ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

V bodech 9, 10, 28 a 31 odůvodnění směrnice 2001/29 se uvádí: „(9) Jakákoliv harmonizace autorského práva a práv s ním souvisejících musí vycházet z vysoké úrovně ochrany, jelikož taková práva jsou pro duševní výtvory zásadní. […] (10) Mají-li autoři nebo výkonní umělci pokračovat ve své tvůrčí a umělecké činnosti, musí dostat za užití svého díla přiměřenou odměnu […] […] (28) Ochrana autorského práva podle této směrnice zahrnuje výlučné právo na kontrolu distribuce díla, které je součástí hmotného předmětu. Prvním prodejem originálu díla nebo jeho rozmnoženin nositelem autorského práva ve Společenství nebo s jeho souhlasem je vyčerpáno právo na kontrolu dalšího prodeje tohoto předmětu ve Společenství. Toto právo by nemělo být vyčerpáno ve vztahu k originálu díla nebo k jeho rozmnoženinám prodaným nositelem autorského práva nebo s jeho souhlasem mimo Společenství. […] […] (31) Mezi různými skupinami nositelů práv stejně jako mezi různými kategoriemi nositelů práv a uživatelů chráněných předmětů ochrany [uživatelů předmětů ochrany] musí být zajištěna přiměřená rovnováha práv a zájmů. Stávající výjimky a omezení práv stanovené členskými státy je třeba s ohledem na nové elektronické prostředí přehodnotit. Stávající rozdíly ve výjimkách a omezeních určitých omezených úkonů mají přímé záporné účinky na fungování vnitřního trhu v oblasti autorského práva a práv s ním souvisejících. Takové rozdíly by se mohly zvýraznit dalším rozvojem mezinárodního užívání děl a rozvojem činností překračujících hranice. Pro zajištění náležitého fungování vnitřního trhu je třeba takové výjimky a omezení vymezit více harmonickým způsobem. Míra harmonizace by měla vycházet z dopadu těchto výjimek a omezení na hladké fungování vnitřního trhu.“
13

V roce 1948 se A. a V. Balazsovi ve věku 7 a 9 let usadili v Rumunsku, kde jim byl přiznán statut politických uprchlíků. Do veřejného systému sociálního zabezpečení tohoto členského státu přispívali po dobu 34 let 7 měsíců a 6 dní, resp. po dobu 28 let. Do Řecka byli navráceni dne 18. srpna 1990.
31

Ze spisu, jenž má k dispozici Soudní dvůr, v tomto ohledu vyplývá, že zohlednění dob předcházejících nástupu úředníka do služby, kterých tento úředník dosáhl mimo služební poměr, představuje výjimku, která byla zavedena proto, aby nedocházelo v souvislosti se získáním nároku na důchod k znevýhodňování úředníků, kteří ukončili vyšší odbornou přípravu před nástupem do spolkové veřejné služby, vůči úředníkům, jejichž přijetí do zaměstnání nepodléhá žádné podmínce zvláštní odborné přípravy, a kteří v důsledku toho mohli do spolkové veřejné služby nastoupit již od osmnáctého roku věku. To znamená, že pravidla týkající se důchodového systému úředníků jsou formulována tak, aby celková délka odpracované doby, jež se zohledňuje při výpočtu výše starobního důchodu, mohla být počítána od dovršení minimálního věku požadovaného pro nástup do státní služby. Cílem vnitrostátní právní úpravy, o kterou se jedná v projednávané věci, je sjednotit datum zahájení odvodu příspěvků do důchodového systému a v návaznosti na to zachovat věkovou hranici pro odchod do důchodu. V této souvislosti by vyloučení započítávání dob zaměstnání dosažených před dovršením věku osmnácti let bylo možno zdůvodnit skutečností, že dotčená osoba během těchto dob v zásadě nevykonává žádnou výdělečnou činnost, jež by byla spojena s odvodem příspěvků do důchodového systému.
31

Pokud by totiž vnitrostátní soud mohl měnit obsah zneužívajících klauzulí, splnění dlouhodobého cíle stanoveného v článku 7 směrnice 93/13 by mohlo být ohroženo. Taková možnost by totiž mohla přispět k eliminaci odrazujícího účinku pro prodávající a poskytovatele tím, že se takové zneužívající klauzule vůči spotřebiteli jednoduše neuplatní, a mohlo by je to svádět k používání uvedených klauzulí, jelikož by věděli, že i kdyby mělo být rozhodnuto o jejich neplatnosti, může vnitrostátní soud smlouvu v nezbytném rozsahu doplnit, takže by jejich zájmy byly tímto způsobem přesto zajištěny (rozsudky Banco Español de Crédito, EU:C:2012:349, bod 69, jakož i Kásler a Káslerné Rábai, EU:C:2014:282, bod 79).
19

K 1. srpnu 1987 změnily nizozemské orgány své stanovisko a určily, že zaměstnanci, kteří byli přijati do pracovního poměru na místní úrovni a pobývají v Nizozemsku k datu přijetí do pracovního poměru déle než jeden rok, jsou považováni za osoby s trvalým pobytem, čímž je vyloučily z režimu výsad založeného Vídeňskou úmluvou z roku 1963. Aby nedošlo k zásahu do nabytých práv, uvedené orgány rozhodly, že tato změna se nebude týkat osob, které byly zaměstnány na konzulárních úřadech již před 1. srpnem 1987. V roce 1999 nicméně nizozemský ministr zahraničních věci nabídl těmto osobám, které byly zaměstnány na konzulárních úřadech nebo ambasádách v Nizozemsku již před 1. srpnem 1987, možnost přihlásit se do 15. prosince 1999 do nizozemského systému sociálního zabezpečení.
3

Desátý, dvanáctý, čtrnáctý, šestnáctý a osmnáctý bod odůvodnění směrnice 93/13 stanoví: „vzhledem k tomu, že účinnější ochrany spotřebitele lze dosáhnout přijetím jednotných právních předpisů v oblasti nepřiměřených podmínek [zneužívajících klauzulí]; že takové přepisy by se měly vztahovat na všechny smlouvy uzavírané mezi prodávajícími nebo poskytovateli a spotřebiteli; že z působnosti této směrnice musí být vyňaty mimo jiné pracovní smlouvy, smlouvy týkající se dědického práva, smlouvy týkající se rodinného práva a smlouvy týkající se zřizování a organizace společností nebo dohod o sdružení fyzických osob; [...] vzhledem k tomu, že [se] [...] tato směrnice [...] vztahuje pouze na smluvní podmínky [klauzule], které nebyly sjednány individuálně; [...] [...] vzhledem k tomu, že [se] [...] tato směrnice [...] vztahuje rovněž na obchodní, výrobní nebo odborné činnosti veřejnoprávní povahy; [...] vzhledem k tomu, že posouzení nepřiměřeného charakteru podmínek [zneužívajícího charakteru klauzulí] podle zvolených obecných kritérií, zejména v činnostech prodeje nebo poskytování, které mají veřejnoprávní povahu a které poskytují kolektivní služby se zohledněním solidarity mezi uživateli, musí být doplněno o prostředek k celkovému hodnocení různých dotčených zájmů; že to staví do popředí požadavek přiměřenosti [dobré víry]; že při posuzování přiměřenosti [dobré víry] musí být brán zvláštní ohled na sílu vyjednávacích pozic stran, na to, zda měl spotřebitel nějakou pohnutku k tomu, aby souhlasil s podmínkou [klauzulí], a zda zboží bylo dodáno nebo služby poskytnuty na zvláštní objednávku spotřebitele; že požadavek přiměřenosti [dobré víry] může být uspokojen prodávajícím nebo poskytovatelem, jestliže jedná poctivě a přiměřeně [spravedlivě] s druhou stranou, jejíž oprávněné zájmy musí vzít v úvahu; [...] vzhledem k tomu, že povaha zboží nebo služeb by měla mít vliv na posuzování nepřiměřenosti [zneužívajícího charakteru] smluvních podmínek [klauzulí].“
37

Air Berlin tvrdí, že čl. 23 odst. 1 druhá věta nařízení č. 1008/2008 nevyžaduje uvedení konečné ceny u každého zobrazeného letu, ale pouze aby byla zobrazena pouze u letu vybraného zákazníkem. Podle názoru společnosti Air Berlin je účinné srovnání ve smyslu bodu 16 odůvodnění tohoto nařízení možné pouze tehdy, pokud si zákazník vybral konkrétní let mezi letištěm odletu a letištěm příletu v konkrétním čase. Povinnost uvést konečnou cenu upravená v čl. 23 odst. 1 druhé větě nařízení č. 1008/2008 se tedy vztahuje pouze na případ, kdy si zákazník zvolil konkrétní let, a to pouze pro tento let.
13

Všeobecná pravidla pro výklad KN, která jsou obsažena v části první hlavě I bodě A, stanoví: „Zařazení zboží do [KN] se řídí těmito zásadami: 1. Názvy tříd, kapitol a podkapitol jsou pouze orientační; pro právní účely jsou pro zařazení směrodatná znění čísel a příslušných poznámek ke třídám nebo kapitolám a následující ustanovení, pokud znění těchto čísel nebo poznámek nestanoví jinak. 2. a) Každé uvedení výrobku v některém z čísel se vztahuje též na výrobek, který není kompletní nebo jehož zpracování není dokončeno, pokud již má při předložení podstatné rysy kompletního nebo dokončeného výrobku. Totéž platí pro zařazení kompletního nebo dokončeného výrobku (nebo výrobku zařazovaného podle tohoto pravidla jako kompletní nebo dokončený výrobek), který je předkládán v nesmontovaném nebo rozloženém stavu. b) Každé uvedení materiálu nebo látky v některém z čísel se vztahuje také na tento materiál nebo látku ve směsi nebo v kombinaci s jinými materiály nebo látkami. Každé uvedení zboží z určitého materiálu nebo látky se vztahuje na zboží sestávající zcela nebo částečně z tohoto materiálu nebo látky. Zařazení zboží sestávajícího z více než jednoho materiálu nebo látky se provádí podle zásad uvedených v pravidle 3. 3. Zboží, které lze podle pravidla 2 b) nebo z jiných důvodů zařadit prima facie do dvou nebo více čísel, se zařazuje takto: a) číslo, které obsahuje nejspecifičtější popis má přednost před čísly s obecnějším popisem. Jestliže se však každé ze dvou nebo více čísel vztahuje pouze na část materiálů nebo látek obsažených ve smíšeném nebo složeném zboží nebo pouze na část položek soupravy (sady) v balení pro maloobchodní prodej, považují se tato čísla za stejně specifická ve vztahu k tomuto zboží, i když jedno z nich obsahuje úplnější nebo přesnější popis zboží; b) směsi, zboží složené z různých materiálů nebo zhotovené z různých komponentů a zboží v soupravách (sadách) v balení pro drobný prodej, které nelze zařadit podle pravidla 3 a), se zařadí podle materiálu nebo komponentu, který jim dává podstatné rysy, je-li možno takový materiál nebo komponent určit; c) zboží, které nelze zařadit podle pravidel 3 a) ani 3 b), se zařadí do posledního z čísel, která podle pořadí přicházejí stejnou měrou v úvahu. 4. Zboží, které nelze zařadit podle výše uvedených pravidel, se zařadí do čísla odpovídajícího nejpodobnějšímu zboží. [...] 6. Zařazení zboží do položek a podpoložek určitého čísla je pro právní účely stanoveno zněním těchto položek a podpoložek a příslušných poznámek k položkám a podpoložkám, jakož i mutatis mutandis výše uvedenými pravidly, přičemž se rozumí, že srovnávány mohou být pouze položky a podpoložky stejné úrovně. Není-li stanoveno jinak, uplatňují se pro účely tohoto pravidla rovněž příslušné poznámky ke třídě a kapitole.“
12

G. de Ruyter podal u této správy stížnosti týkající se opodstatněnosti těchto zdanění, když měl za to, že povinnost, která mu byla uložena, aby na základě týchž příjmů hradil příspěvky do dvou odlišných systémů sociálního zabezpečení, je v rozporu se zásadou použití sociálních právních předpisů jediného členského státu na základě článku 13 nařízení č. 1408/71, jelikož tyto příjmy již byly předmětem odvodů téže povahy v Nizozemsku. V návaznosti na to, že jak tyto stížnosti, tak i následné žaloby podané u správních soudů v Marseille a v Nîmes byly zamítnuty, podal G. de Ruyter proti rozsudkům vydaným těmito soudy odvolání u cour administrative d’appel de Marseille (správní odvolací soud v Marseille).
50

Ve věcech v původních řízeních by mohla pořízení zubních náhrad uvnitř Společenství spadat do působnosti článku 140 písm. a) směrnice o DPH, takže by se na ně mohlo vztahovat osvobození od daně, pokud jsou osvobozena od daně na území členského státu určení. Jelikož čl. 132 odst. 1 písm. e) této směrnice ukládá členským státům, aby osvobodily od daně dodání zubních náhrad zubními lékaři a zubními techniky, bude dodání tohoto výrobku na území členského státu nutně osvobozené od daně za předpokladu, že členský stát neuplatňoval přechodnou právní úpravu podle článku 370 směrnice o DPH.
13

V rozhodnutích ze dne 28. května 2010 vydaných v návaznosti na kontrolu financování studia ministr konstatoval, že v období od srpna 2000 do července 2006 neměla žalobkyně v původním řízení bydliště v Nizozemsku po dobu alespoň tří let, a že tudíž nesplňovala podmínku tři ze šesti let. Z toho důvodu ministr zrušil rozhodnutí o financování studia dříve poskytnutého žalobkyni v původním řízení, odmítl jakékoli další obnovování tohoto financování a požadoval vrácení finančních prostředků, které jí byly vyplaceny, a to o částku ve výši 19481,64 eur.
7

Článek 6 odst. 1 až 3 směrnice 89/105 stanoví: „Následující ustanovení se použijí, jestliže je léčivý přípravek hrazen systémem zdravotního pojištění jen poté, co příslušné orgány rozhodnou o zápisu dotyčného léčivého přípravku do pozitivního seznamu léčivých přípravků hrazených vnitrostátním systémem zdravotního pojištění. 1. Členské státy zajistí, aby rozhodnutí o žádosti podané v souladu s požadavky stanovenými příslušným členským státem držitelem rozhodnutí o registraci o tom, aby léčivý přípravek byl zapsán do seznamu léčiv hrazených systémem zdravotního pojištění, bylo přijato a sděleno žadateli do 90 dnů od obdržení žádosti. Pokud žádost podle tohoto článku může být podána dříve, než příslušné orgány schválí cenu účtovanou za přípravek podle článku 2, nebo jsou-li rozhodnutí o ceně léčivého přípravku a rozhodnutí o jeho zápisu do seznamu přípravků hrazených systémem zdravotního pojištění přijímána v jediném správním řízení, prodlužuje se tato lhůta o dalších 90 dnů. Žadatel musí dodat příslušným orgánům dostatečné informace. Nejsou-li informace přiložené k žádosti dostatečné, lhůta se staví a příslušné orgány neprodleně oznámí žadateli, jaké doplňující informace jsou nutné. Pokud určitý členský stát nedovoluje podat žádost podle tohoto článku dříve, než příslušné orgány schválí cenu, která má být účtována za přípravek podle článku 2, musí dotyčný členský stát zajistit, že celková lhůta pro obě řízení nepřesáhne 180 dnů. Tato lhůta může být prodloužena v souladu s článkem 2 nebo stavena podle předchozího pododstavce. 2. Každé rozhodnutí o zamítnutí zápisu léčivého přípravku do seznamu přípravků hrazených systémem zdravotního pojištění musí obsahovat odůvodnění na základě objektivních a ověřitelných kritérií, včetně, je-li to nezbytné, znaleckých posudků nebo doporučení, o která se rozhodnutí opírá. Kromě toho musí být žadatel informován o opravných prostředcích, kterých může podle platných předpisů využít, a o lhůtách pro jejich uplatnění. 3. Přede dnem uvedeným v čl. 11 odst. 1 členské státy vhodným způsobem zveřejní a sdělí Komisi kritéria, ke kterým musí přihlížet příslušné orgány při rozhodování, zda mají léčivé přípravky zapsat do seznamů.“
72

Nakonec je třeba mít za to, že i kdyby předkládající soud musel s přihlédnutím k poznatkům poskytnutým Soudním dvorem v odpovědi na položenou otázku dospět k závěru, že dotyčné klauzule jsou součástí hlavního předmětu smlouvy, nebo že jsou napadeny s ohledem na přiměřenost ceny nebo odměny, nemění to nic na tom, že tyto klauzule musí být v každém případě předmětem posouzení jejich případného zneužívajícího charakteru, pokud by bylo nutné konstatovat, což přísluší ověřit také předkládajícímu soudu, že nejsou sepsány jasným a srozumitelným jazykem (v tomto smyslu viz rozsudek Kásler a Káslerné Rábai, EU:C:2014:282, bod 61).
2)

Ustanovení čl. 9 odst. 2 písm. b) a c) směrnice 2004/83 musí být vykládána v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, se nejeví, že by taková opatření, kterým je vystaven voják z důvodu odepření vykonat službu, jako jsou uložení trestu odnětí svobody nebo propuštění z armády, mohla být s ohledem na legitimní výkon práva dotyčného státu udržovat ozbrojené síly považována za natolik nepřiměřená nebo diskriminační, že by patřila mezi akty pronásledování, které uvádí tato ustanovení. Je však věcí vnitrostátních orgánů, aby tuto skutečnost ověřily.
38

Jelikož mohl být starobní důchod dotčený v uvedené věci vyplácen od věku 60 let, mohl každý zaměstnanec, který dosáhl tohoto věku, ke dni svého odchodu ze zaměstnání pobírat pouze důchod v částce snížené oproti částce, kterou by získal, pokud by mohl počkat s uplatněním svého práva na důchod až do dosažení věku pro odchod do důchodu. V důsledku toho takový zaměstnanec riskoval, že mu bude z důvodu předčasného odchodu do důchodu snížena vyplácená částka.
7

C. G. Sopora byl v Nizozemsku zaměstnán od 1. února do 31. prosince 2012 společností spřízněnou s jeho zaměstnavatelem se sídlem v Německu. C. G. Sopora měl po dobu 24 měsíců předcházejících přijetí do zaměstnání v Nizozemsku bydliště v Německu ve vzdálenosti kratší než 150 kilometrů od nizozemských hranic. Následně si své bydliště ponechal v Německu, přičemž si najal v Nizozemsku byt, v němž pobýval určitou část týdne.
50

Německá vláda nicméně uvádí, že pokud by v Německu bylo možné odpočíst soukromé vyživovací renty, aniž by tyto renty byly zároveň zdaněny na straně jejich příjemců, celek tvořený rodiči a jejich potomky, v rámci kterého dochází k darování s pozdějším započtením na dědický podíl („Generationennachfolgeverbund“) a se kterým musí být podle této vlády zacházeno „téměř“ jako s jedinou daňovou jednotkou, neboť zde dochází k transferu daňové schopnosti, by měl dvojitou výhodu.
33

Co se týče kontextu čl. 46a odst. 3 písm. c) nařízení č. 1408/71, je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury nařízení č. 1408/71 zavádí systém koordinace vnitrostátních systémů sociálního zabezpečení a v hlavě II stanoví pravidla pro určení použitelné právní úpravy. Tato pravidla mají za cíl nejen zabránit tomu, aby dotčené osoby zůstaly v oblasti sociálního zabezpečení bez ochrany, neexistuje-li právní úprava, která by se na ně vztahovala, ale jejich cílem je i to, aby dotčené osoby podléhaly systému sociálního zabezpečení pouze jediného členského státu, a zabránilo se tak souběhu použitelných vnitrostátních právních předpisů a komplikacím, které z něho mohou vyplynout (viz rozsudek I, C‑255/13, EU:C:2014:1291, bod 40 a citovaná judikatura).
38

Je však třeba upřesnit, že projednávaná věc se liší od věci, v níž byl vydán rozsudek Jőrös (EU:C:2013:340), neboť vyvolává otázku, zda by měl mít spotřebitel v postavení žalobce možnost sám uplatňovat nejen neplatnost smlouvy spadající do působnosti směrnice 93/13, ale i zneužívající povahu smluvních klauzulí, které tato smlouva obsahuje, a to bez ohledu na pravidlo pro určení příslušnosti, které tomuto spotřebiteli ukládá, aby takový návrh podal u jiného vnitrostátního soudu.
47

Pravomoc Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku je však omezena na posouzení právního řešení žalobních důvodů projednávaných před soudem prvního stupně. Účastník řízení tedy v zásadě nemůže před Soudním dvorem poprvé uplatnit důvod, který nepředložil u Tribunálu, protože by to znamenalo, že by Soudní dvůr mohl přezkoumávat legalitu řešení přijatého Tribunálem ve vztahu k důvodům, které Tribunál neprojednával (v tomto smyslu viz rozsudek Německo v. Komise, C‑544/09 P, EU:C:2011:584, bod 63). Z toho vyplývá, že část důvodu, která byla uplatněna poprvé v tomto rámci, musí být považována za nepřípustnou (v tomto smyslu viz rozsudek FENIN v. Komise, C‑205/03 P, EU:C:2006:453, bod 22).
c)

Je nutno články 56 SFEU a 57 SFEU nebo článek 3 směrnice 96/71 vykládat v tom smyslu, že zaměstnavateli z jiného členského státu dovolují, platně a pro soud státu, ve kterém je práce vykonávána, závazně, provést zařazení pracovníků do mzdových skupin, pokud ve všeobecně použitelné kolektivní smlouvě státu, ve kterém je práce vykonávána, je – pokud jde o výsledek – stanoveno jiné zařazení do mzdových skupin, nebo může hostitelský členský stát, do něhož byli pracovníci poskytovatele služeb pocházejícího z jiného členského státu vysláni, tomuto poskytovateli služeb uložit pravidla, kterými se musí při zařazování pracovníků do mzdových skupin řídit?
b)

V případně záporné odpovědi na otázku 1 a): Má být APAAN pokládána za jednu ze ‚stoffen [...], die zodanig zijn vermengd dat genoemde stoffen niet gemakkelijk of met economisch rendabele middelen kunnen worden gebruikt of geëxtraheerd’ [‚látek‘, které ‚mají takové složení, že je nelze snadno použít nebo extrahovat snadno dostupnými nebo hospodárnými prostředky‘], resp. ‚substance that is compounded in such a way that it cannot be easily used or extracted by readily applicable or economically viable means‘, resp. ‚une autre préparation contenant un au plus de substances classifiées qui sont composées de manière telle que ces substances ne peuvent pas être facilement utilisées, ni extraites par des moyens aisés à mettre en œuvre ou économiquement viables‘? Podle policejních údajů obsažených v příloze 3 se zdá, že jde o relativně málo komplikovaný či dokonce jednoduchý postup přeměny.
14

Ve znění tohoto čísla v anglickém jazyce výrazy „instruments or apparatus for measuring or checking of quantities of heat“ odpovídají výrazům „instruments et appareils [...] pour mesures calorimétriques“ uvedeným ve znění zmíněného číslo ve francouzském jazyce.
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společnostmi Merck Canada Inc. (dále jen „Merck Canada) a Merck Sharp & Dohme Ltd (dále jen „MSD“) a společností Sigma Pharmaceuticals plc (dále jen „Sigma“) v otázce dovozu léčivého přípravku s názvem „Singulair“ z Polska do Spojeného království.
32

Zadruhé je nesporné, že G. Fenoll poskytoval od svého vstupu do služeb CAT „La Jouvene“ v roce 1996 po pět následujících let různou práci, za niž mu vznikl mimo jiné nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok. Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že přidělování této práce a její řízení ve spojení se zdravotnicko-sociální podporou měl na starosti personál a ředitelství CAT „La Jouvene“, které usilovalo o to, aby dotyčnému umožnilo žít v prostředí co nejvíce přizpůsobenému jeho potřebám. Vzhledem k takovému organizačnímu rámci může takový subjekt, jako je CAT dotčené ve věci v původním řízení, zajistit těžce zdravotně postiženému člověku osobní uplatnění tím, že zhodnotí jeho schopnosti, a zajistí i to, že úkoly svěřené této osobě budou v rámci možností pro dotčený subjekt ekonomicky přínosné.
48

Pokud jde konkrétně o zásadu proporcionality, je namístě připomenout, že je sice legitimní, že se opatření přijatá členskými státy na základě ustanovení směrnice o DPH snaží o co nejúčinnější ochranu plateb do veřejného rozpočtu, avšak nesmějí překračovat meze toho, co je za tímto účelem nezbytné (v tomto smyslu viz rozsudky Molenheide a další, C‑286/94, C‑340/95, C‑401/95 a C‑47/96, EU:C:1997:623, bod 47, jakož i Federation of Technological Industries a další, C‑384/04, EU:C:2006:309, bod 30).
77

Uvádějí, že Tribunál v bodě 353 napadeného rozsudku rozhodl, že Komise správně posoudila a zohlednila skutečnost, že společnosti Dole, Chiquita a Weichert ovládaly podstatnou část trhu a že tento trh nemůže být charakterizován jako trh s nabídkou atomizované povahy. Tento závěr je založen pouze na údajích o podílech na trhu, které poskytla Komise a ze kterých vyplývá, že celkový prodej společností Dole, Chiquita a Weichert představoval co do hodnoty přibližně 45 až 50 % prodejů (bod 345 napadeného rozsudku) a co do objemu 40 až 45 % zjevné spotřeby (bod 350 napadeného rozsudku).
76

Nicméně i za předpokladu, že Komise v konečném rozhodnutí, jež bude vydáno, prohlásí státní záruku za slučitelnou s vnitřním trhem, vnitrostátní soud zůstává povinen nařídit navrácení této státní podpory v souladu se svým vnitrostátním právem. Uvedené konečné rozhodnutí Komise totiž nemá za následek dodatečné odstranění protiprávnosti prováděcích aktů, které byly neplatné z důvodu, že při jejich přijetí byl porušen zákaz uvedený v tomto článku, neboť jinak by ohrožovalo přímý účinek čl. 108 odst. 3 poslední věty SFEU a porušovalo zájmy procesních subjektů, jejichž ochrana je úkolem vnitrostátních soudů. Jakýkoliv jiný výklad by znamenal zvýhodnit nedodržení odstavce 3 poslední věty uvedeného článku dotyčným členským státem a zbavil by ho jeho užitečného účinku (v tomto smyslu viz rozsudky Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires a Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, EU:C:1991:440, bod 16, jakož i SFEI a další, C‑39/94, EU:C:1996:285, body 67 až 69).