Věc C-438/11

Lagura Vermögensverwaltung GmbH

v.

Hauptzollamt Hamburg-Hafen

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg)

„Celní kodex Společenství — Článek 220 odst. 2 písm. b) — Dodatečný výběr dovozního cla — Legitimní očekávání — Nemožnost ověření správnosti osvědčení o původu — Pojem ‚potvrzení založené na nesprávném popisu skutečností podaném vývozcem‘ — Důkazní břemeno — Systém všeobecných celních preferencí“

Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. listopadu 2012

Vlastní zdroje Evropské unie – Dodatečný výběr dovozního nebo vývozního cla – Podmínky nezapočítání dovozního cla uvedené v čl. 220 odst. 2 písm. b) nařízení č. 2913/92 – Nemožnost ověření správnosti osvědčení o původu zboží na „tiskopise A“ příslušnými orgány třetího státu, jelikož vývozce ukončil výrobu – Důkazní břemeno připadající osobě povinné zaplatit clo

[Nařízení Rady č. 2913/92, čl. 220 odst. 2 písm. b), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 2700/2000]

Článek 220 odst. 2 písm. b) nařízení č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení č. 2700/2000, musí být vykládán v tom smyslu, že jestliže příslušné orgány třetího státu nemohou z důvodu, že vývozce ukončil výrobu, při dodatečném ověření zjistit, zda osvědčení o původu zboží na „tiskopise A“, které vydaly, spočívá na správném popisu skutečností podaném vývozcem, důkazní břemeno při prokazování, zda toto osvědčení bylo založeno na správném popisu skutečností podaném vývozcem, nese osoba povinná zaplatit clo.

Nařízení č. 2913/92 sice nestanoví vývozci povinnost uchovávat podpůrné doklady, jelikož Unie nemůže jednostranně ukládat povinnosti hospodářským subjektům třetích států. Neexistence takovéto povinnosti na straně vývozce však nemůže jako taková vést k tomu, že osoba povinná zaplatit clo bude zproštěna povinnosti postupovat s řádnou péčí nebo rizika souvisejícího s ověřením a určením původu zboží při dodatečném ověření. Hospodářským subjektům tedy přísluší, aby v rámci svých smluvních vztahů přijaly opatření nezbytná pro to, aby se předem zabezpečily před riziky opatření k dodatečnému výběru cla.

Kromě toho by povinnost celních orgánů státu dovozu prokázat nesprávnost skutečností popsaných vývozcem, avšak nemožnost tak učinit, jelikož vývozce ukončil činnost, mohla vyvolat riziko výskytu jednání neslučitelného s cíli systému všeobecných celních preferencí. I když ukončení výroby v zásadě představuje běžné hospodářské rozhodnutí, nebylo by totiž možno vyloučit, že by přesto mohlo představovat nesprávné jednání na straně vývozce, jehož cílem je obejít ustanovení systému všeobecných celních preferencí, tím že jej uvedený výrobce použije jako prostředek k zastření skutečného původu zboží pocházejícího ze státu, na který se preferenční režim nevztahuje.

(viz body 27, 29, 30, 32, 41 a výrok)

Věc C-438/11

Lagura Vermögensverwaltung GmbH

v.

Hauptzollamt Hamburg-Hafen

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg)

„Celní kodex Společenství — Článek 220 odst. 2 písm. b) — Dodatečný výběr dovozního cla — Legitimní očekávání — Nemožnost ověření správnosti osvědčení o původu — Pojem ‚potvrzení založené na nesprávném popisu skutečností podaném vývozcem‘ — Důkazní břemeno — Systém všeobecných celních preferencí“

Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. listopadu 2012

Vlastní zdroje Evropské unie — Dodatečný výběr dovozního nebo vývozního cla — Podmínky nezapočítání dovozního cla uvedené v čl. 220 odst. 2 písm. b) nařízení č. 2913/92 — Nemožnost ověření správnosti osvědčení o původu zboží na „tiskopise A“ příslušnými orgány třetího státu, jelikož vývozce ukončil výrobu — Důkazní břemeno připadající osobě povinné zaplatit clo

[Nařízení Rady č. 2913/92, čl. 220 odst. 2 písm. b), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 2700/2000]

Článek 220 odst. 2 písm. b) nařízení č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení č. 2700/2000, musí být vykládán v tom smyslu, že jestliže příslušné orgány třetího státu nemohou z důvodu, že vývozce ukončil výrobu, při dodatečném ověření zjistit, zda osvědčení o původu zboží na „tiskopise A“, které vydaly, spočívá na správném popisu skutečností podaném vývozcem, důkazní břemeno při prokazování, zda toto osvědčení bylo založeno na správném popisu skutečností podaném vývozcem, nese osoba povinná zaplatit clo.

Nařízení č. 2913/92 sice nestanoví vývozci povinnost uchovávat podpůrné doklady, jelikož Unie nemůže jednostranně ukládat povinnosti hospodářským subjektům třetích států. Neexistence takovéto povinnosti na straně vývozce však nemůže jako taková vést k tomu, že osoba povinná zaplatit clo bude zproštěna povinnosti postupovat s řádnou péčí nebo rizika souvisejícího s ověřením a určením původu zboží při dodatečném ověření. Hospodářským subjektům tedy přísluší, aby v rámci svých smluvních vztahů přijaly opatření nezbytná pro to, aby se předem zabezpečily před riziky opatření k dodatečnému výběru cla.

Kromě toho by povinnost celních orgánů státu dovozu prokázat nesprávnost skutečností popsaných vývozcem, avšak nemožnost tak učinit, jelikož vývozce ukončil činnost, mohla vyvolat riziko výskytu jednání neslučitelného s cíli systému všeobecných celních preferencí. I když ukončení výroby v zásadě představuje běžné hospodářské rozhodnutí, nebylo by totiž možno vyloučit, že by přesto mohlo představovat nesprávné jednání na straně vývozce, jehož cílem je obejít ustanovení systému všeobecných celních preferencí, tím že jej uvedený výrobce použije jako prostředek k zastření skutečného původu zboží pocházejícího ze státu, na který se preferenční režim nevztahuje.

(viz body 27, 29, 30, 32, 41 a výrok)