(viz body 60–65)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 68, 69)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 86, 88, 89, 92)

Aby unijní soud mohl vyvodit správné právní důsledky z neexistence ustanovení vylučujícího Západní Saharu z územní působnosti dohody o přidružení v rámci výkladu Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Marockým královstvím na straně druhé, je povinen respektovat nejen pravidla výkladu v dobré víře uvedená v čl. 31 odst. 1 Vídeňské úmluvy o smluvním právu ze dne 23. května 1969, ale i pravidlo stanovené v odst. 3 písm. c) tohoto článku, podle kterého je při výkladu smlouvy třeba brát zřetel na každé příslušné pravidlo mezinárodního práva použitelné ve vztazích mezi stranami.

(viz body 94–97)

Pokud jde o výklad článku 94 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Marockým královstvím na straně druhé, podle kterého se tato dohoda použije „na území Marockého království“, obyčejové pravidlo kodifikované v článku 29 Vídeňské úmluvy tak a priori brání tomu, aby byla Západní Sahara považována za spadající do územní působnosti dohody o přidružení.

Z uvedeného pravidla tak vyplývá, že smlouva v souladu s obvyklým významem, který je dáván výrazu „území“ ve spojení s přivlastňovacím zájmenem „jeho“, jež mu předchází, obecně zavazuje stát ve vztahu k zeměpisné oblasti, na které tento stát vykonává veškeré pravomoci, které svrchovaným entitám přiznává mezinárodní právo, s vyloučením jakéhokoli jiného území, jako je území, které může spadat pouze do jurisdikce uvedeného státu nebo se na něj může vztahovat pouze mezinárodní odpovědnost uvedeného státu. V tomto ohledu z mezinárodní praxe vyplývá, že má-li být smlouva použita nejen na území státu, ale i mimo toto území, tato smlouva to výslovně stanoví, ať již se jedná o území, jež je pod jurisdikcí tohoto státu, jak uvádí například čl. 2 odst. 1 Úmluvy proti mučení a jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání ze dne 10. prosince 1984, nebo o území, za jehož mezinárodní vztahy je uvedený stát odpovědný, jak uvádí například čl. 56 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech.

Na základě zásady relativního účinku smluv, která je zásadou obecného mezinárodního práva a je konkrétně vyjádřena v pravidle uvedeném v článku 34 Vídeňské úmluvy o smluvním právu ze dne 23. května 1969, nemohou ze smluv vznikat ani závazky ani práva třetí straně bez jejího souhlasu.

Tato zásada musí být zohledněna v rámci výkladu Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Marockým královstvím na straně druhé, jelikož použití této dohody na Západní Saharu by vedlo k tomu, že by se tato dohoda dotýkala „třetí strany“. Mezinárodní soudní dvůr měl totiž v poradním stanovisku k Západní Sahaře za to, že Západní Sahara nebyla v okamžiku kolonizace Španělským královstvím územím bez pána (terra nullius) a že skutečnosti a informace, které mu byly předloženy, neprokazují žádný vztah územní svrchovanosti mezi tímto územím a Marockým královstvím.

S ohledem na tyto skutečnosti musí být lid Západní Sahary považován za „třetí stranu“ ve smyslu zásady relativního účinku smluv. Tato třetí strana může být jako taková dotčena prováděním dohody o přidružení v případě zahrnutí území Západní Sahary do působnosti uvedené dohody, aniž je nutné určit, zda jí z takového provádění mohou vznikat povinnosti, či naopak práva. Názor, že území Západní Sahary spadá do působnosti dohody o přidružení, by byl za těchto podmínek v rozporu se zásadou relativního účinku smluv, která je zásadou mezinárodního práva, a uplatní se na vztahy mezi Unií a Marockým královstvím.

(viz body 100, 103, 104, 106, 107)