ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

V období od roku 2006 do roku 2008 přicestovali postupně do Lucemburska manželé Ymeragovi a oba bratři Kreshnika Ymeragy. Všichni byli při příjezdu zletilí s výjimkou Labinota Ymeragy, kterému do dosažení zletilosti chyběly ještě tři týdny. V den příjezdu podali všichni žádost o mezinárodní ochranu ve smyslu zákona o právu na azyl a o další druhy ochrany.
30

V tomto ohledu je třeba konstatovat, že na stanovení základu daně pro plnění podle čl. 18 písm. c) směrnice o DPH se vztahuje článek 74 směrnice o DPH, a nikoli její článek 80. Podle judikatury Soudního dvora jsou totiž podmínky použití posledně uvedeného článku taxativní a vnitrostátní právní úprava nemůže na základě tohoto ustanovení stanovit, že základem daně je obvyklá cena, i v jiných případech, než jsou případy vyjmenované v uvedeném ustanovení (viz rozsudek ze dne 26. dubna 2012, Balkan and Sea Properties a Provadinvest, C-621/10 a C-129/11, body 45, 51, jakož i 52). Z předkládacího rozhodnutí však nevyplývá, že dotčená situace spadá pod některý z případů uvedených v dotčeném článku 80.
Jsou ustanovení čl. 2 odst. 2 písm. a) [směrnice 2000/78] použitelná v případě, kdy akcionář fotbalového klubu, který vystupuje jako hlavní manažer (‚patron‘) uvedeného fotbalového klubu a je za něho považován sdělovacími prostředky a ve společnosti, prohlásí ve sdělovacím prostředkům následující:

‚Raději rozpustím [FC Steaua], než abych vzal do týmu homosexuála. Řeči jsou řeči, ale jak je možné napsat něco takového a navíc to dát na první stranu… Možná není pravda, že je (fotbalový hráč […] X […]) homosexuál. Ale co když je? Řekl jsem jednomu ze svých strýců, který nevěří ani v Satana ani v Boha. Řekl jsem mu: »připusťme, že Bůh neexistuje. A co když existuje? Co můžeš ztratit tím, že půjdeš na svaté přijímání? Nebylo by dobré jít do nebe?« Dal mi za pravdu. Měsíc před svou smrtí šel na svaté přijímání. Bůh mu odpusť. V mojí rodině není místo pro gaye a [FC Steaua] je moje rodina. Než hrát s gayem, je lepší hrát s juniorem. Nejedná se o diskriminaci. Nikdo mě nemůže nutit s někým pracovat. Stejně jako oni mají práva, také já mám právo pracovat, s kým chci.‘

‚Ani kdyby musela Steaua skončit, nevzal bych do týmu homosexuála! Možná není pravda, že je homosexuál, ale co když je? V mojí rodině není místo pro gaye a [FC Steaua] je moje rodina. Než hrát s gayem, je lepší hrát s juniorem. Nejedná se o diskriminaci. Nikdo mě nemůže nutit s někým pracovat. Stejně jako oni mají práva, také já mám právo pracovat, s kým chci. I kdyby mi Bůh ve snu řekl, že na 100 % X není homosexuál, nevzal bych ho! V novinách se příliš psalo o tom, že je homosexuál. I kdyby mi ho [současný klub hráče X] dala zadarmo, nevzal bych ho! Mohl by být největší buřič a největší opilec… ale jestli je homosexuál, nechci o něm už víc slyšet‘?
36

Podle ustálené judikatury nemůže formulace použitá v jednom z jazykových znění ustanovení unijního práva sloužit jako jediný základ pro výklad tohoto ustanovení ani jí v tomto ohledu nemůže být přiznána přednostní povaha před jinými jazykovými zněními. Takový přístup by byl totiž neslučitelný s požadavkem jednotného použití unijního práva (viz rozsudky ze dne 12. listopadu 1998, Institute of the Motor Industry, C-149/97, Recueil, s. I-7053, bod 16, a ze dne 3. dubna 2008, Endendijk, C-187/07, Sb. rozh. s. I-2115, bod 23).
22

Tento soud uvádí, že spor v původním řízení se týká zejména otázky, zda musí záruka pokrývat pohledávky zaměstnance proti jeho zaměstnavateli, které vznikly zaprvé po zápisu rozhodnutí o zahájení insolvenčního řízení se zaměstnavatelem, které prohlašuje jeho platební neschopnost, do obchodního rejstříku a zadruhé po zapsání rozhodnutí o ukončení schopností splácet závazky, které nařizuje ukončení činnosti zaměstnavatele a vypořádání a rozdělení majetku náležejícího do insolvenční podstaty, do téhož rejstříku.
8

Článek 15 uvedeného nařízení, nadepsaný „Užívání ochranné známky Společenství“, stanoví: „1. Pokud do pěti let od zápisu nezačal majitel ochrannou známku Společenství řádně ve Společenství užívat pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána, nebo pokud toto užívání bylo na nepřetržitou dobu pěti let přerušeno, podléhá ochranná známka Společenství sankcím podle tohoto nařízení, ledaže pro neužívání existují řádné důvody. 2. Za užívání ve smyslu odstavce 1 se považuje rovněž: a) užívání ochranné známky Společenství v podobě, která se liší od podoby, ve které byla ochranná známka zapsána, prvky nezhoršujícími rozlišovací schopnost ochranné známky; […]“
43

Tento závěr vůbec neodporuje závěru, ke kterému Soudní dvůr dospěl ve výše uvedeném usnesení Briot. V uvedené věci se totiž Soudní dvůr poté, co konstatoval, že neprodloužení pracovní smlouvy na dobu určitou pracovníka agentury práce, která skončila uplynutím sjednané doby, a to před převodem činnosti, k jejímuž výkonu byl tento pracovník určen, neporušuje směrnici Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (Úř. věst. L 82, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 98), v bodě 36 uvedeného usnesení omezil na upřesnění, že toto řešení nepředjímá nic, co se týče ochrany před zneužitím po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou, které by se mohl pracovník agentury práce případně těšit na základě jiných ustanovení unijního práva, a to především směrnice 1999/70, ani výklad těchto ustanovení Soudním dvorem.
29

Tato opatření nicméně nesmí překračovat rámec toho, co je nezbytné k dosažení takto sledovaných cílů, a nemohou být tedy používána způsobem, který by zpochybnil neutralitu DPH, jež je základní zásadou společného systému DPH zavedeného unijním právem v dané oblasti (viz výše uvedený rozsudek Stadeco, bod 39 a citovaná judikatura).
24

Co se týče služeb lékařské povahy, z judikatury týkající se směrnice 77/388 vyplývá per analogiam, že písmena b) a c) čl. 132 odst. 1 směrnice o DPH, jejichž rozsah působnosti je odlišný, mají za cíl upravit všechna osvobození lékařských služeb ve striktním smyslu od daně (viz rozsudek Future Health Technologies, uvedený výše, body 26, 27 a 36 a citovaná judikatura). Článek 132 odst. 1 písm. b) této směrnice se totiž týká služeb poskytovaných v nemocničním prostředí, zatímco čl. 132 odst. 1 písm. c) této směrnice se týká lékařských služeb poskytovaných mimo takový rámec jak v soukromém sídle poskytovatele, tak v bydlišti pacienta nebo kdekoliv jinde (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. září 2002, Kügler, C-141/00, Recueil, s. I-6833, bod 36, a Future Health Technologies, uvedený výše, bod 36).
10

Společnost RR poskytuje v rámci výkonu svých obchodních činností hospodářským subjektům, které jsou osobami povinnými k dani a mají sídlo v jiných členských státech, než je Polská republika, komplexní službu skladování zboží. Tato služba zahrnuje zejména příjem zboží do skladu, uložení zboží do vhodných skladovacích regálů, úschovu tohoto zboží, balení zboží pro zákazníky, jakož i výdej zboží, vykládku a nakládku zboží. Mimoto pro některé smluvní partnery, kteří jsou dodavateli materiálů skupinám působícím v oblasti informačních technologií, zahrnuje dotyčná služba rovněž úpravu balení materiálů, které jsou dodávány v hromadném balení, do jednotlivých balení. Poskytování skladovacích regálů je pouze jedním z řady dalších prvků spadajících do logistického procesu řízeného společností RR. Mimoto společnost RR poskytuje pro dotčenou službu vlastní zaměstnance, jakož i obalové materiály, přičemž náklady na ně tvoří jednu ze složek odměny za tuto službu. Smluvní partneři společnosti RR, kteří si objednali skladovací službu, nemají na polském území sídlo ani stálou provozovnu.
27

Administratīvā apgabaltiesa měl za to, že hodnocení N. Riežniece, pokud jde o její práci a kvalifikaci, bylo objektivní. Kromě toho měl za to, že správa tím, že nabídla N. Riežniece při jejím návratu do práce jiné pracovní místo, jednala v souladu s právem, zejména proto, že Lauku atbalsta dienests nemohl předvídat, že oddělení rozvoje informačních systémů informačního odboru a místa státních zaměstnanců, kteří k němu jsou přiděleni, budou zrušena.
29

Naopak je třeba připomenout, jak vyplývá z bodu 5 odůvodnění směrnice o DPH, že „[s]ystém DPH dosahuje největší jednoduchosti a neutrality, je-li daň vybírána co nejvšeobecněji“. Kromě toho bod 13 odůvodnění této směrnice zdůrazňuje, že „[k] zaručení větší neutrality daně by měl být pojem ‚osoba povinná k dani‘ vymezen tak, aby do něj mohly členské státy zahrnout i osoby, jež poskytují plnění příležitostně“.
39

Pokud by se mělo za to, že je takový odpor první obranou, znamenalo by to – jak generální advokát uvedl v bodě 36 svého stanoviska – uznání toho, že řízení o evropském platebním rozkazu a běžné občanské soudní řízení, které po něm následuje, v zásadě představují jedno a totéž řízení. Takový výklad by však byl obtížně slučitelný s okolností, že první z těchto řízení probíhá podle pravidel stanovených v nařízení č. 1896/2006, zatímco druhé z těchto řízení probíhá – jak vyplývá z čl. 17 odst. 1 uvedeného nařízení – podle pravidel běžného občanského soudního řízení. Tomuto výkladu brání rovněž skutečnost, že toto občanské soudní řízení – třebaže se v něm pokračuje v členském státu původu, pokud žalovaný nenamítne mezinárodní nepříslušnost soudu – neprobíhá nezbytně u téhož soudu, jako je soud, u něhož probíhalo řízení o evropském platebním rozkazu.
6

V žalobě A. Abdulrahim namítl, že Rada ani Komise nevysvětlily důvody jeho zařazení na sporný seznam. Nebyl zpraven o skutečnostech svědčících v jeho neprospěch a nebyl v této souvislosti vyslechnut. Tvrdil, že rozsah zmrazení jeho prostředků představuje zásah do jeho práva vlastnit majetek a do jeho soukromého života a že je nepřiměřený. Abdulbasit Abdulrahim nakonec uvedl, že nikdy nebyl spojen s Usámou bin Ládinem ani se sítí Al-Kajdá či Talibanem. V souvislosti s dopisem Foreign and Commonwealth Office ze dne 5. listopadu 2008 prokazujícím spojení se sítí Al-Kajdá prostřednictvím LIBS uvedl, že část afghánské skupiny LIBS se sice v roce 2007 k síti Al-Kajdá připojila, nicméně to neplatí pro všechny členy skupiny. Abdulbasit Abdulrahim v každém případě přestal být členem LIBS v roce 2001.
43

V tomto ohledu je nutno uvést, že článek 176 druhý pododstavec směrnice 2006/112 obsahuje ustanovení o zachování „statu quo“, které stanoví, že pro státy přistupující k Unii zůstanou zachována vnitrostátní vynětí z nároku na odpočet DPH, která se uplatňovala před datem jejich vstupu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. září 2000, Ampafrance a Sanofi, C-177/99 a C-181/99, Recueil, s. I-7013, bod 5). Cílem ustanovení o zachování „statu quo“ stanoveného v čl. 176 druhém pododstavci směrnice 2006/112 však není umožnit novému členskému státu změnit své vnitrostátní právní předpisy při příležitosti vstupu do Evropské takovým způsobem, že by se tato právní úprava vzdálila cílům této směrnice. Změna v tomto směru by byla v rozporu se samotným smyslem tohoto ustanovení (viz výše uvedený rozsudek Magoora, bod 39).
33

Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora pojem „dodání zboží“ stanovený v čl. 14 odst. 1 směrnice 2006/112 neodkazuje na převod vlastnictví způsoby, jež upravuje použitelné vnitrostátní právo, ale zahrnuje veškeré převody hmotného majetku opravňující druhou stranu k faktickému nakládání s uvedeným majetkem, jako by byla vlastníkem tohoto majetku (viz rozsudky ze dne 8. února 1990, Shipping and Forwarding Enterprise Safe, C-320/88, Recueil, s. I-285, bod 7; ze dne 14. července 2005, British American Tobacco a Newman Shipping, C-435/03, Sb. rozh. s. I-7077, bod 35, jakož i ze dne 3. června 2010, De Fruytier, C-237/09, Sb. rozh. s. I-4985, bod 24).
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Specsavers International Healthcare Ltd, Specsavers BV, Specsavers Optical Group Ltd a Specsavers Optical Superstores Ltd (dále jen společně „skupina Specsavers“), na straně jedné a Asda Stores Ltd (dále jen „Asda“) na straně druhé, ve věci údajného porušení práv k ochranným známkám Společenství zapsaným skupinou Specsavers.
21

V předkládacím rozhodnutí provádí Tribunale amministrativo regionale per il Lazio analýzu článku 12 autorizační směrnice a bodu 13 odůvodnění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/140/ES ze dne 25. listopadu 2009, kterou se mění směrnice 2002/21/ES o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací, směrnice 2002/19/ES o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení a směrnice 2002/20/ES (Úř. věst. L 337, s. 37) a uvádí, že vnitrostátní úprava dotčená žalobami, které mu byly předloženy, stanoví prostřednictvím poplatků ukládaných soukromým operátorům regulovaného odvětví pokrytí všech nákladů AGCOM, které nejsou pokryty státním financováním, mechanismem založeným na příjmech z prodeje a poskytování služeb těchto operátorů, což umožňuje přizpůsobit příspěvek vyžadovaný od každého z operátorů v závislosti na jeho hospodářské výkonnosti. Podle tohoto soudu však z unijního práva vyplývá, že správní poplatky uložené operátorům jsou odůvodněny pouze u nákladů skutečně VRO vynaložených nikoliv na činnosti jakékoliv povahy, ale na činnost regulace trhu ex ante, která spočívá v udělování oprávnění. Má tedy za to, že poplatky plynoucí AGCOM musí být omezeny do výše nákladů vynaložených pro účely této regulace.
34

Co se dále týče případného vlivu požadavku přiměřené délky řízení, který byl rovněž předkládajícím soudem připomenut, je třeba uvést, že uvedený soud otázku formuloval pouze pro případ, že by článek 267 SFEU musel být vykládán v tom smyslu, že uvedené ustanovení ukládá vnitrostátnímu soudu posledního stupně bezpodmínečnou povinnost předložit předběžnou otázku týkající se výkladu unijního práva vznesenou jedním z účastníků sporu. Za těchto podmínek a s ohledem na to, co vyplývá z bodů 25 až 33 tohoto rozsudku, není namístě na uvedenou otázku odpovídat.
39

Švédská a řecká vláda v tomto ohledu tvrdí, že kvalifikace žalob dotčených v původním řízení z hlediska čl. 5 bodů 1 a 3 nařízení č. 44/2001 musí být s ohledem na to, že cílem těchto žalob je určit, že člen představenstva nebo akcionáře akciové společnosti ručí za její závazky, stejná jako kvalifikace závazků společnosti coby závazků spadajících podle okolností buď do smluvní, nebo do mimosmluvní oblasti.
3)

Je třeba vykládat čl. 35 odst. 4 písm. c) [nařízení č. 1291/2000] v části, v níž stanoví, že ‚pokud byly pro určený produkt licence nebo osvědčení s různými sazbami jistoty, je použita k výpočtu částky, která má propadnout, nejnižší sazba použitelná pro dovoz [...]‘, v tom smyslu, že v případě, že hospodářský subjekt Společenství dovoz obilovin řádně uskutečnil, nedodržení lhůty stanovené pro předložení důkazu o uskutečnění dovozu do Evropského společenství musí podléhat sankci, jejíž výše se vypočítá na základě nejnižší sazby jistoty platné v průběhu doby, během které byl dotčený výrobek dovezen, a to nezávisle na zvláštních celních podmínkách (jak tvrdí [...] společnost Martini), nebo pouze za těchto zvláštních celních podmínek (jak to tvrdí Italská republika)?“
24

Pokud jde o volný pohyb služeb zakotvený v článku 56 SFEU, který je jedinou základní svobodou, kterou je nutno v souvislosti se sporem, který byl předkládajícímu soudu předložen, zohlednit, je nutno poukázat na to, že vnitrostátní právní úprava, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, může představovat omezení této svobody. Soudní dvůr nicméně již rozhodl, že ochrana spotřebitelů před nadměrnou komerční reklamou představuje naléhavý důvod obecného zájmu, který může odůvodnit omezení volného pohybu služeb (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. října 1999, ARD, C-6/98, Recueil, s. I-7599, bod 50). Dále je třeba, aby uplatnění takovéhoto omezení bylo způsobilé zaručit uskutečnění sledovaného cíle a nepřekračovalo meze toho, co je nezbytné k jeho dosažení (viz zejména rozsudek ze dne 18. října 2012, X, C-498/10, bod 36).
15

Předkládající soud připomíná, že podle čl. 3 odst. 9 směrnice 2005/29 mohou členské státy ve vztahu k finančním službám a k nemovitostem uložit požadavky, které obsahují více omezení nebo požadavků než tato směrnice. Má za to, že je toto ustanovení možno vykládat trojím způsobem. Podle prvního výkladu je zákaz vázané nabídky zahrnující finanční službu v souladu se směrnicí 2005/29 bez ohledu na to, zda je finanční služba hlavním prvkem nabídky, či nikoliv. Podle druhého výkladu je zákaz takové nabídky v souladu s touto směrnicí jen tehdy, pokud je finanční služba určujícím prvkem vázané nabídky. Třetí výklad by vedl ke konstatování, že takový zákaz není v souladu s uvedenou směrnicí, protože čl. 3 odst. 9 této směrnice musí být jakožto výjimka z úplné harmonizace vykládán restriktivně. Závěrem se předkládající soud táže, zda je zákon ze dne 6. dubna 2010 slučitelný s článkem 56 SFEU.
35

Zaprvé pokud jde o čl. 5 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 3665/87, výplata náhrady je podmíněna nejen tím, že výrobek musí opustit unijní celní území, ale i tím, že byl dovezen do třetí země vývozu (v tomto smyslu viz výše uvedené rozsudky First City Trading a další, bod 27, a SGS Belgium a další, bod 40). Unijní právní úprava, která byla v platnosti v době rozhodné z hlediska skutkového stavu v původním řízení, totiž stanoví, že vývozní náhrady jsou poskytovány pouze na základě objektivních kritérií, zejména co se týče množství, povahy a vlastností vyváženého produktu a jeho zeměpisného místa určení (rozsudek ze dne 11. července 2002, Käserei Champignon Hofmeister, C-210/00, Recueil, s. I-6453, bod 40).
14

Předkládající soud rovněž uvádí, že podle ustálené judikatury Soudního dvora státní opatření, která zavádějí rozlišení mezi podniky, a jsou tedy a priori selektivní, mohou být odůvodněna, pokud toto rozlišení vyplývá z povahy nebo struktury systému, do něhož tato opatření patří. Předkládající soud v tomto ohledu podotýká, že cílem daňového systému zavedeného právní úpravou dotčenou v původním řízení je zamezit ztrátám podniků, které nejsou předmětem obchodu nebo zneužití. Toto riziko se týká zejména ztrát vzniklých neaktivním podnikům, o jejichž získání by se různými prostředky mohly pokusit jiné podniky, aby tyto ztráty odečetly od vlastních zisků. Prostor pro uvážení, který v projednávaném případě přísluší daňové správě, by mohl být posuzován v rámci tohoto daňového systému jako celku, jehož cílem je poskytnout možnost odpočitatelnosti ztrát ve všech případech, kdy není patrné riziko zneužití.
12

Článek 6 uvedeného nařízení stanoví: „Bez povolení uděleného Kolegiem nelze uvést do provozu ani provozovat nové zařízení uvedené v čl. 2 odst. 4° nebo rozšířit pečovatelskou nebo ubytovací kapacitu jednoho z těchto stávajících zařízení, pokud dotčené zařízení spadá do kategorie zařízení, pro která Kolegium přijalo plán v souladu s kapitolou II. Povolení upravené v prvním pododstavci, které znamená, že návrh je součástí plánu, se označuje ‚zvláštní povolení k uvedení do provozu nebo k provozování‘ […]“
11

Článek 71 směrnice zní takto: „1. Je-li zboží při vstupu do Společenství propuštěno do některého z režimů nebo dostane-li se do některé ze situací uvedených v článcích 156, 276 a 277 nebo do režimu dočasného použití s úplným osvobozením od daní při dovozu anebo do režimu vnějšího tranzitu, je zdanitelné plnění uskutečněno a daňová povinnost vzniká až tehdy, když se na zboží tyto režimy nebo situace přestanou vztahovat. Je-li však dovážené zboží podrobeno clu, zemědělským dávkám nebo poplatkům s rovnocenným účinkem zavedeným v rámci některé společné politiky, uskuteční se zdanitelné plnění a daňová povinnost vzniká tehdy, když nastane rozhodná skutečnost pro tyto poplatky Společenství a stanou se splatné. 2. Není-li dovážené zboží podrobeno žádnému poplatků podle odstavce 1 druhého pododstavce, členské státy k určení dne uskutečnění zdanitelného plnění a vzniku daňové povinnosti použijí platné předpisy týkající se cel.“
13

Ověření vhodnosti nabídek předložených těmito dvěma společnostmi, pokud jde o zadávací dokumentaci, nařízené předkládajícím soudem vedlo k závěru, že žádná z nabídek nebyla v souladu se všemi požadovanými technickými specifikacemi. Podle tohoto soudu by toto zjištění mělo logicky vést k vyhovění těmto dvěma žalobám, a v důsledku toho ke zrušení zadávacího řízení ve věci v původním řízení, neboť žádný z uchazečů nepředložil nabídku, která by mohla vést k zadání zakázky. Toto řešení by bylo v zájmu žalobkyně v původním řízení, neboť obnovení zadávacího řízení by jí poskytovalo novou možnost získat zakázku.
22

Uvedený soud měl za to, že neexistence – v italském právním řádu – pravidel umožňujících převod do systému EPÚ kapitálu představujícího hodnotu nároků na důchod dříve nabytých v Itálii, ve spojení s neexistencí – v penzijním řádu Evropského patentového úřadu – ustanovení umožňujících započíst dobu přispívání, která byla získána před nástupem do zaměstnání, jak se zdá, představuje překážku volnému pohybu pracovníků v Unii. Perspektiva nemožnosti uplatnit pro účely důchodu zaplacené příspěvky a léta služby započitatelná pro důchod nabytá před nástupem do služby u EPÚ by totiž mohlo odrazovat pracovníky, kteří nabyli nároky na důchod v Itálii, od přijetí nabídek zaměstnání u EPÚ. Tato situace představuje zjevné porušení práv zajištěných občanům Unie v článcích 20 SFEU, 45 SFEU a 48 SFEU a rovněž je neslučitelná s články 145 SFEU až 147 SFEU, jakož i s článkem 15 Listiny.
41

Je třeba připomenout, že ačkoli důvody uvedené v čl. 4 odst. 4 směrnice 2008/95 unijní zákonodárce uvedl fakultativně, nic to nemění na tom, že prostor ponechaný členskému státu neumožňuje nic jiného než převzít či nepřevzít daný důvod, jak jej konkrétně vymezil zákonodárce, do vnitrostátního práva (obdobně, pokud jde o čl. 5 odst. 2 směrnice 89/104, viz výše uvedený rozsudek Adidas-Salomon a Adidas Benelux, C-408/01, body 18 až 20).
16

V tomto ohledu Soudní dvůr v souvislosti s vnitrostátními právními předpisy o daňovém zacházení s dividendami pocházejícími ze třetích zemí rozhodl, že je třeba mít za to, že k posouzení, zda uvedené daňové zacházení spadá do působnosti ustanovení Smlouvy o ES o volném pohybu kapitálu, stačí zkoumání předmětu vnitrostátních právních předpisů. Vzhledem k tomu, že kapitola Smlouvy týkající se svobody usazování neobsahuje žádné ustanovení, které by rozšiřovalo působnost jejích ustanovení na situace, kdy se jedná o usazení společnosti z členského státu ve třetí zemi nebo o usazení společnosti ze třetí země v členském státě, totiž tyto právní předpisy nemohou spadat do působnosti článku 43 ES (viz rozsudek ze dne 13. listopadu 2012, Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑35/11, body 96 a 97 a citovaná judikatura).