C 54/21

Žaloba podaná dne 27. listopadu 2018 – Polsko v. Komise

(Věc T-703/18)

(2019/C 54/36)

Jednací jazyk: polština

Účastnice řízení

Žalobkyně: Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)

Žalovaná: Evropská komise

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— určil, že rozhodnutí Evropské komise ze dne 17. září 2018 ukládající povinnost provést činnosti a doporučení obsažené v závěrečné zprávě z auditu je v části týkající se doporučení 04.01 písm. g), a sice doporučení uložit povinnost provést finanční opravy u výdajů týkajících se DPH v souvislosti s případy, kdy účastníci, kteří obdrželi pomoc, byli plátci DPH, takže mohli požádat o [vrácení] DPH, avšak tak neučinili, a to u projektů realizovaných v rámci všech operačních programů spolufinancovaných z Evropského sociálního fondu, ve kterých byly výdaje vykázány Evropské komisi k proplacení, neplatné, a

— uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu žaloby uvádí žalobkyně jeden žalobní důvod vycházející z porušení čl. 65 odst. 2 a čl. 69 odst. 3 písm. c) nařízení č. 1303/2013 (1) ve spojení s čl. 2 bodem 10 téhož nařízení spočívajícího v jejich nesprávném výkladu a v nesprávném závěru, že se na konečné příjemce pomoci z prostředků Evropského sociálního fondu vztahuje čl. 69 odst. 3 písm. c) nařízení č. 1303/2013, i když tito nejsou příjemci ve smyslu čl. 2 bodu 10 tohoto nařízení.

V tomto žalobním důvodu Polská republika uvádí, že podle obecné zásady způsobilosti výdajů v projektech Evropského sociálního fondu, stanovené v čl. 65 odst. 2 nařízení č. 1303/2013, spadají podmínky způsobilosti výdajů vyplývající z článku 69 tohoto nařízení mezi povinnosti příjemce, který provádí projekt.

Článek 2 bod 10 nařízení č. 1303/2013 podle žalobkyně jednoznačně ponechává členským státům možnost se v případě pomoci v hodnotě do 200 000 EUR rozhodnout, zda budou za příjemce považovat subjekty, které obdrží pomoc, nebo též subjekty, které takovou pomoc poskytují.

V projednávané věci je v souladu s volbou polských orgánů veřejné moci příjemcem subjekt, který poskytuje podporu, a nikoli subjekt, který podporu obdržel. Koneční příjemci pomoci nejsou příjemci [ve smyslu čl. 2 bodu 10 nařízení], a proto se na ně podle žalobkyně čl. 69 odst. 3 písm. c) nařízení č. 1303/2013 nevztahuje.

Polská republika mimoto podotýká, že v projednávané věci by přiznání postavení příjemce subjektům, které obdržely podporu – a jimiž jsou nezaměstnané osoby – obnášelo uložení jim mnoha povinností souvisejících se zúčtováváním obdržené podpory, podáváním zpráv o provádění projektu, kontrolami projektu a zadáváním údajů do informačních systémů sloužících k provádění operačních programů. Takové řešení by znemožňovalo dosažení cílů nařízení č. 1303/2013.

(1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 ze dne 17. prosince 2013 o společných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti, Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova a Evropském námořním a rybářském fondu, o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti a Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 320)