(viz body 46 a 47)

(viz body 51–55)

To, zda byla Komise povinna spornou částku před podáním žaloby vyplatit, zda mohla její vyplacení pozastavit z důvodu probíhajícího auditu a zda měl Tribunál přerušit soudní řízení do doby, než audit Komise skončí, nebo zda měl naopak rovnou rozhodnout o způsobilosti nákladů, vyžaduje zkoumání skutečností souvisejících s meritem žaloby, a nikoliv s její přípustností.

Pokud jde o žalobu pro porušení smluvních povinností podanou v návaznosti na předčasné vypovězení smlouvy uzavřené v rámci zvláštního programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace ze strany Komise z důvodu finančních nesrovnalostí, kterých se údajně dopustila druhá smluvní strana, skutečnost, že Komise právě posuzuje, zda náklady uplatňované žalobkyní jsou způsobilé k proplacení, a tudíž zda má na vyplacení určité částky na základě uvedené smlouvy nárok, neumožňuje konstatovat neexistenci vzniklého a trvajícího právního zájmu žalobkyně na tom, aby Tribunál Komisi uložil uskutečnit platbu dle smlouvy. Již od podání žaloby je totiž zjevné, že by žalobkyně měla z úspěchu své žaloby prospěch.

(viz bod 66)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 66–68 a 72)

Nelze však vyloučit, že je ve smluvním právu možné uplatnit určitou formu legitimního očekávání, pokud přispívá k dodržení povinnosti stran plnit smlouvu v dobré víře. To plyne z toho, že zásada plnění smluv v dobré víře brání plněním smluv představujícím zneužití práva.

(viz bod 70)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 87–89)

Viz znění rozhodnutí.

Vzhledem k autonomii smluvních a mimosmluvních procesních prostředků a podmínkám založení odpovědnosti vlastním každému z těchto prostředků je Tribunál povinen určit, zda předmětem žaloby, která k němu byla podána, je návrh na náhradu škody, který objektivně vychází z práv a povinností smluvní či mimosmluvní povahy.

Prosté uplatnění právních pravidel nebo zásad, které nevyplývají ze smlouvy mezi stranami, ale jsou pro strany závazné, nemůže mít za následek změnu smluvní povahy sporu.

Nicméně vzhledem k tomu, že podle Smlouvy o FEU jsou unijní soudy v zásadě příslušné pro rozhodování o žalobách týkajících se mimosmluvní odpovědnosti orgánů i o žalobách týkajících se smluvní odpovědnosti orgánů v případech, kdy uzavřely smlouvu obsahující rozhodčí doložku, byla-li k Tribunálu podána žaloba pro porušení mimosmluvních povinností, i když je spor ve skutečnosti smluvní povahy, Tribunál žalobu překvalifikuje, jsou-li pro toto překvalifikování splněny podmínky.

Konkrétně při sporu takové povahy nemůže Tribunál překvalifikování žaloby provést, brání-li takovému překvalifikování výslovná vůle žalobce nezaložit návrh na článku 272 SFEU nebo neopírá-li se žaloba o žádný žalobní důvod vycházející z porušení pravidel upravujících dotčený smluvní vztah, bez ohledu na to, zda se jedná o smluvní ustanovení, či ustanovení vnitrostátního práva určeného ve smlouvě.

Mimoto, porušení smluvního ustanovení některým orgánem nemůže samo o sobě zakládat mimosmluvní odpovědnosti uvedeného orgánu vůči jedné ze stran, s níž uzavřel smlouvu obsahující uvedené ustanovení. V takovém případě má totiž protiprávnost přičitatelná tomuto orgánu čistě smluvní původ a vyplývá z jeho závazku jakožto smluvní strany, a nikoliv z nějakého jiného jeho postavení, například správního orgánu. Za takových okolností musí být tudíž tvrzení o porušení smluvního ustanovení uplatňované na podporu návrhu na mimosmluvní náhradu újmy považováno za irelevantní.

Nelze však vyloučit, že by smluvní a mimosmluvní odpovědnost unijního orgánu mohly ve vztahu k některé jiné smluvní straně existovat současně. Povaha protiprávního jednání přičitatelného orgánu, kterým byla způsobena újma a které může být předmětem návrhu na mimosmluvní náhradu újmy, totiž není jasně vymezena. Za předpokladu, že by takový souběh odpovědností orgánu existoval, byl by možný pouze za podmínky, že protiprávnost přičitatelná dotčenému orgánu představuje nikoliv pouze nesplnění smluvní povinnosti, ale i obecné povinnosti, a dále že tato protiprávnost týkající se uvedené obecné povinnosti způsobila škodu jinou, než která plyne z nedostatku řádného plnění smlouvy.

(viz body 145–150)