Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Pouhé zopakování důvodů a argumentů předložených před Soudem pro veřejnou službu – Nepřípustnost – Zpochybnění výkladu nebo použití práva Společenství tímto Soudem – Přípustnost

[Článek 225 ES; statut Soudního dvora, příloha I, čl. 11odst. 1; jednací řád Soudu prvního stupně, čl. 138 odst. 1 písm. c)]

2. Úředníci – Povýšení – Srovnávací přezkum zásluh – Prvky, které je nutno zohlednit

(Služební řád, čl. 45 odst. 1)

1. Z článku 225 ES, čl. 11 odst. 1 přílohy I statutu Soudního dvora a čl. 138 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu prvního stupně vyplývá, že kasační opravný prostředek musí přesně vymezovat kritizované části rozsudku, jehož zrušení je navrhováno, jakož i právní argumenty, které tento návrh konkrétně podporují. Kasační opravný prostředek tedy tento požadavek nesplňuje, jestliže se omezuje na opakování nebo doslovné převzetí žalobních důvodů a argumentů, které již byly uplatněny v řízení v prvním stupni, včetně těch, které se zakládaly na skutečnostech uvedeným soudem výslovně odmítnutých v prvním stupni. Takový kasační opravný prostředek je totiž ve skutečnosti návrhem domáhajícím se pouhého nového přezkumu žaloby předložené Soudu pro veřejnou službu, což nespadá do pravomoci soudu rozhodujícího o kasačním opravném prostředku. Jestliže však navrhovatel zpochybňuje výklad nebo použití práva Společenství soudem v prvním stupni, právní otázky přezkoumané v prvním stupni mohou být v řízení o kasačním opravném prostředku znovu projednány. Jestliže by totiž navrhovatel nemohl tímto způsobem založit svůj kasační opravný prostředek na žalobních důvodech nebo argumentech již použitých v řízení v prvním stupni, uvedené řízení by bylo zčásti zbaveno svého smyslu.

(viz bod 37)

Odkazy: Soudní dvůr, 4. října 2007, Olsen v. Komise, C‑320/05 P, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, body 48 až 50 a citovaná judikatura

2. Při srovnávacím přezkumu zásluh úředníků – kandidátů na povýšení je orgán oprávněný ke jmenování povinen zohlednit skutečnost, že kandidátovi bylo nabídnuto povýšení nebo byl dokonce uveden v seznamu úředníků s největšími zásluhami během předchozího hodnotícího období za podmínky, že se jeho zásluhy mezitím nesnížily. Má-li totiž orgán širokou posuzovací pravomoc, jako je tomu v případě orgánu oprávněného ke jmenování v oblasti povyšování, je povinen přezkoumat s péčí a nestranností všechny relevantní skutečnosti projednávaného případu. V takovém případě stačí určit, zda je dotčená skutečnost relevantní, aby mohl být učiněn závěr, že orgán má povinnost ji zahrnout do svého posouzení, přičemž tato relevance musí být posouzena s ohledem na znění, účel a kontext pravidel, která vymezují výkon jeho široké posuzovací pravomoci.

Přiznání relevance skutečnosti, že dotyčný úředník byl při povyšování vynechán, jakožto prvku zásluhy, však nemá vliv na případné praktické následky, které plynou ze zohlednění tohoto postavení a zejména význam, který tomu přikládá orgán oprávněný ke jmenování v rámci výkonu své široké posuzovací pravomoci v každém konkrétním případě srovnávání zásluh. Přiznání má za následek pouze to, že tento orgán v takovém kontextu nesmí opominout skutečnost, že dotyčný úředník byl při povyšování vynechán, nebo přikládat této skutečnosti menší význam.

(viz body 42 a 43)

Odkazy: Soudní dvůr, 21 listopadu 1991, Technische Universität München, C‑269/90, Recueil, s. I‑5469, bod 14