ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Druhý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění a z nedostatku odůvodnění. Žalobce v této souvislosti tvrdí, že napadené sdělení neobsahuje žádné odůvodnění rozhodnutí o jeho zařazení do platové třídy AD 8 platového stupně 5. Podle jeho názoru se jedná o „akt nepříznivě zasahující do jeho právního postavení“, a nikoli o „čistě potvrzující akt“, jelikož toto sdělení provádí, a tudíž skutečně oznamuje rozhodnutí Komise, které nepříznivě zasahuje do jeho právního postavení, přestože je implicitní a nebylo předtím oznámeno žalobci.
—

nařídil žalované, aby žalobci nahradila částku 128 996,04 eura spolu s úroky, v souvislosti s grantovou dohodou 115011 týkající se projektu „PROactive – Physical Activity as a Crucial Patient Reported Outcome in COPD“, úročenou sazbou Evropské centrální banky pro hlavní refinanční operace ve výši 3,5 % ode dne 23. července 2019 až do dne přijetí žalobcem finančních prostředků, které mají být nahrazeny;
—

Důvod pro neschválení stříbrného zeolitu je podle napadeného aktu údajná nedostatečná účinnost ošetřeného předmětu, ve kterém je používán. Nicméně žalobkyně tvrdí, že jediná kritéria, která mohla žalovaná legálně zohlednit, jsou omezena na kritéria uvedená v článcích 4 a 19 nařízení (EU) č. 528/2012. Tato kritéria nezahrnují účinnost ošetřeného předmětu, jejíž hodnocení spadá do druhé, pozdější, fáze povolení biocidního přípravku na úrovni členského státu. S ohledem na skutečnost, že toto hodnocení žalovaná právě provedla, aby odůvodnila neschválení stříbrného zeolitu, znamená to, že žalovaná šla nad to, co byla oprávněna učinit podle nařízení (EU) č. 528/2012, takže žalovaná porušila článek 290 smluv a články 4 a 19 tohoto nařízení.
—

uložil EASO povinnost nahradit žalobci škodu spolu s úroky, tj. částku, jež odpovídá odměně, kterou by dostal, kdyby zůstal na svém pracovním místě u EASO, a sice od 1. června 2019 do opětovného přijetí na jeho pracovní místo u EASO, nebo jinak do konce jeho pracovní smlouvy s EASO či do přijetí na jiné místo s odpovídajícím platem, ve výši 7 534,03 eur měsíčně (do 15. července 2019) a ve výši 7 777,25 měsíčně (od 16. července 2019),
—

Důvodem pro neschválení stříbrno-mědnatého zeolitu je podle napadeného aktu údajná nedostatečná účinnost ošetřeného předmětu, ve kterém je používán. Nicméně žalobkyně tvrdí, že jediná kritéria, která mohla žalovaná legálně zohlednit, jsou omezena na kritéria uvedená v článcích 4 a 19 nařízení (EU) č. 528/2012. Tato kritéria nezahrnují účinnost ošetřeného předmětu, jejíž hodnocení spadá do druhé, pozdější, fáze povolení biocidního přípravku na úrovni členského státu. S ohledem na skutečnost, že toto hodnocení žalovaná právě provedla, aby odůvodnila neschválení stříbrno-mědnatého zeolitu, znamená to, že žalovaná šla nad rámec toho, co byla oprávněna učinit podle nařízení (EU) č. 528/2012, takže žalovaná porušila článek 290 smluv a články 4 a 19 tohoto nařízení.
C 191/29

Žaloba podaná dne 30. března 2020 – Sam McKnight v. EUIPO – Carolina Herrera (COOL GIRL)

(Věc T-176/20)

(2020/C 191/39)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Sam McKnight Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: V. von Bomhard a J. Fuhrmann, advokáti)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Carolina Herrera Ltd (New York, New York, Spojené státy)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie COOL GIRL – Přihláška č. 16 681 975

Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. ledna 2020, ve věci R 689/2019-4

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— uložil, že žalovaný ponese náklady řízení, a v případě, že do řízení vstoupí další účastnice řízení před odvolacím senátem, další účastnice.

Dovolávaný žalobní důvod
5.

Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že mise EUCAP Somalia porušila zásadu ochrany legitimního očekávání, neboť mezinárodním smluvním zaměstnancům britské státní příslušnosti byla dána ujištění, že jejich zaměstnanecký vztah bude po dobu přechodného období zachován v souladu s dohodou o vystoupení. Pro případ, že by Soudní dvůr shledal návrh podle článku 263 SFEU nepřípustným s odůvodněním, že rozhodnutí by byla považována za neoddělitelná od žalobcovy pracovní smlouvy, žalobce žádá Soudní dvůr na podporu návrhu podaného podpůrně na základě článku 272 SFEU, aby zohlednil týchž pět žalobních důvodů. Tvrzená porušení by pak bylo třeba považovat za porušení smluvního charakteru.
2.

Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění (čl. 296 druhý pododstavec SFEU). Žalobce Radě vytýká, že uvedla pouze nejednoznačnou a obecnou argumentaci, aniž konkrétně a určitě vysvětlila, proč má v rámci své diskreční posuzovací pravomoci za to, že se na žalobce musí vztahovat dotčená omezující opatření. Nebyla uvedena žádná konkrétní a objektivní skutečnost, která by byla žalobci vytýkána a která by mohla odůvodnit dotčená opatření, a žalobci z odůvodnění Rady nevyplynuly dostatečné informace; odůvodnění je přinejmenším nejednoznačné, obecné a neurčité.
C 209/38

Žaloba podaná dne 5. května 2020 – Stada Arzneimittel v. EUIPO – Pfizer (RUXYMLA)

(Věc T-248/20)

(2020/C 209/49)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Německo) (zástupci: J.-C. Plate a R. Kaase, advokáti)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Pfizer Inc. (New York, New York, Spojené státy)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie RUXYMLA – Přihláška č. 17 865 739

Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. února 2020, ve věci R 1878/2019-4

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před odvolacím senátem.

Dovolávaný žalobní důvod
C 209/37

Žaloba podaná dne 30. dubna 2020 – Stada Arzneimittel v. EUIPO – Pfizer (RUXXIMLA)

(Věc T-239/20)

(2020/C 209/48)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Německo) (zástupci: J.-C. Plate a R. Kaase, advokáti)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Pfizer Inc. (New York, New York, Spojené státy)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie RUXXIMLA – Přihláška č. 17 865 742

Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. února 2020, ve věci R 1879/2019-4

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před odvolacím senátem.

Dovolávaný žalobní důvod
—

konstatoval protiprávnost nařízení Rady (EU) č. 36/2012 ze dne 18. ledna 2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii a o zrušení nařízení (EU) č. 442/2011, a to v části, ve které se toto nařízení týká žalobce; protiprávnost rozhodnutí 2013/255/SZBP ze dne 31. května 2013 o omezujících opatřeních vůči Sýrii, a to v části, ve které se toto rozhodnutí týká žalobce; protiprávnost prováděcího nařízení Rady (EU) 2020/211 ze dne 17. února 2020, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, a to v části, ve které se toto prováděcí nařízení týká žalobce; protiprávnost prováděcího rozhodnutí Rady (SZBP) 2020/212 ze dne 17. února 2020, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, a to v části, ve které se toto prováděcí rozhodnutí týká žalobce;
—

uložil žalovanému, aby každému z nich zaplatil částku určenou ex aequo et bono na 5 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy způsobené překročením přiměřené lhůty, navýšenou o úroky z prodlení do úplného zaplacení;
Žaloba podaná dne 5. května 2020 – Oatly v. EUIPO (IT'S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS)

(Věc T-253/20)

(2020/C 215/65)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Oatly AB (Malmö, Švédsko) (zástupce: M. Johansson, advokát)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS – Přihláška č. 18 035 560

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. února 2020, ve věci R 2446/2019-5

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— rozhodl, že EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené žalobkyní v tomto řízení.

Dovolávaný žalobní důvod
—

zrušil usnesení Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 19. března 2020 o výpočtu předem vybíraných příspěvků Banco Cooperativo Español, S.A., Hypo Vorarlberg Bank AG (původně Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG) a Portigon AG do Jednotného výboru pro řešení krizí za rok 2016 (SRB/ES/2020/16) [„Decision of the Single Resolution Board of 19 March 2020 on the calculation of the 2016 ex-ante contributions due by Banco Cooperativo Español S.A., Hypo Vorarlberg Bank AG (formerly: Vorarl-berger Landes- und Hypothekenbank AG), and Portigon AG to the Single Resolution Fund (SRB/ES/2020/16)“] včetně příloh, a to v každém případě v rozsahu, v něm se toto rozhodnutí včetně příloh týká příspěvku žalobkyně, jakož i
3.

Třetí žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění a související zásady rovnosti stran v řízení (článek 47 Listiny základních práv). — V této souvislosti se uvádí, že výběrová komise uvedla velice stručné odůvodnění napadeného rozhodnutí, kterým se zamítá žádost žalobkyně o přezkum. Kromě obecných tvrzení a uvedení, že stanovila výběrová kritéria, aniž by specifikovala jejich obsah, totiž nebylo poskytnuto žádné konkrétní vysvětlení, které by žalobkyni umožnilo pochopit důvody, které vedly k rozhodnutí vůči ní. Z toho lze proto podle žalobkyně vyvodit, že k přezkumu ve skutečnosti nedošlo, čímž bylo porušeno právo žalobkyně na obhajobu a samotné oznámení o výběrovém řízení, které stanovilo přezkum jako mechanismus ochrany kandidáta. — Rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 20. září 2019 rovněž postrádá jakékoliv odůvodnění, jelikož výslovně neuvádí dodatečná kritéria stanovená výběrovou komisí k doplnění oznámení o výběrovém řízení, ani neobsahuje jakýkoliv odkaz na konkrétní pracovní zkušenosti žalobkyně, a to navzdory přesnému popisu v přihlášce. Mimoto orgán oprávněný ke jmenování nevycházel z úplného skutkového a právního rámce, jelikož zohlednil pouze původní rozhodnutí ze dne 23. května 2019, přičemž neprovedl žádnou analýzu a posouzení týkající se přezkumu.
Žaloba podaná dne 11. května 2020 – Zhejiang Hangtong Machinery Manufacture a Ningbo Hi-Tech Zone Tongcheng Auto Parts v. Komise

(Věc T-278/20)

(2020/C 222/37)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Žalobkyně: Zhejiang Hangtong Machinery Manufacture Co. Ltd (Tchaj-čou, Čína), Ningbo Hi-Tech Zone Tongcheng Auto Parts Co. Ltd (Ning-po, Čína) (zástupci: K. Adamantopoulos a P. Billiet, advokáti)

Žalovaná: Evropská komise

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

— zrušil napadené nařízení v rozsahu, v jakém se týká žalobkyň; a

— uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Žalobkyně požadují zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) 2020/353 ze dne 3. března 2020 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla uloženého na dovoz ocelových kol pocházejících z Čínské lidové republiky (1).

Na podporu žaloby žalobkyně vznášejí tři žalobní důvody.

1. Prvním žalobním důvodem tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení skutečností a uvedla cyklické odůvodnění, když 1) dospěla k závěru, že žalobkyně opakovaně nesplnily povinnost materiální spolupráce s Komisí, a proto uplatnila čl. 17 odst. 4 základního nařízení (2); 2) shledala, že žalobkyně požádaly o individuální dumpingové rozpětí, místo byly vyvážející výrobce zařazený do vzorku podle čl. 17 odst. 1 a 2 základního nařízení, čímž rovněž porušila článek 6 základního nařízení; a 3) uložila žalobkyním maximální zbytkovou antidumpingovou celní přirážku zamýšlenou pro nespolupracující strany, či strany, které se nepřihlásily, čímž rovněž porušila články 2 a 3 a čl. 9 odst. 4 základního nařízení a zásadu legitimního očekávání, zásadu řádné správy, zásadu zákazu diskriminace a zásadu proporcionality.

2. Druhým žalobním důvodem tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení skutečností, porušila zásadu řádné správy, neuvedla dostačující odůvodnění a uvedla nesprávné a protichůdné odůvodnění, když 1) uplatnila na žalobkyně koncept „dostupných skutečností“; a 2) nezohlednila a) běžnou hodnotu žalobkyň a b) vývozní cenu či alternativní způsoby pro stanovení vývozní ceny žalobkyň při výpočtu jejich dumpingových rozpětí, a to v rozporu s čl. 2 odst. 6a, 8, 10 a 11, články 3 a 6, čl. 9 odst. 4 a čl. 18 odst. 1 a 3 základního nařízení, a články 2, 3, čl. 6 odst. 6 a 8, jakož i přílohu II odst. 3 antidumpingové dohody Světové obchodní organizace (WTO).

3. Třetím žalobním důvodem tvrdí, že Komise porušila právo žalobkyň na obhajobu tím, že 1) odmítla vypočíst a zveřejnit jejich běžnou hodnotu v rozporu s čl. 20 odst. 2 a 4 základního nařízení a čl. 12 odst. 2 antidumpingové dohody Světové obchodní organizace; a 2) nezveřejnila informace, které použila pro výpočet dumpingových rozpětí a rozpětí újmy žalobkyň.

(1) Úř. věst. L 65, s. 9.

(2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2016, L 176, s. 21).
—

přerušil řízení podle čl. 69 písm. c) a d) jednacího řádu Tribunálu do vydání pravomocného rozhodnutí ve věcech T-420/17, T-413/18 a T-481/19 nebo do jejich ukončení jiným způsobem;
—

uložil žalované zaplatit úroky z prodlení s výplatou invalidního důchodu od 1. února 2019 a to až do úplného zaplacení, a to na základě sazby Evropské centrální banky navýšené o dva procentní body,
—

napadené rozhodnutí zrušil v rozsahu, v němž toto rozhodnutí tím, že zamítá odvolání společnosti El Corte Inglés, S.A., potvrzuje rozhodnutí zrušovacího oddělení, kterým bylo částečně vyhověno návrhu na prohlášení neplatnosti č. 18 381 C, a potvrzuje částečné prohlášení neplatnosti ochranné známky Evropské unie č. 2 957 132 LLOYD’S (obrazové) pro „výrobky z těchto materiálů (kůže a imitace kůže), které nejsou zahrnuty do jiných tříd, s výjimkou kůže určené na výrobu obuvi“, zařazené do třídy 18;
—

Komise zvolila širokou interpretaci požadavků na klasifikaci, označování a balení upravujících nebezpečí pro lidské zdraví „karcinogenita“ a toho, co může představovat „vnitřní vlastnosti“ látky. Komise se spoléhala pouze na VPR, aniž by vyhodnotila rozsah a dopad takového širokého výkladu nebo nastavila přiměřené limity, které by umožnily řádné provedení. Komise tím založila napadené nařízení na věcně nesprávných skutečnostech a nezohlednila všechny relevantní faktory a okolnosti situace.
5.

Pátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že použití ukazatele IPS (Institutional Protection Scheme) uvedeného v nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 (1) je v rozporu s právem vyšší právní síly — Komise nemá při přijetí nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 jako aktu v přenesené pravomoci ve smyslu článku 290 SFEU diskreční pravomoc, který by vedl k omezenému soudnímu přezkumu. Totéž platí pro použití nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze strany žalované. — Při použití ukazatele IPS byl znám význam členství žalobkyně v institucionálním systému ochrany jako důležité kritérium pro stanovení příspěvků, přičemž zejména rozdělení do tří tříd a zařazení žalobkyně do třídy s profilem s nejvyšším riziem je právně nesprávné. — Podle čl. 6 odst. 5 druhé věty nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 měl žalovaný při stanovení příspěvků zohlednit i pravděpodobnost řešení krizových situací dotčené instituce, a tedy použití prostředků z jednotného fondu pro řešení krizí. — Žalovaný při rozdělování do tříd a přidělení korekčního faktoru pro ukazatel IPS porušil zásadu proporcionality.
C 262/27

Žaloba podaná dne 26. března 2020 – Close a Cegelec v. Parlament

(Věc T-188/20)

(2020/C 262/37)

Jednací jazyk: francouzština

Účastníci řízení

Žalobkyně: SA Close (Harzé-Aywaille, Belgie) a Cegelec (Brusel, Belgie) (zástupci: J. Rikkers a J. Teheux, advokáti)

Žalovaný: Evropský parlament

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

— uložil Evropské unii zastoupené Evropským parlamentem zaplacení odškodnění předběžně odhadnutého na 3 906 043 eur navýšené o zákonné úroky od okamžiku vzniku škody, tzn. od 27. března 2015;

— přerušil před rozhodnutím ve věci samé řízení, dokud nebude vydán rozsudek Soudního dvora ve věci, která je u něj aktuálně projednávána pod sp. zn. C-447/17, nebo případně Tribunálu v případě vrácení věci;

— rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu žaloby žalobkyně uvádějí, že pokud by bylo kasačnímu opravnému prostředku na zrušení rozsudku ze dne 9. dubna 2019 (věc C-447/19, Close a Cegelec v. Parlament) vyhověno, což by znamenalo zrušení rozhodnutí Parlamentu ze dne 19. března 2015 zadat Association Momentanée ENERGIE-KAD (tvořené společnostmi MERSCH a SCHMITZ PRODUCTION SARL a ENERGOLUX S.A.) veřejnou zakázku na stavební práce týkající se „projektu na rozšíření a modernizaci budovy Konrad Adenauer v Lucemburku“, položka 73 (energetická centrála), č. INLO-D-UPIL-T-14-A04, a současně nevybrat nabídku žalobkyň, vyplynulo by z toho jednak, že Association Momentanée ENERGIE-KAD neměla být vybrána, a jednak, že žalobkyním, které předložily nejnižší nabídku, měla být zakázka zadána, jelikož zadání veřejné zakázky spočívalo výlučně na kritériu ceny. Utrpěná škoda je prozatím odhadnuta na 10 % částky jejich nabídky.
1.

První žalobní důvod: porušení čl. 5 odst. 1 písm. e) nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 (1), jelikož částky svěřené žalobkyni do správy jejími klienty byly zahrnuty do stanovení předem hrazeného příspěvku do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2020.
—

přerušil řízení podle čl. 69 písm. c) a d) jednacího řádu Tribunálu do vydání pravomocného rozhodnutí ve věcech T-420/17, T-413/18 a T-481/19 a T-339/20 nebo do jejich ukončení jiným způsobem;
—

zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 15. dubna 2020 o výpočtu předem uložených příspěvků do Jednotného fondu pro řešení krizí pro rok 2020 (SRB/ES/2020/24) („Decision of the Single Resolution Board of 15 April 2020 on the calculation of the 2020 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/2020/24)“) včetně příloh, a sice v každém případě v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí včetně příloh týká příspěvku, který má platit žalobkyně, a
1.

První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise neprávem konstatovala, že financování společnosti Femern A/S je státní podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. První žalobní důvod se dělí na čtyři části. Zaprvé žalobce tvrdí, že napadené rozhodnutí je stiženo nesprávným právním posouzením, neboť Komise v jeho bodech 190 až 194 odůvodnění konstatuje, že na činnosti společnosti Femern A/S se nevztahuje výkon veřejné moci. Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že: — metoda, kterou použila Komise v bodech 190 až 194 odůvodnění, aby určila, zda se na činnosti společnosti Femern A/S vztahuje výkon veřejné moci, je v rozporu s čl. 107 odst. 1 SFEU; — Komise se při svém posouzení skutečnosti, zda se na činnosti společnosti Femern A/S vztahuje výkon veřejné moci, posouzení, které není v souladu s pravidly Evropské unie o státních podporách a hospodářské soutěži, dopustila nesprávného právního posouzení, když přiložila význam existenci soukromých subjektů, jejichž činnosti by mohly být považovány za alternativní ve vztahu k činnostem Femern A/S a které mají za to, že jsou konkurenty této společnosti; — Komise se tím, že konkrétně konstatovala, že na činnosti společnosti Femern A/S týkající se plánování, výstavby a využití komunikace spojující dvě pobřeží se nevztahuje výkon veřejné moci, dopustila nesprávného právního posouzení. Zadruhé žalobce tvrdí, že napadené rozhodnutí je stiženou vadou spočívající v nesprávném právním posouzení, neboť Komise v jeho bodě 193 odůvodnění konstatovala, že společnost Femern A/S nabízí přepravní služby na trhu, na němž jsou třetí osoby jejími konkurenty. Zatřetí žalobce tvrdí, že napadené rozhodnutí je stiženo vadou spočívající v nesprávném právním posouzení, jelikož Komise v jeho bodech 192 až 194 a 196 odůvodnění konstatovala, že společnost Femern A/S je „hospodářským subjektem“, na který se vztahují „hospodářské důvody“ a který „obchodně využívá“ pevnou komunikaci. Začtvrté žalobce uvádí, že napadené rozhodnutí je stiženo vadou spočívající v nesprávném právním posouzení, neboť Komise v jeho bodech 233 až 240 odůvodnění konstatuje, že financování společnosti Femern A/S může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
2.

Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise porušila čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a sdělení IPCEI (2), když se dopustila právních chyb a zjevně nesprávného právního posouzení, když se měla za to, že podpora je slučitelná s vnitřním trhem. Tento žalobní důvod se dělí na čtyři části: — žalobkyně zaprvé uvádí, že Komise pochybila, když došla k závěru, že je pevné spojení v evropském zájmu; — žalobkyně zadruhé uvádí, že Komise pochybila, když měla za to, že je podpora nutná, jelikož nemá motivační účinek a nesplňuje požadavky na srovnávací scénář a existenci alternativních scénářů podle sdělení IPCEI. Komise v napadeném rozhodnutí rovněž pochybila, když se opírala o nesprávně nízkou vnitřní míru návratnosti, jelikož ji vypočítala na základě velmi krátké doby trvání projektu, a sice 40 let, která neodpovídá opravdové životnosti infrastruktury, tzn. doby, během které bude společnost Femern A/S moci pevné spojení využívat hospodářským způsobem; — žalobkyně zatřetí uvádí, že Komise pochybila, když uvedla, že je podpora přiměřená, vzhledem k tomu, že není časově omezená. Komise se rovněž dopustila několika právních chyb v analýze mezer ve financování. Komise se nesprávně opírala o výše uvedenou krátkou životnost projektu, což vedlo k vyššímu podílu nákladů ve srovnání s příjmy z provozu pevného spojení; Komise podcenila odhadované příjmy společnosti Femern A/S a přecenila plánované náklady na projekt, když do analýzy mezer ve financování zařadila především provozní náklady. Komise nakonec dospěla nesprávně k závěru, že prvek podpory spočívá v úrokové sazbě, kterou platí společnost Femern A/S dánskému státu, zatímco – vzhledem k tomu, že žádný soukromý hospodářský subjekt nebyl ochoten do projektu investovat bez významné státní podpory – prvek podpory spočívá v celkové částce státních úvěrů a částce úvěrů pokryté státními zárukami; — žalobkyně začtvrté uvádí, že Komise pochybila, když došla k závěru, že podpora nezpůsobuje neopodstatněné narušení hospodářské soutěže, jelikož podpora vede k vytvoření dominantního postavení společnosti Femern A/S na relevantním trhu, vytváří nadměrnou kapacitu a umožňuje společnosti Femern A/S využívat nižší tarifikaci, která nekryje náklady. Komise neuznala, že tyto negativní účinky převažují nad jakýmikoliv pozitivní účinky vytvořenými podporou.