ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zásada právní jistoty by byla zpochybněna, pokud by správa mimořádně oddalovala zahájení disciplinárního řízení. Jak posouzení skutečností a jednání, které mohou tvořit disciplinární pochybení, ze strany správy, tak výkon práv na obhajobu úředníkem mohou být zvláště obtížné, uplynula-li dlouhá doba mezi okamžikem, kdy k těmto skutečnostem a k tomuto jednání došlo, a začátkem disciplinárního šetření.

Článek 88 pátý pododstavec řádu zakazuje orgánu oprávněnému ke jmenování přijmout konečné rozhodnutí v oblasti disciplinární o situaci dotčeného úředníka týkající se skutečností, které byly zároveň předmětem trestního řízení, do doby, než rozhodnutí trestního soudu nabude právní moci. Tento článek tudíž neposkytuje uvedenému orgánu žádnou diskreční pravomoc na rozdíl od či. 7 druhého pododstavce přílohy IX řádu, podle kterého může disciplinární komise rozhodnout v případě stíhání před trestním soudem, že je namístě odložit vydání jejího stanoviska až do doby vynesení rozhodnutí soudem.

Článek 88 pátý pododstavec řádu existuje z dvojího důvodu. Jednak tento článek odpovídá snaze nedotknout se postavení dotčeného úředníka v rámci trestního stíhání, které bylo proti němu zahájeno kvůli skutkům, které jsou rovněž předmětem disciplinárního řízení uvnitř orgánu. Krom toho, přerušení disciplinárního řízení do doby ukončení trestního řízení zároveň umožňuje vzít v úvahu v rámci disciplinárního řízení skutková zjištění trestního soudce poté, co se jeho rozhodnutí stane pravomocným. Článek 88 pátý pododstavec řádu totiž zakotvuje zásadu, podle které „trestní řízení přerušuje řízení disciplinární“, která je odůvodněna zejména skutečností, že vnitrostátní trestní soudy mají významnější vyšetřovací pravomoci než orgán oprávněný ke jmenování. V případě, že tytéž skutky mohou zakládat naplnění skutkové podstaty trestného činu a porušení služebních povinností úředníka, správa je vázána skutkovými zjištěními trestního soudu v rámci trestního řízení. Jakmile tento soud provede skutková zjištění v projednávaném případě, správa může provést jejich právní kvalifikaci s ohledem na pojem disciplinárního provinění a zejména ověřit, zda zakládají porušení povinností plynoucích ze služebního řádu.

Až na výjimečné okolnosti představuje zrušení rozhodnutí napadeného úředníkem samo o sobě přiměřené a v zásadě pro náhradu nemajetkové újmy, kterou tento úředník mohl utrpět, dostačující odškodnění.

Pokud naopak v rámci disciplinárního řízení různá správní stanoviska a rozhodnutí obsahovala obvinění proti žalobci, která se ukázala jako neodpovídající skutečnosti, orgán zahájil disciplinární řízení v rozporu se zásadou přiměřené lhůty, přičemž disciplinární řízení nadto trvalo až do uložení sankce tři roky a nebylo přerušeno do ukončení trestního řízení zahájeného proti žalobci, je třeba se domnívat, že všechny tyto okolnosti způsobily žalobci zásah do jeho pověsti a narušení jeho soukromého života a přivedly ho do stavu dlouhotrvající nejistoty, což mu způsobilo nemajetkovou újmu, která není vhodným způsobem odškodněna zrušením napadeného rozhodnutí, jelikož jeho následkem není retroaktivní odčinění této újmy.

(viz bod 110)
Na základě či. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu musí každá žaloba obsahovat uvedení předmětu sporu a stručný popis dovolávaných žalobních důvodů. Toto uvedení musí být dostatečně jasné a přesné, aby umožnilo žalovanému připravit si jeho obhajobu a Soudu o žalobě rozhodnout případně bez ostatních podpůrných informací. Za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti je třeba pro to, aby byla žaloba přípustná, aby základní skutkové a právní poznatky, na kterých je žaloba založena, vycházely přinejmenším stručně, ale soudržným a srozumitelným způsobem ze samotného textu žaloby.

Vzhledem k tomu, že v projednávaném případě Rada uložila Komisi přijmout opatření ke správě celních kvót respektující způsob tradičních obchodních toků podle či. 19 odst. 1 nařízení č. 404/93 o společné organizaci trhu s banány, ve znění nařízení č. 1637/98 a přijmout opatření nezbytná pro plnění závazků vyplývajících z dohod, které Společenství uzavřelo v souladu s článkem 300 ES, žalobkyně neprokázala, že Komise zjevně překročila meze své posuzovací pravomoci, která na ni byla přenesena Radou, jestliže usilovala o uvedení těchto cílů do souladu, když přijala opatření pro přidělování dovozních licencí a rozdělování vnitrostátních kvót stanovených nařízením č. 2362/98, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 404/93, pokud jde o dovoz banánů do Společenství.

Sleduje-li režim 1999 cíle obecného zájmu uvedeného nařízení č. 404/93, aniž by je měnil, tedy integraci vnitrostátních trhů a odbyt banánů pocházejících ze Společenství a AKT, vývoj hospodářských podmínek vyplývajících z vstoupení v platnost společné organizace trhu s banány, které uplatňuje žalobkyně, neumožňuje dojít k závěru ohledně existence nepřípustného zásahu do práv žalobkyně, který neodpovídá těmto cílům obecného zájmu.

S ohledem na rozsáhlé správní uvážení, které zákonodárce Společenství má ve věci společné zemědělské politiky, pouze zjevně nevhodný charakter opatření přijatého v této oblasti s ohledem na cíl, který příslušný orgán zamýšlí sledovat, může postihnout legalitu takového opatření. Toto omezení soudního přezkumu se vnucuje zvláště tehdy, kdy jsou Rada a Komise nuceny při uskutečňování společné organizace trhu provádět rozhodování mezi různými zájmy, a volit tak v rámci politických výběrů spadajících do jejich vlastní působnosti.

Vzhledem k tom u, že Komise v projednávaném případě při přijímání nařízení č. 2362/98, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 404/93, pokud jde o dovoz banánů do Společenství, usilovala o uvedení cílů vlastních společné organizace trhu s banány do souladu s plněním mezinárodních závazků Společenství vyplývajících z dohod WTO a Loméské úmluvy, přičemž se podrobila vůli Rady, aby správa celních kvót byla provedena uplatněním způsobu přihlížejícímu k tradičním obchodním tokům, přísluší žalobkyni, aby prokázala, že ustanovení nařízení č. 2362/98 upravující přidělování dovozních licencí a rozdělování vnitrostátních celních kvót, jsou zjevně nevhodná k uskutečnění sledovaného cíle a že překračují to, co je nezbytné k jeho dosažení, což neučinila.

(viz body 228-230)
(viz bod 81)

Skutečnost, že Soud dřívějším usnesením vyhověl návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení na podporu návrhových žádání účastníka řízení, nebrání tomu, aby byl proveden nový přezkum přípustnosti jeho vedlejšího účastenství.

(viz body 83–90)

Přijetí extenzivního výkladu práva vstupu zastupitelských sdružení, jejichž cílem je ochrana jejich členů ve věcech, v nichž vyvstávají zásadní otázky, které se mohou těchto členů dotknout, do řízení jako vedlejších účastníků, má umožnit lepší posouzení rámce věcí a současně zamezuje četnosti individuálních vedlejších účastenství, která by ohrožovala efektivitu a řádný průběh řízení.

Návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení, který musí v souladu s čl. 116 odst. 4 druhým pododstavcem jednacího řádu Soudu obsahovat stručný popis důvodů a argumentů vedlejšího účastníka, musí – stejně jako návrh na zahájení řízení – být dostatečně jasný a přesný, aby umožnil žalovanému připravit si svou obranu a Soudu rozhodnout o žalobě případně i bez dalších podpůrných informací.

Za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti je třeba stejně jako v případě návrhu na zahájení řízení, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení založen, vyplývaly, přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně, z jeho samotného textu. V tomto ohledu, ačkoliv obsah návrhu lze podepřít a doplnit v konkrétních bodech odkazy na výňatky z písemností, které tvoří jeho přílohu, obecný odkaz na ostatní písemnosti, a to i přiložené k návrhu, nemůže zhojit nedostatek základních prvků právní argumentace, které musejí být uvedeny v návrhu. Mimoto Soudu nepřísluší v přílohách vyhledávat a označovat důvody a argumenty, které by mohl pokládat za důvody a argumenty představující základ návrhu, neboť přílohy mají čistě důkazní a pomocnou funkci.

Těmto požadavkům neodpovídá návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení, který obsahuje souhrnný odkaz na žaloby předložené ve věcech spojených s žalobou, na jejíž podporu byl podán návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení, jestliže ze samotného návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení nevyplývají, i když jen stručně či jen v podstatných rysech, některé z podstatných skutkových a právních okolností, na kterých je založen.

(viz body 94–97, 100–101)
Aby žalobce mohl podat žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí, musí si zachovat osobní zájem na jeho zrušení. Tak je tomu v případě podniku, který i když obdržel platbu celé dotčené státní podpory na restrukturalizaci, se domáhá zrušení rozhodnutí Komise o slučitelnosti uvedené podpory se společným trhem, a toto rozhodnutí slouží jako právní základ pozdějšímu rozhodnutí Komise o schválení platby první splátky podpory. Pokud by Soud zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž Komise kvalifikuje dotčené opatření jako státní podporu, toto zrušení by totiž mělo právní důsledky na pozdější rozhodnutí, které by bylo zbaveno právního základu.

Komise si může uložit orientační pravidla pro výkon svých posuzovacích pravomocí akty, jako jsou pokyny, v rozsahu, v němž obsahují indikativní pravidla o směru sledovaném tímto orgánem a ve kterém se neodchylují od ustanovení Smlouvy. Sdělení o letectví však vyžaduje, aby podpory na restrukturalizaci byly součástí plánu, který je určen k ozdravení letecké společnosti takovým způsobem, aby se mohla stát v rozumné době opět životaschopnou. Podle bodu 38 odst. 1 a 2 a bodu 41 tohoto sdělení Komise může schválit podpory na restrukturalizaci pouze ve velmi výjimečných případech a za velmi striktních podmínek. Z toho vyplývá, že v rozhodnutí přijatém na základě čl. 87 odst. 3 písm. c) ES může Komise uložit jakoukoli podmínku, kterou pokládá za nezbytnou k zaručení toho, že podnik, který je příjemcem podpory, bude po své restrukturalizaci životaschopný. Naproti tomu žádné z těchto ustanovení nevyžaduje, aby všechny podmínky uložené v tomto rámci byly nezbytné pro zajištění životaschopnosti podniku. Naopak z uvedeného sdělení vyplývá, že Komise musí rovněž usilovat o to, aby omezila, pokud je to možné, narušení hospodářské soutěže a zajistila, aby vláda nezasahovala do řízení společnosti z jiných důvodů než z těch, které souvisí s jejími vlastnickými právy, a aby byla podpora využívána výlučně za účelem programu restrukturalizace a nebyla nepřiměřená ve vztahu k jeho potřebám.

(viz body 405–408)
V rámci žaloby na náhradu škody, po vyhlášení mezitímního rozsudku, kterým Soud uložil Společenství, aby nahradilo škodu, která vznikla zaměstnancům společného podniku Joint European Torus (JET) z důvodu použití právního statutu jiného než statutu dočasných zaměstnanců, musí být zařazení každého žalobce do platové třídy a platového stupně na začátku období, za nějž má být vyplacena náhrada škody, stanoveno s přihlédnutím k jeho skutečnému přijetí do zaměstnání; jedná se o období pěti let ode dne nabytí účinnosti nejstarší smlouvy nebo ode dne jejího obnovení, přičemž toto datum nesmí být starší než pět let.

Soud totiž sice omezil nároky na náhradu škody na období nejvýše pěti let, nicméně rozhodl, že od začátku, to znamená od jejich prvního přijetí, měly být dotčené osoby přijaty v rámci smluv dočasných zaměstnanců, jelikož protiprávnost přetrvávala během celé doby existence společného podniku. Situace každého žalobce na začátku období, za nějž má být vyplacena náhrada škody, nemůže být proto pokládána za situaci prvního přijetí do zaměstnání, ale musí být posuzována s přihlédnutím k tomu, že od doby prvního přijetí jako smluvního zaměstnance měla být dotčená osoba přijata jako dočasný zaměstnanec, což případně vede k zohlednění „služebního postupu“ dosaženého před začátkem uvedeného období. Taková metoda „rekonstrukce služebního postupu“ nutně zahrnuje povýšení, kterého se mohlo dostat každému žalobci.

Co se týče povýšení v průběhu období, za nějž má být vyplacena náhrada škody, Soud měl za to, že žalobci byli udržováni v diskriminační právní situaci, která představuje zaviněné protiprávní jednání, a že žalobcům z tohoto důvodu vznikla škoda, s ohledem na situaci řádných členů projektového týmu JET. Podobnou situací dočasných zaměstnanců ESAE, která má sloužit ke srovnání pro určení vývoje služebního postupu, kterého žalobci mohli dosáhnout, je proto – případně příznivější – situace, v níž se nacházeli řádní členové projektového týmu JET.

(viz body 49–51, 65, 68)
14.

Podpory poskytované státy — Zákaz — Výjimky — Podpory, na které se může vztahovat výjimka stanovená v čl. 87 odst. 3 písm. c) ES — Provozní podpora — Vyloučení (Článek 87 odst. 3 písm. c) ES) (viz body 219–222)
1)

Společnosti Lior se ukládá, aby uhradila Komisi: — částku 6156,75 eur za smlouvu Biogaz, smlouvu Biomasse a smlouvu Maxibrochure bioclimatique, navýšenou o úroky z prodlení ode dne 28. února 2002 ve výši sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro její hlavní repo operace platné v měsíci únoru 2002, navýšené o jeden a půl procentního bodu do dne , a o tři a půl procentního bodu počínaje dnem , a to až do úplného zaplacení; — za smlouvu Biomasse částku 16325,11 eur, navýšenou o úroky z prodlení ode dne 30. června 2002 ve výši sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro její hlavní repo operace platné v měsíci červnu 2002, navýšené o jeden a půl procentního bodu do dne , a o tři a půl procentního bodu počínaje dnem , a to až do úplného zaplacení; — za smlouvu Wind Energy částku 3980 eur, navýšenou o úroky z prodlení ode dne 15. ledna 2002 ve výši sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro její hlavní repo operace platné v měsíci lednu 2002, navýšené o jeden a půl procentního bodu do dne , a o tři a půl procentního bodu počínaje dnem , a to až do úplného zaplacení; — za smlouvu Transport částku 36000 eur, navýšenou o úroky z prodlení ode dne 31. srpna 2001 ve výši sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro její hlavní repo operace platné v měsíci srpnu 2001, navýšené o jeden a půl procentního bodu do dne , a o tři a půl procentního bodu počínaje dnem , a to až do úplného zaplacení; — za smlouvu Photovoltaïque částku 36000 eur, navýšenou o úroky z prodlení ode dne 31. srpna 2001 ve výši sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro její hlavní repo operace platné v měsíci srpnu 2001, navýšené o jeden a půl procentního bodu do dne , a o tři a půl procentního bodu počínaje dnem , a to až do úplného zaplacení.
262

Jelikož žalobkyně nevznesla v žalobě žádný argument, jehož cílem by bylo zpochybnit existenci dohody, na kterou se zaměřuje Komise v napadeném rozhodnutí, nic neumožňuje předpokládat, že by mohla objevit v chybějících pod-spisech dokumenty, které by jí umožnily vyvrátit konstatování Komise. Žalobkyně mohla v žalobě uplatnit skutečnost, že neuzavřela dohodu, proti níž směřuje napadené rozhodnutí, i když neměla úplný přístup ke spisu. Konečně, co se týče argumentu žalobkyně vycházejícího z neexistence obecné politiky kontroly trhu se sodou, je třeba připomenout, že jak bylo uvedeno v bodě 215 výše, taková dohoda o záruce, jako je dotčená dohoda, může z podstaty věci odklonit obchodní toky ze směru, který by jinak měly.
459

V tomto ohledu je třeba připomenout, že jelikož se soudní přezkum omezuje na přezkum vznesených žalobních důvodů, není jeho předmětem ani jeho účinkem nahradit úplné vyšetřování věci v rámci správního řízení. Opožděné obeznámení se s některými dokumenty ve spise nevrací podnik, který podal žalobu proti rozhodnutí Komise, do situace, ve které by byl, pokud by se mohl opírat o stejné dokumenty při předložení svých písemných a ústních vyjádření tomuto orgánu (viz rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise, bod 405 výše, bod 103, a uvedená judikatura). Pokud je přístup ke spisu zajištěn ve stadiu soudního řízení, nemusí dále dotyčný podnik prokazovat to, že kdyby měl k neoznámeným dokumentům přístup, mělo by rozhodnutí Komise odlišný obsah, ale pouze to, že uvedené dokumenty mohly být užitečné pro jeho obhajobu (rozsudek Soudního dvora ze dne 2. října 2003, Corus UK v. Komise, C-199/99 P, Recueil, s. I-11177, bod 128, a rozsudek Soudního dvora PVC II, bod 55 výše, bod 318).
238

V tomto ohledu však stačí konstatovat, že Confebask nijak nedokládá, že by tato ustanovení z roku 1986 a 1987 byla Komisí schválena. Mimoto, tato ustanovení každopádně zaváděla daňová zvýhodnění omezená na roky 1986 a 1987. V důsledku toho, i kdyby Norma Foral de Guipúzcoa č. 7/1997 obsahovala obdobná ustanovení, nic by to neměnilo na její povaze jako nové podpory (viz v tomto smyslu rozsudek Demesa, bod 43 výše, bod 175).
300

Krom toho dokonce i za předpokladu, že by bylo možné mít za to, že Komise od odeslání svého dopisu ze dne 19. ledna 1996 Španělskému království až do přijetí nové stížnosti ze dne mlčela, nemůže takové mlčení vzhledem k okolnostem v projednávané věci představovat výjimečnou okolnost, která by mohla vyvolat legitimní očekávání ohledně souladu dotčených daňových režimů s právními předpisy.
48

Ze spisu dále vyplývá, že se žalobce začal v prosinci roku 2001 skrývat z obavy, že bude zatčen a vzat do vazby na neomezeně dlouhou dobu podle Anti-Terrorism, Crime and Security Act 2001 (zákon o bezpečnosti a o potírání trestné činnosti a terorismu z roku 2001), k jehož přijetí parlamentem Spojeného království se tou dobou schylovalo. Žalobce byl zatčen policií a umístěn do vazby ve věznici v Belmarsh (Spojené království) v době od 23. října 2002 do 13. března 2005, kdy byl propuštěn na svobodu pod přísným dohledem, a to v návaznosti na rozsudek House of Lords (Sněmovny lordů), která rozhodla, že režim „vazby bez soudního rozhodnutí“, který se uplatňoval ve Spojeném království a jemuž byl žalobce podroben, je nezákonný. Dne 11. srpna 2005 byl žalobce opět zatčen a vzat do vazby ve věznici v Long Lartin (Spojené království) na základě nových protiteroristických opatření přijatých vládou Spojeného království. Rozhodnutí této vlády, podle nějž má být žalobce vyhoštěn do Jordánska a mezitím držen ve vazbě a které bylo dotyčnému doručeno dne 11. srpna 2005, bylo napadeno opravným prostředkem, který byl příslušnými soudy Spojeného království zamítnut. Výše uvedená vláda však souhlasila s tím, že toto rozhodnutí nebude vykonáno, dokud nebude znám výsledek řízení o stížnosti podané žalobcem k Evropském soudu pro lidská práva. Mezitím byl žalobce dne 17. června 2008 podmíněně propuštěn na svobodu. Special Immigration Appeals Commission (zvláštní komise pro odvolání v přistěhovaleckých věcech) toto podmíněné propuštění na svobodu dne 2. prosince 2008 zrušila. Od tohoto data je žalobce znovu držen ve vazbě.
356

Ve zprávě ze dne 18. června 1997 poradci Komise přezkoumali hodnoty zohledněné společností Alitalia pro tyto dva faktory a vysvětlují pro každý z nich své rozhodnutí: „On the basis of our analysis, we determined the GNP multiplier in 1.4. This value is consistent with the US Dept of Transportation analysis on the US market for the period 1980-1995. The most important reasons behind our decision are the following : — higher values (UBS, Boeing) refer to the world-wide market; — Alitalia’s most relevant markets (domestic and international) can be considered, after the US one, amongst the more mature, with lower prospective growth rates; — as a consequence, in the long term, the US market multiplier (which has recently reduced) seems to be more realistic. With reference to the real yield growth rate adopted by Alitalia on the basis of the Boeing studies, some considerations can be made : — in the long term, a study from McDonell Douglas foresees an average decline of 1.47 %; — both the mentioned studies (McDonell Douglas, Boeing) were prepared by aircrafts manufacturers; therefore they can be considered optimistic; — the estimate were prepared referring to the world-wide market, while Alitalia market has to be considered much more competitive than the average; — AEA historical data appear to be lower than those from Boeing and the forecasts for the period 1996-2000 are more prudent. On the basis of the above and our experience, it appears that the negative trend of the yield could be worse.“
105

Z mezitímního rozsudku vyplývá, že jak hlavní částka náhrady škody, která má být vyplacena každému žalobci, tak úroky s ní související, které představují cenu za čas potřebný k náhradě škody vzniklé dotčeným osobám, a jsou tedy neoddělitelné od hlavní částky, nemohou v žádném případě podléhat jakýmkoliv vnitrostátním daňovým odvodům, jejichž přímým důsledkem by bylo snížení náhrady zmíněné škody. Kromě toho, jak vyplývá z mezitímního rozsudku, Společenství nemůže být uloženo vyplacení dodatečné náhrady škody žalobcům, která by byla bez souvislosti s protiprávností konstatovanou Soudem, s cílem nahradit snížení náhrady škody, kterou by nakonec obdržely dotčené osoby z důvodu vnitrostátních daňových rozhodnutí, jelikož takový převod by ve skutečnosti financoval bez legitimního důvodu rozpočet členského státu.
Keywords

Summary



Keywords

1. Vlastní zdroje Evropských společenství – Vrácení či prominutí dovozního nebo vývozního cla – Článek 239 celního kodexu Společenství – Ustanovení o spravedlnosti – Účel – Zohlednění zvláštních okolností odůvodňujících vrácení uvedeného cla – Spor ohledně existence antidumpingového cla – Nepřípustnost

(Nařízení Rady č. 2913/92, článek 239, a č. 384/96, nařízení Komise č. 2454/93, článek 905).

2. Vlastní zdroje Evropských společenství – Vrácení či prominutí dovozního nebo vývozního cla – Ustanovení o spravedlnosti zakotvené článkem 905 nařízení č. 2454/93 – Podmínky pro uvedené vrácení – Existence „zvláštní situace“ – Pojem – Důsledky případných obtíží s výkladem ustanovení zavádějících antidumpingové clo – Neexistence

(Nařízení Rady č. 2913/92, článek 239, a č. 3319/94, čl. 1 odst. 3; nařízení Komise č. 2454/93, článek 905)

Summary

1. Žádosti o vrácení nebo prominutí dovozního cla z důvodu spravedlnosti zaslané Komisi na základě článku 239 nařízení č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve spojení s ustanovením článku 905 nařízení č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady č. 2913/92, se netýkají otázky, zda antidumpingový dluh existuje, nebo neexistuje, ale směřují pouze k určení, zda existují, nebo neexistují zvláštní okolnosti, které mohou z hlediska spravedlnosti odůvodnit vrácení dovozního nebo vývozního cla. Předložení takové žádosti Komisi předpokládá existenci předmětného dluhu, přičemž žalobce disponuje jinými prostředky za účelem zpochybnění existence tohoto dluhu, zejména na základě nařízení č. 384/96 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, ve znění změn.

(viz bod 25)

2. Na základě článku 905 nařízení č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady č. 2913/92, je vrácení dovozního cla přípustné za současného splnění dvou podmínek, a sice zaprvé za existence zvláštní situace a zadruhé neexistence zjevné nedbalosti a podvodného záměru na straně dotčené osoby. Zvláštní situace existuje, pokud jsou zjištěny prvky, které mohou postavit žadatele do výjimečné situace ve srovnání s ostatními hospodářskými subjekty vykonávajícími stejnou činnost

3. Případné obtíže s výkladem čl. 1 odst. 3 nařízení č. 3319/94, kterým se zavádí konečné antidumpingové clo na dovozy roztoku směsi močoviny a dusičnanu amonného z Bulharska a Polska, nemohou nicméně odůvodnit existenci okolností, které mohou vytvořit zvláštní situaci na straně žalobce. Jednak pravidlo stanovené v uvedeném čl. 1 odst. 3 druhém pododstavci, jež se týká situací, kde vývozce nebo výrobce nefakturuje přímo nepropojenému dovozci, a to s cílem vyloučit jakékoli formy trojstranného oběhu, který by mohl vyvolat riziko obcházení antidumpingových opatření, nezpůsobuje významné obtíže s výkladem. Kromě toho se tyto obtíže s výkladem dotýkají stejným způsobem všech hospodářských subjektů, které dovážejí roztok směsi močoviny a dusičnanu amonného pocházející z Polska a nepostavily žalobce do výjimečné situace ve srovnání s mnohými ostatními hospodářskými subjekty

(viz body 57–58, 62, 66–67)