(viz bod 12)

Viz znění rozhodnutí.

(viz bod 21)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 22, 25, 26)

Pokud jde o rozhodnutí, kterým se zamítá žádost o registraci evropské občanské iniciativy, skutečnost, že návrh nebyl zaregistrován, je způsobilá ovlivnit samotnou efektivitu práva občanů předložit občanskou iniciativu, které je zakotveno v čl. 24 prvním pododstavci SFEU. Proto musí takovéto rozhodnutí jasně uvádět důvody uvedeného odmítnutí. Občanovi, který navrhovanou iniciativu předložil, musí být totiž umožněno pochopit důvody, proč tato navrhovaná iniciativa nebyla Komisí zaregistrována. Je povinností Komise, které byla tato navrhovaná iniciativa předložena, posoudit, ale i odůvodnit své odmítavé rozhodnutí a zohlednit přitom jeho dopad na účinný výkon práva zakotveného ve Smlouvě. Vyplývá to ze samotné povahy tohoto práva, které má posilovat občanství Unie a podílem občanů na demokratickém životě Unie zvyšovat demokratické fungování Unie, jak je uvedeno v prvním bodě odůvodnění nařízení č. 211/2011 o občanské iniciativě.

(viz bod 33)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 42, 43, 48–50)

Kromě toho, vzhledem k tomu, že předmětem článku 122 SFEU je pouze finanční pomoc poskytovaná Unií a nikoli členskými státy, přijetí zásady stavu nouze, i pokud by mohla spadat pod pojem „finanční pomoc“ ve smyslu uvedeného ustanovení, nemůže spadat pod opatření pomoci schválená Unií na základě použití výše uvedeného ustanovení zejména proto, že by se přijetí takovéto zásady nevztahovalo pouze na dluh členského státu vůči Unii, ale i na dluhy vzešlé ze smluv uzavřených uvedeným státem s jinými právnickými nebo fyzickými osobami, veřejnými či soukromými, přestože se dotčené ustanovení na tuto situaci zjevně nevztahuje.

Přijetí takovéto zásady stavu nouze mimoto zjevně nespadá ani mezi opatření finanční pomoci, která je Rada oprávněna přijímat na základě čl. 122 odst. 2 SFEU. Toto ustanovení totiž sice dovoluje Unii poskytnout za určitých podmínek cílenou finanční pomoc členskému státu, avšak nemůže odůvodnit legislativní zavedení mechanismu prominutí dluhu, a to ani z důvodu obecné a trvalé povahy takovéhoto mechanismu.

Článek 122 odst. 1 SFEU nemůže představovat náležitý právní základ pro přijetí zásady stavu nouze do legislativy Unie, podle níž by členský stát byl oprávněn jednostranně rozhodnout nesplácet celý svůj dluh nebo jeho část z toho důvodu, že čelí vážným problémům s financováním. V této souvislosti je sice pravda, že ze znění tohoto ustanovení nevyplývá, že se nutně omezuje na přijetí opatření Radou pouze v případě, když vzniknou závažné obtíže v zásobování určitými produkty, především v oblasti energetiky, avšak duch solidarity mezi členskými státy, kterým se musí řídit přijetí opatření přiměřených hospodářské situaci Radou ve smyslu uvedeného ustanovení, naznačuje, že tato opatření jsou založena na pomoci mezi členskými státy.

(viz bod 58)

Úloha Unie v oblasti hospodářské politiky je omezena na přijímání koordinačních opatření. V této souvislosti by přijetí legislativního aktu povolujícího nesplácení dluhu členským státem, které zdaleka nespadá pod pojem „směr hospodářské politiky“ ve smyslu čl. 136 odst. 1 písm. b) SFEU, tedy ve skutečnosti mělo za účinek nahrazení svobodné vůle smluvních stran legislativním mechanismem jednostranného odpuštění veřejného dluhu, což toto ustanovení zjevně nepovoluje.

Odmítnutí začlenit do ustanovení unijního práva zásadu stavu nouze, podle níž by členský stát byl oprávněn jednostranně rozhodnout nesplácet celý svůj dluh nebo jeho část z toho důvodu, že čelí vážným problémům s financováním, není v rozporu s doložkou solidarity definovanou v článku 222 SFEU, a to ani v rozsahu, v němž se tato doložka zjevně nevztahuje na hospodářskou a měnovou politiku ani na hospodářskou situaci či rozpočtové potíže členských států.

(viz bod 60)