35

V bodech 96 až 104 napadeného rozsudku rozhodl Tribunál takto: „96 V tomto ohledu je třeba připomenout, že soudní přezkum legality aktu, kterým byla přijata omezující opatření vůči určitému subjektu, zahrnuje posouzení skutečností a okolností, které jsou uplatňovány k jeho odůvodnění, stejně jako ověření důkazů a informací, na nichž je toto posouzení založeno. V případě sporu přísluší Radě tyto důkazy a informace předložit unijnímu soudu za účelem jejich ověření (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. října 2009, Bank Melli Iran v. Rada, [T-390/08, Sb. rozh. s. II-3967], body 37 a 107). 97 Na rozdíl od tvrzení Rady tedy přezkum legality, který musí být v projednávané věci proveden, není omezen na ověření abstraktní ‚pravděpodobnosti‘ podaného odůvodnění, ale musí zahrnovat i otázku, zda je toto odůvodnění právně dostačujícím způsobem podepřeno konkrétními důkazy a informacemi. 98 Rada rovněž nemůže tvrdit, že není povinna takové důkazy a informace předkládat. 99 V tomto ohledu je třeba zaprvé uvést, že omezující opatření namířená proti žalobcům byla podle tvrzení Rady přijata na návrh členského státu postupem podle čl. 23 odst. 2 rozhodnutí 2010/413. Tato okolnost však nic nemění na tom, že [sporné] akty jsou akty Rady, která se tak musí ujistit, že jejich přijetí je odůvodněné, a případně požádat dotyčný členský stát, aby jí k tomu předložil nezbytné důkazy a informace. 100 Zadruhé se Rada nemůže dovolávat toho, že dotyčné důkazy a informace pocházejí z důvěrných zdrojů, a proto nemohou být sdělovány. Tato okolnost by sice případně mohla být důvodem k tomu, aby sdělování těchto důkazů a informací [společnosti Fulmen či F. Mahmoudianovi] nebo jejich advokátům bylo omezeno, avšak vzhledem k zásadní úloze soudního přezkumu v kontextu přijímání omezujících opatření musí mít unijní soud pravomoc přezkoumávat legalitu a opodstatněnost takových opatření, přičemž vůči němu nelze namítat utajení nebo důvěrnost důkazů a informací použitých Radou (viz obdobně rozsudek [ze dne 12. prosince 2006, Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran v. Rada, T‑228/02, Sb. rozh. s. II 4665], bod 155). Rada dále není oprávněna založit akt, kterým se přijímají omezující opatření, na informacích nebo poznatcích ze spisu sdělených členským státem, jestliže tento členský stát není ochoten povolit jejich sdělení unijnímu soudu pověřenému přezkumem legality tohoto rozhodnutí (viz obdobně rozsudek Tribunálu ze dne 4. prosince 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran v. Rada, T-284/08, Sb. rozh. s. II-3487, bod 73). 101 Zatřetí Rada neprávem tvrdí, že po ní nelze požadovat předložení důkazu o zapojení určitého subjektu do šíření jaderných zbraní vzhledem k tomu, že k danému jednání docházelo v ilegalitě. Zaprvé již pouhý fakt, že je na základě čl. 23 odst. 2 rozhodnutí 2010/413 navrženo přijetí omezujících opatření, předpokládá, že dotyčný členský stát nebo podle okolností vysoký představitel Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku má k dispozici důkazy nebo informace, které podle jeho názoru prokazují, že je dotyčný subjekt zapojen do šíření jaderných zbraní. Zadruhé obtíže, s nimiž se Rada může potýkat v rámci svých snah o prokázání tohoto zapojení, mohou mít případně dopad na míru dokazování, jaká se od ní požaduje. Tyto obtíže naproti tomu nemohou vést k tomu, že by byla zcela zbavena důkazního břemene, které jí náleží. 102 Pokud jde o posouzení projednávaného případu, Rada na podporu odůvodnění podaného [ve sporných] aktech nepředložila žádnou informaci ani žádný důkaz. Sama Rada v podstatě uznává, že vycházela pouze z nepodložených tvrzení, podle nichž společnost Fulmen údajně instalovala elektrické vybavení v zařízení Kumm/Fordó ještě před tím, než byla existence tohoto zařízení odhalena. 103 Za těchto okolností je třeba konstatovat, že Rada nepředložila důkaz o tom, že společnost Fulmen působila v zařízení Kumm/Fordó, a proto je nutno třetímu žalobnímu důvodu vyhovět, aniž je třeba se vyslovovat ke druhému argumentu uplatněnému F. Mahmoudianem ve věci T‑440/10, který se týká jeho postavení ve společnosti Fulmen. 104 Vzhledem k tomu, že Rada [ve sporných] aktech neuvedla jiné skutečnosti odůvodňující přijetí omezujících opatření vůči společnosti Fulmen a F. Mahmoudianovi, je nutné uvedené akty zrušit v rozsahu, v němž se týkají [společnosti Fulmen a F. Mahmoudiana].“