ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 289/40

Žaloba podaná dne 21. května 2021 – Nowhere v. EUIPO – Junguo Ye (APE TEES)

(Věc T-281/21)

(2021/C 289/56)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Nowhere Co. Ltd (Tokio, Japonsko) (zástupce: R. Kunze, advokát)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Junguo Ye (Elche, Španělsko)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie (APE TEES v barvách černá a hnědá – Přihláška č. 14 319 578

Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 10. února 2021, ve věci R 2474/2017-2

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před odvolacím senátem a námitkovým oddělením.

Dovolávaný žalobní důvod
—

uložil Evropské unii zastoupené Komisí povinnost nahradit škodu, která Air Canada vznikla proto, že jí Komise nevyplatila úroky z prodlení a složené úroky dlužné na základě čl. 266 prvního pododstavce SFEU, aby splnila povinnosti vyplývající z rozsudku ze dne 16. prosince 2015, Air Canada v. Komise (věc T-9/11), a zaplatit tedy následující částky, a to podle čl. 266 druhého pododstavce SFEU, článku 268 SFEU a čl. 340 druhého pododstavce SFEU: — částku odpovídající úrokům z prodlení, tj. úrok z částky 21 037 500,00 eur vypočtený na základě úrokové sazby uplatňované Evropskou centrální bankou na její refinanční operace ke dni 1. listopadu 2010 (tedy 1 %), navýšené o 3,5 %, za období od 10. února 2011 do 8. února 2016, bez již uhrazeného zaručeného výnosu ve výši 468 540,80 eura, což tedy znamená částku 4 264 896,70 eura, nebo na základě úrokové sazby, kterou Tribunál vyhodnotí jako přiměřenou, — částku odpovídající úroku z částky 4 264 896,70 eura vypočtenému na základě obvyklé úrokové sazby, za období od 9. února 2016 do dne uplatnění úroku (4. února 2021) vypočtenému na základě úrokové sazby uplatňované Evropskou centrální bankou na její refinanční operace ke dni 1. listopadu 2010 (tedy 1 %), navýšené o 3,5 %, což tedy znamená částku 958 550,14 eura (nebo na základě úrokové sazby a za období, které Tribunál vyhodnotí jako přiměřené), a — částku odpovídající složeným úrokům z nezaplaceného úroku z částky dlužné ke dni uplatnění úroku (4 264 896,70 eura + 958 550,14 eura: 5 223 446,84 eura nebo jakoukoliv jinou částku, kterou Tribunál vyhodnotí jako přiměřenou) za období od 5. února 2021 do dne, ke kterému Komise uhradí Air Canada dlužný úrok, vypočteným na základě úrokové sazby uplatňované Evropskou centrální bankou na její refinanční operace ke dni 1. listopadu 2010 (tedy 1 %), navýšené o 3,5 %, nebo na základě úrokové sazby a za období, které Tribunál vyhodnotí jako přiměřené.
—

Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje podstatné formální náležitosti. Zaprvé, Komise porušila povinnost náležité péče, když nezohlednila relevantní a spolehlivé údaje, které obdržela od Naturvårdsverket (švédský Úřad pro ochranu životního prostředí) a které by – kdyby byly zohledněny – vedly k jinému závěru. Zadruhé, Komise nezohlednila právo žalobkyně být vyslechnuta. Napadené rozhodnutí je individuálním opatřením, které se žalobkyně nepříznivě dotýká. Kdyby Komise poté, co zjistila, že společnosti obecně a zvláště žalobkyně zaokrouhlovaly údaje o emisích, vyslechla žalobkyni, mohla by žalobkyně vysvětlit, že údaje, které poskytla, byly takto zaokrouhleny. Zatřetí byla porušena povinnost uvést odůvodnění. Z rozhodnutí nelze dovodit důvody, proč byla žalobkyně vyloučena, a rozhodnutí vůbec neobsahuje odůvodnění týkající se mimo jiné rovného zacházení.
2.

Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že napadené nařízení je právně nejisté: — Žalobkyně nedokáží určit, zda jejich výrobky jsou předmětem dodatečného přezkumu podle čl. 2 odst. 1 napadeného nařízení, protože pojem „přípravky“ v rámci nařízení o přidávání vitaminů a minerálních látek a některých dalších látek do potravin je nejistý. — Vztah mezi dvěma články nařízení o přidávání vitaminů a minerálních látek a některých dalších látek do potravin je nejistý. — V každém případě napadené nařízení porušuje zásadu zákazu diskriminace tím, že se zaměřuje na výrobky žalobkyň a nikoli na četné potravinové výrobky, které též obsahují HAD v podobných množstvích.
—

uložil Evropské unii, zastoupené Evropskou komisí, povinnost: a) zaplatit žalobkyním náhradu ve výši 14 438 793,21 EUR za škodu způsobenou tím, že Komise neuhradila správnou výši úroku z vrácené pokuty za období od 15. února 2011 do 8. března 2016 podle čl. 266 prvního pododstavce SFEU v rámci plnění povinností vyplývajících z rozsudku ze dne 16. prosince 2015, SAS Cargo Group A/S a další v. Komise (věc T-56/11), či podpůrně náhradu za dané období s úrokovou sazbou, kterou bude Tribunál považovat za vhodnou; b) zaplatit žalobkyním z náhrady uvedené v písm. a) úrok se sazbou stanovenou Evropskou centrální bankou (ECB) pro hlavní refinanční operace navýšenou o 3,5 procentního bodu, a to za dobu od 8. března 2016 až do úplného zaplacení, s tím, že se do 4. února 2021 bude jednat o jednoduché úročení a od 5. února 2021 o úročení složené, či podpůrně zaplatit z náhrady uvedené v písm. a) úrok za dané období s úrokovou sazbou a pravidly počítání (jednoduché či složené úročení), které bude Tribunál považovat za vhodné.
—

zrušil rozhodnutí SRB ze dne 14. dubna 2021 o výpočtu příspěvků vybíraných ex ante do Jednotného fondu pro řešení krizí na rok 2021 (SRB/ES/2021/22), včetně jeho příloh, a to v každém případě v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí, jakož i jeho přílohy, týká částky, kterou má žalobkyně zaplatit,
2.

Druhý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu, na jehož základě byla vystavena výzva k úhradě, bylo jakožto právní akt týkající se žalobce přijato v rozporu se zásadou nestranného a spravedlivého řízení, zásadou rovnosti zbraní a právem žalobce se v řízení účinně bránit: — Parlament porušil povinnost uvést odůvodnění a právo žalobce být vyslechnut podle čl. 41 odst. 2 písm. a) a c) Listiny, a to tím, že založil napadené rozhodnutí na závěrech Tribunálu, které byly učiněny ve věci, jež se žalobce netýkala a v jejímž rámci neměl možnost být vyslechnut; — Parlament neposkytl žalobci důkazy, o které nepřímo opřel napadené rozhodnutí, ani žalobci neposkytl další informace, které by mu umožnily řádně využít svého práva být vyslechnut (vyjádřit se), a to v rozporu s čl. 41 odst. 2 písm. a) a b) Listiny.
—

zrušil rozhodnutí Rady ze dne 8. března 2021 týkající se stížnosti a dodatečné stížnosti, které žalobkyně podala na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropské unie proti prováděcímu rozhodnutí Rady (EU) 2020/1117 ze dne 27. července 2020 o jmenování evropských žalobců Úřadu evropského veřejného žalobce, a to v rozsahu, v němž je evropským žalobcem Úřadu evropského veřejného žalobce jako dočasný zaměstnanec zařazený do platové třídy AD 13 na neobnovitelné funkční období tří let ode dne 29. července 2020 jmenován José Eduardo Moreira Alves d’Oliveira Guerra, jeden ze tří kandidátů původně navržených Portugalskem (Úř. věst. 2020, L 244, s. 18);
3.

Třetí žalobní důvod vychází z námitky protiprávnosti čl. 56 odst. 2 nařízení č. 726/2004, pokud by měl Tribunál za to, že tento článek výbor CHMP působící v rámci EMA opravňuje, aby podle svého uvážení zřizoval a zrušoval vědecké poradní skupiny, jelikož by to odporovalo zásadám rovnosti, nestrannosti a soudržnosti.
1.

První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že napadené zamítavé rozhodnutí Komise ze dne 14. dubna 2021 porušuje význam čl. 197 odst. 2 písm. c) finančního nařízení (1) ve spojení s nabídkovým řízením VP/2020/008 a používá tato ustanovení právně nepřípustně na evropské rady zaměstnanců. Požadavek uložený evropským radám zaměstnanců podávající žádost, aby předložily jako důkaz o stabilitě a finanční způsobilosti vlastní rozpočet, resp. roční rozvahu a bankovní účet, by většinu evropských rad zaměstnanců, kterým vnitrostátní právní ustanovení provádějící směrnice 2009/38/ES (2) nepřiznávají vlastní právní subjektivitu, od počátku vyloučilo z podpory. To porušuje zásadu rovného zacházení a zákazu diskriminace a je současně zásadně v rozporu s účelem programu podpory.
—

nařídil Unii, zastoupené Komisí, nahradit škodu vzniklou společnosti Cargolux v důsledku toho, že Komise nezaplatila splatný úrok z prodlení a splatný složený úrok na základě čl. 266 prvního pododstavce SFEU v souladu s rozsudkem ze dne 16. prosince 2015, Cargolux Airlines International SA v. Komise (věc T-39/11), a tudíž zaplatit následující částky v souladu s čl. 266 druhým pododstavcem SFEU, článkem 268 SFEU a čl. 340 druhým pododstavcem SFEU: a) splatný úrok z prodlení, tj. úrok z částky 39 900 000 EUR ve výši sazby pro refinanční operace Evropské centrální banky k 1. listopadu 2010 (jmenovitě 1 %), navýšené o 3,5 %, za období od 15. února 2011 do 5. února 2016, tj. částku 8 075 972,03 EUR, nebo případně ve výši úrokové sazby, kterou bude Tribunál považovat za přiměřenou; a b) splatný složený úrok, tj. úrok z částky splatného úroku z prodlení podle písmene a) za období od 5. února 2016 do dne, kdy Komise skutečně zaplatí žalovanou částku podle písmene a) [nebo – pokud Tribunál zamítne návrh společnosti Cargolux, aby byl splatný složený úrok počítán od 5. února 2016 – přinejmenším za období od data podání této žaloby do dne, kdy Komise skutečně zaplatí žalovanou částku podle písmene a)], ve výši sazby pro refinanční operace Evropské centrální banky k 1. listopadu 2010 (jmenovitě 1 %), navýšené o 3,5 % (nebo případně ve výši úrokové sazby, kterou bude Tribunál považovat za přiměřenou);
2.

Druhý žalobní důvod, vycházející z nesprávného právního posouzení a nesprávných skutkových zjištění Komise při konstatování, že se žalobkyně podílely na celkovém plánu a že jejich údajná účast byla pokračující. — Komise neprokázala, že by se žalobkyně podílely na celkovém plánu nebo že by o něm věděly. — Komise neprokázala, že by se první nebo druhá žalobkyně podílely na pokračujícím protiprávním jednání.
—

se zrušuje rozhodnutí EEA ze dne 21. září 2020 v rozsahu, v němž jím bylo nejprve vyhověno žádosti o proplacení příspěvku na zařízení zaměstnancům při nastoupení do zaměstnání, který EEA nesprávně odečetla z částek splatných na základě rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 11. června 2019 ve věci T-462/17, avšak poté – a v tomto rozsahu je rozhodnutí napadáno – jím bylo odmítnuto vyhovět dalším žádostem žalobkyně formulovaným konkrétně v e-mailu ze dne 16. září 2020, na který napadené rozhodnutí výslovně odkazuje a kterým se kromě proplacení neoprávněně odečteného příspěvku na zařízení zaměstnancům při nastoupení do zaměstnání žalobkyně domáhala — podstatné – avšak blíže neurčené z důvodu chybějícího podrobného vyúčtování – částky, které dosud nebyla zaplacena, včetně úroků z částky odstupného pro úředníka, který byl propuštěn, od 22. září 2016 a ode dne vyhlášení rozsudku z částky přisouzené v rozsudku až do úplného zaplacení, — podrobného vyúčtování hlavních dlužných částek včetně úroků a příslušenství a částek již vyplacených žalobkyni, které musí být nejprve odečteny z úroku a příslušenství a poté z hlavní částky a — náhrady škody včetně úroků z důvodu porušení služebních povinností, které spočívalo jednak v porušení důvěrnosti přiznané Tribunálem žalobkyni, jelikož prostřednictvím výplatní pásky za srpen 2019, která uváděla sražené a vyplacené částky, byl její nový zaměstnavatel informován o jejím sporu s EAA, a jednak v tom, že jí nebyla poskytnuta korespondence, která proběhla mezi ní a jejím poradcem před i po vyhlášení výše uvedeného rozsudku;
4.

Čtvrtý žalobní důvod: porušení článku 16 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), jelikož zahrnutí bezrizikových svěřených pasiv do základu pro výpočet vede ke 100násobnému zvýšení příspěvku žalobkyně za rok 2021, aniž by to bylo odůvodněné.
—

zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 3. června 2021 o státní podpoře SA.56826 (2020/N) – Germany – 2020 reform of support for cogeneration a o státní podpoře SA.53308 (2019/N) – Germany – Change of support to existing CHP plants (§ 13 kogeneračního zákona), a to v části, v níž je konstatováno, že a) podpora na výrobu kogenerační elektřiny v nových, modernizovaných a optimalizovaných vysoce účinných kogeneračních jednotkách, b) podpora na energeticky účinné rozvody tepla a chladu, c) podpora na zásobníky tepla a chladu, d) podpora na výrobu kogenerační elektřiny ve vysoce účinných kogeneračních jednotkách s provozem na plyn v sektoru dálkového vytápění a e) snížený poplatek podle kogeneračního zákona pro výrobce vodíku v souladu s kogeneračním zákonem z roku 2020 (KWKG 2020) představují státní podpory, a
7.

Sedmý žalobní důvod vychází z porušení zásady nediskriminace coby základní zásady unijního práva a čl. 16 odst. 13 nařízení č. 2019/943 spočívajícího v tom, že při stanovování břemena nákladů je v metodice upřednostněno přetížení v důsledku kruhových toků. Metodika by měla s přetížením v důsledku vnitřních toků a přetížením v důsledku kruhových toků zacházet stejně. Umístění kruhových toků na první místo v seznamu priorit neplánovaných toků způsobujících přetížení negeneruje pro provozovatele ty správné pobídky k efektivnímu řízení přetížení. Odvolací senát ACER odmítl důkazy žalobkyně bez jakéhokoli odůvodnění. Upřednostnění kruhových toků je diskriminační vůči provozovatelům přenosových soustav, kteří investovali nezbytné prostředky do modernizace svých soustav, protože tito provozovatelé by mohli být penalizováni za zbytkové kruhové toky, za které by mohli být odpovědní.
—

zrušil „Decision of the College of the European Public Prosecutor’s Office of 3 may 2021 on the appointment of fifteen european delegated prosecutors of the EPPO in the Italian Republic“ (rozhodnutí kolegia Úřadu evropského veřejného žalobce ze dne 3. května 2021 o jmenování patnácti evropských pověřených žalobců EPPO v Italské republice), kterým byli jmenováni evropští pověření žalobci ze strany Itálie;
—

zrušil zamítavé nedatované rozhodnutí, které žalobce obdržel dne 23. dubna 2021, kterým žalovaná odmítla žádost žalobce o účast (dále jen „žádost“) jakožto partner pověřený vykonáním činností programu EUROPE DIRECT v Řecku, v souladu s výzvou žalované ED-GREECE-2020/SELECTION OF PARTNERS TO CARRY OUT EUROPE DIRECT ACTIVITIES (2021-2025) IN GREECE k podávání žádostí; a
1.

První žalobní důvod vycházející z toho, že oblast působnosti potvrzené metodiky společné úhrady nákladů na redispečink a protiobchody je protiprávní. Podle této oblasti působnosti v zásadě „všechny“ síťové prvky s úrovní nejméně 220 kV budou moci využívat společné úhrady nákladů podle zásady „znečišťovatel platí“ podle čl. 16 odst. 13 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/943 ze dne 5. června 2019 o vnitřním trhu s elektřinou (dále jen „nařízení o elektřině“). Toto je podle žalobkyň protiprávní. Oblast působnosti metodiky společné úhrady nákladů musí dodržovat postup výpočtu kapacity, podle něhož pouze síťové prvky s distribučním faktorem přenosu elektřiny minimálně 5 % jsou technicky způsobilé k omezení přeshraničního obchodu, a tudíž vyžadování opatření k redispečinku nebo protiobchodům přeshraničního významu. Napadené rozhodnutí musí být zrušeno, neboť porušuje zejména čl. 16 odst. 13 nařízení o elektřině a čl. 74 odst. 2 a 4 nařízení Komise (EU) 2015/1222 ze dne 24. července 2015, kterým se stanoví rámcový pokyn pro přidělování kapacity a řízení přetížení (dále jen „nařízení o přidělování kapacity a řízení přetížení“). Odvolací senát nezohlednil skutečnost, že k rozšíření společné úhrady nákladů podle zásady „znečišťovatel platí“ rovněž na síťové prvky s distribučním faktorem přenosu elektřiny nižším než 5 % je nezbytný právní základ. Takový právní základ však neexistuje. Navíc zahrnutí téměř všech síťových prvků do oblasti působnosti předmětné metodiky porušuje článek 74 nařízení o přidělování kapacity a řízení přetížení, neboť to vede k chybným pobídkám a není to slučitelné se zákonnými povinnostmi a odpovědnostmi dotyčných provozovatelů přenosové soustavy.
7.

Sedmý žalobní důvod: nezohlednění MREL (Minimum Requirements for own funds and Eligible Liabilities) v rámci souboru ukazatelů rizik „riziková expozice“ je v rozporu s nařízením v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 — Žalovaný měl v souladu s čl. 6 odst. 1 písm. a) a odst. 2 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 zohlednit nadprůměrně vysokou kvótu MREL žalobkyně ve výši 67,6 %, která značně převýšila minimální kvótu ve výši 8 % stanovenou Jednotným výborem pro řešení krizí.
6.

Šestý žalobní důvod: nezohlednění MREL (Minimum Requirements for own funds and Eligible Liabilities) v rámci souboru ukazatelů rizik „riziková expozice“ je v rozporu s nařízením v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 — Žalovaný měl v souladu s čl. 6 odst. 1 písm. a) a odst. 2 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 zohlednit nadprůměrně vysokou kvótu MREL žalobkyně ve výši 67,6 %, která značně převýšila minimální kvótu ve výši 8 % stanovenou Jednotným výborem pro řešení krizí.
—

zrušil rozhodnutí Komise ze dne 10. června 2021, týkající se státní podpory SA.28599 (C 23/2010) (ex NN 36/2010) (ex CP 163/2009) poskytnuté Španělským královstvím na zavedení digitálního pozemního vysílání ve vzdálených nebo méně osídlených oblastech (s výjimkou Kastilie-La Mancha);
—

také podle článku 263 SFEU zrušil rozhodnutí D 200663 z důvodu porušení Smluv a jiných právních předpisů týkajících se uplatnění popsaných podmínek, jakož i z důvodu dalšího nedodržení podstatných formálních náležitostí, jelikož odůvodnění, na jehož základě se v uvedeném rozhodnutí prohlašuje petice předložená žalobcem za nepřípustnou, se v tomto případě neuplatní a neobsahuje žádné právní důvody. Na základě toho by měl Tribunál poté, co učiní náležité kroky, především rozhodnout, že petice předložená žalobcem je přijata pro účely jejího vyřízení, nebo podpůrně uložit Petičnímu výboru Evropského parlamentu povinnost vrátit tento postup do počáteční fáze, v rámci níž bude rozhodnuto o petici předložené žalobcem při dodržení práv, která byla porušena, a v níž bude petice prohlášena za přijatou pro účely jejího vyřízení, kterou lze podpořit;
—

(i) na základě a ve smyslu čl. 266 odst. 2 SFEU, článku 268 SFEU a čl. 340 odst. 2 SFEU uložil Evropské unii, zastoupené Komisí, povinnost nahradit škodu způsobenou žalobkyni tím, že Komise nezaplatila úroky z oprodlení z částky náhrady pokuty, kterou dluží ve smyslu článku 266 SFEU a na základě výkonu rozsudku Soudního dvora ze dne 21. září 2017 ve věci C-85/15 P, kterým se prohlásila neplatnost, a která má být vyčíslená takto: (a) úroky z prodlení splatné z částky 10 250 000 eur jako pokuty předběžně zaplacené žalobkyní za období od 4. března 2010 do 26. října 2017, určené podle sazby stanovené Evropskou centrální bankou (ECB) pro hlavní operace refinancování, účinné od 1. března 2010 (t. j. jedno procento), zvýšené o tři a půl procentního bodu, snížené o bankovní úroky, které již byly vybrané, tedy 3 204 301,82 eura, nebo podpůrně podle úrokové sazby, kterou Tribunál považuje za přiměřenou; (b) úroky z prodlení z částky uvedené v písm. a) za období od 26. října 2017 do data skutečného zaplacení, případně od 16. března 2021 do data skutečného zaplacení, určené podle úrokové sazby uvedené v písm. a), případně podle jiné úrokové sazby, kterou Tribunál považuje za přiměřenou;
4.

Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení článku 20 a článku 35 Listiny z důvodu, že napadené nařízení není v souladu s pokyny WHO a ECDC ohledně používání testů. Zneužití pravomoci. V této souvislosti žalobci tvrdí, že testy RT-PCR jsou v laboratořích některých zemí amplifikovány ve vyšším počtu cyklů než je počet cyklů stanovený ECDC a WHO jako spolehlivý. Testy jsou používány bez předchozího nebo následného klinického ověření, takže nesprávná amplifikace vede k chybným výsledkům. V případě pozitivního výsledku se test neopakuje, v rozporu s pokyny WHO, tudíž i z tohoto hlediska je testování in vitro zcela nespolehlivé. Napadené nařízení stanoví povinný screening asymptomatických osob, aby mohly obdržet certifikát EU, zatímco pokyny WHO stanoví, že test RT-PCR či rychlý test je pro asymptomatické osoby zbytečný, neboť neexistuje důkaz o tom, že přenášejí nákazu. Jediným skutečně proveditelným řešením, jak dosáhnout při nejvyšší úrovni vědecké serióznosti cíle, aby cestování bylo co nejbezpečnější, který stanoví napadené nařízení, je, aby se očkované a neočkované osoby podrobily testu slin neprodleně před požadovaným nezbytným použitím a aby se v případě pozitivního výsledku podrobily testu RT-PCR amplifikovanému v počtu cyklů, který je slučitelný s pokyny WHO a ECDC.
Žaloba podaná dne 8. září 2021 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO – Papouis Dairies (Papouis Halloumi)

(Věc T-565/21)

(2021/C 452/56)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikósie, Kypr) (zástupkyně: C. Milbradt, advokátka)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Papouis Dairies LTD (Nikósie)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

Sporná ochranná známka: Přihláška barevné obrazové ochranné známky Evropské unie obsahující slovní prvek Papouis Halloumi Papouis Dairies LTD PAP od roku 1967 – Přihláška č. 11 176 344

Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. dubna 2021, ve věci R 575/2019-2

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— rozhodl, že EUIPO a další účastnice řízení před EUIPO ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

Dovolávaný žalobní důvod
Žaloba podaná dne 7. září 2021 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO – Papouis Dairies (fino)

(Věc T-558/21)

(2021/C 452/55)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikósie, Kypr) (zástupkyně: C. Milbradt, advokátka)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Papouis Dairies LTD (Nikósie)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

Sporná ochranná známka: Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie fino Cyprus Halloumi Cheese – Přihláška č. 11 180 791

Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. dubna 2021, ve věci R 578/2019-2

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— zrušil napadené rozhodnutí,

— rozhodl, že EUIPO a další účastnice řízení před EUIPO ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

Dovolávaný žalobní důvod
—

zrušil rozhodnutí PMO.4 ze dne 16. listopadu 2020 o zamítnutí žádosti podané dne 14. Září 2020 jménem zesnulého pro účely žádosti o navrácení jeho vnitrostátních nároků na důchod převedených do penzijního systému Unie zvýšených o úroky narostlé na těchto nárocích během všech těchto let až do úplného proplacení;