(viz body 23, 33)

Viz znění rozhodnutí.

(viz bod 28)

Viz znění rozhodnutí.

Článek 107 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že osvobození od daně z nemovitostí vztahující se na pozemek ve vlastnictví státu, jenž je poskytnut do užívání podniku s výhradní kapitálovou účastí tohoto státu, přičemž tento podnik na uvedeném pozemku dodává zboží a poskytuje služby, které mohou být předmětem obchodu mezi členskými státy na trzích otevřených hospodářské soutěži, může představovat státní podporu zakázanou tímto ustanovením.

Vnitrostátní opatření může totiž zvýhodňovat určité podniky nebo určitá odvětví výroby vůči ostatním, které se nacházejí s ohledem na cíl sledovaný uvedeným režimem ve srovnatelné skutkové a právní situaci. Kvalifikace vnitrostátního daňového opatření jako selektivního tudíž předpokládá zaprvé identifikovat a přezkoumat obecný nebo „obvyklý“ daňový režim, který se v dotčeném členském státě používá. Právě ve srovnání s tímto obecným nebo „obvyklým“ daňovým režimem se musí zadruhé posoudit a určit případná selektivní povaha výhody, kterou dotčené daňové opatření poskytuje, tak, že se prokáže, že se toto opatření odchyluje od uvedeného obecného režimu v rozsahu, v němž zavádí rozlišování mezi hospodářskými subjekty, které se s ohledem na cíl daňové soustavy dotyčného členského státu nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci.

Co se týče režimu daně z nemovitostí, který stanoví osvobození nemovitostí ve vlastnictví státu „určených pro obranu státu“ od daně a který se může uplatnit na podnik, jehož činnost spočívá ve stavbě vojenských plavidel na účet státu, jakož i ve výrobě, opravách a údržbě různých výrobků pro soukromý sektor v námořní a energetické oblasti, takový podnik se s ohledem na cíl, kterým je zdanění vlastnictví nebo užívání pozemků, nachází v právní a skutkové situaci srovnatelné nejen s podniky, které vlastní nebo užívají pozemky částečně pro účely obrany státu, ale i těmi, které vlastní nebo užívají pozemky pro čistě civilní účely. Ve srovnání s posledně uvedenou skupinou podniků by daný podnik, co se týče jeho civilní činnosti, tudíž využíval daňového zvýhodnění, kterého nemohou využívat ostatní společnosti, jež se nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci.

Pojem „státní podpora“ však nezahrnuje státní opatření zavádějící rozlišení mezi podniky, pokud toto rozlišení vyplývá z povahy nebo systematiky daňové soustavy, do níž tato opatření patří, což přísluší prokázat dotyčnému členskému státu. Opatření, které je výjimkou z použití obecné daňové soustavy, může být totiž odůvodněno povahou nebo obecnou systematikou daňové soustavy, pokud může dotyčný členský stát prokázat, že toto opatření vyplývá přímo ze základních nebo řídicích principů jeho daňové soustavy. V tomto ohledu je nutno rozlišit mezi cíli konkrétní daňové soustavy, které této soustavě nejsou vlastní, a mezi mechanismy vlastními samotné daňové soustavě, které jsou nezbytné k uskutečnění takových cílů.

Osvobození nemovitostí ve vlastnictví státu určených pro obranu státu od daně se přitom na první pohled nezdá být přímo spojeno s cíli uvedeného režimu daně z nemovitostí. Je však na předkládajícím soudu, aby určil, zda s ohledem na všechny relevantní aspekty sporu, který projednává, posouzené ve světle výkladu podaného Soudním dvorem, musí být uvedené osvobození od daně kvalifikováno jako státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

(viz body 34, 35, 40–44, 56 a výrok)