ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
23

Sedm dalších projektů je řízeno Agencia Catalana del Agua (Katalánská agentura pro vodu, dále jen „ACA“) a Agencia de Residuos de Cataluña (Katalánská agentura pro odpady, dále jen „ARC“), které jsou obě kontrolovány Comunidad Autónoma de Cataluña. Jedná se o následující projekty: — projekt s referenčním číslem 2003.ES.16.C.PE.005 týkající se sanační infrastruktury malých městských aglomerací v Katalánsku [podpora poskytnutá rozhodnutím C (2003) 4384 ze dne 19. listopadu 2003]; — projekt s referenčním číslem 2001.ES.16.C.PE.054 týkající se vyčistění, zpracování kalů a opětovného využití městských odpadních vod v Katalánsku [podpora poskytnutá rozhodnutím C (2002) 3519 ze dne 29. listopadu 2002, změněným rozhodnutím C (2005) 1523 ze dne 17. května 2005]; — projekt s referenčním číslem 2000.ES.16.C.PE.112 týkající se sanace a čištění povodí řeky Ebre: Monzón, Caspe a vnitřní povodí Katalánska [podpora poskytnutá rozhodnutím C (2000) 4325, změněným rozhodnutím C (2004) 597 ze dne 20. února 2004]; — projekt s referenčním číslem 2002.ES.16.C.PE.006 týkající se odsolování mořské vody v ústí řeky Tordera [podpora poskytnutá rozhodnutím C (2003) 1543 ze dne 6. května 2003]; — projekt s referenčním číslem 2001.ES.16.C.PE.055 týkající se výstavby a úpravy infrastruktury na zpracování městského odpadu v Katalánsku [podpora poskytnutá rozhodnutím C (2002) 1766 ze dne 6. srpna 2002]; — projekt s referenčním číslem 2001.ES.16.C.PE.057 týkající se zpracování městských odpadů v okresech Urgell, Palars Jussà, a Conca de Barbera, v Katalánsku [podpora poskytnutá rozhodnutím C (2003) 1478 ze dne 29. dubna 2003]; — projekt s referenčním číslem 2002.ES.16.C.PE.041 týkající se vytvoření a zlepšování sítě infrastruktur na zpracování městských odpadů v Katalánsku [podpora poskytnutá rozhodnutím C (2002) 4660 ze dne 20. prosince 2002].
270

Žalobkyně se snažila zpochybnit důkazní hodnotu tohoto dokumentu tím, že zdůraznila, že je v rozporu s interní zprávou společnosti SNV z roku 1995 uvádějící, že ona sama iniciovala zkontaktování skupiny W5, že tento dokument neodpovídá vzpomínkám jejího zaměstnance, na kterého se odkazuje, a obsah tohoto dokumentu je nepravděpodobný, jelikož lze jen těžko uvěřit, že by předala natolik důvěrnou informaci svému zprostředkovateli. Tribunál však má za to, že tento dokument je důvěryhodný, neboť se jeví málo pravděpodobné, že by společnost Wintershall úmyslně znovu opsala nepravdivou informaci do čistě interního zápisu z roku 1992, tedy in tempore non suspecto. Navíc v rozporu s tvrzením žalobkyně zápis společnosti SNV ze dne 6. února 1995 neumožňuje potvrdit, že u zrodu kartelové dohody stáli pouze dodavatelé (viz bod 37 výše).
268

Kromě toho je třeba uvést, že Komise může při stanovování míry navýšení z důvodu opakování protiprávního jednání přihlédnout k náznakům, které směřují k potvrzení náchylnosti dotyčného podniku k nerespektování pravidel hospodářské soutěže, a to včetně doby, která mezi dotčenými protiprávními jednáními uplynula (rozsudek Tribunálu ze dne 6. května 2009, Outokumpu a Luvata v. Komise, T-122/04, Sb. rozh. s. II-1135, bod 62). V projednávané věci je třeba nejprve poznamenat, že dotčené protiprávní jednání je ke dni přijetí napadeného rozhodnutí třetím protiprávním jednáním stejného typu, které Komisi vedlo k přijetí rozhodnutí vůči podniku Shell. Konkrétně je třeba poukázat na to, že předmětem protiprávních jednání dotčených v rozhodnutích Polypropylén a PVC II bylo, podobně jako v projednávané věci, určování cen a rozdělování tržních podílů. Kromě toho se již Tribunál domníval, že zvýšení o 50 % je odůvodněné, jestliže mezi samostatnými protiprávními jednáními uplynula doba kratší než deset let, jako je tomu v projednávaném případě, kdy kartelová dohoda začala v roce 1994 (rozsudek Groupe Danone v. Komise, bod 267 výše, body 354 a 355). Konečně je třeba zdůraznit, že rozhodnutím ze dne 29. listopadu 2006 měla Komise za to, že podnik Shell porušil článek 81 ES tím, že se spolu s dalšími podniky účastnil od 20. května 1996 do 31. května 1999 dohody, v jejímž rámci bylo dohodnuto stanovování cílových cen, rozdělení zákazníků dohodami o nezasahování a vyměňování citlivých informací týkajících se cen, soutěžitelů a zákazníků v odvětví kaučuku a styren-butadienového kaučuku vyrobeného emulzní polymerizací [rozhodnutí C(2006) 5700 final ze dne 29. listopadu 2006 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.638 – Butadienový kaučuk a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací)].
20

Žalobkyně má za to, že aby Komise prokázala, že vykonávala rozhodující vliv na obchodní chování společností BN Infra a BNGW, nemohla naopak vycházet z velmi obecných skutečností, jako je konsolidace finančních výsledků, rozhodnutí v oblasti fůzí, použití příjmů společností, politika investování, nákupů a prodeje nebo jmenování jejich ředitelů. Taková kritéria totiž odpovídají povinnosti, která podle nizozemského občanského zákoníku přísluší všem mateřským společnostem a pokud by takové skutečnosti byly relevantní, vedlo by to k vytvoření nevyvratitelné domněnky odpovědnosti mateřských společností za protiprávní jednání. Podle judikatury je přiměřeným kritériem možnost mateřské společnosti definovat obchodní chování své dceřiné společnosti, ve smyslu distribuční a cenové politiky (rozsudek Soudního dvora ze dne 25. října 1983, AEG-Telefunken v. Komise, 107/82, Recueil s. 3151).
7

Žalobkyně a společnost Ballast Nedam byly shledány spoluodpovědnými za toto protiprávní jednání v období od 21. června 1996 do 15. dubna 2002. Komise totiž měla za to, že žalobkyně rozhodným způsobem ovlivňovala společnost BNGW, která se účastnila schůzek kartelové dohody až do 1. října 2000. V napadeném rozhodnutí se uvádí, že od tohoto data až do skončení protiprávního jednání se těchto schůzek účastnila i samotná žalobkyně. Žalobkyni a společnosti Ballast Nedam byla společně a nerozdílně uložena pokuta ve výši 4,65 milionu eur.
76

Podle ustanovení čl. 27 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) „[p]řed přijetím rozhodnutí podle článků 7, 8, 23 a čl. 24 odst. 2 poskytne Komise podnikům nebo sdružením podniků, proti nimž je vedeno řízení Komise, příležitost, aby byly slyšeny ve věci, jíž se týká námitka přijatá Komisí“ a „[K]omise založí svá rozhodnutí pouze na námitkách, ke kterým se mohly dotyčné strany vyjádřit“. Článek 27 odst. 2 téhož nařízení kromě toho uvádí, že „[p]ři řízení musí být plně dodržováno právo dotyčných stran na obhajobu“, že „[m]usí mít právo nahlížet do spisů Komise, s výhradou oprávněného zájmu podniků na ochraně jejich obchodního tajemství“ a že „[p]rávo nahlížet do spisů se nevztahuje na důvěrné informace a vnitřní dokumenty Komise nebo orgánů pro hospodářskou soutěž členských států“. Komise ve svém oznámení o pravidlech pro přístup do spisu v případech podle článků 81 [ES] a 82 [ES], článků 53, 54 a 57 Dohody o EHP a nařízení Rady (ES) č. 139/2004 (Úř. věst. 2005, C 325, s. 7) definuje v bodě 8 „spis Komise“ jako „veškeré dokumenty, jež byly získány, vypracovány a/nebo shromážděny Generálním ředitelstvím Komise pro hospodářskou soutěž během šetření“. V bodě 27 tohoto oznámení Komise upřesňuje, že „[p]řístup do spisů bude umožněn na žádost, a to obvykle pouze jednou, poté, co Komise oznámí stranám své námitky, aby byla zaručena zásada rovných možností a ochrana práva stran na obhajobu“, že „[o]becně tedy platí, že nebude umožněn přístup k odpovědím ostatních stran na námitky Komise“, že „[s]traně bude však umožněn přístup k dokumentům obdrženým po oznámení námitek v pozdějším stádiu správního řízení pokud takové dokumenty mohou představovat nový důkaz – ať již usvědčující nebo osvobozující povahy – vztahující se k obvinění týkající se takové strany v prohlášení Komise o námitkách“ a že „[t]ento postup se uplatní zejména pokud Komise zamýšlí opřít se o tyto nové důkazy“.
Rozsudek Soudu (pátého senátu) ze dne 2. července 2008 – Ashoka v. OHIM (DREAM IT, DO IT !)

(Věc T-186/07)

„Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství DREAM IT, DO IT ! — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“

Ochranná známka Společenství — Definice a nabytí ochranné známky Společenství — Absolutní důvody pro zamítnutí — Ochranné známky postrádající rozlišovací způsobilost [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 1 písm. b)] (viz body 37–38)

Předmět

Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 15. března 2007 (věc R 635/2006-1) týkajícímu se zápisu slovního označení DREAM IT, DO IT ! jako ochranné známky Společenství

Údaje týkající se věci

Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Ashoka Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „DREAM IT, DO IT!“ pro služby zařazené do tříd 35, 36, 41 a 45 – přihláška č. 3 844 792 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

Výrok

1) Žaloba se zamítá.

2) Společnosti Ashoka se ukládá náhrada nákladů řízení.

Rozsudek Soudu (pátého senátu) ze dne 2. července 2008 – Ashoka v. OHIM (DREAM IT, DO IT !)

(Věc T-186/07)

„Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství DREAM IT, DO IT ! — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“

Ochranná známka Společenství — Definice a nabytí ochranné známky Společenství — Absolutní důvody pro zamítnutí — Ochranné známky postrádající rozlišovací způsobilost [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 1 písm. b)] (viz body 37–38)

Předmět

Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 15. března 2007 (věc R 635/2006-1) týkajícímu se zápisu slovního označení DREAM IT, DO IT ! jako ochranné známky Společenství

Údaje týkající se věci

Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Ashoka Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „DREAM IT, DO IT!“ pro služby zařazené do tříd 35, 36, 41 a 45 – přihláška č. 3 844 792 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

Výrok

1) Žaloba se zamítá.
(viz bod 20)

I když čl. 63 odst. 3 nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství opravňuje Soud k tomu, aby rozhodnutí odvolacích senátů Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) změnil, je tato možnost v zásadě omezena na situace, kdy je věc natolik objasněna, že o ní lze rozhodnout. Skutečnost, že odvolací senát nerozhodl o jednom z bodů návrhových žádání osoby, která podala odvolání, vylučuje, že věc je objasněna natolik, aby o ní mohlo být rozhodnuto. Změna takového rozhodnutí by totiž znamenala, že by Soud posuzoval poprvé meritum návrhových žádání, o kterých odvolací senát nerozhodl. Takové posouzení však nespadá do pravomoci Soudu vymezené čl. 63 odst. 2 a 3 nařízení č. 40/94.

(viz bod 28)
Dotčená ochranná známka Společenství:

Slovní ochranná známka „Delivering the essentials of life“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 1, 9, 11, 16 a 35 až 42 – přihláška č. 4102497
Věc T-206/07

Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware Co. Ltd

v.

Rada Evropské unie

„Dumping — Dovozy žehlicích prken pocházejících z Čínské lidové republiky a Ukrajiny — Status podniku působícího v tržním hospodářství — Právo na obhajobu — Článek 2 odst. 7 písm. c) a čl. 20 odst. 5 nařízení (ES) č. 384/96“

Rozsudek Soudu (šestého senátu) ze dne 29. ledna 2008 II - 5

Shrnutí rozsudku

Jelikož odmítnutí změnit původní určení statusu podniku působícího v tržním hospodářství provedené v prozatímním nařízení není odůvodněno překážkou pro nové posouzení starých skutečností zakotvenou čl. 2 odst. 7 písm. c) poslední větou základního antidumpingového nařízení č. 384/96, ale neslučitelností účetnictví podniku s mezinárodními účetními standardy a neexistencí nové skutečnosti, která by toto posouzení mohla ovlivnit, vychází z použití věcných kritérií čl. 2 odst. 7 písm. c) prvního pododstavce druhé odrážky tohoto nařízení. (viz body 44–50)

Podle povinnosti stanovené v článku 253 ES musí být konečný akt přijatý na základě správního řízení odůvodněn pouze ve vztahu ke všem skutkovým a právním okolnostem, které jsou rozhodující pro účely posouzení, jež je v něm uskutečněno. Účelem povinnosti odůvodnění není vysvětlovat vývoj názoru tohoto orgánu v průběhu uvedeného řízení, a tato povinnost tedy není určena k odůvodňování odchylek mezi řešením přijatým v konečném aktu a předběžným názorem uvedeným v dokumentech předávaných zúčastněným stranám v průběhu tohoto řízení k tomu, aby jim bylo umožněno vyjádřit své stanovisko. Tato povinnost tedy ani neukládá uvedenému orgánu, aby vysvětlil, proč byl jeho názor, o kterém uvažoval v určité fázi správního řízení, případně neodůvodněný. (viz bod 52)

Účelem konečných informací stanovených čl. 20 odst. 4 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 je popsat v průběhu správního řízení základní skutkové okolnosti a úvahy, na základě kterých Komise zamýšlí doporučit Radě přijetí konečných opatření. Mají informovat všechny zúčastněné strany o zamýšleném směřování a získat jejich stanovisko v tomto ohledu, a nepředstavují akt, který by nepříznivě zasahoval do práv osoby nebo by této osobě přiznával práva. Jelikož mohou být na základě obdržených stanovisek měněny, je Komisí uvedený názor nutně zamýšlen jako předběžný, v souladu s tím, co uvádí poslední věta tohoto ustanovení, z čehož vyplývá, že odůvodnění konečného nařízení nemá vysvětlovat, v čem jsou závěry uvedené v konečných informacích, které Komise přehodnotila, neopodstatněné. (viz body 53–54)
Článek 55 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství, který se týká zejména návrhů na prohlášení neplatnosti založených na důvodech absolutní neplatnosti, nepodmiňuje přípustnost návrhu na prohlášení neplatnosti prokázáním právního zájmu na podání návrhu. To vyplývá jednak ze znění uvedeného ustanovení, které nijak neodkazuje na jakýkoliv právní zájem na podání návrhu, a jednak z uspořádání uvedeného čl. 55 odst. 1, který vyhrazuje odlišné zacházení návrhům na prohlášení neplatnosti založeným na důvodech absolutní neplatnosti a návrhům na prohlášení neplatnosti založeným na důvodech relativní neplatnosti.

Z uspořádání čl. 55 odst. 1 nařízení č. 40/94 totiž vyplývá, že zákonodárce zamýšlel, aby návrhy na prohlášení neplatnosti založené na důvodech absolutní neplatnosti mohly podat všechny fyzické nebo právnické osoby a všechny skupiny nebo subjekty mající procesní způsobilost, zatímco pokud jde o návrhy na prohlášení neplatnosti založené na důvodech relativní neplatnosti, výslovně okruh osob navrhujících prohlášení neplatnosti omezil.

Tato analýza je podepřena teleologickým výkladem dotčených ustanovení. Na rozdíl od relativních důvodů pro zamítnutí, které chrání pouze soukromé zájmy majitelů určitých starších práv, jsou totiž absolutní důvody pro zamítnutí vyjmenované v čl. 7 odst. 1 nařízení č. 40/94 založeny na různých obecných zájmech. Pro zajištění co nejrozsáhlejší ochrany těchto obecných zájmů je přitom třeba, aby absolutní důvody pro zamítnutí mohly být vzneseny co nejširším okruhem možných subjektů. Proto se čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94 omezuje na to, že od osoby navrhující prohlášení neplatnosti vyžaduje, aby měla právní subjektivitu nebo procesní způsobilost, ale nevyžaduje od ní, aby prokázala právní zájem na podání návrhu.

(viz body 20–26)
Účelnost takového kasačního opravného prostředku je totiž za takových okolností zachována, jelikož i když Soud prvního stupně vyhoví návrhovým žádáním navrhovatele směřujícím ke zrušení, neukončí tím řízení, ale vrátí účastníky řízení do stejné situace, v jaké byli před přijetím napadeného rozhodnutí. Soud, který bude rozhodovat s konečnou platností o sporu, ať již se bude jednat o Soud pro veřejnou službu, nebo o samotný Soud prvního stupně, podle toho, jak Soud prvního stupně využije možnosti, kterou mu přiznává čl. 13 odst. 1 přílohy I statutu Soudního dvora, bude povinen zohlednit návrhová žádání vznesená uvedeným účastníkem řízením v prvním stupni, a buď jim úplně nebo částečně vyhoví, nebo je zamítne, aniž by mohl založit své zamítnutí na okolnosti, že tato návrhová žádání před ním nebyla vznesena.

Podle čl. 11 odst. 2 druhého pododstavce přílohy VIII služebního řádu ve znění platném před vstupem v platnost nařízení č. 723/2004, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců, platí, že orgán, u nějž je úředník ve službě, stanoví počet let služby započitatelných pro důchod, které započítá v rámci svého vlastního systému, na základě výše nároků na důchod, kterých uvedený úředník nabyl ve vnitrostátních důchodových systémech před vstupem do služby u tohoto orgánu. Z tohoto ustanovení vyplývá, že orgán Společenství nemá jinou povinnost než přeměnit na počet let služby započitatelných pro důchod ve svém důchodovém systému výši nároků na důchod vypočítanou orgány spravujícími vnitrostátní důchodové systémy, v nichž dotčený úředník nabyl nároky před svým vstupem do služby Společenství. Výpočet převoditelné výše nároků na důchod naproti tomu spadá pouze do pravomoci orgánů spravujících vnitrostátní důchodové systémy dotčené převodem. Každému členskému státu přísluší, aby si zvolil a zavedl konkrétní prostředky umožňující výkon možnosti přiznané úředníkům Společenství převést nároky, kterých nabyli ve vnitrostátních důchodových systémech, do důchodového systému Společenství.

Rozhodnutí týkající se jednak výpočtu výše nároků na důchod, které mají být převedeny, a jednak přepočtu těchto nároků na počet let služby započitatelných pro důchod v důchodovém systému Společenství spadají do odlišných právních řádů a vztahuje se na ně soudní přezkum vlastní těmto řádům. Pouze vnitrostátní orgány a soudy mají pravomoc rozhodovat o žádostech nebo soudních sporech týkajících se rozhodnutí o výpočtu nároků nabytých úředníky Společenství ve vnitrostátních důchodových systémech a je na dotčených úřednících, aby předložili takové žádosti nebo soudní spory těmto orgánům nebo soudům v souladu s postupy stanovenými použitelným vnitrostátním právem.

(viz body 56–57)
Design for Woman SA

Obrazová ochranná známka „DEITECH“ pro výrobky zařazené do tříd 18 a 25 – přihláška č. 3 378 643

Heinrich Deichmann-Schuhe GmbH & Co. KG

Namítané ochranné známky nebo označení:
Věc T-67/07

Ford Motor Co.

v.

Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

„Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství FUN — Absolutní důvody pro zamítnutí — Neexistence popisného charakteru — Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 40/94“

Rozsudek Soudu (prvního senátu) ze dne 2. prosince 2008 II ‐ 3413

Shrnutí rozsudku

Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Absolutní důvody pro zamítnutí – Ochranné známky tvořené výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit k označení vlastností výrobku

[Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 1 písm. c)]

Slovní označení FUN, jehož zápis je požadován pro „pozemní motorová vozidla a jejich díly a části“ spadající do třídy 12 ve smyslu Niceské dohody, není z pohledu průměrných anglicky mluvících spotřebitelů ve věku od 18 do 70 let pro výrobky uvedené v přihlášce ochranné známky Společenství ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství popisné.

Označení FUN lze ve spojení s pozemními motorovými vozidly chápat jako údaj o tom, že tato vozidla mohou být zábavná nebo představovat zdroj zábavy. Na označení FUN lze tedy nahlížet tak, že dodává výrobku jeho kladný obraz, který se může podobat obrazu pro reklamní účely, tím, že u relevantního spotřebitele vyvolává dojem, že vozidlo může být zdrojem zábavy. Nicméně, i když může být v určitých případech pozemní motorové vozidlo pro jeho řidiče zdrojem zábavy, označení FUN nepřekračuje oblast sugesce.

Za těchto okolností se vazba existující mezi smyslem slova „fun“ a pozemními motorovými vozidly jeví jako příliš široká, neurčitá a subjektivní na to, aby tomuto slovu dodávala ve vztahu k uvedeným výrobkům popisný charakter.

Na rozdíl od určitých údajů popisujících vlastnosti vozidla, jako je turbo, ABS nebo 4x4, nemůže označení FUN nacházející se na zadní části vozidla sloužit k přímému označení pozemního motorového vozidla nebo některé z jeho základních vlastností. Při takovém umístění bude relevantním spotřebitelem vnímáno jako označení obchodního původu výrobku.

Výrobky označené v přihlášce k zápisu jako díly a části pozemních motorových vozidel jsou určeny výhradně k použití ve spojení s těmito vozidly a nemají samostatné použití. Díly a části vozidel uvedené v přihlášce k zápisu jsou s těmito vozidly nerozlučně spjaty, a je tedy třeba přijmout ve vztahu k nim totožné řešení, jaké bylo dříve přijato pro pozemní motorová vozidla.

(viz body 27, 34–36, 44)
Slovní ochranná známka Q2WEB pro výrobky zařazené do tříd 9, 35, 38 a 42 – ochranná známka č. 2 418 150

Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti:
Rozsudek Soudu (osmého senátu) ze dne 26. listopadu 2008 – New Look v. OHIM (NEW LOOK)

(Věc T-435/07)

„Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství NEW LOOK — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti nabyté užíváním — Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94“

Ochranná známka Společenství — Definice a nabytí ochranné známky Společenství — Absolutní důvody pro zamítnutí — Ochranné známky postrádající rozlišovací způsobilost (Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 3) (viz body 18, 23-26)

Předmět

Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. září 2007 (věc R 670/2007-2) týkajícího se zápisu slovního označení NEW LOOK jako ochranné známky Společenství.

Údaje týkající se věci

Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: New Look Ltd Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „NEW LOOK“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 9, 14, 16, 18, 25, 26 a 35 – přihláška č. 2 932 606 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

Výrok

1) Žaloba se zamítá.

2) New Look Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

Rozsudek Soudu (osmého senátu) ze dne 26. listopadu 2008 – New Look v. OHIM (NEW LOOK)

(Věc T-435/07)

„Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství NEW LOOK — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti nabyté užíváním — Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94“

Ochranná známka Společenství — Definice a nabytí ochranné známky Společenství — Absolutní důvody pro zamítnutí — Ochranné známky postrádající rozlišovací způsobilost (Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 3) (viz body 18, 23-26)

Předmět

Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. září 2007 (věc R 670/2007-2) týkajícího se zápisu slovního označení NEW LOOK jako ochranné známky Společenství.

Údaje týkající se věci

Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: New Look Ltd Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „NEW LOOK“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 9, 14, 16, 18, 25, 26 a 35 – přihláška č. 2 932 606 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

Výrok

1) Žaloba se zamítá.
Porušení vnitrostátních ustanovení nebo ustanovení Společenství upravujících podporu z fondů Společenství, včetně ustanovení finanční povahy, odůvodňuje snížení nebo zrušení poskytnuté podpory. Připustit, že vzhledem k tomu, že členský stát porušil pouze procesní pravidla, nemůže Komise snížit podporu, protože by to mělo dopad na řádně provedené projekty, by znamenalo ponechat bez následků to, že tento členský stát porušil svou povinnost provést operační program v souladu s finančním plánem schváleným Komisí. Toto řešení by tak zbavilo tuto povinnost jejího obsahu, jelikož by stačilo, aby vnitrostátní orgány prokázaly řádné provedení některých projektů k tomu, aby získaly všechny přidělené prostředky bez ohledu na to, zda dodržely finanční ustanovení, na nichž se dohodly s Komisí.

(viz body 53–54)