ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
44

Žalobkyně má za to, že časová předchůdnost ochranné známky, na které byly založeny námitky, byla v projednávané věci prokázána, a to z důvodu data přednosti 16. března 2009 zapsaného do rejstříku. Zjištění odvolacího senátu, že byl v rámci námitkového řízení oprávněn zkoumat opodstatněnost uplatnění práva přednosti, je podle žalobkyně chybné. V takovém řízení není odvolací senát oprávněn zpochybnit platnost údajů zapsaných do rejstříku. Odvolací senát tedy tím, že se neomezil na převzetí data 16. března 2009 zapsaného do rejstříku, ale že zkoumal, zda jsou v projednávané věci splněny podmínky k uplatnění práva přednosti stanovené v článcích 29 a 30 nařízení č. 207/2009, v pravidle 6 nařízení č. 2868/95 a v článcích 1 a 2 rozhodnutí EX‑05‑5, porušil články 41 a 42 nařízení č. 207/2009.
151

Je totiž třeba souhlasně s Komisí uvést, že otázka týkající se vědeckého důkazu tvrzení, jichž se dotýkají články 13 a 14 nařízení č. 1924/2006, byla vysvětlena v rámci dokumentu přijatého Komisí dne 14. prosince 2007 a přístupného na její internetové stránce pod názvem „Guidance on the implementation of regulation no 1924/2006 on nutrition and health claims made on foods – Conclusions of the standing committee on the food chain and animal health“ (Pokyny týkající se provedení nařízení č. 1924/2006 o výživových a zdravotních tvrzeních o potravinách – Závěry Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat). Zejména z bodu III.2.3 uvedeného dokumentu, nadepsaného „Vliv klasifikace podle článku 13 nebo článku 14“, výslovně vyplývá, že klasifikace tvrzení v rámci těchto ustanovení nemá vliv na úroveň vědeckého odůvodnění vyžadovaného za účelem jejich schválení.
32

Je přitom nutno konstatovat, že uvedená příloha se vztahuje pouze k seznamu zdravotních tvrzení, který žalobkyně zaslaly německým orgánům pro účely vypracování vnitrostátních seznamů, na které odkazuje čl. 13 odst. 2 nařízení č. 1924/2006, aniž by však poskytovala odpověď na otázku, zda každé z těchto tvrzení bylo schváleno či zamítnuto nařízením č. 432/2012. V této souvislosti je třeba podotknout, že je sice pravda, že tuto informaci lze získat nahlédnutím do přílohy uvedeného nařízení a rejstříku zveřejněného Komisí na její internetové stránce, jejíž odkaz byl Tribunálu oznámen ve spisu, avšak tomuto soudu nepřísluší vyhledávat a identifikovat tvrzení, která by případně mohla představovat základ pro přípustnost žaloby žalobkyň, zejména pokud je jako v projednávané věci dotčeno přibližně 2000 zdravotních tvrzení, z nichž 222 bylo schváleno, což odpovídá 497 položkám v souhrnném seznamu, a 1 719 tvrzení bylo zakázáno [v tomto smyslu viz usnesení ze dne 8. července 2010, Strålfors v. OHIM (ID SOLUTIONS), T‑211/10, EU:T:2010:301, bod 7 a citovaná judikatura].
149

Skutkové a právní závěry, které předcházejí, jsou potvrzeny ručně psanými poznámkami žalobce v návrhu dopisu o odstoupení, který obdržel do vlastních rukou od p. Romero Requeneho, ale který nepodepsal, na závěr schůzky konané dne 16. října 2012 (viz bod 119 výše). V tomto ohledu Tribunál konstatuje, že žalobce není věrohodný, když ve své výpovědi tvrdí, že nepodepsal uvedený návrh dopisu o odstoupení z důvodu, že tento návrh předpokládal dobrovolné odstoupení z jeho strany. Ručně psané škrty provedené žalobcem v tomto návrhu se netýkají samotné skutečnosti jeho odstoupení ani samotného naléhání na dobrovolnou povahu odstoupení, ale podrobností menšího významu v tomto kontextu. Tribunál považuje za přiměřené předpokládat, že kdyby nedorozumění bylo hlubší a týkalo se samotné skutečnosti nebo základních podmínek odstoupení, nespokojil by se žalobce s provedením takových menších změn v tomto návrhu rukou, ale buď by jej bez dalšího odmítl tím, že by jej odmítl okomentovat nebo by v něm vyškrtl hlavní zmínky.
126

Žalobkyně tvrdí, že byla přinucena připojit provozní pasiva k aktivům společnosti Sernam, a to s jediným cílem, aby nebyly podány námitky věřiteli, stanovené francouzským zákonem. Tvrdí, že francouzské právo umožňuje věřitelům podat námitky proti operacím vkladu nebo převodu a získat buď okamžitou úhradu jejich pohledávek, nebo zřízení záruk. Navíc v případě zahájení následného kolektivního řízení mohli věřitelé zpochybnit úkony vedoucí ke zmenšení majetku jejich dlužníka před 18 měsíci před zahájením kolektivního řízení. Podle žalobkyně by byli věřitelé společnosti Sernam, pokud by byla prodána pouze aktiva společnosti Sernam, věřiteli společnosti bez jakéhokoliv aktiva, velmi zatížené dluhy, což by je zbavilo jakéhokoliv výhledu na úhradu, a tedy by velmi pravděpodobně podali námitky proti převodu pouze aktiv společnosti Sernam v celku, nebo pokud by souhlasili pouze s tímto převodem aktiv, zpochybnili by jej velmi jistě v rámci následné likvidace, ke které by došlo. Podle žalobkyně z toho vyplynula nutnost připojit provozní pasiva, aby bylo umožněno provedení převodu aktiv společnosti Sernam.
241

Nicméně vzhledem k tomu, že svrchovanost Marockého království nad Západní Saharou není uznána ani Unií a jejími členskými státy, a v obecnější rovině ani ze strany OSN, jakož i s ohledem na to, že neexistuje žádný mezinárodní mandát, který by mohl odůvodnit marockou přítomnost na tomto území, měla se Rada v rámci posouzení všech relevantních skutečností dané věci při uplatnění své široké posuzovací pravomoci týkající se toho, zda uzavřít či nikoliv s Marockým královstvím dohodu použitelnou také na Západní Saharu, sama ujistit, že nic nenasvědčuje tomu, že by přírodní zdroje území Západní Sahary, které je pod marockou kontrolou, mohly být využívány na úkor obyvatel tohoto území a že by jejich využívání mohlo vést k porušování jejich základních práv. Rada se nemůže omezit na konstatování, že přísluší Marockému království, aby zajistilo, že k žádnému takovému využívání zdrojů nedojde.
1

Einhell Germany AG, Hans Einhell Nederlands BV, Einhell France SAS a Hans Einhell Österreich GmbH (dále společně jen „žalobkyně“) jsou čtyři společnosti patřící do skupiny Einhell, které dováží zejména kompresory na vzduch pocházející z Číny. Do Evropské unie dovážejí zvláště kompresory, které nakupují od společnosti Nu Air (Shanghai) Compressors and Tools Co. Ltd (dále jen „Nu Air Shanghai“ nebo „výrobce-vývozce“), která má sídlo v Číně a patří do skupiny Nu Air.
1

Žalobkyně, Mecafer, dováží do Evropské unie kompresory na vzduch vyrobené společností Nu Air (Shanghai) Compressors and Tools Co. Ltd (dále jen „Nu Air Shanghai“ nebo „výrobce-vývozce“) se sídlem v Číně. Kromě toho distribuuje a prodává kompresory na vzduch vyrobené společností Nu Air Compressors and Tools SpA, která je italskou společností v čele skupiny Nu Air, do které patří výrobce vývozce. V době, kdy došlo ke skutečnostem dotčeným v projednávané věci, žalobkyně patřila do skupiny Nu Air, a byla tedy propojena s výrobcem-vývozcem.
117

Podle Komise akcie vlastněné menšinovými akcionáři, kteří se neúčastnili rekapitalizace, byly nedostatečně rozmělněny, jinak řečeno jejich jednotková cena byla příliš vysoká z důvodu, že nedošlo k přiměřenému rozdělení zátěže v rámci záchrany HSH Nordbank, jež by umožnilo považovat opatření podpory za slučitelná s vnitřním trhem. Měla rovněž za to, že nepřímá výhoda, jež pro menšinové akcionáře vyplynula z neexistence podmínek obsažených v napadeném rozhodnutí, mohla být sama o sobě považována za státní podporu, vzhledem k tomu, že pokud by cena za akcii byla stanovena správně, veřejní akcionáři (a sice spolkové země Hamburk a Šlesvicko-Holštýnsko) by obdrželi dodatečný podíl na kapitálu HSH Nordbank, jehož se zřekli (body 247 a 248 odůvodnění napadeného rozhodnutí).
57

V tomto ohledu je třeba připomenout, že mlčení orgánu, byl-li vyzván k zaujetí stanoviska, nemůže samo o sobě zakládat právní účinky, ledaže by tento důsledek byl výslovně upraven předpisem unijního práva. V případě neexistence výslovných předpisů unijního práva, které by stanovily lhůtu, po jejímž uplynutí se má za to, že bylo mlčky vydáno rozhodnutí, a které by vymezily obsah tohoto rozhodnutí, nemůže být nečinnost orgánu postavena na roveň rozhodnutí, jinak by byl zpochybněn systém procesních prostředků zavedený Smlouvou (rozsudek ze dne 13. prosince 1999, SGA v. Komise, T‑189/95, T‑39/96 a T‑123/96, Recueil, EU:T:1999:317, body 26 a 27).
87

Každopádně je třeba poznamenat, že PMR sdělené institutu Technion ve spojení s informacemi obsaženými v závěrečné zprávě o auditu prokazují, že i jiné subjekty než Technion vykazovaly hodiny a náklady služeb poskytovaných panem K. v období, kdy tato osoba měla pracovat na plný úvazek u institutu Technion (viz výše, bod 78). Tato okolnost byla s to zpochybnit skutečnou povahu celkového počtu vykázaných hodin a nákladů pana K., a to i vzhledem k nespolehlivosti jeho výkazů práce. Argumentace institutu Technion se omezuje na soubor abstraktních a svévolných vývodů, aniž by byla potvrzena jakýmkoli poznatkem prokazujícím skutečnou povahu hodin vykázaných panem K.
27

Dne 27. března 2012 přijala Komise rozhodnutí C (2012) 1965 final, kterým se mění rozhodnutí C (2008) 2626 final ze dne 11. června 2008 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38.695 – Chlorečnan sodný) (dále jen „napadené rozhodnutí“). Na základě napadeného rozhodnutí Komise, s připomenutím skutečností předcházejících sporu a zejména zamítnutí ze strany Tribunálu, v rozsudku Uralita, bod 23 výše (EU:T:2011:622), v plném rozsahu žaloby žalobkyně proti rozhodnutí z roku 2008, měla za to, že pokuta ve výši 9900000 eur, jež jí byla uložena, zůstala zachována. Nicméně v bodech 8 a 9 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla toto: „(8) Ačkoli Tribunál zamítl žalobu společnosti Uralita na neplatnost proti rozhodnutí [z roku 2008], Komise přesto, s ohledem na rozhodnutí o částečném zrušení obsažené v rozsudku Aragonesas [bod 17 výše (EU:T:2011:621)], považuje za vhodné zkrátit dobu trvání protiprávního jednání v případě společnosti Uralita, aby byla uzpůsobena době trvání protiprávního jednání konstatované v[e výše uvedeném] rozsudku Aragonesas, totiž od 28. ledna 1998 do 31. prosince 1998. (9) Mimoto, s ohledem na zvláštní okolnosti věci, a zejména prohlášení společnosti Uralita obsažená v jejím dopise ze dne 23. ledna 2012 […] a s ohledem na skutečnost, že Uralita již předběžně Komisi zaplatila celou částku pokuty [uložené v rozhodnutí z roku 2008,] ve lhůtách stanovených tímto rozhodnutím, se Komise rozhodla rozhodnutí změnit v rozsahu, v němž bylo přijato a oznámeno společnosti Uralita, a to a) zkrácením délky účasti na protiprávním jednání, aby odpovídala období od 28. ledna 1998 do 31. prosince 1998; a b) stanovením, na základě čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, pokuty, která odpovídá tomuto změněnému období protiprávního jednání, a za jejíž zaplacení bude Uralita činěna odpovědnou.“
27

Podle napadeného rozhodnutí předmět navrhované EOI, tedy zakotvení zásady stavu nouze do legislativy Unie, tak jak je navrhuje žalobce, zjevně nespadá do rámce pravomocí Komise na předložení návrhu právního aktu Unie pro účely provedení Smluv. V napadeném rozhodnutí se uvádí, „po podrobném přezkoumání ustanovení Smlouvy uvedených v navrhované iniciativě (články 119 [SFEU] až 144 [SFEU] a všech dalších možných právních základů Komise odmítá tuto navrhovanou občanskou iniciativu zaregistrovat s odůvodněním, že tato zjevně nespadá do pravomocí umožňujících Komisi předložit návrh na přijetí právního aktu Unie pro účely provedení Smluv.“ V napadeném rozhodnutí Komise upřesňuje, že „zejména čl. 136 odst. 1 SFEU může sloužit jako právní základ pouze, pokud je předmětem opatření posílení rozpočtové kázně členských států a pokud se tato opatření na to omezují a pokud mají za cíl zajištění řádného fungování hospodářské a měnové unie“. Komise dodává, že „v každém případě čl. 136 odst. 1 SFEU Unii neopravňuje […] nahrazovat členské státy ve výkonu jejich rozpočtové suverenity a funkcích spojených se státními příjmy a výdaji“.
9

Vzhledem k tomu, že navrácení podpory podle článku 2 rozhodnutí TV2 I způsobilo platební neschopnost TV2 A/S, oznámilo Dánské království dopisem ze dne 23. července 2004 Komisi projekt rekapitalizace této společnosti. Co se týče opatření financovaných státem, stanovil tento návrh jednak vklad do základního kapitálu ve výši 440 miliónů dánských korun (DKK), a jednak kapitalizaci státní půjčky ve výši 394 miliónů DKK do základního kapitálu. Rozhodnutím C (2004) 3632 final ve věci státních podpor N 313/2004 o rekapitalizaci [TV 2 A/S] (Úř. věst. 2005, C 172, s. 3, dále jen „rozhodnutí o rekapitalizaci“) dospěla Komise k závěru, že obě navrhovaná opatření pro TV2 A/S byla „nezbytn[á] pro obnovu kapitálu, který TV2 [A/S] po své přeměně na akciovou společnost potřeb[ovala], aby mohla provádět výkon veřejné služby“ (bod 53 odůvodnění rozhodnutí o rekapitalizaci). Komise proto rozhodla, že „každá část státní podpory, která by mohla být spojena s plánovanou rekapitalizací TV2 A/S, byla slučitelná s vnitřním trhem v souladu s čl. 86 odst. 2 ES (bod 55 rozhodnutí o rekapitalizaci).
63

Kromě toho je třeba uvést, že pojem „souhrnná registrace“ obsažený v čl. 6 odst. 1 druhém pododstavci směrnice 2001/83, ve znění změn, vychází z ustálené judikatury Soudního dvora (viz bod 45 výše), ve které byl tento pojem rozvinut zejména ve snaze zohlednit cíl takzvaného zkráceného postupu, kterým je umožnit ušetření času a nákladů nezbytných pro shromáždění výsledků farmakologických a toxikologických zkoušek a klinických hodnocení a vyhnout se opakování zkoušek na lidech nebo na zvířatech (viz rozsudek ze dne 16. října 2003, AstraZeneca, C‑223/01, Recueil, EU:C:2003:546, bod 52). Tento cíl by byl zjevně zmařen, pokud by výrobce původního léčivého přípravku mohl donekonečna prodlužovat období zákonné ochrany údajů, a bránil by tak výrobcům generických léčivých přípravků v jeho využití jako referenčního léčivého přípravku, jakmile uplyne období zákonné ochrany údajů, které bylo výslovně stanoveno zákonodárcem s cílem sladit zájmy inovativních podniků a obecné zájmy.
70

Výklad navržený Maďarskem, který směřuje k tomu, že by členský stát byl na základě článku 103e jednotného nařízení o společné organizaci trhů oprávněn vyplatit ex post částku vyšší, než je částka oznámená ex ante, a obdržet následně úhradu neoznámené částky, by vedl k tomu, že by řízení o povolení vnitrostátní finanční podpory bylo zbaveno užitečného účinku (obdobně viz rozsudek ze dne 4. října 2001, Itálie v. Komise, C‑403/99, Recueil, EU:C:2001:507, bod 28) a ztratilo by význam (obdobně viz rozsudek ze dne 10. dubna 2014, Maatschap T. van Oosterom en A. van Oosterom-Boelhouwer, C‑485/12, Sb. rozh., EU:C:2014:250, bod 61). V tomto ohledu je třeba shodně s tvrzením Komise konstatovat, že kdyby chtěl evropský normotvůrce ušetřit členské státy formálního řízení o povolení podpory, které nutně zahrnuje posouzení oznámených částek, mohl použít podobný postup, jaký je upraven v čl. 182 odst. 6 jednotného nařízení o společné organizaci trhů, který při splnění určitých podmínek dovoluje členským státům vyplácet státní podpory producentům, kteří nejsou členy uznané organizace.
23

Z judikatury však vyplývá, že pokud Rada považovala žalobce za dostatečně konkretizovanou entitu, aby se na něj mohla vztahovat omezující opatření, je nutné z důvodů soudržnosti a spravedlnosti uznat, že je rovněž dostatečně konkretizovanou entitou, aby tato opatření mohl napadnout. Jakýkoli jiný závěr by měl za následek, že by určitá organizace mohla být zařazena na seznam subjektů, vůči nimž jsou namířena omezující opatření, aniž by mohla proti svému zařazení na tento seznam podat žalobu (obdobně viz rozsudek ze dne 18. ledna 2007, PKK a KNK v. Rada, C‑229/05 P, Sb. rozh., EU:C:2007:32, bod 112).
29

Z ustálené judikatury vyplývá, že na základě čl. 76 písm. d) jednacího řádu Tribunálu musí každá žaloba obsahovat předmět sporu, dovolávané žalobní důvody a argumenty, jakož i stručný popis uvedených žalobních důvodů. Tyto údaje musí být dostatečně jasné a přesné pro to, aby umožnily žalovanému připravit svou obranu a Tribunálu rozhodnout o žalobě případně i bez dalších podpůrných informací. Za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti je k tomu, aby byl argument přípustný, nezbytné, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je založen, vyplývaly přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně z textu samotné žaloby (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 25. července 2000, RJB Mining v. Komise, T‑110/98, EU:T:2000:199, bod 23 a citovaná judikatura, a rozsudek ze dne 10. dubna 2003, Travelex Global and Financial Services a Interpayment Services v. Komise, T‑195/00, EU:T:2003:111, bod 26).
38

V této souvislosti má Rada za to, že skutečnost, že žalobkyně iniciovaly přijetí napadeného nařízení svou žádostí o částečný prozatímní přezkum, není rozhodující. Má za to, že pokud by byla jejich žádost o přezkum byla zamítnuta, žalobkyně by mohly toto rozhodnutí napadnout. Částečný prozatímní přezkum byl zahájen na žádost žalobkyň a napadené nařízení, které je výsledkem tohoto přezkumu, je podle Rady ve vztahu k žalobkyním opatřením s obecnou působností, které nemohou napadnout, a to z několika důvodů.
106

Tvrdí, že pokud by toto rozhodnutí bylo přijato ve lhůtě tří měsíců, napadené nařízení a antidumpingová cla by mohla být odlišná. V tomto ohledu upřesňuje, že Komise založila své rozhodnutí o odepření STH na informacích získaných během inspekcí na místě, které byly provedeny po uplynutí lhůty tří měsíců, zejména pokud jde o kupní cenu benzenu. Žalobkyně má tedy za to, že pokud by rozhodnutí bylo přijato ve stanovené lhůtě, byl by jí v důsledku toho přiznán STH, neboť orgány neměly v daném okamžiku k dispozici informace o kupní ceně benzenu, které byly zásadní pro odmítnutí přiznat jí tento status.
11

V roce 1997 Postgesetz (poštovní zákon) ze dne 22. prosince 1997 (BGBl. 1997 I, s. 3294) doplnil nařízení o povinných poštovních službách a zejména prodloužil úlohy Deutsche Post v rámci univerzální služby. Ustanovení § 11 poštovního zákona definovalo univerzální službu jako trvalou, zejména co se týká posílání listovních zásilek, balíků do hmotnosti 20 kg, knih, katalogů, novin, časopisů v maximální hmotnosti 200 g; ustanovení § 52 uvedeného zákona prodloužilo pověření Deutsche Post týkající se poskytování univerzální služby až do dne 31. prosince 2007, to znamená až do data uplynutí výhradní licence, kterou držela pro poštovní služby. Hmotnostní limit týkající se listovních zásilek a katalogů se postupně snižoval mezi dnem 1. ledna 1998, datem vstupu v platnost poštovního zákona, a datem uplynutí výhradní licence až dosáhl konečných 50 g.
396

V tomto kontextu je třeba rovněž poukázat na to, že praxe Komise je v souladu s tímto přístupem. Podle bodu 6 jejího oznámení o postupu při narovnání totiž platí, že má-li Komise za to, že případ je v zásadě vhodný pro narovnání, prozkoumá zájem na narovnání všech stran zúčastněných na řízení, kdežto strany řízení nemají na narovnání nárok. Z uvedeného bodu jasně vyplývá, že pouze v případě, že má Komise za to, že je věc vhodná pro narovnání, prozkoumá zájem dotyčných podniků. Uvedený bod tudíž stanoví rovněž možnost, že Komise může mít za to, že případ není vhodný pro narovnání, aniž by předtím kontaktovala dotyčné strany a zjišťovala jejich zájem na dosažení narovnání.
86

Zaprvé žalobkyně vysvětluje, že argument uvedený v bodě 66 odůvodnění napadeného rozhodnutí, podle kterého by se ztratil prvek srovnání s ostatními účastníky protiprávního jednání, pokud by byl obrat společnosti TM T&D rozdělen mezi její dva akcionáře podle jejich tržeb z prodejů PISP za rok 2001, neboť takový přístup by vedl k porovnání jejich virtuálních obratů za rok 2001 se skutečnými obraty ostatních výrobců v roce 2003, především zdůrazňuje, že Komise měla rozdělit obrat společnosti TM T&D mezi její akcionáře podle jejich účasti na této posledně uvedené společnosti. Nemá totiž žádný smysl vracet se do roku 2001 v rámci srovnání jednotlivých postavení rozličných výrobců v roce 2003.
3

V rozhodnutí z roku 2007 Komise konstatovala existenci jediného a trvajícího porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru na trhu PISP Evropského hospodářského prostoru (EHP) od 15. dubna 1988 do 11. května 2004 a uložila osobám, kterým bylo uvedené rozhodnutí určeno, jimiž byli evropští a japonští výrobci PISP, pokuty, jejichž výše byla vypočtena metodou uvedenou v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3, dále jen „pokyny o metodě stanovování pokut“), jakož i v oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3).
4.

Akty orgánů — Odůvodnění — Povinnost — Rozsah — Omezující opatření vůči Íránu — Zmrazení finančních prostředků osob, subjektů nebo orgánů podílejících se na šíření jaderných zbraní nebo je podporujících — Povinnost sdělit dotyčnému odůvodnění současně s přijetím aktu, který nepříznivě zasahuje do jeho právního postavení, nebo co nejdříve poté — Meze — Bezpečnost či zahraniční politika Unie a členských států — Rozsah (viz body 36–42)
7.

Akty orgánů — Odůvodnění — Povinnost — Rozsah — Omezující opatření vůči Íránu — Zmrazení finančních prostředků osob, subjektů nebo orgánů podílejících se na šíření jaderných zbraní nebo je podporujících — Povinnost sdělit dotyčnému odůvodnění současně s přijetím aktu, který nepříznivě zasahuje do jeho právního postavení, nebo co nejdříve poté — Meze — Bezpečnost či zahraniční politika Unie a členských států — Rozsah (Článek 296 SFEU; rozhodnutí Rady 2012/829/SZBP; nařízení Rady č. 1264/2012) (viz body 69–74)
6.

Akty orgánů — Odůvodnění — Povinnost — Rozsah — Omezující opatření vůči Íránu — Zmrazení finančních prostředků osob, subjektů nebo orgánů podílejících se na šíření jaderných zbraní nebo je podporujících — Povinnost sdělit dotyčnému odůvodnění současně s přijetím aktu, který nepříznivě zasahuje do jeho právního postavení, nebo co nejdříve poté — Meze — Bezpečnost či zahraniční politika Unie a členských států — Rozsah (Článek 296 SFEU; rozhodnutí Rady 2012/829/SZBP; nařízení Rady č. 1264/2012) (viz body 64–69)
6.

Akty orgánů — Odůvodnění — Povinnost — Rozsah — Omezující opatření vůči Íránu — Zmrazení finančních prostředků osob, subjektů nebo orgánů podílejících se na šíření jaderných zbraní nebo je podporujících — Povinnost sdělit dotyčnému odůvodnění současně s přijetím aktu, který nepříznivě zasahuje do jeho právního postavení, nebo co nejdříve poté — Meze — Bezpečnost či zahraniční politika Unie a členských států — Rozsah (Článek 296 SFEU; rozhodnutí Rady 2013/270/SZBP; nařízení Rady č. 522/2013) (viz body 69–74)
2.

Ochranná známka Společenství — Definice a nabytí ochranné známky Společenství — Absolutní důvody pro zamítnutí — Ochranné známky tvořené výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit k označení vlastností výrobku nebo služby — Slovní ochranná známka THE SPIRIT OF CUBA [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 7 odst. 1 písm. c)] (viz body 19, 24–29)
6.

Žaloba na neplatnost — Zrušující rozsudek — Účinky — Omezení Soudním dvorem — Omezující opatření s ohledem na situaci v Libyi — Nebezpečí vážné a nenapravitelné újmy na účinnosti jakéhokoli zmrazení finančních prostředků, o němž by Rada mohla v budoucnu rozhodnout vůči osobám dotčeným zrušenými akty — Zachování účinků zrušených aktů do uplynutí lhůty pro podání opravného prostředku nebo do jeho zamítnutí (Článek 264 druhý pododstavec, SFEU; statut Soudního dvora, čl. 60 druhý pododstavec; rozhodnutí Rady 2013/182/SZBP a 2014/380/SZBP; nařízení Rady č. 689/2014) (viz body 106 až 109)