ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU EVROPSKÉ UNIE

(třetí senát)

13. března 2013

Věc F‑91/10

AK

v.

Evropská komise

„Veřejná služba – Úředníci – Článek 43 první pododstavec služebního řádu – Opožděné vyhotovení posudků o vývoji služebního postupu – Nemajetková újma – Ztráta šance na povýšení“

Předmět: Žaloba podaná na základě článku 258 SFEU, jenž je použitelný na smlouvu o ESAE na základě jejího článku 106a, jíž se AK domáhá, aby bylo zaprvé zrušeno rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 24. listopadu 2009, kterým byla zamítnuta její žádost o náhradu újmy, která jí byla způsobena nevyhotovením posudků o vývoji služebního postupu (dále jen „PVSP“) za období let 2001/2002, 2004, 2005 a 2008, a o zahájení administrativního šetření týkajícího se údajného psychického obtěžování; zadruhé uloženo Komisi zaplatit náhradu újmy

Rozhodnutí: Komisi se ukládá povinnost zaplatit AK částku 15 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy. Komisi se ukládá povinnost zaplatit AK částku 4 000 eur jako náhradu za ztrátu šance na povýšení do vyšší platové třídy, než je platová třída A 5 nebo ekvivalentní platová třída, před 1. březnem 2008. Ve zbývající části se žaloba zamítá. Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené AK.

Shrnutí

1. Žaloby úředníků – Právní zájem na podání žaloby – Žaloba na náhradu škody – Opožděné vyhotovení posudků o vývoji služebního postupu – Úředník přinucený k odchodu do důchodu z důvodu trvalé a plné invalidity – Zachování právního zájmu na podání žaloby

(Služební řád, články 53, 78, 90 a 91)

2. Úředníci – Hodnocení – Posudek o vývoji služebního postupu – Vypracování – Opožděnost – Pochybení při výkonu funkce způsobující nemajetkovou újmu – Podmínky – Úředník přinucený k odchodu do důchodu z důvodu trvalé a plné invalidity – Rozsah újmy

(Služební řád, článek 43)

3. Úředníci – Mimosmluvní odpovědnost orgánů – Nesplnění povinnosti výkonu zrušujícího rozsudku v přiměřené lhůtě – Nesprávný služební postup

(Článek 266 SFEU)

4. Žaloby úředníků – Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci – Náhrada majetkové újmy související se ztrátou šance – Vyčíslení – Kritéria

(Služební řád, čl. 91 odst. 1)

1. Úředník, který nuceně odešel do invalidního důchodu, bez ohledu na to, zda je možnost opětovného nástupu do služebního poměru čistě hypotetická nebo zcela reálná, má v zásadě i nadále právní zájem na tom, aby mu byla nahrazena škoda vzniklá v důsledku opožděného vyhotovení jeho posudků o vývoji služebního postupu. To však zmíněného úředníka nezbavuje povinnosti respektovat pravidla týkající se vzniku mimosmluvní odpovědnosti Evropské unie, zejména pak podmínku, podle níž musí za účelem náhrady škody prokázat, že mu byla způsobena skutečná a určitá újma.

(viz body 33 a 35)

Odkazy:

Soudní dvůr: 27. ledna 1982, Birra Wührer a další v. Rada a Komise, 256/80, 257/80, 265/80, 267/80 a 5/81, bod 9; 22. prosince 2008, Gordon v. Komise, C‑198/07 P

Soud prvního stupně: 12. prosince 1996, Stott v. Komise, T‑99/95, bod 72

Soud pro veřejnou službu: 12. května 2011, Missir Mamachi di Lusignano v. Komise, F‑50/09, bod 117, který je předmětem kasačního opravného prostředku projednávaného před Tribunálem Evropské unie, T‑401/11 P; 13. září 2011, AA v. Komise, F‑101/09, bod 78

2. Administrativa musí dbát na pravidelné vypracování posudků o vývoji služebního postupu k datům stanoveným služebním řádem nebo pravidly přijatými k jeho provedení a na jejich řádné vyhotovení, jak z důvodu řádné správy, tak k ochraně zájmů úředníků. Při neexistenci zvláštních okolností se administrativa opožděným vyhotovením posudku o vývoji služebního postupu dopouští služebního pochybení, které může zakládat její odpovědnost.

Prodlení ve vyhotovování hodnotících zpráv může samo o sobě způsobit úředníkovi škodu ze samotného důvodu, že jeho služební postup může být ovlivněn neexistencí takové zprávy v okamžiku, kdy mají být přijata rozhodnutí, která se ho týkají. Z tohoto hlediska lze připustit, aby se úředník, který nuceně odešel do invalidního důchodu, domáhal náhrady skutečné a určité nemajetkové újmy způsobené stavem nejistoty a znepokojení ohledně své profesní budoucnosti, které v jeho případě mohla vyvolat neexistence posudků o vývoji služebního postupu v době, kdy byl v činné službě. Platí to tím spíše, že posudek o vývoji služebního postupu představuje písemný a formální důkaz, pokud jde o kvalitu práce konané úředníkem v dotčeném období.

Naproti tomu se úředník, jehož možnost znovu nastoupit do služby je pouze hypotetická, nemůže dovolávat za období následující po jeho nuceném odchodu do důchodu vzniku skutečné a určité nemajetkové újmy způsobené stavem nejistoty a znepokojení ohledně své profesní budoucnosti, neboť právě jeho profesní budoucnost je hypotetická.

(viz body 49, 60 a 63)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 28. května 1997, Burban v. Parlament, T‑59/96, bod 68; 23. října 2003, Lebedef v. Komise, T‑279/01, body 55 a 56; 30. září 2004, Ferrer de Moncada v. Komise, T‑246/02, bod 68

3. Orgán, jehož akt byl prohlášen za neplatný, je povinen přijmout opatření vyplývající z rozsudku, kterým byl akt zrušen. V tomto ohledu splnění povinností vyplývajících z takového rozsudku vyžaduje přijetí určitých administrativních opatření, k čemuž orgán disponuje přiměřenou lhůtou, aby takovému rozsudku vyhověl. Pokud tedy orgán při neexistenci zvláštních výkladových nebo praktických obtíží spojených se splněním povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku nepřijme v přiměřené lhůtě konkrétní opatření k výkonu tohoto rozsudku, porušuje článek 266 SFEU a dopouští se pochybení, které může zakládat odpovědnost Unie.

(viz bod 50)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 10. července 1997, Apostolidis a další v. Komise, T‑81/96, bod 37

Soud pro veřejnou službu: 17. dubna 2007, C a F v. Komise, F‑44/06 a F‑94/06, body 60, 63 až 67

4. Ztráta šance, jakou je zejména šance být zařazen dříve do vyšší platové třídy, představuje nahraditelnou majetkovou újmu, za podmínky, že je dostatečně odůvodněná. Úředník, který nuceně odešel do invalidního důchodu, má i nadále právo domáhat se náhrady újmy způsobené ztrátou šance na povýšení, přestože je perspektiva na návrat do služby pouze hypotetická, neboť uvedená ztráta mu mohla způsobit újmu v době, kdy byl v činné službě a může se odrážet ve výši příspěvku v invaliditě, který pobírá, jakož i ve výši starobního důchodu, který mu bude později přiznán.

Ke stanovení výše náhrady škody způsobené ztrátou šance na povýšení je třeba určit povahu šance, o níž byl úředník připraven, datum, od něhož mohl tuto šanci mít, dále ohodnotit uvedenou šanci a konečně upřesnit, jaké finanční následky pro něj ze ztráty této šance vyplynuly. Je-li to navíc možné, má být šance, o niž byl úředník připraven, určena objektivně v podobě matematického koeficientu vycházejícího z podrobné analýzy. Pokud však uvedená šance tímto způsoben kvantifikována být nemůže, může být způsobená újma ohodnocena ex æquo et bono.

(viz body 69, 91 a 92)

Odkazy:

Tribunál Evropské unie: 10. listopadu 2010, OHIM v. Simões Dos Santos, T‑260/09 P, bod 104

Soud pro veřejnou službu: výše uvedený rozsudek AA v. Komise, body 81, 83, 93 a 94