ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27

Podstatou druhé a třetí otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda musí být příloha nařízení č. 2252/2004 ve spojení s částí 1 dokumentu ICAO 9303 vykládána v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát, podle jehož právních předpisů je jméno člověka tvořeno jeho osobními jmény a příjmením, mohl přesto zapsat rodné příjmení buď jako primární identifikační znak do pole 06 strojově čitelné stránky s biografickými údaji v cestovním pase, nebo jako sekundární identifikační znak do pole 07 této stránky, anebo do společného pole tvořeného těmito poli 06 a 07.
7

Článek 28a šesté směrnice, který vymezuje oblast působnosti přechodných úprav zdanění obchodu mezi členskými státy, stanoví: „1. Předmětem [DPH] je rovněž: a) pořízení zboží za protiplnění uvnitř Společenství v tuzemsku osobou povinnou k dani, jestliže jedná jako taková, nebo právnickou osobou nepovinnou k dani, je-li prodávajícím osoba povinná k dani, která jedná jako taková […] […] 3. ‚Pořízením zboží uvnitř Společenství‘ se rozumí získání práva nakládat jako vlastník s movitým hmotným majetkem, který byl pořizovateli odeslán nebo přepraven prodávajícím nebo samotným pořizovatelem nebo jejich jménem do jiného členského státu, než ze kterého je zboží odesíláno nebo přepravováno. […] 5. Následující dodání se považují za dodání zboží uskutečněné za protiplnění: b) přemístění zboží osobou povinnou k dani z jejího podniku do jiného členského státu. Za přemístěný do jiného členského státu se považuje jakýkoliv hmotný majetek odeslaný nebo přepravený osobou povinnou k dani nebo jejím jménem z území vymezeného v článku 3, avšak v rámci Společenství, pro potřeby jejího podniku a za účelem jiného plnění než některého z následujících: […] — poskytnutí služby osobě povinné k dani, jejímž předmětem je práce na dotyčném zboží skutečně vykonaná v členském státě, ve kterém jsou odesílání či přeprava dotyčného zboží ukončeny, je-li zboží po zpracování odesláno zpět osobě povinné k dani do členského státu, z něhož bylo původně odesláno či přepraveno 6. Pořízení zboží za protiplnění uvnitř Společenství zahrnuje i případ, kdy osoba povinná k dani využije pro účely svého podniku zboží, které bylo odesláno nebo přepraveno touto osobou nebo jejím jménem z jiného členského státu, na jehož území dotyčná osoba dané zboží vyrobila, vytěžila, zpracovala, zakoupila, pořídila podle definice obsažené v odstavci 1 nebo dovezla při svém podnikání do tohoto jiného členského státu. […]“
27

V tomto ohledu Soudní dvůr již rozhodl, že pokud se tato operace týká přípravku na ochranu rostlin již povoleného v souladu se směrnicí 91/414 v členském státě vývozu a v členském státě dovozu, nelze tento přípravek považovat za přípravek poprvé uvedený na trh v členském státě dovozu. Není tudíž nezbytné za účelem ochrany zdraví lidí a zvířat nebo životního prostředí podřídit souběžné dovozce řízení o vydání PUT stanovenému touto směrnicí, neboť příslušné orgány členského státu dovozu již mají k dispozici všechny informace nezbytné pro výkon jejich kontroly. Podřídit dovezený přípravek řízení o vydání PUT by překračovalo meze toho, co je nezbytné k dosažení cílů uvedené směrnice, kterými jsou ochrana veřejného zdraví, zdraví zvířat, jakož i životního prostředí, a mohlo by nedůvodně porušit zásadu volného pohybu zboží, která je zakotvena v článku 34 SFEU (viz rozsudky British Agrochemicals Association, C‑100/96, EU:C:1999:129, bod 32, a Komise v. Francie, EU:C:2008:104, bod 34).
8

Příloha I směrnice, nadepsaná „Požadavky na městské odpadní vody“, zní takto: „A. Stokové soustavy […] Stokové soustavy berou v úvahu požadavky čištění odpadních vod. Projektování, výstavba a udržování stokových soustav se provádí v souladu s nejlepšími technickými znalostmi, nepřináší-li to nadměrné náklady, zejména pokud jde o: — objem a charakter městských odpadních vod, — předcházení průsakům, — omezování znečištění recipientů v důsledku silných dešťů. B. Vypouštění z čistíren městských odpadních vod do recipientů [...] 1. Čistírny městských odpadních vod mají být projektovány nebo upraveny tak, aby před vypuštěním do recipientu bylo možno odebírat reprezentativní vzorky vstupujících odpadních vod a vod vyčištěných. 2. Vypouštění z čistíren městských odpadních vod podrobené čištění podle článků 4 a 5 musí vyhovovat požadavkům uvedeným v tabulce 1. [...] D. Referenční metody monitorování a vyhodnocování výsledků 1. Členské státy zajistí, aby použité metody monitorování odpovídaly přinejmenším úrovni dále uvedených požadavků. [...] 2. V přesně určeném bodě na odtoku z čistírny a je-li to třeba, také na vtoku do čistírny se budou odebírat vzorky vázané na průtok nebo 24hodinové slévané vzorky, aby bylo možné sledovat soulad s požadavky na vypouštěné odpadní vody stanovené touto směrnicí. Je třeba používat metody správné laboratorní praxe zaměřené na minimální znehodnocení vzorků mezi jejich odebráním a rozborem. 3. Minimální roční počet vzorků bude stanoven v závislosti na velikosti čistírny a vzorky musí být odebírány v pravidelných intervalech během celého roku: — 2000 až 9999 PE: 12 vzorků během prvního roku. Čtyři vzorky během následujících let, pokud lze prokázat, že vody během prvního roku vyhovují ustanovením směrnice; pokud jeden vzorek ze čtyř nevyhoví, musí být v následujícím roce odebráno 12 vzorků. [...]“
17

Článek 9 odst. 3 a 5 přechodných a závěrečných ustanovení KSO stanoví: „3. Do doby pojištění pro účely odchodu do důchodu se zahrne i doba, během níž dotyčné osoby dosáhly věku uvedeného v čl. 68 prvním a druhém pododstavci, ale nesplňují podmínku pěti let placení příspěvků před vznikem nároku na důchod a během níž byly odváděny příspěvky na pojištění vypočtené na základě minimálního příjmu zaručeného osobám samostatně výdělečně činným stanoveného na základě zákona o financování státního povinného pojištění ke dni placení těchto příspěvků, pokud se uvedená doba nepovažuje za dobu pojištění podle jiného ustanovení tohoto zákoníku. [...] 5. V případě doby pojištění získané na základě třetího odstavce vzniká nárok na důchod ke dni zaplacení příspěvků na sociální pojištění nebo ke dni potvrzení splátkového kalendáře na úhradu těchto příspěvků.“
15

Článek 24 la loi no 2000-321, du 12 avril 2000, relative aux droits des citoyens dans leurs relations avec l’administration (zákona č. 2000-321 ze dne 12. dubna 2000 o právech občanů ve vztazích se správními orgány) (JORF ze dne 13. dubna 2000, s. 5646) stanoví: „Individuální rozhodnutí, která musí být na základě článků 1 a 2 loi no 79-587 du 11 juillet 1979 relative à la motivation des actes administratifs et à l’amélioration des relations entre l’administration et le public (zákona č. 79-587 ze dne 11. července 1979 o odůvodňování správních aktů a o zlepšování vztahů mezi správními orgány a veřejností) odůvodněna, se s výjimkou případů, kdy se rozhoduje na žádost, jsou přijímána až poté, co bylo dotyčné osobě umožněno předložit písemné vyjádření a, žádá-li o to, přednést případně i ústní vyjádření. Tato osoba může využít pomoci poradce nebo se dát zastoupit zmocněncem dle svého výběru. Správní orgán není povinen vyhovět žádostem o slyšení, které představují zneužití práva zejména z důvodu svého počtu či svého opakovaného nebo soustavného podávání. Ustanovení předchozího pododstavce se nepoužijí: […] 3) na rozhodnutí, pro něž bylo zákonnými ustanoveními zavedeno zvláštní kontradiktorní řízení.“
3

Body 4 až 6 a 8 a 9 odůvodnění nařízení č. 854/2004 zní následovně: „(4) Úřední kontroly produktů živočišného původu by se měly vztahovat na všechny aspekty, které jsou důležité pro ochranu veřejného zdraví a popřípadě pro zdraví zvířat a dobré životní podmínky zvířat. Měly by být založeny na nejnovějších dostupných příslušných informacích a mělo by tedy být možné je přizpůsobit, pokud budou k dispozici nové příslušné informace. (5) Právní předpisy Společenství o bezpečnosti potravin by měly být založeny na pevných vědeckých základech. Proto by v případě potřeby měly být vedeny konzultace s Evropským úřadem pro bezpečnost potravin. (6) Povaha a míra úředních kontrol by měly záviset na posouzení rizik pro veřejné zdraví, zdraví zvířat a popřípadě pro dobré životní podmínky zvířat a na druhu a rozsahu prováděných činností a na dotyčném provozovateli potravinářského podniku. [...] (8) Úřední kontroly výroby masa jsou nezbytné pro ověření, zda provozovatelé potravinářských podniků splňují hygienická pravidla a dodržují kritéria a cíle stanovené v právních předpisech Společenství. Tyto úřední kontroly by měly zahrnovat audity činností provozovatelů potravinářských podniků a inspekce, včetně prověrek kontrol, které provádějí sami provozovatelé potravinářských podniků. (9) Je vhodné, aby úřední veterinární lékaři s ohledem na svou odbornost prováděli audity a inspekce jatek, zařízení zpracovávajících zvěřinu a určitých bouráren/porcoven. Rozhodnutí o nejvhodnějším personálním složení pro audity a inspekce jiných typů zařízení by mělo být ponecháno na členských státech.“
22

Společnost Herbaria podala proti uvedenému rozhodnutí žalobu k předkládajícímu soudu, ve které zejména uvedla, že účelem čl. 27 odst. 1 písm. f) nařízení č. 889/2008 je umožnit přidávání minerálních látek a vitaminů tehdy – a pouze tehdy – když jiné unijní právní předpisy nebo vnitrostátní právní úprava vyžadují konkrétní obsah vitaminů nebo minerálních látek, pokud by potravina bez takového obsahu nemohla plnit uváděný účel. Unijní právní úprava týkající se doplňků stravy nebo výživových a zdravotních tvrzení, konkrétně nařízení č. 1924/2006, vyžaduje, aby do potravin, které jsou označeny jako potraviny pro zvláštní výživu, byly přidávány minerální látky a vitaminy. Společnost Herbaria byla toho názoru, že uváděný účel doplňku stravy je základem právní povinnosti dosáhnout odpovídajících minimálních hodnot a že přidání látek musí být považováno za vyžadované zákonem, pokud těchto hodnot může být dosaženo pouze tímto přidáním. Nařízení č. 432/2012 kromě toho stanoví právní požadavky na denní příjem, a tudíž vyžaduje, aby do organických potravin byly látky přidávány. Společnost Herbaria zdůraznila, že přidávání vitaminů a glukonátu železitého do výrobku Blutquick bylo nezbytné pro dosažení výživových hodnot vyžadovaných pro uváděný nutriční účel a že by toho nemohlo být dosaženo za použití složek pocházejících z ekologických produktů. Obohacení bylo podle ní každopádně omezeno na nezbytné minimum.
3

Znění bodů 6, 7, 16, 17 a 19 odůvodnění nařízení č. 44/2001 je následující: „(6) Za účelem dosažení volného pohybu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech je nezbytné a vhodné, aby se pravidla upravující příslušnost a uznání a výkon rozhodnutí řídila právním nástrojem Společenství, který by byl závazný a přímo použitelný. (7) Oblast působnosti tohoto nařízení by měla zahrnovat všechny hlavní věci spadající do oblasti občanského a obchodního práva kromě určitých přesně stanovených záležitostí. [...] (16) Vzájemná důvěra ve výkon spravedlnosti v rámci Společenství umožňuje, aby rozhodnutí vydaná v kterémkoli členském státě byla bez dalšího uznávána bez potřeby jakéhokoli dalšího řízení, kromě sporných případů. (17) Na základě stejné zásady vzájemné důvěry musí být postup pro výkon rozhodnutí vydaného v jednom členském státě v jiném členském státě účinný a rychlý. K tomuto účelu by mělo být prohlášení vykonatelnosti rozhodnutí vydáno v zásadě bez dalšího po zcela formální kontrole předložených písemností, aniž by měl soud možnost vznést bez návrhu jakékoli důvody pro nevykonání soudního rozhodnutí ve smyslu tohoto nařízení. [...] (19) Musí být zajištěna návaznost mezi [Úmluvou ze dne 27. září 1968 o příslušnosti a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 1972, L 299, s. 32), ve znění následujících úmluv o přistoupení nových členských států k této úmluvě (dále jen ‚Bruselská úmluva‘)] a tímto nařízením a musí být za tímto účelem stanovena přechodná ustanovení. Stejná potřeba návaznosti platí, pokud jde o výklad Bruselské úmluvy Soudním dvorem Evropských společenství, a [první protokol o výkladu úmluvy z roku 1968 Soudním dvorem, v revidovaném a pozměněném znění (Úř. věst. 1998, C 27, s. 28)], by měl zůstat použitelný i pro věci, které jsou již projednávány ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost.“
5

Dne 20. listopadu 2007 podala společnost Unitrading, se sídlem v Rickmansworthu (Spojené království), u nizozemských celních orgánů prohlášení k propuštění zboží do volného oběhu týkající se 86400 kilogramů hlaviček česneku (dále jen „zboží“). Prohlášení předložila společnost F. V. de Groof’s In- en Uitklaringsbedrijf BV, která vykonává činnost pod firmou Comex (dále jen „Comex“), jakožto přímý zástupce společnosti Unitrading. V prohlášení byl uveden jako země původu zboží Pákistán. K prohlášení bylo připojeno osvědčení o původu vydané Karachi Chamber of Commerce and Industry dne 5. listopadu 2007.
7

Směrnice 2001/83 upravuje některé odchylky z povinnosti takto stanovené v čl. 8 odst. 3 bodu i), a to zejména ve svých článcích 10 a 10a, které znějí: „Článek 10 1. Odchylně od čl. 8 odst. 3 písm. i) a aniž je dotčena právní ochrana průmyslového a obchodního vlastnictví, není žadatel povinen předložit výsledky předklinických zkoušek a klinických hodnocení, pokud může prokázat, že léčivý přípravek je generikem referenčního léčivého přípravku, který je nebo byl registrován podle článku 6 v členském státě nebo ve Společenství po dobu nejméně osmi let. Generikum registrované podle tohoto ustanovení nesmí být uvedeno na trh, dokud neuplyne deset let od první registrace referenčního přípravku. [...] Desetiletá lhůta uvedená v druhém pododstavci se prodlouží nejvýše na jedenáct let, jestliže držitel rozhodnutí o registraci získá během prvních osmi let z těchto deseti let registraci pro jednu nebo více nových léčebných indikací, které jsou při vědeckém hodnocení před jejich registrací považovány za významný klinický přínos ve srovnání se stávajícími léčebnými postupy. 2. Pro účely tohoto článku se rozumí: a) ‚referenčním léčivým přípravkem‘, léčivý přípravek registrovaný podle článku 6 v souladu s článkem 8; b) ‚generikem‘ léčivý přípravek, který má shodné kvalitativní a kvantitativní složení, pokud jde o účinné látky, a shodnou lékovou formu s referenčním léčivým přípravkem a jehož bioekvivalence s referenčním léčivým přípravkem byla prokázána odpovídajícími studiemi biologické dostupnosti. Různé soli, estery, ethery, izomery, směsi izomerů, komplexy nebo deriváty účinné látky se považují za tutéž účinnou látku, pokud se významně neodlišují vlastnostmi týkajícími se bezpečnosti nebo účinnosti. V takových případech musí žadatel předložit doplňující informace poskytující důkaz o bezpečnosti nebo účinnosti různých solí, esterů nebo derivátů registrované účinné látky. Různé perorální lékové formy s okamžitým uvolňováním se považují za jednu a tutéž lékovou formu. Studie biologické dostupnosti se od žadatele nemusí vyžadovat, může-li prokázat, že generikum splňuje související kritéria stanovená odpovídajícími podrobnými pokyny. [...] 5. Vedle použití odstavce 1 se v případě žádosti o novou indikaci pro dobře zavedenou látku poskytne nekumulativní doba jednoho roku exkluzivity údajů za předpokladu, že byly provedeny významné předklinické a klinické studie ve vztahu k nové indikaci. 6. Provádění studií a hodnocení nezbytných pro použití odstavců 1, 2, 3 a 4 a z toho vyplývající praktické požadavky se nepovažují za porušení patentových práv nebo práv z dodatkových ochranných osvědčení pro léčivé přípravky. Článek 10a „Odchylně od čl. 8 odst. 3 písm. i) a aniž je dotčena právní ochrana průmyslového a obchodního vlastnictví, není žadatel povinen předložit výsledky předklinických zkoušek nebo klinických hodnocení, pokud může prokázat, že účinné látky léčivého přípravku mají dobře zavedené léčebné použití ve Společenství po dobu alespoň deset let s uznanou účinností a přijatelnou úrovní bezpečnosti podle podmínek uvedených v příloze I. V tom případě se výsledky zkoušek a hodnocení nahradí vhodnou vědeckou literaturou.“
14

Rozsudkem ze dne 2. října 2011 cour d’appel de Douai (odvolací soud v Douai) potvrdil uvedený rozsudek a uložil společnosti Haeger & Schmidt, aby společnostem Axa Corporate Solutions SA a Ace Insurance SA NV, tedy pojistitelům, kteří vstoupili do práv společnosti Va Tech, zaplatila jako náhradu škody částku 285659,64 eura navýšenou o zákonné úroky. Tatáž pohledávka byla zahrnuta do pasiv společnosti Safram, která mezitím vstoupila do likvidace. Uvedený soud v tomto ohledu rozhodl, že francouzské právo je rozhodné pro smluvní vztahy mezi jednotlivými dotčenými společnostmi, a měl tak v případě společností Safram a Haeger & Schmidt za to, že německé právo není ve smyslu čl. 4 odst. 4 Římské úmluvy rozhodné pro smlouvu o přepravě zboží, kterou francouzská společnost se sídlem ve Francii uzavřela na účet jiné francouzské společnosti, nachází-li se místo vykládky rovněž ve Francii.
9

Agenzia doručila dne 1. prosince 2011 C. Blancovi tři daňové výměry, v nichž mu vytýkala, že nepodal daňové přiznání za zdaňovací období 2007 až 2009 a že v roce 2007 nepřiznal příjmy ve výši 410227 eur, v roce 2008 ve výši 25969 eur a v roce 2009 ve výši 46028 eur odpovídající výhrám v kasinech nacházejících se v jiných členských státech a ve třetích zemích. Tvrdila v nich, že uvedené částky měly být zahrnuty do zdanitelného příjmu C. Blanca, neboť patří do „ostatních příjmů“ ve smyslu čl. 67 odst. 1 písm. d) NPR 917/86. V důsledku toho byl C. Blancovi vyměřen daňový doplatek ve výši 488703,16 eura za zdaňovací období 2007, 23919,86 eura za zdaňovací období 2008 a 41 291,89 eura za zdaňovací období 2009 z titulu daně z příjmů fyzických osob, přirážek k dani a pokut.
34

Mimoto z judikatury Soudního dvora vyplývá, že takové nedodržení procesních pravidel týkajících se přijímání aktu zasahujícího do právního postavení, jako je skutečnost, že Komise nepřijala sporné rozhodnutí ve lhůtě stanovené unijním normotvůrcem, představuje porušení podstatných formálních náležitostí (viz rozsudky Spojené království v. Rada, 68/86, EU:C:1988:85, body 48 a 49; Španělsko v. Komise, EU:C:2014:2156, bod 103, jakož i Španělsko v. Komise, EU:C:2014:2157, bod 103), a dále, že pokud unijní soud při přezkumu dotčeného aktu konstatuje, že nebyl řádně přijat, přísluší unijnímu soudu, aby uplatnil žalobní důvod vycházející z porušení podstatné formální náležitosti i bez návrhu a v důsledku toho akt stižený takovou vadou zrušil (viz rozsudky Komise v. ICI, C‑286/95 P, EU:C:2000:188, bod 51; Komise v. Solvay, C‑287/95 P a C‑288/95 P, EU:C:2000:189, bod 55; Španělsko v. Komise, EU:C:2014:2156, bod 103, jakož i Španělsko v. Komise, EU:C:2014:2157, bod 103).
54

Připustit takové opožděné předložení by znamenalo zbavit veškerého užitečného účinku nejen články 49 a 50 nařízení č. 800/1999 a možnost příslušných orgánů prodloužit lhůty na žádost vývozce, ale i postup ověřování žádostí o náhradu. Pokud by totiž mohly být platné doklady prokazující dopravení vyváženého zboží do země určení předloženy až po zjištění, že původně předložené celní doklady byly padělány, mohl by vývozce upravovat žádost o poskytnutí náhrady podle svého uvážení nebo na základě výsledku případné kontroly a vyhnout se tak zejména sankcím stanoveným v článku 51 nařízení č. 800/1999 a zbavit tak toto ustanovení jeho odrazujícího účinku a z velké části i jeho užitečného účinku.
37

C. Napolitano, D. Cittadino a G. Zangari, jakož i S. Perrella a G. Romano byli zaměstnáni Ministero prostřednictvím po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou, první čtyři jako učitelé a poslední jako administrativní pracovník. Z informací předložených Soudnímu dvoru plyne, že podle těchto smluv pracovali pro své zaměstnavatele po následující doby: C. Napolitano 55 měsíců v období 6 let (2005 až 2010), D. Cittadino 100 měsíců v období 10 let (2002 až 2012), G. Zangari 113 měsíců v období 11 let (2001 až 2012), S. Perrella 81 měsíců v období 7 let (2003 až 2010) a G. Romano 47 měsíců v období 4 let (2007 až 2011).
8

Článek 3 uvedené směrnice stanovil: „1. Členské státy přijmou vhodná opatření na podporu větší spotřeby elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie v souladu se státními směrnými cíli uvedenými v odstavci 2. […] 2. Nejpozději do 27. října 2002 a poté každých pět let členské státy přijmou a zveřejní zprávu, ve které budou stanoveny státní směrné cíle týkající se budoucí spotřeby elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie vyjádřené jako procentní sazba spotřeby elektřiny na dalších deset let. […] Při stanovení těchto cílů do roku 2010 členské státy — zohlední referenční hodnoty uvedené v příloze, […] 4. Na základě zpráv členských států uvedených v odstavcích 2 a 3 Komise posoudí, v jaké míře: — učinily členské státy pokrok směrem k dosažení svých státních směrných cílů, — jsou státní směrné cíle v souladu s globálním směrným cílem 12 % hrubé národní spotřeby elektřiny v roce 2010 a zejména s 22,1 % podílem elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie na celkové spotřebě elektřiny ve Společenství do roku 2010. […]“
37

Podle společnosti Rohm Semiconductor se tak druhá otázka týká určení toho, zda by v případě, že by znění čísla 8525 KN mobilní telefony vylučovalo, musely být takové moduly považovány, obdobně jako tyto telefony, za stroj nebo přístroj spadající do čísla 8543, jelikož mají vlastní individuální funkci odlišnou od funkce mobilního telefonu, nebo zda jsou navzdory této vlastní individuální funkci tyto moduly součástmi strojů spadajících do uvedeného čísla.
19

ClientEarth podala k High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) návrh, aby Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs, byla uložena povinnost tyto plány přepracovat tak, aby byly určeny podmínky, za jakých budou mezní hodnoty stanovené pro oxid dusičitý splněny co možná nejdříve, a nejpozději ke dni 1. ledna 2015, v souladu s článkem 22 směrnice 2008/50.
48

Jak však bylo připomenuto v bodě 44 napadeného rozsudku, zásada právní jistoty vyžaduje, aby v případě, kdy platné předpisy danou právní otázku neupravují, dotyčné orgány přistoupily k tomuto sdělení v přiměřené lhůtě. Jinak by totiž příslušná schvalující osoba, jejímž úkolem je v oznámení o dluhu stanovit lhůtu pro zaplacení, která podle článku 85b prováděcího nařízení představuje počátek běhu promlčecí lhůty, mohla volně stanovit datum počátku běhu takové lhůty, které by nesouviselo s okamžikem vzniku dotčené pohledávky, což by bylo zjevně v rozporu se zásadou právní jistoty, jakož i s účelem článku 73a finančního nařízení.
72

Z toho vyplývá, že takovou vnitrostátní právní úpravu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která maximální věk pro přijetí příslušníků místní policie stanoví na 30 let, nelze považovat za nezbytnou s ohledem na to, aby uvedeným příslušníkům byla zajištěna přiměřená doba zaměstnání před odchodem do důchodu ve smyslu čl. 6 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78. Skutečnost, že „obvyklý“ věk pro odchod do důchodu vyplývající z obecného systému sociálního zabezpečení je stanoven na 67 let, v tomto ohledu postrádá relevanci.
50

A dále, bod 5 odůvodnění nařízení č. 2201/2003 uvádí, že v zájmu zajištění rovnosti všech dětí se toto nařízení vztahuje na veškerá rozhodnutí ve věci rodičovské zodpovědnosti, včetně opatření k ochraně dítěte, bez jakýchkoliv vazeb na řízení ve věcech manželských. Vyloučit jakoukoliv možnost prorogace příslušnosti ve věci rodičovské zodpovědnosti pouze z toho důvodu, že uvedené řízení nelze spojovat s jiným řízením, které již probíhá, by narušilo plné dosažení tohoto cíle. Tak by tomu bylo, zejména pokud by byl – jak naznačuje předkládající soud – výraz „jiná řízení, než která jsou uvedena v odstavci 1“, ve smyslu čl. 12 odst. 3 tohoto nařízení, chápán tak, že se vztahuje na návrhy na rozvod, rozluku nebo na prohlášení manželství za neplatné, u nichž je příslušnost soudu členského státu založena nikoliv článkem 3 tohoto nařízení, nýbrž jiným pravidlem o určování příslušnosti stanoveným tímto nařízením. Takový výklad by totiž vylučoval možnost prorogace příslušnosti na základě uvedeného odstavce 3 v případě otázek rodičovské zodpovědnosti týkajících se dětí rodičů, kteří nikdy nebyli sezdaní, nebo dětí, jejichž rodiče jsou již rozvedení, rozloučení nebo jejich manželství již bylo prohlášeno za neplatné, což by bylo v rozporu s uvedeným cílem rovnosti všech dětí.