ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
177

V projednávaném případě přitom Komise neposkytla žádné odůvodnění opožděnosti podání své doplňující odpovědi ze dne 19. prosince 2019, přičemž se omezila na to, že se v tomto dokumentu Tribunálu omluvila za nepříjemnosti, které by toto podání mohlo způsobit. Kromě toho i za předpokladu, že by mělo být zohledněno odůvodnění poskytnuté na jednání v odpovědi na otázku Tribunálu, podle kterého opožděnost podání byla způsobena interním obtížemi Komise, nemůže takové odůvodnění platně odůvodnit přípustnost dotčené doplňující odpovědi. Takové tvrzení, které odkazuje na čistě interní obtíže, totiž neodpovídá výjimečným okolnostem, které by mohly umožnit předložení důkazů po druhé výměně spisů účastníků řízení [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. června 2017, Biogena Naturprodukte v. EUIPO (ZUM wohl), T‑236/16, EU:T:2017:416, bod 19] a navíc není nijak prokázáno důkazy, které Komise údajně předložila (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. září 2019, HX v. Rada, C‑540/18 P, nezveřejněný, EU:C:2019:707, body 66 a 67). Dále datum hlavního dokumentu předloženého dne 19. prosince 2019, tedy interní zprávy Komise ze dne 16. prosince 2016 (viz bod 170 výše) ukazuje, že jej Komise měla již před zahájením řízení a mohla jej předložit před ukončením písemné části řízení ve lhůtách stanovených pro podání žalobních odpovědí a dále v odpovědi na následná organizační procesní opatření. Kromě toho, i když bylo žalobkyním umožněno, aby v souladu se zásadou kontradiktornosti řízení předložily vyjádření k doplňující odpovědi Komise ze dne 19. prosince 2019, zejména k její přípustnosti písemně a na jednání, tato okolnost nemůže Komisi zprostit povinnosti předložit důkazy na podporu legality napadeného rozhodnutí za podmínek stanovených jednacím řádem.
33

Kromě toho v rozsahu, v němž podle ustálené judikatury platí, že obecný akt, jehož protiprávnost je namítána, musí být přímo nebo nepřímo použitelný v případě, který je předmětem žaloby, a že musí existovat přímý právní vztah mezi napadeným individuálním rozhodnutím a dotyčným obecným aktem (viz rozsudek ze dne 17. února 2017, Islamic Republic of Iran Shipping Lines a další v. Rada, T‑14/14 a T‑87/14, EU:T:2017:102, bod 55 a citovaná judikatura), stačí poukázat na to, že napadené rozhodnutí nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 – jehož protiprávnost žalobkyně namítá, pokud jde o jeho články 4 až 7 a článek 9, jakož i přílohu I (viz bod 35 dále) – uvádí jako jeden ze svých právních základů. Ze spisu vedle toho vyplývá, že příspěvek žalobkyně na rok 2017 byl vypočítán podle metody zvané „korekce o riziko“, tedy právě zejména podle výše uvedených ustanovení nařízení v přenesené pravomoci 2015/63.
84

Tyto skutečnosti společně s argumenty uplatněnými Komisí v průběhu řízení, mj. v rámci odpovědí na písemné otázky Tribunálu (viz body 78 až 80 výše), ukazují, že se Komise s tímto vyjádřením slovenských orgánů k situaci příjemce podpory existující před převodem jeho akcií na společnost N., to znamená v době, kdy se ještě nacházel pod kontrolou společnosti P., spokojila. Toto posouzení je potvrzeno odůvodněním uvedeným v bodě 57 písm. d) napadeného rozhodnutí, ve kterém se Komise vyjádřila k výtce žalobkyně s přihlédnutím k vyjádření slovenských orgánů. V podstatě se v něm uvádí, že podle Komise uvedené orgány dostatečně prokázaly, že příjemce podpory představoval v okamžiku poskytnutí dotčené podpory, k němuž podle použitelného slovenského práva došlo 7. listopadu 2013, malý nebo střední podnik. Komise v něm má za to, že mezi příjemcem podpory a společností N. neexistuje žádná vazba ve smyslu pojmů „partnerské“ nebo „propojené podniky“, jak jsou definovány v čl. 3 odst. 2 a čl. 3 odst. 3 prvním až třetím pododstavci přílohy k doporučení k malým a středním podnikům, jejichž znění odpovídá znění čl. 3 odst. 2 a 3 přílohy I nařízení č. 651/2014. Stejně tak má za to, že s ohledem na judikaturu a svou rozhodovací praxi není v projednávané věci splněno kritérium podniků propojených prostřednictvím fyzické osoby nebo skupiny fyzických osob, které jednají společně, pokud přinejmenším část činnosti vykonávají na stejném relevantním trhu nebo na sousedních trzích ve smyslu čl. 3 odst. 3 čtvrtého a pátého pododstavce přílohy uvedeného doporučení, jehož znění odpovídá znění čl. 3 odst. 3 čtvrtého a pátého pododstavce přílohy I uvedeného nařízení. Při neexistenci důkazu o významných obchodních vazbách, zejména ve formě prodejních nebo nákupních smluv, sdílení dodavatelů nebo jiných obchodních zájmů mezi příjemcem podpory na jedné straně a společností N. a jeho hlavním akcionářem na straně druhé nelze přitom uvedeného příjemce a uvedenou společnost kvalifikovat jako podniky propojené v okamžiku poskytnutí dotčené podpory. Komise z toho obdobně jako slovenské orgány vyvozuje, že příjemce, posuzovaný společně se společností N., představuje malý nebo střední podnik. Na podporu tohoto závěru obsahuje napadené rozhodnutí tabulku, v níž je uveden společný počet zaměstnanců, společné obraty, jakož i kombinované hospodářské výsledky příjemce podpory a společnosti N. v průběhu let 2010 až 2015.
249

Republika Slovinsko každopádně, i kdyby bylo třeba mít za to, že Komise nedodržela povinnost stanovenou v bodě V.28 prvním pododstavci interinstitucionální dohody ve spojení s bodem II.7 obecné shody, neprokázala, jak by taková konzultace mohla změnit obsah napadeného nařízení. Naopak je třeba mít za to, že přijetí přechodného opatření zakotveného v článku 2 napadeného nařízení bylo nutné s ohledem na zásadu právní jistoty, jak je připomenuta v bodě 99 výše. Přijetím tohoto ustanovení se totiž Komise ujistila, že samotné napadené nařízení chorvatským producentům vín neukládá se zpětnou účinností nové povinnosti týkající se označování.
85

Komise tvrdí, že postoj žalobkyně lze shrnout v tom smyslu, že jediným právním důsledkem porušení závazku by bylo jeho odvolání do budoucna. Všechny transakce založené na porušeních, které byly uskutečněny před přijetím rozhodnutí o odvolání, by byly chráněny. Komise však zdůrazňuje, že v právu Unie není nic, co by odůvodňovalo tak rozsáhlou ochranu hospodářského subjektu, který porušuje povinnosti, které dobrovolně přijal, zejména pokud byl předem upozorněn na důsledky takových činů.
208

Ve svém konkrétním případě žalobkyně nezpochybňuje tvrzení, že podpora, kterou obdržela na provoz všech leteckých spojení s odletem z letiště Olbia, nebyla, pokud jde o toto letiště, postupně snižována, jelikož na základě sporného režimu podpor od provozovatele tohoto letiště obdržela odměny, které se naopak postupně zvyšovaly, jejichž výše činila 280000 eur za období od května 2012 do března 2013 a 300000 eur za období od června do prosince 2013. Pokud jde o letiště Cagliari-Elmas, bylo stanoveno, že za období od prosince 2012 do ledna 2013 žalobkyně obdrží částku 74450 eur. Ze sporného režimu podpor ani z dokumentů předložených žalobkyní však nevyplývá, že by letecká spojení, na která se tyto částky obecně vztahovaly, byla zisková i bez dotčeného financování ani že by bylo možné stanovit část podpory odpovídající každému z těchto spojení a konstatovat tak, že se podpora poskytnutá na každé dotyčné spojení postupně snižovala.
83

Ačkoli se tato judikatura týká zvýhodnění poskytovaných prostřednictvím organizací, které jsou pověřeny výsadami veřejné moci nebo úkoly obecného zájmu a které byly zřízeny nebo určeny ke správě podpory, nelze z toho vyvodit, že kromě zvýhodnění poskytovaných přímo státem spadají do působnosti zákazu uvedeného v čl. 107 odst. 1 SFEU pouze tyto případy. Naopak, jak již bylo připomenuto dříve, i přímé zvýhodnění poskytnuté určitým fyzickým nebo právnickým osobám může představovat nepřímé zvýhodnění, a tudíž státní podporu, ve vztahu k jiným právnickým osobám, které jsou podniky (viz rozsudky ze dne 19. září 2000, Německo v. Komise, C‑156/98, EU:C:2000:467, body 22 až 35; ze dne 13. června 2002, Nizozemsko v. Komise, C‑382/99, EU:C:2002:363, body 38 a 60 až 66; ze dne 4. března 2009, Associazione italiana del risparmio gestito a Fineco Asset Management v. Komise, T‑445/05, EU:T:2009:50, bod 127 a citovaná judikatura, a ze dne 15. června 2010, Mediaset v. Komise, T‑177/07, EU:T:2010:233), a to aniž by bylo vyžadováno, že ve věcech, v nichž je prostředník fyzickou nebo právnickou osobou, musí být dotčená zvýhodnění poskytována v rámci specifické struktury, která by byla za účelem správy podpory určena nebo zřízena uvedeným státem.
405

Mimoto na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, pokud jde konkrétně o společnosti SAS a Qantas, skutečnosti obsažené ve spise svědčí o míře zapojení žalobkyně do odmítnutí hradit provize, která není srovnatelná s mírou účasti uvedených společností. Jak totiž vyplývá z napadeného rozhodnutí, žalobkyně se účastnila několika mnohostranných rozhovorů týkajících se této složky jediného trvajícího protiprávního jednání v rámci ACCS ve Švýcarsku (body 692 a 693 odůvodnění) a v Itálii v rámci Italian Board of Airline Representatives (italská komora zástupců leteckých společností dále jen „IBAR“) (bod 694 odůvodnění), v prostorách společnosti Lufthansa v Itálii (bod 695 odůvodnění) a v Miláně (bod 696 odůvodnění). To je nejprve v kontrastu se situací společnosti Qantas, u níž by pouhá dvoustranná výměna informací se společností British Airways případně podpořila závěr o jejím zapojení do této složky protiprávního jednání (bod 685 odůvodnění). Dále je to v kontrastu se situací společnosti SAS. V tomto ohledu na rozdíl od toho, co naznačuje žalobkyně, je skutečnost, že společnost SAS je členem ACCS, irelevantní, jelikož její účast na předmětných výměnách informací uvedených v bodech 692 a 693 odůvodnění není tvrzena. Žalobkyně rovněž cituje dva mnohostranné kontakty uvedené v bodech 503 a 686 odůvodnění uvedeného rozhodnutí, kterých se účastnila jak společnost SAS, tak žalobkyně. Na jedné straně přitom žalobkyně nesprávně uvádí, že Komise při prokazování její účasti na odmítnutí hradit provize vycházela z prvního z nich, jelikož tento důkaz sloužil pouze ve vztahu k části týkající se PP. Na druhé straně, ačkoliv je pravda, že společnost SAS byla zapojena do výměny informací uvedené v bodě 686 odůvodnění téhož rozhodnutí, tento kontakt musí být porovnán s ostatními kontakty, do kterých byla žalobkyně zapojena a které byly výše připomenuty. Tyto kontakty jsou totiž početnější a různorodější než kontakty, které se týkají společnosti SAS, a to i po zohlednění kontaktů uváděných žalobkyní, které jsou zahrnuty ve spise, ale které nejsou uvedeny v dotčeném rozhodnutí, a v jejichž rámci se společnost SAS s několika konkurenčními dopravci zabývala žádostí spedičního podniku o získání provize z příplatků.
420

V bodech 1363 až 1371 napadeného rozhodnutí měla Komise za to, že důkazy předložené žalobkyní při podání její žádosti o shovívavost dne 27. února 2006 neměly „významnou přidanou hodnotu“, a proto ji nelze považovat za první podnik, který splnil podmínku stanovenou v bodě 21 oznámení o shovívavosti z roku 2002. Až v pokročilejším stadiu správního řízení měla Komise na základě důkazů předložených později žalobkyní za to, že žalobkyně byla devátým podnikem, který splnil podmínku uvedenou v bodě 21 tohoto oznámení (viz bod 1381 odůvodnění napadeného rozhodnutí).
337

Automatické odmítnutí spisu s důkazy poskytnutými podnikem, které ukazují, že ačkoli byl v době podání žádosti o ochranu před pokutami způsobilý získat ochranu před pokutami, nesplňoval ke dni přijetí rozhodnutí o protiprávním jednání podmínky pro konečné poskytnutí této ochrany, by navíc narušilo účinnost řízení o shovívavosti. Komise by totiž byla zbavena důkazů, které mohou být podstatné pro prokázání dotčeného protiprávního jednání a účasti podniků na něm, ve fázi, kdy by možnost nahradit tento nedostatek dodatečnými vyšetřovacími úkony byla podstatně snížena, zejména z důvodu rizika zániku důkazů. Navíc by hrozilo, že úspěch řízení bude záviset na dobré vůli žadatele o ochranu, zatímco Komisi by bylo ztíženo účinně kontrolovat dodržování podmínek pro poskytnutí ochrany před pokutami, neboť hrozba neposkytnutí ochrany by vzhledem k důsledkům s ní spojeným ztratila na důvěryhodnosti.
211

V tomto ohledu je třeba konstatovat, že Komise stanovila způsob, jakým hodlala při předkládání důkazů a shromažďování hospodářských údajů postupovat, když zveřejnila dokument SEC (2011) 1216 final ze dne 17. října 2011, nadepsaný „Best practices for the submisssion of economic evidence and data collection in cases concerning the application of articles 101 and 102 TFEU and in merger cases“ (Osvědčené postupy pro předkládání hospodářských důkazů a shromažďování informací ve věcích týkajících se používání článků 101 a 102 SFEU) (dále jen „osvědčené postupy“), který je připojený k oznámení Komise o osvědčených postupech pro vedení řízení týkajících se článků 101 a 102 SFEU (Úř. věst. 2011, C 308, s. 6). Již bylo rozhodnuto, že takovými sděleními se Komise sama omezuje při výkonu své posuzovací pravomoci a nemůže se od těchto pravidel odchýlit, aniž by byla případně sankcionována z důvodu porušení obecných právních zásad, jako je rovné zacházení nebo ochrana legitimního očekávání (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, bod 211, a ze dne 13. prosince 2012, Expedia, C‑226/11, EU:C:2012:795, bod 28).
487

Podle listinného důkazu popsaného v bodě 139 odůvodnění napadeného rozhodnutí tak dne 11. listopadu 2004 C, z ústředí společnosti [důvěrné], napsal zaměstnancům ostatních výrobců spadajících do nižší úrovně ústředí a do německé úrovně, aby jim představil dvě nové kontaktní osoby v ústředí společnosti [důvěrné], odpovědné za centrální tvorbu cen výrobků v ústředí společnosti [důvěrné] až [důvěrné]. C požádal konkurenty, aby označili kontaktní osoby v rámci svých organizací. E-mail C byl zaslán mimo jiné A a B, spadajícím do nižší úrovně ústředí, respektive do německé úrovně společnosti Scania. Jak bylo uvedeno v bodě 140 odůvodnění napadeného rozhodnutí, soutěžitelé si již dne 2. prosince 2004 vyměnili na německé úrovni informace o zvyšování cen plánovaném pro rok 2005. V rámci této výměny poskytl I, zaměstnanec společnosti Scania DE, K, organizátorovi této výměny informací a zaměstnanci německé dceřiné společnosti [důvěrné], následující informace: „Od března 2005 zvýšíme [ceny] všech našich řad [důvěrné] o 1,5 %“. Ukazuje se tak, že výměny mezi účastníky kartelové dohody na německé úrovni měly stejný obsah jako výměny na úrovni řídících orgánů a byly jejich přímým pokračováním.
571

V tomto ohledu společnost Google v průběhu správního řízení, jak vyplývá z bodu 659 odůvodnění napadeného rozhodnutí a jak to potvrzuje v žalobě v bodech 130 až 138, vysvětlila, že nemohla uplatňovat stejná kritéria výběru na výsledky konkurenčních srovnávačů výrobků a na výsledky svých vlastních výrobků, jinými slovy, nemohla vybrat nejlepší odpovědi ze všech těch, které srovnávače výrobků, včetně jejího vlastního, mohly poskytnout na dotaz uživatele internetu na vyhledání výrobků. V podstatě se v tomto ohledu opírala o skutečnost, že neznala organizaci a obsah databází konkurenčních srovnávačů výrobků ani jejich katalogizační a indexační postupy ani jejich specializované algoritmy vedoucí k nabízení určitých výsledků po vyhledání uživatele internetu, a tedy nemohla ani posoudit kvalitu výsledků poskytovaných konkurenčními srovnávači výrobků ve vztahu ke kvalitě svých vlastních výsledků ani předvídat výsledek, který by poskytly na konkrétní dotaz uživatele internetu, a fortiori stovky těchto srovnávačů. Nebylo reálné, aby se společnost Google pokusila zhojit tuto nemožnost předvídáním odpovědí, které by konkurenční srovnávače poskytly na konkrétní dotaz uživatele internetu tím, že by tento dotaz před porovnáním všech poskytnutých odpovědí položila stovkám těchto srovnávačů. Přinejmenším by to znamenalo závažná zpoždění v odpovědi uživateli internetu, který se dotazoval společnosti Google, což by vedlo ke zhoršení kvality jejích služeb. Vše, co společnost Google mohla udělat, a již dělala, bylo porovnat s nástrojem Universal Search své vlastní specializované výsledky pro výrobky s vlastními obecnými výsledky, jelikož znala jejich způsob výroby. Avšak vzhledem k tomu, že její obecné výsledky získávaly specializované výsledky konkurenčních srovnávačů výrobků pouze pomocí postupu zvaného „crawling“, indexace a algoritmů obecného vyhledávání, toto srovnání s Universal Search neumožnilo porovnat výsledky pro výrobky společnosti Google s výsledky, které by skutečně poskytly konkurenční srovnávače výrobků, pokud by přímo obdrželi dotazy na vyhledávání pro výrobky obdržené společností Google.
86

Zadruhé ECB v druhém napadeném rozhodnutí pod nadpisem „Information on the liquidity situation and the capital ratios of BPE“ (Informace o likviditě a kapitálových poměrech BPE) uvedla, že: „[i]n your confirmatory application you do not contest the ECB’s reasoning and arguments put forward as justification for the non-disclosure of the liquidity situation and the capital ratios of BPE“ ([ve] vaší potrvzující žádosti nezpochybňujete odůvodnění ECB a argumenty uvedené jako důvod pro nezveřejnění informací o likviditě a poměru kapitálu BPE“) a že „[t]he Executive Board takes the view that such data are protected under Article 4(1)(c) („protected as such under Union law“) and the first indent of Article 4(2) („the commercial interests of a natural or legal person“) of Decision ECB/2004/3“ (výkonná rada je toho názoru, že takové údaje jsou chráněny podle čl. 4 odst. 1 písm. c) („chráněny jako takové na základě unijního práva“) a podle první odrážky čl. 4 odst. 2 („obchodní zájmy fyzické nebo právnické osoby“) rozhodnutí ECB/2004/3]. Tyto věty neponechávají žádný prostor pro pochybnosti o tom, že se na informace o likviditě Banco Popular a jejích kapitálových poměrech nevztahují výjimky uvedené v čl. 4 odst. 1 písm. a) první, druhé a sedmé odrážce rozhodnutí 2004/258.
125

Nakonec žalobce uplatnil argument, podle kterého Rada při třetím zařazení nezohlednila skutečnost, že Tribunál rozsudkem ze dne 16. září 2013, Islamic Republic of Iran Shipping Lines a další v. Rada (T‑489/10, EU:T:2013:453), zrušil zařazení společnosti IRISL a ostatních společností, na které bylo odkazováno, zejména SAPID a HDSL, na seznam, a že v důsledku toho byly poskytnuté „důkazy“ od počátku zcela irelevantní. V tomto ohledu, jak Soudní dvůr uvedl v bodě 48 rozsudku ze dne 31. ledna 2019, Islamic Republic of Iran Shipping Lines a další v. Rada (C‑225/17 P, EU:C:2019:82), věcná existence tří porušení embarga zavedeného rezolucí 1747 (2007) nebyla rozsudkem ze dne 16. září 2013, Islamic Republic of Iran Shipping Lines a další v. Rada (T‑489/10, EU:T:2013:453), zpochybněna. V bodě 66 uvedeného rozsudku měl Tribunál za to, že „se jeví jako důvodná úvaha, že skutečnost, že IRISL byla zapojena do tří incidentů týkajících se přepravy vojenského materiálu v rozporu se zákazem stanoveným v odstavci 5 rezoluce 1747 (2007), zvyšuje riziko, že byla rovněž zapojena do incidentů týkajících se přepravy materiálu souvisejícího se šířením jaderných zbraní“.
41

Na podporu námitky nepřípustnosti Komise tvrdí, že z judikatury vyplývá, že v rámci stížnosti napadající rozhodnutí výběrové komise se uchazeč nemůže opírat o údajnou protiprávnost oznámení o výběrovém řízení, pokud včas nezpochybnil ustanovení uvedeného oznámení, která podle jeho názoru nepříznivě zasahují do jeho právního postavení. Komise má za to, že žalobce může zpochybnit legalitu oznámení o výběrovém řízení jen tehdy, když je prokázána existence úzké souvislosti mezi odůvodněním napadeného rozhodnutí a námitkou protiprávnosti oznámení. V projednávaném případě podle Komise neexistuje souvislost mezi odůvodněním nezapsání jména žalobkyně na rezervní seznam a omezením výběru druhého jazyka dotčeného výběrového řízení na němčinu, angličtinu nebo francouzštinu. Má za to, že takovou souvislost zvláště nelze vyvodit z komentářů formulovaných ve znalostním pasu žalobkyně ohledně obecné schopnosti „komunikace“. Podle Komise byl totiž výkon žalobkyně v tomto ohledu považován za „uspokojivý“, což prokazuje, že skutečnost, že složila zkoušky v hodnoticím centru ve francouzštině, nebyla důvodem nezapsání jejího jména na rezervní seznam.
Rozsudek Tribunálu (druhého senátu) ze dne 20. ledna 2021 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO - M. J. Dairies (BBQLOUMI)

(věc T-328/17 RENV)

„Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie BBQLOUMI – Starší kolektivní slovní ochranná známka Evropské unie HALLOUMI – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Neexistence nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“

1. Ochranná známka Evropské unie – Definice a nabytí ochranné známky Evropské unie – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou – Kritéria pro posouzení [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 45, 47, 51, 71)

2. Ochranná známka Evropské unie – Definice a nabytí ochranné známky Evropské unie – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Námitky majitele starší totožné nebo podobné kolektivní ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou – Kritéria pro posouzení [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 66 odst. 1] (viz bod 46)

3. Ochranná známka Evropské unie – Definice a nabytí ochranné známky Evropské unie – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Podobnost dotčených ochranných známek – Kritéria pro posouzení – Kombinovaná ochranná známka – Posouzení rozlišovací způsobilosti prvku tvořícího ochrannou známku [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz bod 52)

4. Ochranná známka Evropské unie – Definice a nabytí ochranné známky Evropské unie – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou – Obrazová ochranná známka BBQLOUMI – Slovní kolektivní ochranná známka HALLOUMI [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 53, 55, 65, 69, 75)

5. Ochranná známka Evropské unie – Definice a nabytí ochranné známky Evropské unie – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou – Nízká rozlišovací způsobilost starší ochranné známky – Dopad [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 64-66)

Předmět

Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. března 2017 (věc R 497/2016‑4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi a společností M. J. Dairies.

Výrok

1) Žaloba se zamítá.