ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
31

Zaprvé, tato argumentace vede k tvrzení, že uvedené body 2 a 3 upravují testování skotu ve věku od 24 do 30 měsíců taxativním způsobem, takže bod 5 uvedené části I by se týkal pouze skotu jiných věkových skupin. Bylo by tedy nutno připustit, že totéž platí pro zvířata starší 30 měsíců, protože stejné body 2 a 3 se vztahují rovněž na testy u těchto zvířat. Z toho by vyplývalo, že tento bod 5 by se vztahoval pouze na skot mladší než 24 měsíců, což by ho zbavovalo velké části jeho užitečného účinku.
16

Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury sice přímé daně spadají do pravomoci členských států, avšak členské státy musí při jejím výkonu dodržovat právo Společenství (viz zejména výše uvedený rozsudek Marks & Spencer, bod 29; rozsudek ze dne 12. prosince 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, Sb. rozh. s. I-11673, bod 36, jakož i rozsudek ze dne , Glaxo Wellcome, C-182/08, Sb. rozh. s. I-8591, bod 34).
16)

Osoby požívající práva pobytu by neměly být vyhoštěny, pokud nepředstavují nepřiměřenou zátěž pro systém sociální pomoci hostitelského členského státu. Vyhoštění ze země by tedy nemělo být automatickým důsledkem využití systému sociální pomoci. Hostitelský členský stát by měl posuzovat, zda se nejedná o dočasné potíže, a při posuzování, zda se příjemce pomoci stal nepřiměřenou zátěží pro systém sociální pomoci a zda by měl být vyhoštěn, zohlednit délku pobytu, osobní poměry a objem poskytované pomoci. Zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné či uchazeči o zaměstnání, jak byli definováni Soudním dvorem, by v žádném případě neměli být vyhoštěni, s výhradou případů odůvodněných veřejným pořádkem nebo veřejnou bezpečností.“
20

Stejně tak, pokud jde o druhý uplatněný žalobní důvod, se Soud domníval, že odvolací senát nepochybil, když měl za to, že ochranná známka COLOR EDITION je popisná ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení. V tomto ohledu měl za to, že tato ochranná známka, posuzovaná jako celek, vykazuje dostatečně přímou a konkrétní spojitost s kosmetickými přípravky a líčidly, na které se vztahuje.
36

Za těchto podmínek se Finanzgericht Hamburg rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Je třeba dovozci zboží, které má původ na Západním břehu Jordánu, poskytnout v každém případě požadované preferenční zacházení s ohledem na to, že preferenční zacházení pro zboží, které pochází z území Státu Izrael, popřípadě ze Západního břehu Jordánu, je stanoveno v obou dohodách, které přicházejí v úvahu – a to v [dohodě o přidružení ES-Izrael a v dohodě o přidružení ES-OOP] – i když je předložen pouze formální doklad o izraelském původu zboží? V případě, že první otázka bude zodpovězena záporně: 2) Jsou celní orgány členského státu ve vztahu k dovozci, který pro zboží dovezené na území Společenství požaduje poskytnutí preferenčního zacházení, vázány podle dohody o přidružení ES-Izrael dokladem o původu zboží izraelského orgánu – a k zahájení ověřování ve smyslu článku 32 protokolu [ES-Izrael] nedochází – pokud celní orgány tohoto členského státu nemají žádnou jinou pochybnost o původu zboží kromě pochybnosti, zda zboží nepochází z oblasti, která podléhá pouze izraelské kontrole – a to podle izraelsko-palestinské prozatímní dohody z roku 1995 a dokud neproběhne postup podle článku 33 protokolu [ES-Izrael]? V případě, že druhá otázka bude zodpovězena záporně: 3) Může celní orgán členského státu dovozu v případě, že na jeho žádost o ověření podle čl. 32 odst. 2 protokolu [ES-Izrael] bylo ze strany izraelských orgánů (pouze) potvrzeno, že zboží bylo získáno na území, na němž svou pravomoc vykonávají izraelské celní orgány, a že tedy pochází z Izraele, a pokud následně vydaná žádost celního orgánu členského státu dovozu, aby byly blíže doloženy skutečnosti ze strany izraelských orgánů, zůstala nezodpovězena, z tohoto samotného důvodu bez dalšího odmítnout přiznání preferenčního zacházení, zejména aniž by dále záleželo na tom, odkud zboží ve skutečnosti pochází? V případě, že třetí otázka bude zodpovězena záporně: 4) Může celní orgán [členského státu dovozu] bez dalšího odmítnout přiznání preferenčního zacházení podle dohody o přidružení ES-Izrael z důvodu, že – jak již mezitím bylo určeno – zboží pochází ze Západního břehu Jordánu, nebo je třeba poskytnout preferenční zacházení podle této dohody i v případě zboží tohoto původu, a to přinejmenším dokud neproběhne postup pro řešení sporů podle článku 33 protokolu [ES-Izrael] ohledně výkladu pojmu ‚území Státu Izrael‘ používaného v této dohodě?“
potřebou jednat rychle, protože opožděné rozhodnutí by bylo v rozporu se zájmem dítěte a mohlo by vést k nenapravitelnému zhoršení vztahů mezi dítětem a jeho otcem

Článek 20 nařízení č. 2201/2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení č. 1347/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že neumožňuje soudu jednoho členského státu vydat předběžné opatření ve věci rodičovské zodpovědnosti, kterým by dítě nacházející se na území tohoto členského státu svěřil do péče jednoho z rodičů, jestliže soud jiného členského státu, který je ve sporu o svěření dítěte do péče příslušný na základě uvedeného nařízení k rozhodování ve věci samé, již vydal rozhodnutí, kterým dítě předběžně svěřil do péče druhého z rodičů, a toto rozhodnutí bylo na území prvního členského státu prohlášeno za vykonatelné.

Pokud by totiž postupně nastávající změna okolností, jako je začlenění dítěte do nového prostředí, postačovala k tomu, aby byl soud členského státu, který není příslušný k rozhodování ve věci samé, oprávněn přijmout předběžné opatření směřující ke změně opatření ve věci rodičovské zodpovědnosti, přijatého soudem jiného členského státu příslušným k rozhodování ve věci samé a prohlášeného za vykonatelné na území prvního členského státu, přispívaly by případné průtahy v řízení o výkonu rozhodnutí v dožádaném členském státě ke vzniku podmínek, jež by prvnímu soudu umožnily zabránit výkonu rozhodnutí, které bylo prohlášeno za vykonatelné. Takový výklad by narušil samotné zásady, na kterých se předmětné nařízení zakládá, zejména zásadu vzájemného uznávaní rozhodnutí vydaných ve členském státě, kterou zavedlo uvedené nařízení.

Rovněž uznání naléhavosti situace v případě, kdy změna situace dítěte je důsledkem jeho neoprávněného přemístění ve smyslu čl. 2 odst. 11 uvedeného nařízení, by bylo v rozporu s cílem téhož nařízení, jenž má odrazovat od neoprávněného přemístění nebo zadržení dítěte mezi členskými státy. Uznat, že opatření znamenající změnu rodičovské zodpovědnosti mohou být přijata na základě čl. 20 odst. 1 uvedeného nařízení, by totiž vedlo k upevnění skutkové situace, jež nastala v důsledku protiprávního jednání, a tím i k posílení postavení rodiče, který je za neoprávněné přemístění dítěte odpovědný.

(viz body 45, 47–49 a výrok)
(viz bod 39, výrok 1)

(viz body 45, 47–48, výrok 2)

Doba, během které je osoba umístěna do střediska pro dočasné umístění na základě rozhodnutí přijatého podle ustanovení vnitrostátních předpisů a předpisů Společenství týkajících se žadatelů o azyl, nesmí být považována za zajištění za účelem vyhoštění ve smyslu článku 15 směrnice 2008/115 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí.

Článek 15 odst. 5 a 6 směrnice 2008/115 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí musí být vykládán v tom smyslu, že doba, během které byl výkon rozhodnutí o nuceném vrácení na hranici pozastaven, protože probíhalo soudní řízení o žalobě, kterou dotyčný podal proti tomuto rozhodnutí, je zohledněna pro výpočet doby zajištění za účelem vyhoštění, jestliže dotyčný během tohoto řízení i nadále pobýval ve středisku pro dočasné umístění.

Pokud by tomu bylo jinak, pak by se totiž doba zajištění za účelem vyhoštění mohla případ od případu, někdy i značně, lišit v témže členském státě nebo mezi jednotlivými členskými státy z důvodu zvláštností a okolností vlastních vnitrostátním soudním řízením, což by bylo v rozporu s cílem sledovaným čl. 15 odst. 5 a 6 směrnice 2008/115, kterým je zajistit v členských státech stejnou maximální dobu zajištění.

(viz body 54, 57, výrok 3)
Keywords

Summary



Keywords

Životní prostředí – Ochrana lesů – Monitorování lesů a environmentálních interakcí – Nařízení č. 2152/2003

[Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 2152/2003, čl. 3, písm. a) a b)]

Summary

Ustanovení čl. 3 písm. a) a b) nařízení č. 2152/2003 o monitorování lesů a environmentálních interakcí ve Společenství (Forest Focus), která pro účely tohoto nařízení definují pojmy „les“ a „zalesněné plochy“, je nutno vykládat v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním ustanovením obsahujícím odlišné definice těchto pojmů, jde-li o programy, které nejsou upraveny tímto nařízením.

I když zákonodárce Společenství pro účely zavedení programu monitorování lesů zamýšlel stanovit definici území, na která se uvedený program vztahuje, z žádného ustanovení nařízení č. 2152/2003 totiž nevyplývá, že by jeho záměrem bylo zavést společná pravidla pro jiné programy. Účelem uvedeného článku tak není vyloučit všechny ostatní definice lesů a zalesněných ploch, které členské státy hodlají zařadit do jiných akčních programů než do těch upravených uvedeným nařízením.

(viz body 25–26, 28 a výrok)
Věc C-209/09

Řízení zahájené na návrh

Lahti Energia Oy

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus)

„Směrnice 2000/76/ES — Spalování odpadů — Spalovací zařízení — Spoluspalovací zařízení — Komplex zařízení tvořený plynovým generátorem a elektrárnou — Spalování nevyčištěného plynu vzešlého z tepelného zpracování odpadů v plynovém generátoru elektrárny“

Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 25. února 2010 I ‐ 1431

Shrnutí rozsudku

Životní prostředí – Odpady – Spalování – Směrnice 2000/76

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/76 čl. 3 bod 5)

Elektrárna, která k doplnění fosilních paliv převážně používaných při své výrobní činnosti používá jako přídavné palivo plyn získaný v generátoru z tepelného zpracování odpadů, musí být společně s tímto generátorem považována za „spoluspalovací zařízení“ ve smyslu čl. 3 odst. 5 směrnice 2000/76 o spalování odpadů, jestliže nebyl uvedený plyn uvnitř uvedeného generátoru vyčištěn.

Pokud se totiž proces výroby energie nebo produktu materializuje a je ukončen teprve vedením plynných látek vzešlých z tepelného zpracování odpadů v plynovém generátoru do elektrárny, musí být komplex tvořený generátorem a elektrárnou pro účely použití směrnice 2000/76 chápán společně, a to z důvodu technicko-funkčního spojitosti, která tak obě zařízení spojuje. Tento závěr je dále odůvodněn skutečností, že se škodlivé látky vzešlé z tepelného zpracování odpadů zahájeného v plynovém generátoru rozptylují a jsou alespoň částečně odváděny až při vedení surového plynu do elektrárny.

(viz body 29, 31 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Podpory poskytované státy – Navrácení protiprávní podpory – Použití vnitrostátního práva – Podmínky a omezení

(Článek 88 ES; nařízení Rady č. 659, čl. 14 odst. 3)

Summary

Článek 14 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88] Smlouvy o ES, musí být vykládán v tom smyslu, že v případě, kdy již byly navráceny částky odpovídající dotčené podpoře, nebrání tomu, aby vnitrostátní soud zrušil z důvodu formální vady platební výměry vydané pro účely navrácení protiprávní státní podpory, pokud je vnitrostátním právem zajištěna možnost nápravy této formální vady. Toto ustanovení naopak brání tomu, aby tyto částky byly, i jen dočasně, znovu vyplaceny příjemci této podpory.

Článek 14 odst. 3 nařízení č. 659/1999 totiž odráží požadavky zásady efektivity, podle níž si členský stát, který je na základě rozhodnutí Komise povinen zajistit navrácení neoprávněných podpor, může zvolit prostředky, jimiž tuto povinnost splní, pakliže zvolená opatření neohrozí působnost a účinnost práva Unie.

Kontrola provedená vnitrostátním soudem, týkající se formální bezvadnosti platebního výměru vydaného pro účely navrácení protiprávní státní podpory a případné zrušení tohoto výměru z důvodu, že formální požadavky vyplývající z vnitrostátního práva nebyly dodrženy, jsou pouhým vyjádřením zásady účinné soudní ochrany, která představuje obecnou zásadu práva Unie. Takové zrušení by však v zásadě mohlo mít za následek, že by příjemce podpory, kterému bylo vyhověno, měl na základě vnitrostátního práva nárok požadovat, aby mu částky již vrácené podpory byly znovu vyplaceny. Je proto nutné, aby vnitrostátní právo disponovalo nezbytnými nástroji k zabránění tomu, aby zrušení platebního výměru automaticky vedlo k okamžitému vrácení částky, kterou dlužník uhradil v souladu s tímto výměrem. Příslušný orgán tak musí být schopen napravit formální vadu, kterou je stižen uvedený výměr, aniž by musel příjemci neoprávněné podpory znovu vyplatit, a to ani dočasně, částky, které tento vrátil na základě uvedeného výměru.

(viz body 20–21, 25–27, 33 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Doprava – Silniční doprava – Sociální právní předpisy – Doba práce jiná než doba řízení – Doba odpočinku

(Nařízení Rady č. 3820/85, čl. 1 bod 5 a čl. 8 odst. 3 a 6, a nařízení Rady č. 3821/85, čl. 15)

2. Doprava – Silniční doprava – Sociální právní předpisy – Doba práce jiná než doba řízení – Doba odpočinku

(Nařízení Rady č. 3820/85, čl. 1 bod 5 a čl. 8 odst. 7, a nařízení Rady č. 3821/85, čl. 15)

Summary

1. Pojem „provozní centrála“ uvedený v bodě 21 a následujících rozsudku Skills Motor Coaches a další, C 297/99, pokud jde, s ohledem na ustanovení nařízení č. 3820/85 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě a nařízení č. 3821/85 o záznamovém zařízení v silniční dopravě, o kvalifikaci času odpovídajícího cestě uskutečněné řidičem, aby se dostal do místa, kde převezme vozidlo vybavené záznamovým zařízením, musí být vymezen jako místo, k němuž je řidič konkrétně vázán, tedy jako zařízení přepravní společnosti, ze kterého pravidelně vykonává svou službu a do kterého se na konci této služby vrací v rámci běžného výkonu své činnosti, aniž plní zvláštní příkazy svého zaměstnavatele.

(viz body 20, 31, výrok 1)

2. Skutečnost, že řidič buď jede na místo převzetí vozidla vybaveného záznamovým zařízením sám, nebo ho tam doveze někdo jiný, nemá žádný dopad na kvalifikaci délky trvání cesty s ohledem na pojem „odpočinek“ ve smyslu čl. 1 bodu 5 nařízení č. 3820/85 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě.

Článek 8 odst. 7 téhož nařízení totiž podřizuje možnost, aby řidič trávil denní dobu odpočinku ve vozidle, podmínce, že toto vozidlo bude vybaveno lehátkem a bude zaparkované. Krom toho by bylo v rozporu s cílem bezpečnosti silničního provozu činit rozlišení podle toho, zda řidič vozidla, který jede do místa převzetí vozidla vybaveného záznamovým zařízením, bude muset po příjezdu toto vozidlo řídit, či nikoli. Únava řidiče, která může ohrozit uvedený cíl, může být způsobena nejen samotným řízením vozidla, ale rovněž podmínkami, za jakých cesta probíhá.

(viz body 33–35, výrok 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Mezinárodní dohody – První úmluva z Yaoundé – Obecný režim obchodu

(Článek. 90 ES; první úmluva z Yaoundé ze dne 20. července 1963, článek 14)

2. Mezinárodní dohody – Čtvrtá úmluva AKT-EHS z Lomé – Obecný režim obchodu

(Čtvrtá úmluva AKT-EHS z Lomé ze dne 15. prosince 1989, protokol č. 5, článek 1)

Summary

1. Článek 14 asociační úmluvy mezi Evropským hospodářským společenstvím a africkými státy a Madagaskarem, jež jsou k tomuto Společenství přidruženy, podepsané v Yaoundé dne 20. července 1963 nebránil zdanění banánů pocházejících ze Somálska. Uvedené ustanovení se totiž v souladu se svým zněním omezuje na stanovení zákazu diskriminujícího zdanění podobných produktů, přičemž znění tohoto zákazu je obdobné jako znění čl. 90 prvního pododstavce ES, a nevztahuje se tedy na produkty, které nejsou podobné a nacházejí se vůči určitému produktu v konkurenčním postavení.

Pokud by bývaly Společenství a africké státy a Madagaskar ke Společenství přidružené chtěly upravit otázku vnitrostátních daní týkajících se produktů, které nejsou podobné, ale nachází se v konkurenčním postavení, přijaly by namísto ustanovení podobného pouze prvnímu pododstavci článku 90 ES, ustanovení, které by obsahovalo rovněž ustanovení obdobné čl. 90 druhému pododstavci ES.

(viz body 24–25, 37–38, výrok 1)

2. Vnitrostátní soud není povinen zabývat se konkrétními účinky zvyšování daně z dovozu banánů pocházejících ze Somálska v porovnání se situací před 1. dubnem 1976, dnem, kdy první úmluva AKT-EHS z Lomé vstoupila v platnost, aby posoudil slučitelnost těchto zvyšování s doložkou „standstill“ uvedenou v článku 1 protokolu č. 5 týkajícího se banánů, připojeného ke čtvrté úmluvě AKT EHS.

Taková zvyšování vedou totiž ke zvyšování cen dotyčných banánů, a v důsledku toho je odbyt banánů na dotčeném trhu obtížnější. Z tohoto důvodu přezkum takového zvýšení z hlediska uvedené doložky „standstill“ obvykle nepředpokládá přezkum konkrétních účinků tohoto zvýšení na dovozy.

Zvyšování takové daně, jaká se omezují pouze na přizpůsobení daně inflaci, však nejsou v rozporu s článkem 1 protokolu č. 5.

(viz body 43, 45, 47–48, výrok 2)
Keywords

Summary



Keywords

Celní unie – Režim vnějšího tranzitu

[Nařízení Rady č. 2913/92, čl. 204 odst. 1 písm. a)]

Summary

Článek 204 odst. 1 písm. a) nařízení č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení č. 648/2005, musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na takovou situaci, kdy schválený odesílatel omylem vygeneroval dva režimy vnějšího tranzitu pro jedno a totéž zboží, neboť nadbytečný režim vztahující se na neexistující zboží, nemohl na základě uvedeného ustanovení vést ke vzniku celního dluhu.

V tomto kontextu omyl spočívající v zahájení dvou režimů vnějšího tranzitu pro jedno a totéž zboží sám o sobě nemůže narušit cíle sledované uvedeným článkem 204 a odůvodnit tak vznik celního dluhu. Pokud jde zaprvé o cíl předcházet nebezpečí, že se zboží, které není zbožím Společenství, zapojí do hospodářského oběhu Unie, je nutno konstatovat, že v případě celního režimu vnějšího tranzitu vygenerovaného pro neexistující zboží, neexistuje žádné nebezpečí, že se takové zboží zapojí do uvedeného hospodářského oběhu, aniž je procleno, což by jinak mohlo vést k nekalé hospodářské soutěži a nebezpečí ztrát na daních. Zadruhé, cíle zajistit řádné použití pravidel dotčeného celního režimu nemůže být dosaženo v případě režimu vnějšího tranzitu, který se nevztahuje na existující zboží. Takový režim totiž není možné správně použít, uplatňuje-li se na neexistující zboží. To platí tím spíše, že povinnost předložit zboží u celního úřadu v místě určení by v případě, kdy zboží, na které se vztahuje omylem vygenerovaný režim tranzitu, neexistuje, představovala pro hlavního povinného uloženou povinnost, kterou nemůže splnit, což je v rozporu se zásadou ultra posse nemo obligatur (nikdo není povinen k nemožnému plnění).

(viz body 32–34, 37–38 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Sociální politika – Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Směrnice 1999/70

(Směrnice Rady 1999/70, příloha, ustanovení 8 bod 3)

2. Sociální politika – Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Směrnice 1999/70

(Článek 288 třetí pododstavec SFEU; směrnice Rady 1999/70, příloha, ustanovení 8 bod 3).

Summary

1. Ustanovení 8 bodu 3 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je obsažena v příloze směrnice 1999/70 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, která zrušila povinnost zaměstnavatele uvést ve smlouvě na dobu určitou uzavřené za účelem nahrazení nepřítomných zaměstnanců jména těchto zaměstnanců a důvody jejich nahrazení a omezuje se na stanovení toho, že takové smlouvy musejí být písemné a musejí uvádět důvody pro použití těchto smluv, pokud jsou tyto nové podmínky kompenzovány přijetím jiných záruk nebo ochranných opatření nebo se týkají pouze omezené kategorie zaměstnanců, kteří uzavřeli pracovní smlouvu na dobu určitou, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

Pokud zmínění zaměstnanci nepředstavují významný podíl celkového počtu zaměstnanců přijatých v dotyčném členském státě na dobu určitou, snížení ochrany, jež je poskytována omezené kategorii zaměstnanců, totiž není jako takové s to celkově ovlivnit úroveň ochrany poskytované vnitrostátním právním řádem zaměstnancům, kteří uzavřeli pracovní smlouvu na dobu určitou.

Změna dotčené vnitrostátní právní úpravy v původním řízení musí být navíc posouzena s ohledem na všechny ostatní záruky, které jsou stanoveny pro zajištění ochrany zaměstnanců, kteří jsou zaměstnáni na základě smlouvy na dobu určitou, jako jsou opatření předcházející zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou nebo mající za cíl zakázat diskriminaci zaměstnanců, kteří takové smlouvy uzavřeli.

(viz body 44, 46, 48, výrok 1)

2. Jelikož ustanovení 8 bodu 3 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, které je obsaženo v příloze směrnice 1999/70 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, nemá přímý účinek, je na předkládajícím soudu, aby v případě, že dospěje k závěru, že je dotčená vnitrostátní právní úprava neslučitelná s právem Unie, nevyloučil jeho použití, nýbrž vyložil je, jak jen to bude možné, v souladu se směrnicí 1999/70 a s účelem sledovaným rámcovou dohodou.

Zásada konformního výkladu vyžaduje, aby vnitrostátní soudy učinily vše, co spadá do jejich pravomoci, a to tak, že vezmou v úvahu veškeré vnitrostátní právo a použijí metody výkladu jím uznané, aby zajistily plnou účinnost dotčené rámcové dohody a došly k výsledku, který bude v souladu s cílem, jenž sleduje.

(viz body 53, 55, výrok 2)
Keywords

Summary



Keywords

Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Daně z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty – Osvobození – Osvobození sázek, loterií a jiných hazardních her nebo her o peníze od daně

[Směrnice Rady 2006/112, čl. 135 odst. 1 písm. i)]

Summary

Článek 135 odst. 1 písm. i) směrnice 2006/112 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že využití možnosti, kterou disponují členské státy, stanovit podmínky a omezení pro osvobození od daně z přidané hodnoty uvedené v tomto ustanovení těmto členským státům dovoluje osvobodit od této daně jen některé hazardní hry nebo hry o peníze.

Toto ustanovení totiž ponechává členským státům široký prostor pro uvážení, pokud jde o osvobození od daně nebo o zdanění dotyčných plnění, neboť uvedeným státům dovoluje stanovit podmínky a omezení, kterým může toto osvobození od daně podléhat. Jeho znění krom toho neobsahuje nic, co by dovolovalo vyvodit závěr, že zákonodárce Společenství zamýšlel zavést jakékoli kvantitativní omezení, které by mělo za cíl zajistit, aby minimálně 50 % hazardních her a her o peníze provozovaných a pořádaných v členském státě, nebo minimálně 50 % obratu dosaženého provozováním a pořádáním těchto her, mohlo spadat do osvobození od daně z přidané hodnoty, které je stanoveno v tomto článku. Krom toho, zásada daňové neutrality, podle níž nesmí být s podobnými poskytováními služeb, která si tak navzájem konkurují, zacházeno z hlediska daně z přidané hodnoty odlišně, takové právní úpravě rovněž nebrání. Uvedenou zásadu totiž není možné vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby byl jeden druh hazardní hry nebo hry o peníze osvobozen od daně z přidané hodnoty, zatímco jiný druh hry od ní osvobozen není, pokud si tyto dva druhy her vzájemně nekonkurují, protože takový výklad by vedl k tomu, že čl. 135 odst. 1 písm. i) směrnice 2006/112 a široký prostor pro uvážení, který toto ustanovení přiznává členským státům, by byly zbaveny veškerého užitečného účinku.

(viz body 26–27, 34–35, 39 a výrok)