Věc C‑171/13

Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

v.

M. S. Demirci a další

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep)

„Řízení o předběžné otázce — Dohoda o přidružení EHS-Turecko — Sociální zabezpečení migrujících pracovníků — Neuplatnění ustanovení o bydlišti — Doplňkové dávky poskytované na základě vnitrostátních právních předpisů — Podmínka bydliště — Uplatnění na bývalé turecké pracovníky — Turečtí státní příslušníci, kteří nabyli státní příslušnost hostitelského členského státu“

Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. ledna 2015

Mezinárodní dohody – Dohoda o přidružení EHS-Turecko – Sociální zabezpečení migrujících pracovníků – Rozhodnutí Rady přidružení č. 3/80 – Upuštění od uplatňování ustanovení týkajících se bydliště – Doplňkové dávky poskytované na základě vnitrostátních právních předpisů – Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví odnětí nároku na takovou dávku, nemají-li již její příjemci bydliště na vnitrostátním území – Uplatnění na bývalé turecké pracovníky, kteří nabyli státní příslušnost hostitelského členského státu – Zacházení s uvedenými pracovníky výlučně jako s občany tohoto státu – Přípustnost

(Rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 3/80, článek 6; nařízení Rady č. 1408/71, ve znění nařízení č. 118/97 a č. 647/2005, čl. 4 odst. 2a)

Ustanovení rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 3/80 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení členských států Evropských společenství na turecké pracovníky a jejich rodiny, posuzovaná též ve světle článku 59 dodatkového protokolu k dohodě o přidružení, musí být vykládána v tom smyslu, že státní příslušníci členského státu, kteří se jakožto turečtí pracovníci účastnili řádného trhu práce v tomto státě, se nemohou z důvodu skutečnosti, že si ponechali tureckou státní příslušnost, dovolávat článku 6 rozhodnutí č. 3/80 k tomu, aby zabránili uplatnění požadavku pobytu stanoveného právními předpisy zmíněného státu pro výplatu zvláštní nepříspěvkové dávky ve smyslu článku 4 odst. 2 nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, ve znění nařízení č. 647/2005.

Neexistuje tudíž žádný důvod, aby s tureckým občanem, jehož právní postavení se v okamžiku nabytí státního občanství hostitelského členského státu nutně změnilo, nezacházel zmíněný členský stát ohledně výplaty dávek, jako jsou ty, o které se jedná ve věci v původním řízení, výlučně jako s občanem tohoto státu. Takovýto závěr se nabízí tím spíše, že pokud by byla podmínka bydliště pro výplatu doplňkové dávky na základě rozhodnutí č. 3/80 odpuštěna státním příslušníkům členského státu, kteří nabyli jeho občanství poté, co byli v tomto státě přijati jakožto turečtí pracovníci, a zároveň si ponechali státní občanství turecké, vedlo by to k dvojímu neodůvodněnému nerovnému zacházení. Se zmíněnými státními příslušníky by jednak bylo zacházeno příznivěji než s tureckými pracovníky, kteří nemají státní občanství hostitelského členského státu a kteří, jestliže již nepůsobí na řádném trhu práce v posledně uvedeném členském státě, v něm již nemají právo pobytu. Dále by byly tyto osoby zvýhodněny i v porovnání s občany hostitelského členského státu nebo jiného členského státu, kteří zajisté podléhají příznivému režimu, pokud jde o pobyt a volný pohyb v rámci EU, avšak pokud jde o výplatu doplňkové dávky, podléhají i nadále povinnosti bydliště na území Nizozemského království.

(viz body 57–59, 73 a výrok)

Věc C‑171/13

Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

v.

M. S. Demirci a další

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep)

„Řízení o předběžné otázce — Dohoda o přidružení EHS-Turecko — Sociální zabezpečení migrujících pracovníků — Neuplatnění ustanovení o bydlišti — Doplňkové dávky poskytované na základě vnitrostátních právních předpisů — Podmínka bydliště — Uplatnění na bývalé turecké pracovníky — Turečtí státní příslušníci, kteří nabyli státní příslušnost hostitelského členského státu“

Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. ledna 2015

Mezinárodní dohody — Dohoda o přidružení EHS-Turecko — Sociální zabezpečení migrujících pracovníků — Rozhodnutí Rady přidružení č. 3/80 — Upuštění od uplatňování ustanovení týkajících se bydliště — Doplňkové dávky poskytované na základě vnitrostátních právních předpisů — Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví odnětí nároku na takovou dávku, nemají-li již její příjemci bydliště na vnitrostátním území — Uplatnění na bývalé turecké pracovníky, kteří nabyli státní příslušnost hostitelského členského státu — Zacházení s uvedenými pracovníky výlučně jako s občany tohoto státu — Přípustnost

(Rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 3/80, článek 6; nařízení Rady č. 1408/71, ve znění nařízení č. 118/97 a č. 647/2005, čl. 4 odst. 2a)

Ustanovení rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 3/80 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení členských států Evropských společenství na turecké pracovníky a jejich rodiny, posuzovaná též ve světle článku 59 dodatkového protokolu k dohodě o přidružení, musí být vykládána v tom smyslu, že státní příslušníci členského státu, kteří se jakožto turečtí pracovníci účastnili řádného trhu práce v tomto státě, se nemohou z důvodu skutečnosti, že si ponechali tureckou státní příslušnost, dovolávat článku 6 rozhodnutí č. 3/80 k tomu, aby zabránili uplatnění požadavku pobytu stanoveného právními předpisy zmíněného státu pro výplatu zvláštní nepříspěvkové dávky ve smyslu článku 4 odst. 2 nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, ve znění nařízení č. 647/2005.

Neexistuje tudíž žádný důvod, aby s tureckým občanem, jehož právní postavení se v okamžiku nabytí státního občanství hostitelského členského státu nutně změnilo, nezacházel zmíněný členský stát ohledně výplaty dávek, jako jsou ty, o které se jedná ve věci v původním řízení, výlučně jako s občanem tohoto státu. Takovýto závěr se nabízí tím spíše, že pokud by byla podmínka bydliště pro výplatu doplňkové dávky na základě rozhodnutí č. 3/80 odpuštěna státním příslušníkům členského státu, kteří nabyli jeho občanství poté, co byli v tomto státě přijati jakožto turečtí pracovníci, a zároveň si ponechali státní občanství turecké, vedlo by to k dvojímu neodůvodněnému nerovnému zacházení. Se zmíněnými státními příslušníky by jednak bylo zacházeno příznivěji než s tureckými pracovníky, kteří nemají státní občanství hostitelského členského státu a kteří, jestliže již nepůsobí na řádném trhu práce v posledně uvedeném členském státě, v něm již nemají právo pobytu. Dále by byly tyto osoby zvýhodněny i v porovnání s občany hostitelského členského státu nebo jiného členského státu, kteří zajisté podléhají příznivému režimu, pokud jde o pobyt a volný pohyb v rámci EU, avšak pokud jde o výplatu doplňkové dávky, podléhají i nadále povinnosti bydliště na území Nizozemského království.

(viz body 57–59, 73 a výrok)