zakázky a činností společnosti Gosselies, v otázce vývoje a uvádění počítačových programů pro překlad na trh (dále jen „druhá řada otázek“).

42 Účastnice řízení odpověděly na druhou řadu otázek dne 14. října 2009.

43 Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na otázky položené Tribunálem byly vyslechnuty na jednání konaném dne 27. října 2009.

44 Při tomto jednání byly účastnice řízení Tribunálem svolány k neformálnímu smírčímu jednání. Na závěr tohoto jednání účastnice řízení uvedly, že Tribunálu sdělí obsah své dohody, pokud k ní dojde před vydáním tohoto rozsudku. Tribunálu nebylo nic v tomto smyslu sděleno.

45 V protokolu z jednání byly připomenuty hlavní skutečnosti vyplývající z jednání ohledně smluvní či mimosmluvní povahy žaloby, protiprávního jednání vytýkaného Komisi a vyčíslení škody dovolávané žalobkyněmi. Tento protokol i protokol z neformálního jednání byly doručeny účastnicím řízení.

46 Usnesením ze dne 26. března 2010 Tribunál (třetí senát) nařídil znovuotevření ústní části řízení a vyzval účastnice řízení, aby v rámci organizačních procesních opatření odpověděly na řadu otázek týkajících se hledisek rozhodných pro vyčíslení škody (dále jen „třetí řada otázek“).

47 Účastnice řízení na třetí řadu otázek odpověděly dne 4. a 5. května 2010.

48 S přihlédnutím k těmto odpovědím a v rámci organizačních procesních opatření byly žalobkyně a Komise vyzvány, aby předložily svá vyjádření k odpovědím protistrany na třetí řadu otázek. Tribunál požádal rovněž o upřesnění některých skutečností dovolávaných účastnicemi řízení v jejich odpovědích (dále jen „čtvrtá řada otázek“).

49 Účastnice řízení předložily svá vyjádření a odpověděly na čtvrtou řadu otázek dne 11. června 2010. Ústní část řízení byla poté ukončena.

50 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

– nařídil Komisi, aby neprodleně ukončila porušování práv a nedovolené šíření know-how;

– nařídil zabavení veškerých nosičů v držení Komise a společnosti Gosselies, na kterých jsou zaznamenány počítačové aplikace vyvinuté společností Gosselies na základě verzí EC‑Systran Unix a Systran Unix za porušení práv žalobkyň, a jejich předání společnosti Systran, či alespoň jejich zničení pod dohledem;

– uložil Komisi, aby společnosti Systran Luxembourg zaplatila částku alespoň 1 170 328 eur a společnosti Systran částku alespoň 48 804 000 eur, k doplnění;

– nařídil zveřejnění budoucího rozhodnutí Tribunálu na náklady Komise v odborném tisku a na specializovaných internetových stránkách podle výběru společnosti Systran;

– každopádně Komisi uložil náhradu nákladů řízení.

51 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– prohlásil žalobu za nepřípustnou;

– v případě, že neprohlásí žalobu za nepřípustnou, aby žalobu zamítl jako neopodstatněnou;

– uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

I – K přípustnosti

A – K bodu návrhových žádání směřujícímu k tomu, aby Tribunál uložil Komisi povinnost nahradit údajnou škodu

52 Komise se u třetího bodu návrhových žádání, který směřuje k uložení povinnosti Komisi nahradit údajnou škodu vzniklou žalobkyním, dovolává tří důvodů nepřípustnosti. Zaprvé je tato žaloba na náhradu škody nepřípustná z důvodu jejího smluvního základu, jelikož Tribunál může posoudit tvrzení o porušování práv a zpřístupnění know-how pouze na základě jednotlivých smluv uzavřených mezi skupinou Systran a Komisí, které neobsahují rozhodčí doložku stanovující Tribunál jako příslušný soud. Žaloba na náhradu škody je zadruhé rovněž nepřípustná z důvodu nejasnosti žaloby, jelikož neuvádí, které právní předpisy měla Komise porušit, a neupřesňuje porušení práv a zpřístupnění know-how tvrzené žalobkyněmi. Zatřetí, Tribunál není příslušný k rozhodování v oblasti porušování práv v rámci žaloby na náhradu škody, jak vyplývá z usnesení ze dne 5. září 2007, Document Security Systems v. ECB (T‑295/05, Sb. rozh. s. II‑2835, dále jen „usnesení Document Security Systems“).

1. K základu žaloby

a) Argumenty účastnic řízení

53 Komise tvrdí, že Tribunál nemůže posoudit porušení práv a nedovoleného zpřístupnění, aniž by vycházel z jednotlivých smluv, které upravovaly vztahy mezi skupinou Systran a Komisí v letech 1975 až 2002. Případná odpovědnost, kterou by Společenství mohlo nést z důvodu užívání verzí EC‑Systran Unix a Systran Unix počítačového programu Systran, je podle Komise smluvní povahy. Proto je třeba odkázat na čl. 288 první pododstavec ES, podle kterého se „smluvní odpovědnost Společenství řídí právem pro příslušnou smlouvu“. Neexistuje-li rozhodčí doložka ve smyslu článku 238 ES, je tedy Tribunál zjevně nepříslušný.

54 V odpovědi na otázku Tribunálu, kterou vyzval Komisi, aby uvedla, na základě kterých smluvních ustanovení se domnívá, že byla oprávněna postupovat tak, jak učinila v rámci sporné zakázky bez svolení žalobkyň, Komise tvrdí, že má pochybnosti o tom, že žalobkyně jsou nositeli práv duševního vlastnictví k verzi Systran Unix počítačového programu Systran a že „formálně zpochybňuje, že žalobkyně jsou nositeli práv k počítačovému programu EC‑Systran Unix“. Komise obzvláště tvrdí, že má „výhradní majetková práva“, pokud jde o „zdrojové kódy jazykových částí počítačového programu“ na základě jednotlivých smluv uzavřených v letech 1975 až 2002 a práce jejích útvarů při vývoji těchto částí. Na základě těchto smluv měla Komise před migrací i po ní právo vyvíjet verzi EC‑Systran Unix ve spolupráci se třetími smluvními partnery. V tomto ohledu Komise cituje článek 4 rámcové dohody o technické spolupráci, odstavec 6 úvodních ustanovení smlouvy o spolupráci a čl. 13 odst. 1 a 2 smluv o migraci uzavřených se společností Systran Luxembourg, podle kterých systém automatického překladu Komise zůstává majetkem Komise.

55 Žalobkyně v podstatě uvádějí, že Tribunál je příslušný na základě čl. 288 druhého pododstavce ES. V projednávané věci je projednávaná žaloba založena na skutečnosti, že Komise provedla či nechala provést neodsouhlasené – a tedy mimosmluvní – změny počítačového programu Systran Unix nebo jeho verze EC‑Systran Unix, i když neměla práva, která by jí umožňovala jej změnit a tím méně jej nechat změnit bez svolení žalobkyň.

56 Ve své odpovědi na otázky položené Tribunálem žalobkyně zdůrazňují, že Komise nikdy nebyla oprávněna poskytnout sporné prvky jakékoliv třetí osobě. Při neexistenci smluvního ustanovení, které by Komisi opravňovalo k užívání a zpřístupnění, tak jak učinila, založila Komise jednáním mimo rámec stanovený smlouvami svou mimosmluvní odpovědnost, která spadá do výlučné pravomoci Tribunálu.

b) Závěry Tribunálu

Poznámky k pravomocím ve smluvní a mimosmluvní oblasti

57 Pravomoc Tribunálu rozhodovat o žalobě na náhradu škody se liší podle smluvní či mimosmluvní povahy dotčené odpovědnosti. V oblasti smluvní odpovědnosti článek 238 ES stanoví, že Soudní dvůr má pravomoc rozhodovat na základě rozhodčí doložky obsažené ve veřejnoprávní nebo v soukromoprávní smlouvě uzavřené Společenstvím nebo jeho jménem. V oblasti mimosmluvní odpovědnosti článek 235 ES stanoví, že Soudní dvůr má pravomoc rozhodovat spory o náhradu škody podle čl. 288 druhého pododstavce ES, který se týká škod způsobených orgány nebo jejich zaměstnanci při výkonu jejich funkce.

58 V oblasti smluvní odpovědnosti je tak Tribunál příslušný pouze v případě existence rozhodčí doložky ve smyslu článku 238 ES. V případě, že taková doložka neexistuje, nemůže Tribunál na základě článku 235 ES rozhodnout ve skutečnosti o žalobě na náhradu škody smluvní povahy. V opačném případě by Tribunál rozšířil svou pravomoc nad rámec sporů, jejichž rozhodování mu taxativně vyhrazuje článek 240 ES, neboť toto ustanovení svěřuje obecnou pravomoc rozhodovat spory, jichž je Společenství stranou, vnitrostátním soudům (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 20. května 2009, Guigard v. Komise, C‑214/08 P, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, body 35 až 41; usnesení Tribunálu ze dne 18. července 1997, Oleifici Italiani v. Komise, T‑44/96, Recueil, s. II‑1331, body 35 a 38, a rozsudek Tribunálu ze dne 25. května 2004, Distilleria Palma v. Komise, T‑154/01, Sb. rozh. s. II‑1493, bod 50).

59 Naopak, v oblasti mimosmluvní odpovědnosti má Soudní dvůr pravomoc, aniž je nezbytný předchozí souhlas stran sporu. Pravomoc Soudního dvora totiž vyplývá přímo z článku 235 ES a z čl. 288 druhého pododstavce ES, v případě žalob směřujících k tomu, aby byla Společenství uložena povinnost nahradit škody mimosmluvní povahy způsobené Komisí.

60 Tribunál je pro stanovení své pravomoci na základě článku 235 ES povinen s ohledem na různé relevantní skutečnosti ve spise přezkoumat, zda žaloba na náhradu škody předložená žalobkyněmi objektivně a celkově vychází z povinností smluvní či mimosmluvní povahy, které umožňují charakterizovat smluvní či mimosmluvní základ sporu. Tyto skutečnosti lze vyvodit zejména z přezkumu tvrzení účastnic řízení, skutečností vedoucích ke vzniku škody, jejíž náhrada je požadována, a z obsahu smluvních či mimosmluvních ustanovení dovolávaných pro vyřešení sporné otázky (viz v tomto smyslu rozsudek Guigard v. Komise, bod 58 výše, body 35 až 38).

61 V tomto ohledu je třeba uvést, že pravomoc Tribunálu ve smluvní oblasti se odchyluje od obecného práva a musí být tudíž vykládána restriktivně, takže Tribunál může rozhodovat pouze o žalobách, které jsou odvozeny od smlouvy nebo které mají přímý vztah s povinnostmi, jež ze smlouvy vyplývají (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 20. února 1997, IDE v. Komise, C‑114/94, Recueil, s. I‑803, bod 82, a citovaná judikatura). Tak by tomu bylo zejména v případě, že by ze skutkového rámce vyplývalo, že Komise byla oprávněna na základě smlouvy zadat práce stanovené ve veřejné zakázce třetí osobě, a kdyby předmět sporu ve skutečnosti spočíval v žalobě na náhradu škody smluvní povahy vzhledem k tomu, že tyto práce byly stanoveny v jednom či několika smluvních ustanoveních (viz v tomto smyslu rozsudek Guigard v. Komise, bod 58 výše, body 35 a 36 ohledně zohlednění skutkového rámce, a bod 38, ohledně skutečného předmětu žaloby na náhrady škody).

62 Je třeba rovněž zdůraznit, že musí-li Tribunál pro posouzení opodstatněnosti této argumentace přezkoumat obsah jednotlivých smluv uzavřených mezi skupinou WTC/Systran a Komisí v letech 1975 až 2002, kterých se Komise dovolává na podporu své argumentace, spadá takový přezkum do přezkumu pravomoci a nemůže mít jako takový za následek změnu povahy sporu tím, že by mu byl přiznán smluvní základ. V opačném případě by bylo možné změnit povahu sporu a v důsledku toho příslušný soud pouze na základě skutečnosti, že se žalovaný dovolá existence jakéhokoliv smluvního vztahu s žalobcem, třebaže přezkum dovolávaných smluv umožňuje konstatovat, že v tomto ohledu nemají vliv. Rozhoduje-li Tribunál v oblasti mimosmluvní odpovědnosti, může tedy přezkoumat obsah smlouvy, tak jak to činí ve vztahu k jakémukoliv dokumentu dovolávanému účastníkem řízení na podporu jeho argumentace, za účelem zjištění, zda tento dokument může zpochybnit pravomoc, která je mu výslovně přiznána článkem 235 ES. Tento přezkum spadá do posouzení skutkového stavu dovolávaného pro stanovení pravomoci Tribunálu, jejíž nedostatek představuje nesplnění nepominutelné podmínky řízení ve smyslu článku 113 jednacího řádu.

63 Pro srovnání, ve věci týkající se žaloby na prodloužení smlouvy, kdy se žalobce dovolával porušení povinností smluvní a mimosmluvní povahy, Soudní dvůr rozhodl, že prosté uplatnění právních pravidel, která nevyplývala z této smlouvy, ale byla pro strany závazná, nemůže mít za následek změnu smluvní povahy sporu a jeho odejmutí příslušnému soudu (rozsudek Guigard v. Komise, bod 58 výše, bod 43). Ve věci týkající se důsledků veřejné zakázky, ve které se žalobkyně opírají pouze o porušení povinností mimosmluvní povahy, tak nemůže mít pouhé uplatnění povinností smluvní povahy, které se netýkají sporného jednání, jejich smluvním partnerem za následek změnu mimosmluvní povahy sporu a jeho odejmutí příslušnému soudu.

64 Účastníku řízení, který se dovolává porušení povinnosti, mimoto obecně přísluší, aby prokázal její obsah a její uplatnění na skutkové okolnosti věci. Z tohoto důvodu je třeba přezkoumat argumenty týkající se žaloby na náhradu škody předložené žalobkyněmi před argumenty předloženými Komisí ohledně existence smluvního svolení zpřístupnit třetí osobě informace, které by mohly být chráněny autorským právem či know-how.

Přezkum žaloby na náhradu škody předložené žalobkyněmi

65 V projednávané věci je žaloba na náhradu škody žalobkyň předložena pouze na základě článku 235 ES a čl. 288 druhého pododstavce ES. Žalobkyně se nedovolávají smluvních ustanovení uzavřených s Komisí a ani z nich nevycházejí. Těchto smluvních ustanovení se dovolává pouze Komise na podporu tvrzení, že byla oprávněna provést to, co je jí v projednávané věci vytýkáno.

66 Na podporu své žaloby na náhradu škody se žalobkyně dovolávají dvou protiprávních jednání mimosmluvní povahy způsobujících škodu. Zaprvé, Komise měla protiprávně zpřístupnit know-how společnosti Systran třetí osobě vzhledem k tomu, že realizace plnění popsaných ve veřejné zakázce nutně vedla k nedovolenému zpřístupnění a změně zdrojového kódu počítačového programu Systran, jehož jedinými majiteli jsou žalobkyně. Zadruhé se Komise měla dopustit porušení práv při nedovoleném vyvinutí verze EC‑Systran Unix společností Gosselies, tj. verze počítačového programu Systran, která je téměř totožná s verzí Systran Unix a tedy závislá, vyvinutá a uvedená na trh skupinou Systran jako jediným nositelem odpovídajících práv duševního vlastnictví.

67 V projednávané věci tedy skutečnost vedoucí ke vzniku údajných škod, jejichž náhrada je požadována, tedy údajně protiprávní jednání, které nepříznivě zasáhlo do postavení žalobkyň, představuje zejména nedovolené zpřístupnění zdrojových kódů, k nimž si skupina Systran nárokuje vlastnictví a ochranu z titulu obecných zásad společných právním řádům členských států týkajících se autorského práva a know-how, Komisí třetí osobě, společnosti Gosselies.

68 Konkrétněji žalobkyně tvrdí, že jakožto autor počítačového programu Systran a verze Systran Unix jsou oprávněny podat námitky proti jakémukoliv užívání, změně, úpravě či vylepšení odvozeného díla, které představuje EC‑Systran Unix, které není odsouhlaseno nositelem práv k původnímu počítačovému programu. Žalobkyně tak mají legálně „právo podat námitky“, které má zajistit ochranu určitých dat, jejichž jsou majiteli, proti užívání Komisí nebo proti předání třetí osobě, ke kterému nedaly svolení.

69 Na podporu tohoto práva se žalobkyně z titulu obecných zásad společných právním řádům členských států dovolávají Bernské úmluvy o ochraně literárních a uměleckých děl ze dne 9. září 1886, v pozměněném znění (dále jen „bernská úmluva“), směrnice Rady 91/250/EHS ze dne 14. května 1991 o právní ochraně počítačových programů (Úř. věst. L 122, s. 42; Zvl. vyd. 17/01, s. 114) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (opravená verze Úř. věst. L 195, s. 16; Zvl. vyd. 17/02, s. 32). Tyto předpisy, které případně mohou zakládat povinnosti mimosmluvní povahy, jak to uznala Komise v odpovědi na otázku Tribunálu v tomto ohledu při jednání, jsou převzaty v právních řádech členských států. Tyto předpisy v podstatě zakotvují následující obecné zásady: již samotným vytvořením počítačového programu má k tomuto programu jeho autor výhradní právo duševního vlastnictví, jehož se lze dovolávat vůči všem; autorství náleží tomu nebo těm, pod jehož či pod jejichž jménem je počítačový program zpřístupněn, ledaže by bylo prokázáno jinak; autor počítačového programu má s výhradou určitých výjimek výhradní právo tento program rozmnožovat, upravovat či zpřístupnit či tyto úkony povolit.

70 Je třeba mít za to, že tímto žalobkyně předložily dostatek důkazů, které v této fázi analýzy umožňují dospět k závěru, že skupina Systran se může dovolávat autorského práva k verzi Systran Unix počítačového programu Systran, kterou vyvinula a kterou svým jménem uvádí na trh.

71 Naopak, vzhledem k tomu, že se neprokázala skutečnost, že žalobkyně nejsou nositeli dotčených práv, se Komisi zjevně nepodařilo zpochybnit pravomoc Tribunálu zpochybněním autorského práva dovolávaného skupinou Systran ohledně této verze počítačového programu.

72 Zaprvé v tomto ohledu nejsou dostačující pouhé pochybnosti Komise ohledně postavení žalobkyň jako nositelů práv duševního vlastnictví k verzi Systran Unix počítačového programu Systran (viz bod 54 výše). Taková argumentace nesplňuje vyžadovanou úroveň důkazů pro zpochybnění možnosti skupiny Systran dovolávat se autorského práva k verzi Systran Unix počítačového programu Systran s ohledem na výše uvedené obecné zásady společné právním řádům členských států, jelikož spočívá na obecných a nedostatečně přesných tvrzeních s ohledem na vlastnosti dotčeného počítačového programu a na právní a technické znalecké posudky předložené žalobkyněmi.

73 Zadruhé, aniž je předjímán výsledek diskuse týkající se merita sporu, je třeba uvést, že Tribunál vyzval Komisi, aby vysvětlila obsah svých pochybností ohledně majetkových práv nárokovaných žalobkyněmi, a žalobkyně k vyjádření v tomto ohledu. Znalci povolaní žalobkyněmi tak uvedli řadu právních a technických argumentů na podporu autorského práva skupiny Systran k přepsanému počítačovému programu i k verzím tohoto programu, které používají jeho zdrojový kód (posudek P. Sirinelliho, profesora na univerzitě Panthéon-Sorbonne Paris-I, o ochraně přepsaného počítačového programu přiznané autorským právem, dále jen „druhý posudek Sirinelli“; technický přípis H. Bitana o novém a odlišném charakteru – z hlediska písma, složení a struktury – počítačového programu Systran Unix ve srovnání s počítačovým programem Systran Mainframe a EC‑Systran Mainframe, dále jen „druhý technický přípis Bitan“). Konkrétně z nich vyplývá, že verze Systran Unix není pouhým přenesením starší verze Systran Mainframe, jak se snaží tvrdit Komise, ale ve skutečnosti se jedná o přepis všech programů původně napsaných v jazyce Assembler do jazyka C, a že tyto verze jsou zcela odlišné. Není rovněž sporné, že verze Systran Unix nahradila verzi Systran Mainframe, jež se stala v průběhu času zastaralou.

74 Navzdory výslovné výzvě Tribunálu v tomto smyslu nebyla Komise schopna předložit technické důkazy, které by zpochybnily existenci autorského práva skupiny Systran k verzi Systran Unix počítačového programu Systran nebo k prvkům IT, které program tvoří nebo představují jeho operační zdrojový kód, zejména u částí týkajících se základního jádra a jazykových programů počítačového programu; žalobkyně přitom nezpochybňují majetková práva Komise ke slovníkům vytvořeným útvary Komise proto, aby byla zohledněna specifičnost jazyka používaného tímto orgánem.

75 Zatřetí, v průběhu soudního řízení byla Komise nucena uznat, že skupina Systran skutečně disponuje právy duševního vlastnictví v tomto kontextu. Komise tak ve fázi dupliky uznala, že nezpochybňuje skutečnost, že Systran je nositelem práv k počítačovému programu Systran Unix, který tato společnost uváděla na trh, když současně uvedla, že je pravděpodobné, že skupina Systran užívala počítačové aplikace vyvinuté pro Komisi v rámci verzí EC‑Systran Mainframe a EC‑Systran Unix za účelem jejich začlenění do verze Systran Unix. Konkrétněji Komise při jednání uvedla, že skutečně nezpochybňuje, že Systran je nositelem práv k těmto počítačovým programům, ať již k verzi Mainframe, či samozřejmě k verzi Unix, učinila však malou výhradu ohledně prvků, které byly protiprávně začleněny do původní verze Systran Unix v návaznosti na s ní dříve uzavřené smlouvy.

76 Jak však bylo uvedeno Tribunálem v rámci druhé řady otázek a znovu při jednání, je třeba konstatovat, že verze Systran Unix je o několik let starší než verze EC‑Systran Unix. Je tedy málo pravděpodobné, že skupina Systran by do verze Systran Unix, kterou vyvinula a uvádí na trh, mohla začlenit počítačové aplikace vyvinuté později v rámci verze EC‑Systran Unix pro vlastní potřeby Komise z jazykového a terminologického hlediska. Komise své tvrzení v tomto ohledu nebyla schopna podložit.

77 Žádný věcný důkaz rovněž neumožňuje podpořit argument Komise, podle něhož je pravděpodobné, že prvky verze EC‑Systran Mainframe, vyvinuté na základě verze Systran Mainframe žalobkyň, byly protiprávně začleněny do původní verze Systran Unix. Tento argument je ostatně vyvrácen v případě zdrojového kódu počítačového programu, konkrétněji pak v případě jádra a jazykových programů, které jsou s ním spojeny, vysvětleními technického znalce žalobkyně, podle kterých se program napsaný v jazyce Assembler významně odlišuje od programu napsaného v jazyce C (viz druhý technický přípis Bitan, zejména příklad zpracování řetězce znaků „Hello world !“ v jazyce Assembler a v jazyce C). Toto technické vysvětlení Komise nezpochybňuje.

78 Ohledně ochrany dovolávané z titulu know-how žalobkyně tvrdí, že know-how je obecně definováno jako „soubor technických informací, které jsou tajné, podstatné a zvláštním způsobem označené“. V tomto bodě se domnívají, že zpřístupnění takových informací Komisí třetí osobě bez jejich svolení představuje protiprávní jednání, které může zakládat mimosmluvní odpovědnost Společenství na základě čl. 288 druhého pododstavce ES.

79 Na podporu tohoto argumentu žalobkyně správně odkazují na rozsudek Soudního dvora ze dne 7. prosince 1985, Adams v. Komise (145/83, Recueil, s. 3539, bod 34), ve kterém bylo uznáno, že povinnost důvěrnosti uložená Komisi a jejím zaměstnancům článkem 287 ES představuje obecnou právní zásadu. Obecná zásada, podle níž mají podniky právo na ochranu svého obchodního tajemství, jejímž vyjádřením je článek 287 ES, byla znovu potvrzena v rozsudku Soudního dvora ze dne 19. května 1994, SEP v. Komise (C‑36/92 P, Recueil, s. I‑1911, bod 36). Článek 41 Listiny základních práv Evropské unie vyhlášené v Nice dne 7. prosince 2000 (Úř. věst. C 364, s 1) stanoví rovněž povinnost správy respektovat „oprávněné zájmy důvěrnosti a profesní a obchodní tajemství“.

80 Obchodní tajemství zahrnuje technické informace týkající se know-how, jejichž nejen zpřístupnění veřejnosti, ale rovněž pouhé předání právnímu subjektu jinému než je ten, který informace poskytl, může závažně poškodit jeho zájmy (viz v tomto smyslu rozsudek Tribunálu ze dne 18. září 1996, Postbank v. Komise, T‑353/94, Recueil, s. II‑921, bod 87). Aby technické informace svou povahou spadaly do působnosti článku 287 ES, je především nezbytné, aby byly známy pouze omezenému počtu osob. Dále se musí jednat o informace, jejichž zpřístupnění může způsobit vážnou škodu osobě, která je poskytla, nebo třetím osobám. Konečně je třeba, aby zájmy, jež by mohly být poškozeny zpřístupněním informace, byly objektivně hodné ochrany (rozsudky Tribunálu ze dne 30. května 2006, Bank Austria Creditanstalt v. Komise, T‑198/03, Sb. rozh. s. II‑1429, bod 71, a ze dne 12. října 2007, Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse v. Komise, T‑474/04, Sb. rozh. s. II‑4225, bod 65).

81 V projednávané věci je tedy třeba se domnívat, že technická informace, jež spadá pod obchodní tajemství podniku a byla Komisi sdělena za přesnými účely, nemůže být zpřístupněna třetí osobě za jinými účely bez svolení dotčeného podniku.

82 Je třeba dospět k závěru, že žalobkyně právně dostačujícím způsobem pro založení pravomoci přiznané Tribunálu na základě článku 235 ES tvrdí, že Komise porušila povinnosti mimosmluvní povahy týkající se autorského práva a know-how vztahujících se k verzi Systran Unix počítačového programu Systran.

83 Komise tento závěr nebyla schopna zpochybnit a je třeba přezkoumat druhou část její argumentace, podle níž měla svolení smluvní povahy, které jí umožňovalo jednat takovým způsobem, jenž je jí vytýkán v projednávané věci.

Přezkum skutečností dovolávaných Komisí na podporu existence smluvního svolení se zpřístupněním informací, které mohou podléhat ochraně autorského práva a know-how, třetím osobám

84 V projednávané věci spočívá protiprávní a škodlivé jednání, jehož se měla dopustit Komise, zejména v údajném zpřístupnění informací, které mohou podléhat ochraně autorského práva a know-how skupiny Systran, třetí osobě, společnosti Gosselies, bez svolení žalobkyň.

85 Žádná skutečnost ve spise neumožňuje konstatovat, že Komise byla na základě smlouvy oprávněna sdělit společnosti Gosselies informace a know-how týkající se verze Systran Unix.

86 Zaprvé, žádná smlouva mezi účastnicemi řízení se výslovně netýká otázky případného zadání některých prací týkajících se verze EC‑Systran Unix třetí osobě. Když se společnost Systran obrátila na Komisi ohledně této otázky, omezila se totiž Komise na popření práv společnosti Systran k verzi Systran Unix počítačového programu Systran a na uvedení, že skupina Systran není oprávněna podat námitky proti pracím zadaným společnosti Gosselies (viz body 31 až 37 výše).

87 Zadruhé, v odpovědi na otázku Tribunálu v tomto ohledu se Komise dovolává tří smluvních ustanovení, aby tvrdila, že se mohla obrátit na společnost Gosselies, aby si nechala vyvinout verzi EC‑Systran Unix počítačového programu Systran, aniž by tomu skupina Systran mohla bránit tím, že by se dovolala autorského práva a know-how týkajících se verze Systran Unix tohoto počítačového programu (viz bod 53 výše).

88 Zaprvé se Komise dovolává článku 4 nazvaného „Užívací práva“ rámcové dohody o technické spolupráci uzavřené dne 18. ledna 1985 Komisí se společností Gachot předtím, než tato společnost převzala skupinu WTC a stala se společností Systran, který zejména stanoví, že „systém Systran, počítačové programy a slovníky zůstávají majetkem Komise“.

89 Je třeba konstatovat, že toto ustanovení nemůže zakládat smluvní povahu projednávaného sporu. Výše uvedeného ustanovení se především nelze dovolávat vůči žalobkyním, jejichž práva duševního vlastnictví k počítačovému programu Systran, zejména k verzi Systran Mainframe, nevycházejí z rámcové dohody podepsané dne 18. ledna 1985 Komisí se společností Gachot (viz bod 10 výše). Práva duševního vlastnictví skupiny Systran k počítačovému programu Systran a jeho verzi Systran Mainframe totiž vznikla převzetím skupiny WTC společností Gachot k pozdějšímu datu (viz bod 11 výše a dokumenty předložené v přílohách 5 až 7 repliky). Dále, i když je nesporné, že k 18. lednu 1985 neměla společnost Gachot jakékoliv majetkové právo k systému Systran, z výše uvedeného ustanovení nelze vyvodit ani to, že Komise si od tohoto data a na základě této rámcové dohody může nárokovat úplné vlastnické právo k systému Systran a k jeho počítačovým programům, včetně jeho základního jádra a jeho zdrojových kódů. Takový závěr představuje zásah do majetkových práv, jež tehdy patřila skupině WTC, k systému Systran, zejména k verzi Systran Mainframe, jež Komise zpochybňuje (viz bod 3 výše) a která budou následně převedena na společnost Gachot, jež se stane společností Systran. Nakonec je v každém případě třeba uvést, že projednávaná věc se netýká práv skupiny Systran k verzi Systran Mainframe, která se stala zastaralou, nýbrž práv skupiny Systran k verzi Systran Unix, jež tuto verzi nahradila a je napsána v jiném jazyce, aby fungovala v novém prostředí IT.

90 Zadruhé se Komise dovolává odstavce 6 úvodních ustanovení smlouvy o spolupráci podepsané mezi Komisí a skupinou Systran (tedy v rozhodné době společností WTC, společností Latsec, společností Systran Institut a společností Gachot), který uvádí, že „[v]ylepšení a vývoj provedené na systému Systran Komisí a jejími smluvními partnery [uvedenými v odstavci 3], zvláště slovníky, jsou výhradním majetkem Komise“. Toto ustanovení je tedy třeba chápat ve spojení s odstavcem 3 uvedených úvodních ustanovení, podle něhož:

„Údržba a následný vývoj systémů byly zajištěny jinou řadou smluv mezi Komisí a servisními společnostmi. Tyto smlouvy se týkaly zvláštních potřeb a cílů Komise.“

91 Ani tato ustanovení neumožňují založit smluvní povahu projednávaného sporu. Na základě obou těchto odstavců úvodních ustanovení jsou vylepšení a vývoj systému Systran Komisí a jejími externími smluvními partnery před podpisem smlouvy o spolupráci dne 4. srpna 1987, zejména slovníky, výhradním majetkem Komise. Toto výhradní vlastnictví není zpochybněno žalobkyněmi, které se ve svých písemnostech nedovolávají majetkového práva ke slovníkům, vylepšením a vývoji specificky provedenými Komisí nebo na její účet za účelem naplnění jejích terminologických potřeb. Práva dovolávaná žalobkyněmi se vztahují k základnímu systému, a sice k základnímu jádru a jazykovým procedurám, jejichž autorem je skupina Systran, která k nim má know-how.

92 Jiné odstavce týchž úvodních ustanovení ostatně umožňují upřesnit vztah mezi Komisí a společnostmi skupiny Systran a posoudit práva, která si tato skupina mohla k systému Systran nárokovat v okamžiku, kdy ještě neexistovaly verze slučitelné s prostředím Mainframe. Podle úvodních ustanovení tak:

„1. Systém Systran vytvořený společností WTC je systém automatického překladu, který obsahuje základní počítačový program, jazykové a periferní počítačové programy a různé dvojjazyčné slovníky.

2. Dne 22. září 1975 Komise uzavřela se společností WTC smlouvu týkající se užívání systému Systran Komisí a počátečního vývoje tohoto systému společností WTC.

Komise a společnost WTC následně uzavřely další smlouvy týkající se jednak vylepšení existujícího systému a jednak vývoje systémů pro [nové dvojice] jazyků.

Předmětem těchto smluv uzavřených v letech 1976 až 1985 byl vývoj a vylepšení počítačových programů pro překlad a základních slovníků pro dotčené jazyky.

[…]

5. Strany tedy konstatují, že Komise je majitelem licence k užívání základního systému a vylepšení […] provedených společností WTC, která je omezena na užívání na území Evropských společenství v sektorech uvedených v [odstavci] 4 výše.

[…]

7. Strany mají za to, že jejich zájmem a zájmem uživatelů Systran je, aby byl tento systém stále vylepšován. Rozhodly se proto uzavřít tuto smlouvu o spolupráci, aby spojily své úsilí a pracovaly tak na vylepšení.

V tomto duchu si strany vzájemně uznávají právo užívat systém Systran, který se může vyvíjet prostřednictvím vylepšení, která budou provedena díky užívání systému v soukromém i veřejném sektoru.“

93 Z těchto ustanovení, jež se týkají smluvního vztahu existujícího v této době mezi Komisí a skupinou Systran, zaprvé vyplývá, že je výslovně uznána úloha skupiny Systran při vytvoření systému Systran a při jeho počátečním a následném vývoji pro Komisi, a zadruhé, že jsou zmíněna pouze užívací práva přiznaná skupinou Systran Komisi, a nikoli majetková práva, tím spíše výhradní, k tomuto systému. V každém případě v těchto ustanoveních není učiněn žádný odkaz na zásah třetí osoby za účelem provedení změn na tomto systému bez předchozího souhlasu skupiny Systran s těmito změnami.

94 Nakonec je stejně jako u článku 4 rámcové dohody o technické spolupráci třeba uvést, že projednávaná věc se netýká práv skupiny Systran k verzi Systran Mainframe, která se stala zastaralou, ale práv této skupiny k verzi Systran Unix, jež tuto verzi nahradila a je napsána v jiném jazyce, aby fungovala v novém prostředí IT.

95 Zatřetí se Komise dovolává odstavců 1 a 2 článku 13 smluv o migraci, nazvaného „Patenty, osvědčení (užitné vzory), ochranné známky, průmyslové vzory, práva průmyslového a duševního vlastnictví“, podle kterých systém automatického překladu Komise zůstává jejím majetkem. V projednávané věci je třeba uvést, že v první smlouvě o migraci stanoví tyto dva odstavce následující:

„1. Komise bude neprodleně informována o jakémkoliv výsledku či patentu získaném smluvním partnerem [a sice společností Systran Luxembourg] na základě plnění této smlouvy; tento výsledek nebo patent náleží Evropským společenstvím, kter[á] s ním mohou volně nakládat[,] s výjimkou případů, kdy již existují práva průmyslového nebo duševního vlastnictví.

2. Systém automatického překladu Komise, včetně jeho složek, byť změněných v průběhu plnění smlouvy, zůstává majetkem Komise s výjimkou případů, kdy již existují práva průmyslového nebo duševního vlastnictví.“

96 Článek 13 odst. 1 a 2 první smlouvy o migraci tak výslovně vyhrazuje otázku starších práv duševního nebo průmyslového vlastnictví. Komise se tedy tohoto ustanovení nemůže dovolávat, aby tvrdila, že je zjevné, že se žalobkyně vzdaly nároku na své autorské právo a know-how týkajících se systému Systran. Tato práva a konkrétněji práva, která se týkají verze Systran Unix počítačového programu Systran, již existovala před datem podpisu smluv o migraci, jež byly uzavřeny v okamžiku, kdy se verze EC‑Systran Mainframe používaná Komisí stala zastaralou.

97 Z článku 13 první smlouvy o migraci navíc jasně vyplývá – jak bylo uvedeno žalobkyněmi při jednání – že odstavec 1 se týká pouze části zvané „EC“ vytvoření verze EC‑Systran Unix počítačového programu Systran, a sice všech výsledků a patentů, které mohly být získány společností Systran Luxembourg, dotčeným smluvním partnerem, v rámci plnění smluv o migraci. Vlastnictví všeho, co předcházelo těmto případným výsledkům a patentům, a sice verze Systran Unix, od níž je verze EC‑Systran Unix odvozená, je z působnosti smlouvy vyňato. Tyto smlouvy tak nezpochybňují práva k části základního jádra verze Systran Unix nezměněné ve verzi EC‑Systran Unix. Odstavec 2 tohoto ustanovení se výslovně týká „systému automatického překladu Komise“, a sice verze EC‑Systran Mainframe počítačového programu Systran (viz definice uvedená v článku 2 první smlouvy o migraci, převzatého v bodě 27 výše), s tím, že je tedy vyhrazena otázka práv k verzi Systran Mainframe, a obě tyto verze se přitom díky verzi Systran Unix staly zastaralými.

98 Mimoto je třeba konstatovat, že Systran není stranou smluv o migraci a že tedy nemohla převést na Komisi nic ohledně práv týkajících se verze Systran Unix počítačového programu Systran, který vyvinula a uvádí na trh. Na základě zásady relativního účinku smluv, kterou lze považovat za obecnou zásadu společnou právním řádům členských státům ve smluvní oblasti, se tedy nelze dovolávat smluv o migraci jako takových vůči společnosti Systran. V tomto ohledu, i kdyby společnost Systran Luxembourg Komisi k 15. březnu 2002 nepředala „aktualizovaný důkaz veškerých práv […] nárokovaných skupinou Systran a spojených se systémem automatického překladu Systran“ (viz výše bod 30), nemůže to mít za následek, že společnost Systran bude zbavena možnosti dovolávat se proti Komisi práv, která má díky převzetí společností skupiny WTC, nebo zvláště vytvoření a uvedení na trh verze Systran Unix, známých Komisi. Je třeba rovněž uvést, že jak žalobkyně mohly uplatnit při jednání, aniž jim Komise v tomto ohledu odporovala, společnost Systran Luxembourg v době podpisu smluv o migraci nebyla plně začleněna do skupiny Systran, ale byla společným podnikem spojujícím zájmy podniků pracujících dříve s Komisí na zajištění údržby verze EC‑Systran Mainframe a současně zájmy skupiny Systran v Lucembursku.

99 Nakonec a v každém případě, v oblasti duševního vlastnictví platí zásada, že ustanovení o převodu majetkových práv nelze předpokládat. Již z principu nemůže být takové ustanovení implicitní, ale musí být výslovné. V projednávané věci z dokumentů předaných účastnicemi řízení Tribunálu nevyplývá žádné smluvní ustanovení týkající se převodu práv duševního vlastnictví společnosti Systran ani podniku skupiny Systran, kterých by bylo možné se dovolávat ve vztahu k verzi Systran Unix počítačového programu Systran.

100 Z výše uvedeného vyplývá, že žádné ze smluvních ustanovení uváděných Komisí neumožňuje podložit tvrzení, podle něhož je projednávaný spor nutně smluvní povahy. Tato smluvní ustanovení, která odkazují na uplynulé, nebo dokonce překonané období, ohledně smluv týkajících se verze Systran Mainframe, která se stala v 90. letech díky vývoji prostředí IT zastaralou, neumožňují prokázat, že skupina Systran udělila Komisi oprávnění ke zpřístupnění informací, které mohou podléhat ochraně z titulu autorského práva a know-how uplatňovaných u verze Systran Unix počítačového programu Systran, vyvinutou a uvedenou na trh touto skupinou, třetí osobě.

101 S ohledem na výše uvedené je třeba dospět k závěru, že z obsahu žaloby na náhradu škody žalobkyň a z obecných zásad společných právním řádům členských států dovolávaných za účelem prokázání jejich práv k verzi Systran Unix počítačového programu Systran a nutnosti získat předchozí souhlas jejího autora před zpřístupněním jejího obsahu, který je obsažen v odvozené verzi EC‑Systran Unix, třetí osobě, vyplývá, že žalobkyně právně a fakticky dostačujícím způsobem prokázaly skutečnosti nezbytné proto, aby Tribunál mohl vykonat mimosmluvní pravomoc, která je mu přiznána Smlouvou.

102 Přezkum jednotlivých smluvních ustanovení dovolávaných Komisí mimoto za účelem prokázání smluvního základu žaloby na náhradu škody umožňuje konstatovat neexistenci převodu autorského práva a neexistenci souhlasu skupiny Systran se zpřístupněním informací týkajících se verze Systran Unix třetí osobě.

103 Z tohoto celkového posouzení vyplývá, že dotčený spor je mimosmluvní povahy. Jedná se totiž o posouzení údajně chybného a škodlivého zpřístupnění informací chráněných majetkovým právem nebo know-how Komisí třetí osobě, bez výslovného svolení jejich majitele, s ohledem na obecné zásady společné právním řádům členských států použitelné v dané oblasti, a nikoli na ustanovení obsažená ve smlouvách uzavřených v minulosti o otázkách, které se netýkaly autorského práva a know-how společnosti Systran k verzi Systran Unix.

104 Tvrzení Komise týkající se nepřípustnosti žaloby z důvodu jejího údajného smluvního základu je tedy třeba zamítnout.

2. K nejasnosti žaloby

a) Argumenty účastnic řízení

105 Komise tvrdí, že žaloba je nepřípustná, jelikož nesplňuje podmínku uvedenou v čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu, podle kterého musí žaloba obsahovat „předmět sporu a stručný popis žalobních důvodů“. Žaloba podle Komise není přesná ohledně ustanovení práv, která měla být Komisí porušena, a neposkytuje upřesnění ohledně porušení práv a zpřístupnění know-how tvrzených žalobkyněmi.

106 Žalobkyně v podstatě uvádí, že žaloba je dostatečně přesná, aby umožnila Komisi připravit si svoji obranu a Tribunálu věc rozhodnout.

b) Závěry Tribunálu

107 Podle čl. 21 prvního pododstavce statutu Soudního dvora, který se na řízení před Tribunálem použije na základě čl. 53 prvního pododstavce téhož statutu a čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Tribunálu, musejí všechny žaloby obsahovat předmět sporu a stručný popis žalobních důvodů. Tento popis musí být dostatečně jasný a přesný, aby umožnil žalované připravit si svoji obranu a Tribunálu provádět jeho soudní přezkum. Za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti je nezbytné, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na nichž je založena žaloba, přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně vyplývaly z textu samotné žaloby (usnesení Tribunálu ze dne 28. dubna 1993, De Hoe v. Komise, T‑85/92, Recueil, s. II‑523, bod 20, a ze dne 11. července 2005, Internationaler Hilfsfonds v. Komise, T‑294/04, Sb. rozh. s. II‑2719, bod 23).

108 Aby byly tyto požadavky splněny, musí žaloba na náhradu škody způsobené orgánem uvádět okolnosti, z nichž vyplývá, jaké jednání žalobkyně tomuto orgánu vytýká (usnesení Internationaler Hilfsfonds v. Komise, bod 107 výše, bod 24).

109 Žalobkyně v projednávané věci ve své žalobě uvádí, že Komise protiprávně zpřístupnila know-how společnosti Systran třetí osobě v návaznosti na zadání veřejné zakázky a že se přitom dopustila porušení jejích autorských práv. Jedná se o dvě protiprávní a škodlivá jednání, jichž se Komise měla dopustit (viz bod 66 výše). S ohledem na tyto informace byla Komise schopna připravit si svoji obranu.

110 Tvrzení Komise týkající se nepřípustnosti žaloby z důvodu nejasnosti žaloby tedy musejí být zamítnuta.

3. K nedostatku pravomoci Tribunálu k určení porušení práv v rámci žaloby na určení mimosmluvní odpovědnosti

a) Argumenty účastnic řízení

111 Komise tvrdí, že žaloba je nepřípustná, jelikož Tribunál nemá pravomoc rozhodovat o porušování práv v rámci žaloby na určení mimosmluvní odpovědnosti, jak bylo uznáno usnesením Document Security Systems, bod 52 výše. V tomto ohledu Komise uvádí, že na rozdíl od celkové harmonizace na úrovni Společenství v oblasti známkového práva je autorské právo pouze předmětem částečné harmonizace, která se však týká ochrany počítačových programů (směrnice 91/250). Nic to však nemění na tom, že v případě autorského práva i práva patentového není žaloba pro porušení práv mezi procesními prostředky, u nichž je pravomoc přiznána soudům Společenství. Totéž platí o know-how, které není předmětem jakékoliv harmonizace na úrovni Společenství. Komise zde odmítá jakoukoliv podobnost s řešením stanoveným v rozsudku Adams v. Komise, bod 79 výše, neboť žalobkyně se nedovolávají porušení článku 287 ES, ale pouze protiprávního zpřístupnění know-how bez jakéhokoliv upřesnění či důkazu. Navíc, na rozdíl od věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Adams v. Komise, byly informace shromážděné v projednávané věci shromážděny v rámci smluvních vztahů, a nikoli v rámci předání dokumentů, které jsou předmětem tajemství.

112 Žalobkyně tvrdí, že vzhledem k harmonizaci na úrovni Společenství, která existuje u ochrany počítačového programu z titulu autorského práva (směrnice 91/250), je Tribunál příslušný k posouzení porušení autorského práva k počítačovému programu Komisí. Projednávaná žaloba tak nemůže být podmíněna využitím vnitrostátního opravného prostředku, který by na rozdíl od věci, v níž bylo vydáno usnesení Document Security Systems, bod 52 výše, týkající se ochrany patentů, neumožňoval dosažení náhrady škody. Jedná se o zajištění účinné soudní ochrany žalobkyň. Ohledně nedovoleného zpřístupnění know-how žalobkyně zdůrazňují význam rozsudku Adams v. Komise, bod 79 výše, který z povinnosti důvěrnosti uložené Komisi a jejím zaměstnancům článkem 287 ES činí obecnou právní zásadu.

b) Závěry Tribunálu

113 Komise se na podporu svého tvrzení, že Tribunál nemá pravomoc rozhodovat o porušení práv v rámci žaloby na náhradu škody, dovolává usnesení Document Security Systems, bod 52 výše.

114 Je však třeba uvést, že ve věci, v níž bylo vydáno toto usnesení, odlišil Tribunál žalobu pro porušení práv vyplývajících z patentů, podanou žalobkyní, od žaloby na náhradu škody jako takové. Žalobkyně ve svých návrhových žádáních navrhovala, aby Tribunál rozhodl, že Evropská centrální banka (ECB) porušila práva přiznaná uvedeným patentem, a aby jí uložil povinnost nahradit škodu způsobenou porušením práv přiznaných sporným patentem (usnesení Document Security Systems, bod 52 výše, bod 25). Tribunál v odpovědi nejprve uvedl, že nemá pravomoc rozhodovat žaloby pro porušení práv vyplývajících z patentů (usnesení Document Security Systems, bod 52 výše, body 50 až 75). Ohledně žaloby na náhradu škody jako takové Tribunál výslovně uvedl, že má pravomoc rozhodnout o této žalobě na základě článku 235 ES, ve spojení s čl. 288 druhým pododstavcem ES (usnesení Document Security Systems, bod 52 výše, bod 76). Tato žaloba na náhradu škody však byla prohlášena za zjevně neopodstatněnou, jelikož žalobkyně v této věci nepředložila žádný důkaz, který by prokazoval protiprávnost jednání vytýkaného žalované (usnesení Document Security Systems, bod 52 výše, body 80 až 82).

115 V projednávané věci je třeba uvést, že pojem „porušení autorského práva“ je dovoláván společně s pojmem „ochrana důvěrnosti know-how“ pouze za tím účelem, aby bylo jednání Komise kvalifikováno jako protiprávní v rámci žaloby na určení mimosmluvní odpovědnosti. Toto posouzení protiprávnosti dotčeného jednání je třeba provést s ohledem na obecné zásady společné právním řádům členských států a nevyžaduje předchozí rozhodnutí příslušného vnitrostátního orgánu, jako tomu bylo v případě různých sporných patentů ve věci, v níž bylo vydáno usnesení Document Security Systems, bod 52 výše. ECB tak podala žaloby na neplatnost v několika členských státech a některé soudy, ke kterým byly žaloby podány, ostatně rozhodly o těchto žalobách v prvním stupni a proti těmto rozhodnutím – rozporným mezi jednotlivými soudy – byla podána odvolání (usnesení Document Security Systems, bod 52 výše, body 21 až 24), což rozhodně není případ projednávané věci.

116 V důsledku toho, vzhledem k pravomoci přiznané Tribunálu článkem 235 ES a čl. 288 druhým pododstavcem ES v oblasti mimosmluvní odpovědnosti a při neexistenci vnitrostátního procesního prostředku, který by umožňoval uložit Komisi povinnost nahradit škodu údajně vzniklou žalobkyním z důvodu tvrzeného porušení práv, nic nebrání tomu, aby žalobkyněmi použitý pojem „porušení práv“ mohl být zohledněn proto, aby jednání Komise bylo kvalifikováno jako protiprávní v rámci žaloby na náhradu škody.

117 Pojem „porušení práv“ použitý žalobkyněmi v rámci projednávané žaloby na náhradu škody je třeba vyložit pouze s ohledem na obecné zásady společné právním řádům členských států, které jsou v případě počítačových programů převzaty nebo stanoveny několika harmonizačními směrnicemi. Je tedy třeba zamítnout tvrzení Komise týkající se nepřípustnosti žaloby z důvodu nedostatku pravomoci Tribunálu pro určení porušení práv ve smyslu, který by tomuto výrazu přikládal příslušný vnitrostátní orgán členského státu na základě práva tohoto státu.

B – K ostatním bodům návrhových žádání

118 Komise tvrdí, že několik bodů návrhových žádání předložených žalobkyněmi je nepřípustných. Jedná se o návrhy směřující k tomu, aby Tribunál Komisi nařídil neprodlené ukončení porušování práv a zpřístupnění, zabavení určitých počítačových dat nebo jejich zničení Komisí a společností Gosselies a zveřejnění rozhodnutí Tribunálu na náklady Komise v odborném tisku a na specializovaných internetových stránkách.

119 Komise v tomto ohledu odkazuje na ustálenou judikaturu, podle níž soud nemůže ukládat příkazy orgánu, aniž zasáhne do pravomoci správního orgánu, a to ani v rámci řízení o náhradě škody (viz rozsudek Tribunálu ze dne 10. května 2006, Galileo International Technology a další v. Komise, T‑279/03, Sb. rozh. s. II‑1291, dále jen „rozsudek Galileo“, bod 60, a citovaná judikatura).

120 Je třeba připomenout, že v souladu s čl. 288 druhým pododstavcem ES „[v] případě mimosmluvní odpovědnosti nahradí Společenství v souladu s obecnými zásadami společnými právním řádům členských států škody způsobené jeho orgány nebo jeho zaměstnanci při výkonu jejich funkce“. Toto ustanovení se týká jak podmínek mimosmluvní odpovědnosti, tak způsobů a rozsahu práva na náhradu škody. Článek 235 ES mimoto Soudnímu dvoru přiznává pravomoc rozhodovat spory o náhradu škody podle čl. 288 druhého pododstavce ES.

121 Z těchto dvou ustanovení – která na rozdíl od čl. 40 prvního pododstavce Smlouvy o ESUO, jenž stanovil pouze finanční náhradu, nevylučují poskytnutí naturální náhrady – vyplývá, že Soudní dvůr má pravomoc ukládat Společenství jakoukoliv formu náhrady, která je v souladu s obecnými zásadami společnými právním řádům členských států v oblasti mimosmluvní odpovědnosti, včetně, jeví-li se jako slučitelná s těmito zásadami, naturální náhrady, případně formou příkazu jednat nebo se jednání zdržet (rozsudek Galileo, bod 119 výše, bod 63).

122 V důsledku toho nemůže být Společenství ze zásady vyňato z odpovídajícího procesního opatření ze strany Soudního dvora, jelikož tento soud má výlučnou pravomoc rozhodovat o žalobách na náhradu škody přičitatelné Společenství (viz ohledně uložení příkazu v oblasti ochranných známek, rozsudek Galileo, bod 119 výše, bod 67).

123 Úplná náhrada škody údajně způsobené v projednávané věci vyžaduje, aby právo nositele autorského práva bylo obnoveno do původního nedotčeného stavu; takové obnovení přitom vyžaduje přinejmenším, kromě případné vyčíslené náhrady škody, okamžité ukončení zásahu do jeho práva. Právě navrhovaným příkazem se žalobkyně v projednávaném případě domáhají toho, aby byl ukončen údajný zásah Komise do jejich autorského práva (viz v tomto smyslu rozsudek Galileo, bod 119 výše, bod 71). Úplná náhrada škody může být uložena rovněž ve formě zabavení nebo zničení výsledku porušení práv nebo zveřejnění rozhodnutí Tribunálu na náklady Komise.

124 V důsledku toho je třeba zamítnout tvrzení Komise ohledně nepřípustnosti bodů návrhových žádání, jež se nevztahují k žalobě na náhradu údajné škody.

125 Z výše uvedeného vyplývá, že veškeré námitky nepřípustnosti vznesené proti projednávané žalobě musejí být zamítnuty.

II – K věci samé

126 Vznik mimosmluvní odpovědnosti Společenství ve smyslu čl. 288 druhého pododstavce ES je vázán na splnění souboru podmínek, a sice protiprávnosti jednání vytýkaného orgánu, skutečné existence škody a existence příčinné souvislosti mezi tvrzeným jednáním a uplatňovanou škodou (rozsudky Soudního dvora ze dne 29. září 1982, Oleifici Mediterranei v. EHS, 26/81, Recueil, s. 3057, bod 16, a ze dne 9. listopadu 2006, Agraz a další v. Komise, C‑243/05 P, Sb. rozh. s. I‑10833, bod 26).

A – K právům dovolávaným žalobkyněmi a k protiprávnosti jednání Komise

127 Protiprávní jednání vytýkané orgánu musí spočívat v dostatečně závažném porušení právní normy přiznávající práva jednotlivcům (rozsudek Soudního dvora ze dne 4. července 2000, Bergaderm a Goupil v. Komise, C‑352/98 P, Recueil, s. I‑5291, bod 42). Jestliže napadený orgán disponuje pouze značně omezeným, nebo dokonce žádným prostorem pro uvážení, může k prokázání existence dostatečně závažného porušení postačovat prosté porušení práva Společenství (výše uvedený rozsudek Bergaderm a Goupil v. Komise, bod 44).

128 Žalobkyně v podstatě tvrdí, že mezi verzí Systran Unix, vyvíjenou skupinou Systran od roku 1993, a verzí EC‑Systran Unix, vyvíjenou společností Systran Luxembourg pro účely potřeb Komise od 22. prosince 1997, existuje podstatná podobnost. Tato značná podobnost žalobkyním umožňuje podat námitky proti zpřístupnění obsahu verze EC‑Systran Unix třetí osobě bez jejich svolení z důvodu autorského práva a know-how týkajících se verze Systran Unix. Provedení sporné veřejné zakázky tak vede k porušení autorského práva a k nedovolenému zpřístupnění know-how skupiny Systran, která mohou zakládat mimosmluvní odpovědnost Společenství.

129 Komise zpochybňuje existenci práv nárokovaných skupinou Systran k počítačovému programu Systran. Tvrdí, že je nositelem práv duševního vlastnictví nutných pro úkony, které provedla, a že jí nemůže být vytýkáno, že se dopustila porušení práv či zpřístupnění know-how zakládajících pochybení ve smyslu čl. 288 druhého pododstavce ES.

1. Ke srovnání jednotlivých verzí počítačového programu Systran

a) Argumenty účastnic řízení

130 Žalobkyně rozlišují tři části počítačového programu Systran, které jsou vzájemně interaktivní, a sice jádro, jazykové programy – rovněž nazývané „jazykové procedury“ – a slovníky. V tomto kontextu žalobkyně tvrdí, že verze Systran Unix je původní dílo a že verze EC‑Systran Unix je dílem odvozeným od tohoto původního díla. Srovnání obou těchto verzí totiž umožňuje konstatovat, že jsou téměř totožné, anebo přinejmenším podstatně podobné. Nemůže tomu být ostatně jinak, protože za účelem vytvoření verze EC‑Systran Unix od 22. prosince 1997 převzala společnost Systran Luxembourg verzi Systran Unix, vyvíjenou společností Systran od roku 1993, aby do ní začlenila slovníky verze EC‑Systran Mainframe.

131 Komise opakuje popis struktury počítačového programu Systran učiněný žalobkyněmi a doplňuje k němu funkce, které sdružují zejména rozhraní a nástroje pro správu slovníků. Upřesňuje, že jádro, jazykové programy a slovníky mají zdrojový kód, který musí být strojově kompilován. Po zásahu do jazykových programů tak tyto programy i jádro musely být znovu zkompilovány, avšak jádro touto operací nebylo změněno. Podle Komise nevyžaduje obohacení jazykových programů žádnou změnu jádra, datových struktur nebo přípravného koncepčního materiálu. Znamená pouze změnu jazykové části zdrojového kódu. Stejně tak kódování slovníků nevyžaduje žádnou změnu jádra ani datových struktur systému, takže zdrojový kód a přípravný koncepční materiál není nutné měnit. Funkcemi jsou mimoto zpravidla skripty, které jsou použitelné jako takové beze změny.

132 Komise v odpovědi na argument vycházející z toho, že verze Systran Unix a EC‑Systran Unix jsou téměř totožné, tvrdí, že verze EC‑Systran Unix nebyla vytvořena na základě verze Systran Unix, jak tvrdí žalobkyně, ale na základě starší verze EC‑Systran Mainframe. Výraz „migrace“ použitý ve smlouvách o migraci uzavřených se společností Systran Luxembourg tak znamená, že se mění pouze prostředí IT počítačového programu, zatímco jeho logické struktury zůstávají zachovány. Skupina Systran tedy nedodala „zcela novou verzi systému Systran pro Unix“, jak tvrdí žalobkyně. V tomto kontextu Komise zdůrazňuje, že stále disponuje právy nabytými na základě smluv týkajících se EC‑Systran Mainframe.

133 V tomto ohledu Komise tvrdí, že změny provedené ve verzi Systran Mainframe vytvořené společností WTC ve verzi EC‑Systran Mainframe, kterou používá, se netýkaly pouze slovníků, pravidelně doplňovaných zaměstnanci Komise, ale rovněž jádra a zvláště jazykových procedur. Podle Komise byly jazykové procedury verze Systran Mainframe, vytvořené společností WTC v 70. letech, zárodečné a Komise na vylepšení těchto procedur věnovala velké množství času a značné prostředky, aby odpovídaly jejím specifickým potřebám ve verzi EC‑Systran Mainframe. Verze EC‑Systran Mainframe zahrnuje rovněž jazykové procedury vyvinuté specificky Komisí či pro Komisi [viz technický přípis generálního ředitelství Komise pro překlady (dále jen „GŘP“) ze dne 16. ledna 2008 týkající se „[v]ztahů mezi EC‑Systran Unix a EC‑Systran Mainframe“, dále jen „první přípis GŘP“].

134 Komise rovněž uvádí, že pokud by migrace byla provedena za použití jazykových programů verze Systran Unix ve verzi EC‑Systran Unix, nemohlo by být dosaženo žádného výsledku pro dvojice jazyků řečtina-francouzština, angličtina-řečtina, španělština-francouzština, francouzština-němčina, španělština-italština-nizozemština, protože tyto dvojice jazyků ve verzi Systran Unix neexistovaly (viz zpráva Atos ze dne 4. května 1998, „Proveditelnost migrace z EC‑Systran a spojení EC‑Systran se systémem Systran“, dále jen „zpráva ze dne 4. května 1998“, s. 32). Mimoto, jelikož kódy slovníků verze EC‑Systran Mainframe byly do značné míry neslučitelné s jazykovými programy verze Systran Unix, musely být jazykové programy jiných dvojic jazyků rovněž předmětem migrace, aby odpovídaly specifikacím Komise. V důsledku toho byly všechny jazykové programy verze EC‑Systran Mainframe převedeny společností Systran Luxembourg za pomoci převodního programu Eurot, a nikoli nahrazeny odpovídajícími prvky verze Systran Unix. Ve všech případech vyžadovaly slovníky používané Komisí související jazykové programy, a nemohly tedy být používány znovu prostřednictvím pouhého začlenění do verze Systran Unix.

135 V tomto kontextu Komise tvrdí, že verze EC‑Systran Unix byla vyvinuta společností Systran Luxembourg na základě migrace systému EC‑Systran Mainframe, jehož jádro bylo vytvořeno společností WTC, jehož četné prvky však byly změněny na žádost Komise v rámci různých smluv, které stanovily, že pro ni vyvinuté počítačové aplikace jsou jejím majetkem. Migrace verze EC‑Systran Mainframe k verzi EC‑Systran Unix znamená, že posledně uvedená verze není jen běžnou verzí počítačového programu Systran Unix.

136 Komise mimoto ohledně jednotlivých podobných znaků mezi verzemi Systran Unix a EC‑Systran Unix, které vyplývají ze srovnání provedeného v posudku znalce v oblasti IT žalobkyň H. Bitana (dále jen „posudek Bitan“), tvrdí, že neprokazují pochybení nebo porušení práv z její strany. Podle Komise umožňuje tato téměř totožnost obou dotčených verzí počítačového programu Systran dovodit pouze to, že skupina Systran použila prvky svého staršího systému a že je tedy třeba se tázat, proč bylo třeba čtyř let práce a několik stovek milionů eur proto, aby byla vytvořena taková podobnost, a dále to, že je pravděpodobné, že skupina Systran použila počítačové aplikace vyvinuté pro Komisi tím, že je začlenila do svého vlastního systému uváděného na trh, i když podle různých smluv o migraci k těmto prvkům neměla práva. Provedené srovnání je tak stiženo vadou již od počátku, když porovnávanými verzemi nebyly verze, které Systran vlastnila, ale verze, které Systran vyvinula pro Komisi v rámci smluv o migraci. Komise si vyhrazuje možnost bránit v tomto ohledu svá práva.

b) Závěry Tribunálu

137 Za účelem prokázání protiprávnosti jednání Komise žalobkyně tvrdí, že verze Systran Unix je původním dílem a že verze EC‑Systran Unix, ohledně níž mělo dojít k porušení práv vyplývajících z autorského práva a k zpřístupnění know-how, je dílem odvozeným od této verze počítačového programu Systran. Tento důkaz vychází především ze srovnání obsahu verzí Systran Unix a EC‑Systran Unix provedeného H. Bitanem, znalcem v oblasti IT žalobkyň, který je doktorem práv, inženýrem v oblasti telekomunikací a IT, schváleným znalcem v oblasti IT u Cour de cassation (Francie), znalcem u tribunal administratif a cour d’appel de Paris (Francie) a vyučuje na univerzitě Panthéon-Assas Paris-II.

138 Přezkum údajů předložených žalobkyněmi v tomto ohledu, ke kterým se Komise mohla vyjádřit, umožňuje provést tři řady skutkových zjištění.

139 Zaprvé je třeba uvést, že účastnice řízení se shodují v tom, že strukturu počítačového programu Systran lze bez ohledu na to, zda se jedná o verzi Systran Unix nebo o verzi EC‑Systran Unix, rozčlenit na několik částí (viz posudek Bitan, technický přípis připravený H. Bitanem, dále jen „první technický přípis Bitan“, a druhý technický přípis Bitan):

– jádro, hlavní část počítačového programu, která řídí celý postup překladu prostřednictvím ostatních složek počítačového programu, jejichž fungování kontroluje; jádro zahrnuje mechanismus pro správu postupu překladu, datové struktury kompatibilní s jazykovými procedurami a se slovníky, jakož i moduly prováděné během postupu překladu; obsahuje algoritmy pro správu slovníků, algoritmy pro výklad „maker“ používaných ve slovnících, filtry pro různé formáty dokumentů a větné členění;

– jazykové programy (rovněž nazývané „jazykové procedury“), které spočívají v analýze, probíhají v několika postupných fázích homografických a lexikálních procedur, převodu ze zdrojového jazyka do cílového jazyka a ze syntézy; tyto procedury jsou tvořeny souborem jazykových pravidel používaných v předem definovaném pořádku během postupu překladu; jejich úlohou je měnit informace obsažené v analytické oblasti vytvořené jádrem při procesu překladu;

– slovníky, které jsou databázemi používanými jádrem a jazykovými programy, a funkce, které shromažďují zejména rozhraní a nástroje pro správu slovníků; datové struktury používané ve slovnících byly definovány v pravidlech pro překlad, jakož i v příručkách pro kódování.

140 Je třeba rovněž uvést, že proces překladu řízený jádrem se odehrává ve třech velkých fázích, a sice v předběžném zpracování, které zahrnuje filtraci zdrojového dokumentu pro překlad, v rozdělení do vět, v konzultování slovníků, v různých jazykových předběžných zpracováních a ve vytvoření „počáteční analytické oblasti“; dále v použití jazykových procedur na analytickou oblast prováděné ve fázích (analýza, převod a syntéza), a konečně v následném zpracování umožňujícím znovuvytvoření vět a obnovení překládaného dokumentu při dodržení jeho původního formátu.

141 Tato vysvětlení týkající se struktury a fungování počítačového programu Systran se týkají jak verze Unix, tak i verze EC‑Systran Unix. Z toho vyplývá, že jednotlivé části počítačového programu, i když jsou součástí celku, mají nicméně v rámci tohoto celku specifickou úlohu. Je třeba zdůraznit především specifičnost a význam jádra, které zdrojový text připravuje tak, že jej filtruje, rozdělí do vět, poté pomocí informací ze slovníku pro každou větu vytvoří analytickou oblast. Na této oblasti jsou prováděny jazykové procedury.

142 S ohledem na tuto strukturu počítačového programu Systran, prokázanou průkazným způsobem žalobkyněmi a nezpochybněnou Komisí, je třeba přezkoumat práva uplatňovaná účastnicemi řízení k jednotlivým verzím počítačového programu Systran dotčeným v projednávané věci.

143 Zadruhé, údaje předložené žalobkyněmi ohledně výsledků srovnání verze Systran Unix s verzí EC‑Systran Unix, které tvoří jediné verze dovolávané za účelem tvrzení o protiprávnosti jednání vytýkaného Komisi, umožňují prokázat podstatnou podobnost mezi oběma verzemi počítačo