CS
Sbí rkasoudníchroz hodnutí
ECLI:EU:F:2011 :180 1ROZSUDEK SOUDU PR O V EŘEJNOU SLUŽBU
(druhý senát)
10. listopadu 2011
Věc F-18/09
Mohamed M er h zaoui
v.
Rada E v r opské u nie
„Veřejná služba — Úředníci — Povýšení — Zařazení do platové třídy — Místní zaměstnanci jmenovaní 
úředníky — Článek 10 p řílohy XIII služebního řádu — Článek 3 přílohy pracovního řádu ostatních 
zaměstnanců — Povyšovací řízení 2008 — Srovnávací přezkum zásluh me zi úředníky zařazenými do 
skupiny AS T — Postup založený na hodnotících zprávách 2005 /2006 — Kritérium úrovně 
zastávané odpovědnosti“
Předmět:Žaloba podaná na základě článků 236 ES a 152 A E, kterou se M . Merhzaoui v podstatě 
domáhá zrušení rozhodnutí Rady o přidělení žalobce do skupiny AS T 1–7 a o jeho 
nepovýšení do platové třídy AS T 2 v povyšovacím řízení 2008 .
Roz hodnutí:Žaloba se zamítá. Žalobce ponese vlastní náklady řízení a nahradí n áklady řízení vzniklé 
Radě.
Sh rnutí
1. Úředníci — Pracovní řád ostatních zaměstnanců — Místní zaměstnanci — Použitelnost přílohy XIII 
služebního řádu
(Služební řád, příloha XIII, čl. 10 o dst. 3; pracovní řád ostatních z aměstnanců, příloha, čl. 1 odst. 1; 
nařízení Rady č. 723/2004 )
2. Řízení — Předložení nových žalobních d ůvodů v průběhu řízení — Podmínky — Nová skutečnost — 
Pojem
(Jednací řád So udu pro veřejnou službu, čl. 43 o dst. 1)
3. Úředníci — Žaloba — Žalobní důvody — Nedostatečné odůvodnění — Určení bez návrhu
4. Úředníci — Povýšení — Srovnávací přezkum z ásluh — Posuzovací pravomoc administrativy — 
Skutečnosti, které mo hou být zohledněny — Úroveň zastávané odpovědnosti
(Služební řád úředníků, článek 45)
5. Úředníci — Akty administrativy — Presumpce platnosti — Zpochybnění — Důkazní břemeno
6. Úředníci — Žaloba — Právní zájem na podání žaloby — Nezbytnost osobních d ůvodů
2 ECLI:EU:F:2011 :180SHRNU TÍ–VĚCF-18/09
MERHZAOUIv.RADA
7. Úředníci — Povýšení — Srovnávací přezkum z ásluh — Posuzovací pravomoc administrativy — 
Skutečnosti, které mo hou být zohledněny
(Služební řád úředníků, článek 43)
8. Úředníci — Povýšení — Stížnost nepovýšeného uchazeče — Zamítavé rozhodnutí — Povinnost uvést 
odůvodnění — Dosah
(Služební řád úředníků, články 25 a 45)
1. Článek 10 o dst. 3 přílohy XIII služebního řádu se použije na místní zaměstnance, neboť podle čl. 1 
odst. 1 přílohy pracovního řádu ostatních zaměstnanců se ustanovení přílohy XIII s lužebního řádu 
použijí obdobně na ostatní zaměstnance, kteří jsou ke d ni 30. dubna 2004 v pracovním poměru, a to 
včetně místních zaměstnanců.
(viz bod 35)
2. Článek 43 o dst. 1 jednacího řádu Soudu pro ve řejnou službu zakazuje předkládat no vé d ůvody po 
první výměně spisů, ledaže by se zakládaly na okolnostech, kt eré vyšly najevo v průběhu řízení. V této 
souvislosti nelze pokládat rozsudek unijního soudu, který v době podání žaloby žalobcem j eště nebyl 
vyhlášen, který však pouze poukazuje na předchozí právní stav, za no vou okolnost.
(viz bod 36)
Odkazy:
Soud prvního stupně: 20. května 2003 , Diehl-Leistner v. Komise, T-80/01, bod 38
3. Nedostatek odůvodnění představuje důvod týkající se nepominutelných podmínek řízení, který musí 
být v každém p řípadě přezkoumán bez návrhu unijním s oudem. Výtka v ycházející z porušení 
povinnosti uvést odůvodnění proto nemůže být nepřípustná z důvodu, že v žalobě není dostatečně 
rozvinutá.
(viz bod 47)
Odkazy:
Soudní dvůr: 20. února 1997 , Komise v. Daffix, C-166/95 P , bod 24
Soud prvního stupně: 3. října 2006 , Nijs v. Účetní dvůr, T-171/05, bod 31
4. Výraz „případně“ uvedený v článku 45 služebního řádu znamená, že jelikož se v zásadě má za to, že 
zaměstnanci stejné platové t řídy m ají rovnocennou služební odpovědnost, pak pokud tomu tak 
v konkrétním případě není, musí být k této okolnosti přihlédnuto při povyšování, a administrativa má 
tudíž při provádění srovnávacího přezkumu zásluh úředníků, kteří mohou být povýšeni, povinnost 
zohlednit úroveň zastávané odpovědnosti úředníka, který může být povýšen, pokud tato odpovědnost 
přesahuje odpovědnost, která obvykle přináleží úředníkovi zařazenému do jeho platové třídy.
(viz bod 59)
5. Jednak pro správní akt platí domněnka legality, jednak má důkazní břemeno v zásadě ten, kdo něco 
tvrdí, takže žalobce musí uvést přinejmenším dostatečně přesné, objektivní a shodující se indicie, které 
jsou s to doložit pravdivost nebo pravděpodobnost skutečností na podporu jeho tvrzení. Úředník, kt erý 
nedisponuje důkazem, nebo alespoň souborem n epřímých důkazů, musí uznat domněnku l egality 
spjatou s rozhodnutími přijatými v oblasti povýšení, a nemůže od Soudu pro ve řejnou službu
ECLI:EU:F:2011 :180 3SHRNU TÍ–VĚCF-18/09
MERHZAOUIv.RADA
 vyžadovat, aby se sám o beznámil se všemi hodnotícími zprávami jiných uchazečů o povýšení a aby 
přezkoumával úroveň odpovědnosti zastávané uchazeči o povýšení s cílem u rčit, zda s e orgán 
oprávněný ke j menování dopustil zjevně nesprávného posouzení, když rozhodl o jeho nepovýšení.
(viz bod 61)
Odkazy:
Soud pro veřejnou službu: 4. února 2010 , Wiame v . Komise, F-15/08, bod 21
6. Ačkoliv úředník není oprávněn jednat v zájmu zákona nebo institucí a na podporu své žaloby na 
neplatnost může uvádět pouze důvody, které se ho osobně týkají, k tomu, aby byl důvod vycházející 
z tvrzené nezákonno sti považován za osobní důvod, stačí, aby tvrzená nezákonno st měla důsledky p ro 
jeho právní postavení.
(viz bod 63)
Odkazy:
Soud pro veřejnou službu: 23. ledna 2007 , Ch assagne v. Komise, F-43/05, bod 100
7. Ačkoli hodnotící zpráva představuje nezbytný prvek posouzení vždy, když se zohledňuje služební 
postup úředníka z a účelem p řijetí rozhodnutí o jeho povýšení, článek 43 s lužebního řádu stanovuje 
povinnost vypracovat hodnotící zprávu pouze ka ždé dva roky. Služební řád t ím, že nestanovuje, že 
povyšování m usí m ít tutéž pravidelnost jako h odnocení, nevylučuje, že m ůže být rozhodnuto 
o povýšení, aniž by orgán oprávněný ke j menování disponoval nejnovější hodnotící zprávou.
Vzhledem k tomu, že ani služební řád, ani vnitřní pravidla orgánu neukládají povinnost synchronizace 
mezi hodnotícím a povyšovacím obdobím a administrativa disponuje širokou posuzovací pravomocí při 
organizaci řízení o povýšení, a i když je žádoucí, aby se ad ministrativa snažila disponovat nejnovějšími 
hodnotícími zprávami za účelem r ozhodování o povýšeních, výjimečné nezohlednění takovýchto zpráv 
nepředstavuje protiprávnost, zejména v případě, pokud bylo se všemi úředníky, kteří mohou být 
povýšeni, zacházeno s tejně.
To platí tím spíše, pokud neexistence hodnotící zprávy vyplývá z obvyklého průběhu hodnotícího 
postupu. Protože jmenování úředníka m ůže nastat podle potřeb služby nezávisle na da tu začátku 
hodnoceného období v rámci hodnocení, nelze se vyhnout tomu, že no vě jmenovaní úředníci budou 
hodnoceni za kra tší období, než jaké b ylo zohledněno v rámci hodnocení jejich ko legů.
(viz body 64 a ž 67 )
Odkazy:
Soudní dvůr: 17. prosince 1992 , Moritz v. Komise, C-68/91, bod 16
Soud prvního stupně: 15. listopadu 2001 , Sebastiani v. Komise, T-194/99, body 45, 46 a 49
8. Ačkoli orgán oprávněný ke j menování není povinen uvést v rozhodnutích o nepovýšení odůvodnění 
těchto rozhodnutí, je naopak povinen takové o důvodnění poskytnout ve s tadiu zamítnutí stížnosti 
nepovýšeného uchazeče.
Rozsah povinnosti odůvodnění musí být posuzován v závislosti na kon krétních okolnostech, zejména 
na obsahu aktu, na povaze uplatňovaných důvodů a na zájmu na získání vysvětlení, který ten, jemuž je 
akt u rčen, může mít. Pokud tedy jde o odůvodnění rozhodnutí přijatého v rámci řízení týkajícího se
4 ECLI:EU:F:2011 :180SHRNU TÍ–VĚCF-18/09
MERHZAOUIv.RADA
 velkého počtu osob, jakým je řízení o povýšení, nelze od orgánu oprávněného ke j menování vyžadovat, 
aby zdůvodnil své rozhodnutí při zamítnutí stížnosti nad rá mec důvodů uvedených v této stížnosti, 
zejména aby vysvětlil, z jakých důvodů ka ždý z úředníků, kteří mohou být povýšeni, měl větší zásluhy, 
než jsou zásluhy autora stížnosti.
(viz body 71 a 75)
Odkazy:
Soud prvního stupně: 26. ledna 1995 , Pierrat v. Soudní dvůr, T-60/94, body 31 a 32; 11. června 1996 , Anacoreta 
Correia v. Komise, T-118/95, bod 82; 27. dubna 1999 , Thinus v. Komise, T-283/97, bod 73; 25. října 2005 , Salazar 
Brier v. Komise, T-83/03, bod 78; 23. listopadu 2006 , Lavagnoli v. Komise, T-422/04, bod 69
Soud pro veřejnou službu: 8. října 2008 , Barbin v. Parlament, F-81/07, bod 27