Věc C-235/03

QDQ Media SA

v.

Alejandro Omedas Lecha

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia nº 35 de Barcelona)

„Směrnice 2000/35/ES – Pojem nákladů spojených s vymáháním – Náklady na právní zastoupení advokátem nebo právníkem v soudním řízení, v němž není právní zastoupení povinné – Nemožnost zahrnutí do nákladů řízení na základě vnitrostátního práva – Nemožnost dovolávat se směrnice vůči jednotlivci“

Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. března 2005.

Shrnutí rozsudku

Sbližování právních předpisů – Postup proti opožděným platbám v obchodních transakcích – Směrnice 2000/35 – Možnost dovolávat se v případě neexistence prováděcích opatření práva požadovat náhradu nákladů spojených s vymáháním vůči jednotlivci – Vyloučení

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/35, čl. 3 odst. 1 písm. e))

Jestliže jde o spor mezi jednotlivci, pokud na základě vnitrostátního práva neexistuje možnost zahrnout do výpočtu náhrady nákladů řízení, jež může být uložena jednotlivci povinnému zaplatit dluh z podnikatelské činnosti, náklady na právní zastoupení věřitele v soudním řízení o vymožení tohoto dluhu advokátem nebo právníkem, nemůže směrnice 2000/35 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích sama o sobě sloužit jako základ pro tuto možnost, protože směrnice sama o sobě nemůže zakládat jednotlivci povinnosti a není možno se jí jako takové vůči němu dovolávat.

(viz body 16–17 a výrok)

ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (šestého senátu)

10. března 2005 ( )

„Směrnice 2000/35/ES – Pojem nákladů spojených s vymáháním – Náklady na právní zastoupení advokátem nebo právníkem v soudním řízení, v němž není právní zastoupení povinné – Nemožnost zahrnutí do nákladů řízení na základě vnitrostátního práva – Nemožnost dovolávat se směrnice vůči jednotlivci“

Ve věci C‑235/03,

jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES podaná rozhodnutím Juzgado de Primera Instancia n° 35 de Barcelona (Španělsko) ze dne 5. května 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 2. června 2003, v řízení

QDQ Media SA

proti

Alejandru Omedasu Lechovi,

SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),

ve složení A. Borg Barthet, předseda senátu, J.-P. Puissochet (zpravodaj) a S. von Bahr, soudci,

generální advokátka: J. Kokott,

vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,

s přihlédnutím k písemné části řízení,

s ohledem na vyjádření předložená:

– za QDQ Media SA A. Quemadou Cuatrecasasem, Procurador de los Tribunales, a J. Garcíou Lópezem, abogado,

– za Komisi Evropských společenství G. Valerem Jordanou a R. Amorosim, jako zmocněnci, ve spolupráci s F. López Balaguer, abogada,

s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,

vydává tento

Rozsudek

1 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/35/ES ze dne 29. června 2000 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích (Úř. věst. L 200, s. 35; Zvl. vyd. 17/01, s. 226).

2 Tato žádost byla podána v rámci přezkumu návrhu na vydání platebního rozkazu soudem Juzgado de Primera Instancia n° 35 de Barcelona (soud prvního stupně č. 35 v Barceloně), podaného společností QDQ Media SA (dále jen „QDQ Media“) proti A. Omedasu Lechovi pro nezaplacení některých fakturovaných reklamních služeb pro účely podnikatelské činnosti posledně uvedeného.

Právní rámec

Právo Společenství

3 Cílem směrnice 2000/35 je harmonizace právních předpisů členských států týkajících se postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích mezi podniky nebo mezi podniky a orgány veřejné moci, jejichž předmětem je dodání zboží nebo poskytnutí služeb za úplatu.

4 Článek 3 odst. 1 směrnice 2000/35 stanoví:

„Členské státy zajistí, že

[…]

e) kromě případů, kdy dlužník není za prodlení odpovědný, je věřitel oprávněn požadovat na dlužníkovi přiměřenou náhradu za veškeré náklady spojené s vymáháním, které mu v souvislosti s opožděnou platbou dlužníka vznikly. Tato náhrada nákladů musí ve vztahu k dluhu v daném případě dodržovat zásady průhlednosti a přiměřenosti [transparentnosti a proporcionality]. Při dodržení výše uvedených zásad mohou členské státy, pokud jde o náhradu nákladů vymáhání, stanovit pro různé výše dluhu pevnou maximální částku.“

Vnitrostátní právo

5 Článek 32 odst. 5 Ley de Enjuiciamiento Civil 1/2000 (občanský soudní řád) ze dne 7. ledna 2000 (dále jen „LEC“) stanoví, pokud jde o náklady spojené se soudním řízením:

„Pokud není právní zastoupení advokátem nebo právníkem povinné, je třeba při výpočtu náhrady nákladů řízení, jež bude případně uložena odpůrci účastníka řízení, jenž využil takovýchto služeb, vyloučit nároky a odměny, jenž byly za tyto služby zaplaceny, s výjimkou případu, kdy soud posoudí jednání účastníka řízení, jemuž je uložena náhrada nákladů řízení, jako nedbalé, nebo případu, kdy se bydliště nebo sídlo účastníka řízení, který využil právního zastoupení, nachází mimo místo, kde probíhá řízení. V tomto posledně uvedeném případě se použijí omezení uvedená v čl. 394 odst. 3 tohoto zákona.“

6 Článek 394 odst. 3 LEC stanoví:

„Pokud […] je neúspěšnému účastníku řízení uložena náhrada nákladů řízení, může mu být uložena povinnost zaplatit, pokud jde o odměnu advokátů nebo jiných odborníků, na něž se nevztahuje tarifní odměna, pouze celkovou částku nepřesahující třetinu částky, které se týká spor, každému účastníku řízení, v jehož prospěch bylo takto rozhodnuto […].

Ustanovení předchozího pododstavce se nepoužijí, pokud soud konstatuje nedbalost účastníka řízení, jemuž je uložena náhrada nákladů řízení.“

7 LEC stanoví, že řízení o vydání platebního rozkazu může být použito u dluhů do určité výše a s výhradou splnění určitých podmínek.

8 Článek 814 odst. 2 LEC upřesňuje:

„Při podání návrhu na zahájení řízení o vydání platebního rozkazu není povinné právní zastoupení advokátem nebo právníkem.“

Spor v původním řízení a předběžná otázka

9 Společnost QDQ Media se nechala zastoupit právníkem při tom, když dne 18. února 2003 podala k předkládajícímu soudu svůj návrh na zahájení řízení o vydání platebního rozkazu proti A. Omedasu Lechovi, týkající se částky 470,58 EUR.

10 Juzgado de Primera Instancia n° 35 de Barcelona se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:

„Lze v rámci ochrany věřitele stanovené směrnicí 2000/35 […] kvalifikovat jako náklady spojené s vymáháním dluhu náklady na právní zastoupení advokátem nebo právníkem v řízení o vydání platebního rozkazu zahájeném za účelem vymožení tohoto dluhu?“

K předběžné otázce

11 Poté, co Soudní dvůr konstatoval, že společnost QDQ Media má sídlo v Madridu a že věc předložila Juzgado de Primera Instancia n° 35 v Barceloně, požádal v souladu s čl. 104 odst. 5 svého jednacího řádu tento soud o vysvětlení, zejména za účelem zjištění, z jakého důvodu mu čl. 32 odst. 5 LEC neumožňuje vyhovět návrhu QDQ Media směřujícímu k tomu, aby do nákladů řízení, jejichž zaplacení by mohlo být A. Omedasu Lechovi uloženo, byly zahrnuty náklady na právní zastoupení jejím právníkem.

12 Postupující soud odpověděl na tuto žádost následujícím způsobem:

„Článek 32 LEC stanoví možnost uložení náhrady nákladů řízení ve sporných řízeních o určení. Řízení o vydání platebního rozkazu nenáleží mezi řízení o určení, alespoň pokud jde o fázi vydání platebního rozkazu. LEC totiž používá výrazy ‚návrh na zahájení řízení‘ (článek 814 LEC), a ne ‚návrh na vydání platebního rozkazu‘, jakož i ‚věřitel a dlužník‘, a ne ‚účastníci řízení‘. Článek 32 odst. 5 LEC lze použít ve fázi sporné — která odkazuje na vydání rozsudku nebo na řádné řízení – ale předběžná otázka se týká možnosti zahrnout do nákladů řízení náklady vynaložené od podání návrhu na zahájení řízení, jinými slovy, směřuje ke zjištění, zda je podle zde dotčené směrnice možné uložit náhradu těchto nákladů dlužníkovi, který nevznesl proti platebnímu rozkazu odpor nebo jehož odpor by byl v každém případě zamítnut, aniž by bylo nezbytné posuzovat špatný úmysl nebo případně brát v úvahu bydliště nebo sídlo věřitele. Kromě toho je třeba uvést, že i když má věřitel sídlo společnosti v Madridu, je jisté, že tento typ podniku má provozovny a pobočky na celém území Španělska. V důsledku toho se otázka týká zjištění, zda je možné s ohledem na znění dotyčné směrnice uložit náhradu nákladů řízení ve všech řízeních o vydání platebního rozkazu.“

13 Za účelem odpovědi vnitrostátnímu soudu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že při použití vnitrostátního práva, ať jde o ustanovení předcházející směrnici nebo ji následující, je vnitrostátní soud, který má toto právo vyložit, povinen učinit tak co možná nejvíce ve světle znění a účelu směrnice, aby bylo dosaženo výsledku uvedeného ve směrnici a splněn tak čl. 249 třetí pododstavec ES (viz zejména rozsudek ze dne 14. září 2000, Collino a Chiappero, C‑343/98, Recueil, s. I‑6659, bod 21).

14 Z vysvětlení a výkladu vnitrostátního práva poskytnutých předkládajícím soudem vyplývá, že vnitrostátní právo neumožňuje uložit dlužníkovi náhradu nákladů na právní zastoupení právníkem při podání návrhu na zahájení řízení o vydání platebního rozkazu, pokud řízení nevstoupí do sporné fáze nebo pokud se v obvodu soudu, jenž věc projednává, nachází provozovna nebo pobočka věřitele, což jsou situace, jež právě uvádí předkládající soud ve své otázce.

15 Podle předkládajícího soudu nemůže být tedy v těchto situacích dosaženo požadovaného výsledku ve prospěch QDQ Media na základě použití vnitrostátního práva, i když je vykládáno co možná nejvíce ve světle směrnice 2000/35.

16 V takovém případě, pokud jde o spor mezi jednotlivci, jako ve věci v původním řízení, směrnice sama o sobě nemůže zakládat jednotlivci povinnosti a není možno se jí jako takové vůči němu dovolávat (viz zejména rozsudky ze dne 26. února 1986, Marshall, 152/84, Recueil, s. 723, bod 48, a ze dne 5. října 2004, Pfeiffer a další, C‑397/01 až C‑403/01, Recueil, s. I-8835, bod 108).

17 V důsledku toho je namístě odpovědět na otázku položenou vnitrostátním soudem tak, že pokud na základě vnitrostátního práva neexistuje možnost zahrnout do výpočtu náhrady nákladů řízení, jež může být uložena jednotlivci povinnému zaplatit dluh z podnikatelské činnosti, náklady na právní zastoupení věřitele v soudním řízení o vymožení tohoto dluhu advokátem nebo právníkem, nemůže směrnice 2000/35 sama o sobě sloužit jako základ pro tuto možnost.

K nákladům řízení

18 Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:

Pokud na základě vnitrostátního práva neexistuje možnost zahrnout do výpočtu náhrady nákladů řízení, jež může být uložena jednotlivci povinnému zaplatit dluh z podnikatelské činnosti, náklady na právní zastoupení věřitele v soudním řízení o vymožení tohoto dluhu advokátem nebo právníkem, nemůže směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/35/ES ze dne 29. června 2000 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích sama o sobě sloužit jako základ pro tuto možnost.

Podpisy.