ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Pokud jde o Comunidad Autónoma de Castilla y León (autonomní společenství Kastilie a Leónu, Španělsko), použitelný režim je upraven v Decreto 43/2009, por el que se regula la carrera profesional del personal estatutario de los centros e instituciones sanitarias del Servicio de Salud de Castilla y León (nařízení 43/2009, jímž se upravuje kariérní postup zaměstnanců ve služebním poměru ve zdravotnických střediscích a zařízeních společenství Kastilie a Leónu), ze dne 2. července 2009 (BOCYL č. 125, ze dne 3. července 2009, s. 20084), ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „nařízení 43/2009“), které v článku 6 stanoví: „1. K uznávání kariérního postupu ve zdravotní službě společenství Kastilie a Leónu slouží čtyři platové třídy. 2. Podmínky vyžadované pro dosažení první platové třídy nebo pro postup do každé vyšší platové třídy jsou následující: a) mít postavení stálého zaměstnance ve služebním poměru v profesní kategorii, v níž uchazeč žádá o přístup do první platové třídy nebo do vyšších platových tříd v dotčené kategorii kariérního postupu, a vykonávat svou práci ve zdravotnické službě společenství Kastilie a Leónu; b) podat žádost o zařazení do první platové třídy kariérního postupu nebo o postup do některé z vyšších platových tříd ve stanovené lhůtě a způsobem stanoveným v příslušných oznámeních o výběrových řízeních; c) doložit počet let praxe ke dni každého oznámení o výběrovém řízení jakožto zaměstnanec ve služebním poměru ve zdravotnických střediscích a zařízeních spadajících do národního systému zdravotní péče, stanovený pro každou z kategorií kariérního postupu pro získání první platové třídy, jakož i počet let stanovený pro postup do vyšších platových tříd podle následující stupnice: i. k získání první platové třídy je nezbytné doložit pět let praxe jako zaměstnanec ve služebním poměru v národním systému zdravotní péče, ve stejné profesní kategorii, ze které uchazeč žádá o postup do dotčené kategorie kariérního postupu.“
51

Komise tedy nemůže požadovat navrácení podpory pouze z důvodu její protiprávnosti, a musí proto provést úplné posouzení její slučitelnosti s vnitřním trhem, a to bez ohledu na to, zda byl či nikoli dodržen zákaz provádění bez předchozího povolení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. února 1990, Francie v. Komise, C‑301/87, EU:C:1990:67, body 17 až 23), přičemž čl. 13 odst. 2 nařízení 2015/1589 jí nicméně umožňuje nařídit předběžné navrácení protiprávně poskytnuté podpory do doby, než Komise rozhodne o její slučitelnosti s vnitřním trhem.
19

Pokud jde o požadavek nezávislosti soudů, ten má podle předkládajícího soudu dva aspekty. První, vnější aspekt předpokládá, že dotčený orgán vykonává soudní funkce zcela samostatně, není hierarchicky na nikoho vázán ani není nikomu podřízen a od nikoho nepřijímá příkazy či pokyny jakéhokoliv původu, čímž je chráněn před vnějšími zásahy nebo tlaky, které by mohly narušit nezávislost rozhodování jeho členů a ovlivnit jejich rozhodnutí [rozsudek ze dne 25. července 2018, Minister for Justice and Equality (Nedostatky soudního systému), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, bod 63].
4

Oddíl VI kapitoly VI nařízení Dublin III, věnovaný přemístění žadatelů do příslušného členského státu, obsahuje článek 29 téhož nařízení, nadepsaný „Další podmínky a lhůty“, který stanoví: „1. Přemístění žadatele nebo jiné osoby uvedené v čl. 18 odst. 1 písm. c) nebo d) z dožadujícího členského státu do příslušného členského státu se provádí po konzultaci dotyčných členských států v souladu s vnitrostátním právem dožadujícího členského státu, jakmile je to z praktického hlediska možné, avšak nejpozději šest měsíců od přijetí žádosti jiným členským státem o převzetí dotyčné osoby nebo o její přijetí zpět nebo od vydání konečného rozhodnutí o opravném prostředku nebo o přezkumu, pokud má podle čl. 27 odst. 3 odkladný účinek. Pokud se přemístění do příslušného členského státu provádí formou kontrolovaného vycestování nebo jako přemístění s doprovodem, členské státy zajistí, aby se provádělo humánně a při plném dodržování základních práv a respektování lidské důstojnosti. […] 2. Pokud k přemístění nedojde během šestiměsíční lhůty, příslušnému členskému zanikne jeho povinnost převzít nebo přijmout dotyčnou osobu zpět a příslušným státem se stává dožadující členský stát. Tato lhůta může být prodloužena nejvýše na jeden rok, pokud přemístění nemohlo být uskutečněno z důvodu uvěznění dotyčné osoby, nebo až na 18 měsíců, pokud je dotyčná osoba na útěku. […] 4. Komise stanoví prostřednictvím prováděcích aktů jednotné podmínky pro konzultace a výměnu informací mezi členskými státy, zejména v případech odložených či zpožděných přemístění, přemístění po konkludentním přijetí nebo v případech přemístění nezletilých nebo závislých osob, jakož i v případech kontrolovaného přemístění. […]“
15

V této souvislosti se předkládající soud zaprvé táže na výklad pojmu „okruh do 100 km od místa obvyklého odstavení vozidla [od provozovny podniku]“ ve smyslu čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení č. 561/2006. Předkládající soud sice připouští, že výraz „okruh“ označuje vzdálenost vyznačenou na mapě rovnou čarou od středu kruhu, ve kterém se uskutečňuje určité jednání, má však za to, že cíle sledované tímto nařízením spočívající ve zlepšení jednak sociálních podmínek zaměstnanců, na něž se vztahuje, a jednak bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích by nebyly dosaženy, pokud by v rámci takového kruhu byla přeprava uskutečňovaná na větší vzdálenosti vyňata z působnosti pravidel týkajících se dob řízení, přestávek v řízení a dob odpočinku.
„(28)

Tato směrnice by se neměla vztahovat na některé pohotovostní služby, pokud je poskytují neziskové organizace nebo sdružení, neboť v případě, že by poskytovatelé těchto služeb museli být vybíráni v souladu s postupy stanovenými v této směrnici, by bylo obtížné zachovat zvláštní povahu těchto organizací. Tato výjimka by však neměla jít nad rámec toho, co je nezbytně nutné. Proto by mělo být výslovně stanoveno, že služby sanitní přepravy pacientů být vyjmuty nesmí. V této souvislost je dále nutné vyjasnit, že sanitní služby nejsou ve společném slovníku pro veřejné zakázky součástí kategorie CPV 601 ‚Služby silniční dopravy‘, nýbrž třídy 8514. Mělo by proto být vyjasněno, že na služby kódu CPV 85143000‑3 spočívající výlučně ve službách sanitní přepravy pacientů by se měl vztahovat zvláštní režim pro sociální a jiné zvláštní služby (dále jen ‚zjednodušený režim‘). Ten by se v důsledku toho vztahoval i na veřejné zakázky na poskytování sanitních služeb obecně, pokud by hodnota služeb sanitní přepravy pacientů převyšovala hodnotu ostatních sanitních služeb.
31

Předkládající soud má za to, že pokud by tato osoba v okamžiku svého zatčení ve vykonávajícím členském státě úspěšně zpochybnila zatčení ve vystavujícím členském státě, vedlo by to ke zrušení rozhodnutí o zatčení, a tedy ke zrušení evropského zatýkacího rozkazu, jakož i propuštění dotčené osoby vykonávajícím justičním orgánem. Z tohoto důvodu je podle tohoto soudu možnost zpochybnit vnitrostátní rozhodnutí o zatčení poté, co vykonávající justiční orgán na základě tohoto rozhodnutí zatkl vyžádanou osobu, účinným prostředkem nápravy v řízení týkajícím se evropského zatýkacího rozkazu.
10

V bodech 6 až 8 odůvodnění prováděcího rozhodnutí Rady 2010/583/EU ze dne 27. září 2010, kterým se Rumunsku povoluje zavést zvláštní opatření odchylující se od článku 193 směrnice 2006/112 (Úř. věst. 2010, L 256, s. 27), se uvádělo: „(6) Rumunsko se také setkává s problémy na trhu se dřevem způsobenými povahou trhu a podniků, které se ho účastní. Na trhu je velký počet malých podniků, které jsou rumunskými orgány obtížně kontrolovatelné. Nejčastější způsob vyhýbání se daňovým povinnostem spočívá v tom, že dodavatel vystaví fakturu za dodávku a zanikne, aniž by zaplatil daň příslušným orgánům, přičemž zanechá zákazníkovi platný účet, který ho opravňuje k daňovému odpočtu. (7) Určením příjemce jako osoby povinné platit DPH v případě dodání dřeva osobou povinnou k dani a v případě dodání zboží a poskytování služeb osobou povinnou k dani v úpadkovém řízení, s výjimkou maloobchodníků, odchylka odstraňuje potíže, ke kterým dochází, aniž by ovlivnila výši daně, kterou je nutno odvést. Zabránilo by se tak některým druhům daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem. (8) Toto opatření je úměrné sledovanému cíli, neboť není uplatňováno obecně, ale pouze v určitých případech a odvětvích, ve kterých nastávají značné problémy, pokud jde o vyměřování daně, daňové úniky nebo vyhýbání se daňovým povinnostem.“
22

Vedle toho vertikální služební postup kariérních úředníků, potažmo zařazování do platových tříd, které je třeba potvrzovat, probíhá progresivně, což je důsledkem uspořádání samotné administrativy, a jeho cílem je motivovat tyto úředníky a zkvalitňovat službu, kterou vykonávají. Naproti tomu dočasní úředníci se nestávají součástí žádné služební kategorie ani žádné služební skupiny, jelikož jsou jmenováni k pokrytí volných služebních míst v různých kategoriích a skupinách podle potřeby a nezastávají žádné služební místo definitivně. Potvrzením platové třídy odpovídající služebnímu místu zastávanému v postavení dočasného úředníka by přitom mohlo dojít ke „skokům“ a „posunům“ ve vertikálním služebním postupu v postavení kariérního úředníka, aniž by musely být splněny ostatní zákonné požadavky, což by bylo v rozporu s nastavením tohoto postupu.
31

Situace dotčená ve věci, v níž byl vydán rozsudek Montessori, se navíc podle názoru Komise liší od situace v projednávané věci. Komise poznamenává, že tato první věc se týkala osvobození jasně identifikovaných subjektů od daně ve specifickém odvětví služeb. To vysvětluje, proč měl Soudní dvůr v bodě 50 uvedeného rozsudku za to, že okolnost, že žalobci tvrdili a předložili podpůrné důkazy, že se jejich zařízení nacházejí v bezprostřední blízkosti zařízení provozovaných příjemci údajné podpory na stejném trhu se službami, postačuje k tomu, aby bylo možné dospět k závěru, že rozhodnutí dotčené v uvedené věci mohlo uvést navrhovatele do nevýhodného soutěžního postavení. Naopak v projednávané věci se sporné rozhodnutí týká opatření spadajícího do obecného daňového režimu, které se vztahuje na činnosti všech osob vypouštějících odpadní vody. Navrhovatel neuvedl ani nedoložil, v čem tento režim staví jeho členy do nevýhodného soutěžního postavení ve srovnání s ostatními podniky, na které se vztahuje toto opatření. Neoznačil ani relevantní trh, jelikož jeho popis relevantních výrobků nebo služeb byl příliš vágní.
37

S ohledem na vysvětlení poskytnutá předkládajícím soudem v jeho žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce je třeba dodat, že příslušné orgány nemohou zohlednit vedle okolnosti, že je plnění osvobozeno od daně, či nikoliv, jiné okolnosti, jako je užívání nemovitosti pořizovatelem. Relevantní skutečností pro účely nároku na odpočet a případnou povinnost opravy je totiž povaha činnosti, v rámci níž osoba povinná k dani, která je prodávajícím, dotčenou nemovitost užívala. Navíc zohlednění následného užívání nemovitosti pořizovatelem, za účelem určení, zda se jedná o transakci podléhající DPH, či nikoli, by porušilo zásadu právní jistoty. To platí tím spíše, že by pořizovateli příslušelo opravit odečtenou DPH na vstupu, pokud by měl dotčenou nemovitost užívat pro plnění osvobozená od daně nebo pro plnění nepodléhající DPH. Taková změna užívání však nemůže vést k tomu, aby oprava odpočtu DPH týkající se dodání zboží nebo poskytnutí služby byla uložena jiné osobě povinné k dani než té, která provedla uvedený odpočet (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. listopadu 2020, Sögård Fastigheter, C‑787/18, EU:C:2020:964, body 46 a 47).
32

V tomto ohledu je důležité připomenout, že pokud vnitrostátní soud tímto způsobem vyrovnává nerovnováhu mezi spotřebitelem a prodávajícím nebo poskytovatelem, je to za podmínky, že má za tímto účelem k dispozici nezbytné informace o právním a skutkovém stavu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. září 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, bod 42 a citovaná judikatura). Z toho vyplývá, že v případě potřeby musí vnitrostátní soud, není-li námitek ze strany dotčeného spotřebitele a je-li to nezbytné, i bez návrhu přijmout opatření k doplnění spisu tím, že při dodržení zásady kontradiktornosti vyzve účastníky řízení, aby za tímto účelem poskytli doplňující informace (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 26. listopadu 2020, DSK Bank a FrontEx International, C‑807/19, EU:C:2020:967, body 52 a 54, jakož i citovaná judikatura).
28

Dne 14. března 2019 podala Port de Bruxelles SA k tribunal de première instance francophone de Bruxelles (frankofonní soud prvního stupně v Bruselu) návrh na vydání předběžného opatření, jímž by bylo společnosti Infrabel zakázáno do pravomocného rozhodnutí ve věci samé, aby mimo jiné vyřadila z provozu a demontovala dotčenou železniční trať, a uložena povinnost udržovat jej v bezvadném stavu. Infrabel se pak obrátila na tribunal de première instance francophone de Bruxelles (frankofonní soud prvního stupně v Bruselu) pro případ, že by tento soud vyhověl návrhu na vydání předběžných opatření a společnosti lnfrabel by bylo bráněno v provedení prací stanovených královskou vyhláškou ze dne 30. prosince 2004, a požadovala, aby FIF zakázal požadovat po ní náhradu škody až do vyhlášení rozsudku ve věci samé.
–

stupňovitý přístup popsaný v bodech 4.1.3.5.5.3 a 4.1.3.5.5.4 s použitím váženého součtu získaného vynásobením koncentrací složek zařazených do kategorie Akutní toxicita 1 a kategorie Chronická toxicita 1 koeficientem místo pouhým sečtením procentních podílů. To znamená, že koncentrace látek zařazených do kategorie ‚Akutní toxicita 1‘ v levém sloupci v tabulce 4.1.1 a koncentrace látek zařazených do kategorie ‚Chronická toxicita 1‘ v levém sloupci tabulky 4.1.2 se vynásobí příslušným multiplikačním faktorem. Multiplikační faktory, které se použijí pro tyto složky, jsou stanoveny pomocí hodnoty toxicity, jak je shrnuto v tabulce 4.1.3. Proto aby bylo možno klasifikovat směs obsahující složky zařazené do kategorie Akutní toxicita 1/Chronická toxicita 1, musí být osoba provádějící klasifikaci informována o hodnotě multiplikačního faktoru, aby mohla použít sumační metodu.
(50)

S ohledem na škodlivé účinky na hospodářskou soutěž by jednací řízení bez uveřejnění oznámení o zahájení zadávacího řízení mělo být používáno pouze ve zcela výjimečných případech. Tato výjimka by měla být omezena na případy, kdy buď uveřejnění není možné z mimořádně naléhavých důvodů, které veřejný zadavatel nemohl předvídat a které mu nelze přičítat, nebo pokud je od začátku jasné, že by uveřejnění nepřineslo větší hospodářskou soutěž nebo lepší výsledky zadávání veřejných zakázek, především v případech, kdy objektivně existuje pouze jeden hospodářský subjekt, který může veřejnou zakázku provést. To je případ uměleckých děl, u nichž totožnost umělce ze své podstaty určuje jedinečný charakter a hodnotu samotného uměleckého předmětu. Výjimečnost může vyplývat i z jiných skutečností, avšak k použití jednacího řízení bez uveřejnění může opravňovat jen situace objektivní výlučnosti, pokud situaci výlučnosti nevytvořil sám veřejný zadavatel s ohledem na budoucí zadávací řízení. Veřejný zadavatel, který využije této výjimky, by měl odůvodnit, proč nemá k dispozici rozumné alternativy nebo náhradní řešení, jako je například využití alternativních distribučních kanálů, a to i vně členského státu, v němž se veřejný zadavatel nachází, nebo zvážení funkčně srovnatelných stavebních prací, dodávek a služeb. Pokud k situaci výlučnosti došlo z technických důvodů, měly by být tyto důvody v každém jednotlivém případě pečlivě vymezeny a odůvodněny. Tyto důvody by mohly například zahrnovat faktickou technickou neschopnost jiného hospodářského subjektu provést požadovaný výkon či nezbytnost použít specifické know-how, nástroje či prostředky, které má k dispozici pouze jeden hospodářský subjekt. Technické důvody mohou rovněž vyplývat ze specifických požadavků na interoperabilitu, jež musí být splněny, aby byl zajištěn průběh stavebních prací, dodávek nebo služeb, jež mají být obstarány. Dále není zadávací řízení účelné, pokud se dodávky nakupují přímo na komoditním trhu, a to včetně obchodních platforem pro komodity, jako jsou zemědělské produkty a suroviny, a energetických burz, kde jsou tržní ceny přirozeně zajištěny regulovanou mnohostrannou obchodní strukturou, jež je podrobena dohledu.“
3

Body 8, 9 a 31 odůvodnění směrnice 2008/118 uvádí: „(8) Jelikož pro řádné fungování vnitřního trhu je nezbytné, aby pojem a podmínky vzniku daňové povinnosti ke spotřební dani byly ve všech členských státech stejné, je nutno na úrovni [Unie] jasně stanovit, kdy je zboží podléhající spotřební dani propuštěno ke spotřebě a kdo je osobou povinnou k této dani. (9) Jelikož spotřební daň je daní ze spotřeby určitého zboží, neměla by být vybírána ze zboží podléhajícího spotřební dani, které bylo za určitých okolností zničeno nebo nenahraditelně ztraceno. […] (31) Členské státy by měly mít možnost stanovit, že zboží propuštěné ke spotřebě musí nést daňové značení […]. Použití těchto značení by však nemělo klást jakékoli překážky obchodu uvnitř [Unie]. Použití těchto značení by nemělo vést k dvojímu daňovému zatížení, a proto by mělo být objasněno, že jakákoli částka zaplacená nebo zajištěná za účelem získání těchto značení musí být vrácena, prominuta nebo uvolněna členským státem, který tato značení vydal, vznikla-li daňová povinnost ke spotřební dani a tato spotřební daň byla vybrána v jiném členském státě. Aby se však zabránilo případnému zneužití, měly by mít členské státy, které značení vydaly, možnost toto vrácení, prominutí nebo uvolnění podmínit předložením důkazu o tom, že tato značení byla odstraněna nebo zničena.“
7

Článek 30 odst. 1 a 2 téhož kodexu stanoví: „1. Nemůže-li být celní hodnota určena podle článku 29, určí se postupně podle odst. 2 písm. a), b), c) a d), a to podle prvního z těchto písmen, podle něhož ji lze určit […]. 2. Celní hodnotou určenou podle tohoto článku je a) hodnota transakce u stejného zboží prodávaného pro vývoz do Společenství a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je hodnoceno; b) hodnota transakce u podobného zboží prodávaného pro vývoz do Společenství a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je hodnoceno; c) hodnota založená na jednotkové ceně, za kterou se dovážené zboží nebo stejné nebo podobné zboží prodává ve Společenství v největším úhrnném množství osobám, které nejsou ve spojení s prodávajícími; d) hodnota vypočtená jako součet – nákladů na materiál a výrobu nebo jiné zpracování, které jsou vynaloženy na produkci dováženého zboží, nebo hodnoty těchto položek, – částky pro zisk a všeobecné výdaje ve výši, kterou producenti v zemi vývozu obvykle zahrnují do prodejů zboží téže povahy nebo téhož druhu jako hodnocené zboží určené k vývozu do Společenství, – nákladů na všechny položky uvedené v čl. 32 odst. 1 písm. e) nebo jejich hodnoty.“
42

V tomto kontextu ačkoli čl. 4 odst. 4 písm. c) směrnice 2008/95 slouží hlavně k jiným účelům, než jsou účely uvedené v čl. 6 odst. 2 směrnice 2008/95, a sice umožnění majiteli staršího práva, aby podal námitky proti zápisu ochranné známky nebo aby podal návrh na to, aby byla zapsaná ochranná známka prohlášena za neplatnou, nic to nemění na tom, že pojem „starší právo“ použitý v obou těchto ustanoveních musí mít stejný význam, nevyjádřil-li unijní normotvůrce v daném případě odlišnou vůli (obdobně viz rozsudek ze dne 4. října 2011, Football Association Premier League a další, C‑403/08 a C‑429/08, EU:C:2011:631, bod 188).
3

První až sedmý bod odůvodnění směrnice 87/357 zní: „vzhledem k tomu, že v řadě členských států jsou v platnosti právní předpisy týkající se některých výrobků, jejichž skutečná povaha není rozpoznatelná a které proto ohrožují bezpečnost nebo zdraví spotřebitelů; že se však tyto předpisy liší obsahem, dosahem a oblastí působnosti; že se tyto předpisy v některých členských státech týkají zejména všech výrobků, které se podobají potravinám, ač nejsou potravinami, zatímco v jiných členských státech se vztahují pouze na výrobky, které lze zaměnit s potravinami, zejména s cukrářským zbožím; vzhledem k tomu, že tato situace vytváří závažná narušení volného pohybu zboží a nerovné podmínky hospodářské soutěže uvnitř Společenství, aniž by byla zajištěna účinná ochrana spotřebitelů, zejména dětí; vzhledem k tomu, že tyto překážky vytvoření a fungování společného trhu musí být odstraněny a spotřebitelům musí být zajištěna náležitá ochrana v souladu s usneseními Rady ze dne 14. dubna 1975 a 19. května 1981 o prvním [Úř. věst. 1975, C 92, s. 1] a druhém [Úř. věst. 1981, C 133, s. 1] programu Evropského hospodářského společenství o politice ochrany a informování spotřebitele a s usnesením Rady ze dne 23. června 1986 o novém podnětu pro politiku ochrany spotřebitele [Úř. věst. 1986, C 167, s. 1]; vzhledem k tomu, že zdraví a bezpečnost spotřebitelů by měla požívat rovnocenný stupeň ochrany v různých členských státech; vzhledem k tomu, že je proto nezbytné zakázat uvádění na trh, dovoz a výrobu i vývoz výrobků, které mohou být zaměněny za potraviny a tím ohrozit zdraví nebo bezpečnost spotřebitelů; vzhledem k tomu, že by měly být upraveny kontroly, které by prováděly příslušné orgány členských států; vzhledem k tomu, že v souladu se zásadami o ochraně spotřebitelů obsaženými v usneseních Rady musí být nebezpečné výrobky staženy z trhu“.
46

S ohledem na minimální harmonizaci v oblasti trestního práva na unijní úrovni ostatně nebude taková úplná shoda pravděpodobně dána u velkého množství trestných činů. Výklad nastíněný v předchozím bodě by proto do značné míry omezil situace, ve kterých by podmínka oboustranné trestnosti činu mohla být splněna, a tím by ohrozil naplnění cíle sledovaného rámcovým rozhodnutím 2002/584.
15

Za této situace zastává předkládající soud názor, že informace, které RVO poskytla společnosti Sense v rámci telefonických hovorů dne 15. března a 5. dubna 2018, u ní mohly odůvodněně vyvolat očekávání, že by jí mohly být takovéto nároky přiznány, a to navzdory skutečnosti, že A v roce 2018 dosáhla věku 41 let. Na základě těchto informací přitom společnost Sense požádala o přiznání platebních nároků z vnitrostátní rezervy pro rok 2018 a vzdala se nakoupení platebních nároků. Z tohoto důvodu jí nebylo přiznáno vyplacení základní platby a ekologické platby za rok 2018, ačkoli tyto platby by jí mohly být přiznány, pokud by nakoupila platební nároky. Společnost Sense tak utrpěla újmu odpovídající ztrátě uvedených plateb po odečtení nákladů na nákup platebních nároků.
48

Toto zjištění ostatně rovněž zmínil navrhovatel v bodě 46 kasačního opravného prostředku, ve kterém uvedl, že „[p]ro určení částky k tíži [Fondu soudržnosti a EFRR] je třeba nejprve vypočítat celkovou výši výdajů zanesených v účetním systému certifikačního orgánu, která byla zahrnuta do žádostí o průběžnou platbu předložených Komisi“ a že „[j]elikož každá žádost o průběžnou platbu vychází z výpočtu výdajů zanesených v účetním systému, konečná žádost o průběžnou platbu musí odrážet všechny výdaje vykázané v účetním roce“. Sám navrhovatel má tedy ze stejných důvodů jako Tribunál za to, že konečná žádost o průběžnou platbu představuje výchozí bod pro výpočet částky k tíži Fondu soudržnosti a EFRR, aniž by to znamenalo postavit na roveň výdaje uvedené v této žádosti a výdaje uvedené ve schválené účetní závěrce.
26

Konečně Tribunál dospěl k závěru, že jakýkoliv opačný výklad by zbavil výslovné vymezení období mezi 1. listopadem 2014 a 31. březnem 2017 k provedení dotčeného práva jeho užitečného účinku a značně by zkrátil lhůtu, ve které by členský stát mohl skutečně požádat o hlasování podle pravidel Niceské smlouvy. Tribunál měl za to, že takový výklad by vedl k tomu, že by žádost podaná na konci tohoto období byla v praxi opožděná pro účely uplatnění těchto pravidel. Členské státy by tedy byly případně nuceny podat svou žádost mnohem dříve, v závislosti na – nepředvídatelném – datu hlasování, čímž by členské státy přišly o možnost požádat o hlasování v souladu s uvedenými pravidly až do posledního dne období stanoveného v čl. 3 odst. 2 Protokolu č. 36.