ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

V oddíle 2.9, nadepsaném „Dodatečné požadavky, které mohou být nezbytné pro to, aby rozvoj obchodu nebyl ovlivněn v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie“, body 51, 52 a 56 uvedeného rámce stanoví: „ 51. Požadavky stanovené v oddílech 2.1 až 2.8 obvykle dostačují k zajištění toho, že podpora nenarušuje hospodářskou soutěž způsobem, který by byl v rozporu se zájmy Unie. 52. Je však možné, že za určitých výjimečných okolností by nemuselo být vyřešeno vážné narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu a podpora by mohla narušit obchod v rozsahu, který by byl v rozporu se zájmem Unie. […] 56. Další situace, která by mohla vyžadovat podrobnější hodnocení, by nastala, kdyby členský stát bez uspořádání soutěžního výběrového řízení pověřil veřejného poskytovatele služeb poskytováním SOHZ na nevyhrazeném trhu, na němž jsou podobné služby již poskytovány nebo lze očekávat, že budou v blízké budoucnosti poskytovány, i bez SOHZ. Nepříznivé účinky na vývoj obchodu mohou být výraznější v případě, že bude SOHZ nabízena za cenu, která bude nižší než náklady současných nebo potenciálních poskytovatelů, takže způsobí uzavření trhu. Komise, která bude plně respektovat široký prostor členského státu k vlastnímu vymezení SOHZ, pak může vyžadovat změny, například v udělení podpory, pokud bude moci dostatečným způsobem prokázat, že by bylo možné tutéž SOHZ poskytovat za rovnocenných podmínek pro uživatele způsobem, který by méně narušoval hospodářskou soutěž a byl by pro stát méně nákladný.“
54

Slovinská republika rovněž tvrdí, že i když funkční imunita mezinárodních organizací spadá pod oprávněný veřejný zájem, není absolutní a musí být uvedena do souladu s jinými veřejnými zájmy. V Unii má zásada právního státu přednost před výsadami a imunitami Unie. Nezávislé a nestranné vyšetřování a rozhodování o trestných činech, které spadá do pravomoci členských států, přitom představuje „základní předpoklad právního státu“. Pokud by slovinské orgány musely před zahájením prohlídky, kterou provedly v projednávaném případě, požádat ECB o souhlas, nebyla by tato nezávislost zaručena, neboť guvernér je s ECB úzce spjat.
36

Pokud však jde o přiměřenost těchto podmínek, je nutno konstatovat, že jelikož mají zajistit – jak vyplývá ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici – aby měl advokát uspokojivou znalost vnitrostátního práva, a to za účelem zajištění cílů spočívajících jak v ochraně příjemců právních služeb, tak v řádném výkonu spravedlnosti, podmínky působení uchazeče v rámci francouzské veřejné služby a výkonu práce ve Francii coby zaměstnanec této služby, překračují rámec toho, co je k dosažení těchto cílů nezbytné. V projednávaném případě nelze a priori vyloučit, že uchazeč působící v rámci jiné veřejné služby než je francouzská veřejná služba, zejména pak v rámci unijní veřejné služby, jako je tomu v případě A. Onofrei, se francouzskému právu věnoval mimo francouzské území takovým způsobem, že získal jeho uspokojivou znalost, a to tím spíše – jak vyplývá z předkládacího rozhodnutí – že vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení pro účely posouzení žádosti o osvobození od povinnosti absolvovat odbornou přípravu a mít diplom nestanoví, že by uchazeč musel znát nějakou oblast vnitrostátního práva, která by specificky souvisela s organizací vnitrostátních soudů nebo s řízením před těmito soudy.
51

Tribunál tudíž neporušil požadavky na odůvodnění aktů unijních orgánů, když v bodě 55 napadeného rozsudku v rámci přezkumu odůvodnění sporného rozhodnutí konstatoval, že toto odůvodnění upřesňuje, že sporný dokument je určen pro vnitřní použití v rámci porad a předběžných konzultací Rady guvernérů, že zpřístupnění tohoto dokumentu by omezilo možnost účinné, neformální a důvěrné diskuze mezi členy rozhodovacích orgánů, a v důsledku toho by omezilo „prostor pro úvahy“ ECB, a dále že zpřístupnění sporného dokumentu, kdyby byl vytržen z kontextu, by mohlo ohrozit nezávislost členů Rady guvernérů.
21

Nejprve je třeba podotknout, že tento předpoklad je ve skutečnosti podepřen samotným předmětem předběžné otázky. Osvobození od daně stanovená směrnicí o DPH se totiž mají použít pouze na činnosti spadající do oblasti působnosti této směrnice (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 11. června 1998, Fischer, C‑283/95, EU:C:1998:276, bod 18; ze dne 29. dubna 2004, EDM, C‑77/01, EU:C:2004:243, bod 59, a ze dne 13. března 2008, Securenta, C‑437/06, EU:C:2008:166, bod 26), takže kdyby dodávka tepla, o kterou jde v původním řízení, nespadala do oblasti působnosti směrnice o DPH, otázka, zda tato směrnice brání, či nikoli takovému osvobození od daně, jako je to uvedené v § 4 bodě 13 UStG, by nevyvstala. Tento předpoklad je mimoto potvrzen okolností, že předkládající soud ve své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce výslovně zmiňuje čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice o DPH.
a)

pokud po nepřerušené období pěti let nebyla ochranná známka v [Unii] řádně užívána pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána, a pro neužívání neexistují řádné důvody; nikdo však nemůže dát návrh na zrušení ochranné známky [Unie], pokud v období mezi uplynutím této lhůty a podáním návrhu nebo protinávrhu majitel začal ochrannou známku řádně užívat nebo v užívání pokračoval; k zahájení užívání nebo k pokračování v užívání, k němuž došlo ve lhůtě tří měsíců před podáním návrhu nebo protinávrhu, přičemž tato lhůta počíná běžet nejdříve po uplynutí nepřerušeného období pěti let neužívání, se však nepřihlíží, pokud přípravy pro započetí užívání nebo pokračování v užívání nastaly až poté, co se majitel dozvěděl o tom, že by mohl být podán návrh nebo protinávrh;
26

Pokud by za takových okolností byly daňové orgány povinny přiznat osvobození od DPH na jiném právním základě, než je právní základ týkající se osvobození od daně stanoveného pro zahraniční cestující, a to rekvalifikací dotčených plnění, bylo by jednání společnosti Bakati ve zlé víře bez právních důsledků. Tím by společnost Bakati protiprávně získala konkurenční výhodu, narušila by se zásada daňové neutrality a odporovalo by to povinnosti členských států, stanovené v článku 273 směrnice o DPH, přijmout opatření k boji proti daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem. V tomto ohledu lze použít řešení přijaté v rozsudku ze dne 17. května 2018, Vámos (C‑566/16, EU:C:2018:321), z něhož vyplývá, že osoba povinná k dani si nemůže zvolit osvobození od DPH po uplynutí lhůty stanovené za tímto účelem.
5

Článek 7 odst. 1 a 3 uvedené směrnice stanoví: „1. Všichni občané Unie mají právo pobytu na území jiného členského státu po dobu delší než tři měsíce, pokud: a) jsou v hostitelském členském státě zaměstnanými osobami nebo osobami samostatně výdělečně činnými; nebo b) mají pro sebe a své rodinné příslušníky dostatečné prostředky, aby se po dobu svého pobytu nestali zátěží pro systém sociální pomoci hostitelského členského státu, a jsou účastníky zdravotního pojištění, kterým jsou v hostitelském členském státě kryta všechna rizika; […] nebo c) – jsou zapsáni u soukromého či veřejného subjektu, akreditovaného nebo financovaného hostitelským členským státem v souladu s jeho právními předpisy nebo správní praxí z prvotního důvodu studia, včetně odborné přípravy, a – jsou účastníky zdravotního pojištění, kterým jsou v hostitelském členském státě kryta všechna rizika, a prohlášením nebo jiným podobným prostředkem podle své volby ujistí příslušný vnitrostátní orgán, že mají dostatečné prostředky pro sebe a své rodinné příslušníky, aby se po dobu jejich pobytu nestali zátěží pro systém sociální pomoci hostitelského členského státu; nebo d) jsou rodinnými příslušníky doprovázejícími nebo následujícími občana Unie, který splňuje podmínky uvedené v písmenech a), b) nebo c). […] 3. Pro účely odst. 1 písm. a) si občan Unie, který již není zaměstnanou osobou ani samostatně výdělečně činnou osobou, ponechává postavení zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné v těchto případech: a) není dočasně schopen pracovat v důsledku nemoci nebo úrazu; b) je řádně zapsán jako nedobrovolný nezaměstnaný poté, co byl zaměstnán více než jeden rok, a je řádně zaregistrován u příslušného úřadu práce jako uchazeč o zaměstnání; c) je řádně zapsán jako nedobrovolný nezaměstnaný po skončení pracovní smlouvy na dobu určitou kratší jednoho roku nebo poté, co se během prvních dvanácti měsíců stal nedobrovolně nezaměstnaným, a zaregistrován u příslušného úřadu práce jako uchazeč o zaměstnání. V tom případě si postavení pracovníka ponechává na dobu alespoň šesti měsíců; d) zahájí odbornou přípravu. Pokud není nedobrovolně nezaměstnaný, může si postavení pracovníka ponechat, pouze vztahuje-li se odborná příprava k jeho předchozímu zaměstnání.“
49

Je však třeba připomenout, že článek 20 směrnice 2008/9 nabízí členskému státu vrácení daně, pokud má za to, že nemá informace, které by mu umožnily rozhodnout o celé takové žádosti nebo o její části, možnost vyžádat si zejména od osoby povinné k dani nebo příslušných orgánů členského státu usazení, doplňující informace, které musí být poskytnuty do jednoho měsíce ode dne doručení žádosti o informace příjemci.
16

Cour d’appel de Paris (odvolací soud v Paříži) v tomto rozsudku poté, co uvedl, že cílem právní úpravy CHOP je ochrana nikoliv vzhledu produktu nebo jeho vlastností popsaných ve specifikaci produktu, nýbrž jeho názvu, takže tato právní úprava nezakazuje vyrábět produkt stejnými metodami, jaké jsou uvedeny v normách použitelných na zeměpisné označení, a poté, co měl za to, že v případě neexistence výlučného práva spadá převzetí vzhledu produktu pod svobodu obchodu a průmyslu, rozhodl, že vlastnosti, na které poukázal svaz, zejména vodorovný modrý pruh, jsou součástí historické tradice, starodávné techniky používané i u jiných sýrů, jako je Morbier, které společnost Société Fromagère du Livradois používala ještě před získáním CHOP „Morbier“ a které nezávisejí na investicích svazu nebo jeho členů. Cour d’appel de Paris (odvolací soud v Paříži) měl za to, že jelikož lze rostlinné uhlí používat pouze u sýru s CHOP, společnost Société Fromagère du Livradois ho musela proto, aby postupovala v souladu s americkými právními předpisy, nahradit hroznovým polyfenolem, aby tyto dva sýry nebylo možno považovat za rovnocenné na základě této vlastnosti. Vzhledem k tomu, že společnost Société Fromagère du Livradois uvedla ještě další rozdíly mezi sýrem Montboissié a sýrem Morbier, související zejména s použitím pasterizovaného mléka u prvního sýra a syrového mléka u druhého, dospěl cour d’appel de Paris (odvolací soud v Paříži) k závěru, že jsou tyto dva sýry odlišné a že svaz usiluje o rozšíření ochrany CHOP „Morbier“ v nelegitimním obchodním zájmu a v rozporu se zásadou volné hospodářské soutěže.
2

Článek 2 nařízení Komise (ES) č. 1120/2009 ze dne 29. října 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu jednotné platby podle hlavy III nařízení Rady (ES) č. 73/2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. 2009, L 316, s. 1), obsahoval v bodě c) následující definici: „ ‚stálou pastvinou‘ [se] rozumí půda využívaná k pěstování trav nebo jiných zelených pícnin na přírodních (přirozený osev) nebo uměle vytvořených (umělý osev) plochách, která nebyla zahrnuta do střídání plodin v zemědělském podniku po dobu pěti let nebo déle, s výjimkou ploch vyňatých z produkce v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 2078/92 [ze dne 30. června 1992 o způsobech zemědělské produkce slučitelných s požadavky na ochranu životního prostředí a zachování venkova (Úř. věst. 1992, L 215, s. 85)], ploch vyňatých z produkce v souladu s články 22, 23 a 24 nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 [ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení (Úř. věst. 1999, L 160, s. 80)] a ploch vyňatých z produkce v souladu s článkem 39 nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 [ze dne 20. září 2005 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2005, L 277, s. 1)], přičemž pro tento účel se ‚trávami a jinými zelenými pícninami‘ rozumějí všechny byliny obvykle se vyskytující na přírodních pastvinách nebo běžně obsažené v osevných směsích pro pastviny nebo louky v členském státě (bez ohledu na to, zda jsou využity pro pastvu dobytka, či nikoliv). Členské státy mohou zahrnout plodiny na orné půdě uvedené v příloze I.“
1

Kasačním opravným prostředkem ve věci C‑475/19P Spolková republika Německo navrhuje, aby Tribunál Evropské unie zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 10. dubna 2019, Německo v. Komise (T‑229/17, nezveřejněný, dále jen „první napadený rozsudek“, EU:T:2019:236), kterým posledně uvedený zamítl její žalobu na neplatnost zaprvé rozhodnutí Komise (EU) 2017/133 ze dne 25. ledna 2017 o zachování odkazu na harmonizovanou normu EN 14342:2013 „Dřevěné podlahoviny – Charakteristiky, posuzování shody a označení“ v Úředním věstníku Evropské unie s omezením podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 (Úř. věst. 2017, L 21, s. 113), zadruhé rozhodnutí Komise (EU) 2017/145 ze dne 25. ledna 2017 o zachování odkazu na harmonizovanou normu EN 14904:2006 „Povrchy pro sportoviště – Halové povrchy pro víceúčelové použití: Specifikace“ v Úředním věstníku Evropské unie s omezením podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 (Úř. věst. 2017, L 22, s. 62) (dále jen, společně, „první sporná rozhodnutí“), zatřetí sdělení Komise ze dne 10. března 2017 v rámci provádění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 ze dne 9. března 2011, kterým se stanoví harmonizované podmínky pro uvádění stavebních výrobků na trh a kterým se zrušuje směrnice Rady 89/106/EHS (Úř. věst. 2017, C 76, s. 32, dále jen „sdělení o ‚provádění‘ “) v rozsahu, v němž odkazuje na harmonizované normy EN 14342:2013 a EN 14904:2006, začtvrté sdělení Komise ze dne 11. srpna 2017 v rámci provádění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011, kterým se stanoví harmonizované podmínky pro uvádění stavebních výrobků na trh a kterým se zrušuje směrnice Rady 89/106/EHS (Úř. věst. 2017, C 267, s. 16) v rozsahu, v němž odkazuje na harmonizované normy EN 14342:2013 a EN 14904:2006, zapáté sdělení Komise ze dne 15. prosince 2017 v rámci provádění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011, kterým se stanoví harmonizované podmínky pro uvádění stavebních výrobků na trh a kterým se zrušuje směrnice Rady 89/106/EHS (Úř. věst. 2017, C 435, s. 41) v rozsahu, v němž odkazuje na harmonizované normy EN 14342:2013 a EN 14904:2006 a zašesté sdělení Komise ze dne 9. března 2018 v rámci provádění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011, kterým se stanoví harmonizované podmínky pro uvádění stavebních výrobků na trh a kterým se zrušuje směrnice Rady 89/106/EHS (Úř. věst. 2018, C 92, s. 139) v rozsahu, v němž odkazuje na harmonizované normy EN 14342:2013 a EN 14904:2006 (dále jen společně „další tři sporná sdělení“).
53

V tomto ohledu je třeba za účelem podání konkrétnější odpovědi na třetí otázku uvést, že i za okolnosti, kdy by Unie svou výlučnou pravomoc nevykonala, postup členského státu, který by přijal nebo ponechal v platnosti ustanovení spadající do této pravomoci, by pouze na základě této okolnosti nebylo možné zdůvodnit.
32

Podle článku 1 směrnice 2000/78 a jak vyplývá jednak z nadpisu a bodů odůvodnění této směrnice a jednak z jejího obsahu a účelu, je totiž účelem této směrnice stanovit obecný rámec pro boj s diskriminací na základě mimo jiné zdravotního postižení v zaměstnání a povolání, s cílem zavést v členských státech zásadu rovného zacházení, a to tím, že každé osobě poskytuje účinnou ochranu proti diskriminaci mimo jiné na základě tohoto důvodu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. dubna 2020, Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI, C‑507/18, EU:C:2020:289, bod 36 a citovaná judikatura).
58

Kdyby se ukázalo, že se jedná o tento případ, bylo by na předkládajícím soudu, aniž by čekal na změnu dotčené vnitrostátní právní úpravy legislativní cestou nebo jakýmkoli jiným ústavním postupem, aby zajistil plný účinek povinností uvedených v bodě 47 tohoto rozsudku tím, že tuto právní úpravu vyloží v co možná největším rozsahu ve světle unijního práva, a zejména pravidel tohoto práva v oblasti hospodářské soutěže, jak je vykládá Soudní dvůr zejména v bodě 56 tohoto rozsudku, nebo případně upustí od použití uvedené právní úpravy (obdobně viz rozsudek ze dne 5. června 2018, Kolev a další, C‑612/15, EU:C:2018:392, bod 66 a citovaná judikatura).
14

Podle předkládajícího soudu se čl. 208 odst. 1 písm. c) LGSS použije na všechny pracovníky, pro které platí obecný systém sociálního zabezpečení. Toto ustanovení tím, že vylučuje z nároku na předčasný starobní důchod účastníky, kteří se z vlastní vůle rozhodnou odejít do předčasného důchodu, avšak v jejichž případě výše důchodu nedosahuje minimální zákonné výše, na kterou by měli nárok ve věku 65 let, brání tomu, aby jim byl vyplácen příplatek k důchodu, který s sebou nese náklady pro vnitrostátní rozpočet. Podle něj je mimoto v souladu s cíli Evropské unie v oblasti důchodů, které spočívají v dosažení udržitelné rovnováhy mezi dobou zaměstnání a dobou důchodu. V tomto ohledu je podle něj neslučitelné se snahou zvýšit věk odchodu do důchodu a zvýšit pobídky k prodloužení aktivního života podporovanými Unií, aby pracovník mohl díky příplatku k důchodu z vlastní vůle snížit věk svého odchodu do důchodu, aniž dojde ke snížení výše jeho důchodu. Předkládající soud kromě toho zdůrazňuje, že taková podmínka, jako je podmínka stanovená uvedeným ustanovením, neplatí, pokud je předčasný odchod do důchodu vázán na důvod, který nestojí na straně pracovníka, jako je restrukturalizace podniku, a vztahuje se na něj tedy článek 207 LGSS.
25

Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 31. března 2017 podala Printeos žalobu znějící na to, aby byla Komisi uložena povinnost zaplatit jí náhradu škody ve výši 184592,95 eura, odpovídající kompenzačním úrokům vypočítaným z částky 4729000 eur na základě refinanční sazby ECB navýšené o 2 procentní body za období od 9. března 2015 do 1. února 2017 nebo, v případě že by to nebylo možné, na základě úrokové sazby, kterou by Tribunál považoval za vhodnou, a dále kompenzační úroky z částky 184592,95 eura za období od 1. února 2017 do okamžiku, kdy Komise skutečně uhradí uvedenou částku, na základě refinanční sazby ECB navýšené o 3,5 procentního bodu nebo takové úrokové sazby, kterou Tribunál uzná za vhodnou, a, podpůrně, na zrušení rozhodnutí obsažených v obou e-mailech Komise ze dne 26. ledna 2017.
24

Förvaltningsrätten i Stockholm (správní soud ve Stockholmu) potvrdil závěr daňové správy, podle kterého musí být dotčené odpočty odepřeny na základě ustanovení o výjimce. Tento soud však uvedl, že pokud by BF měla sídlo ve Švédsku, nemohlo by být toto ustanovení uplatněno. V tomto případě by Lexel a BF mohly provést finanční převody v rámci skupiny v souladu s ustanoveními kapitoly 35 zákona o dani z příjmů, aniž by z takové transakce byla vyvozována snaha o podstatnou daňovou výhodu. V této souvislosti měl uvedený soud za to, že použití ustanovení o výjimce vede k omezení svobody usazování, které však může být za okolností projednávané věci odůvodněné.
7

Článek 152 uvedeného zákoníku stanoví: „1. Osoba povinná k dani usazená v Rumunsku, jejíž deklarovaný nebo dosažený roční obrat nepřesáhne hranici 35000 eur, odpovídající částce [rumunských lei (RON)] stanovené podle směnného kurzu, který sdělila Banca Națională a României [(Rumunská národní banka)] ke dni přistoupení Rumunska, zaokrouhlené na tisíciny směrem nahoru, může uplatnit osvobození od daně nazývané dále „zvláštní režim osvobození od daně“ u plnění uvedených v čl. 126 odst. 1, s výjimkou dodání nových dopravních prostředků uvnitř Společenství, osvobozených od daně v souladu s čl. 143 odst. 2 písm. b). 2. Obrat, ke kterému se přihlíží pro účely použití odstavce 1, sestává z celkové částky bez DPH vyjadřující hodnotu, v případech uvedených v odstavcích 7 a 7a, zboží a služeb dodaných nebo poskytnutých osobou povinnou k dani v průběhu kalendářního roku, které jsou zdanitelné nebo by byly zdanitelné, pokud by nebyly uskutečněny malým podnikem, hodnotu plnění vyplývajících z ekonomické činnosti, u nichž se místo dodání nebo poskytnutí nachází v zahraničí, jestliže by tato daň byla odpočitatelná, pokud by tato plnění byla uskutečněna v Rumunsku podle čl. 145 odst. 2 písm. b), hodnotu plnění osvobozených od daně s právem na odpočet a plnění osvobozených od daně bez nároku na odpočet uvedených v čl. 141 odst. 2 písm. a), b, e) a f), pokud nejsou akcesorická k hlavní činnosti, s výjimkou následujících plnění: a) dodání dlouhodobých hmotných nebo nehmotných aktiv, jak jsou definována v čl. 125a odst. 1 bodu 3, uskutečněná osobou povinnou k dani; b) dodání nových dopravních prostředků uvnitř Společenství osvobozených od daně podle čl. 143 odst. 2 písm. b). […] 6. Osoba povinná k dani, na kterou se vztahuje zvláštní režim osvobození od daně a jejíž obrat, jak je uveden v odstavci 2, v průběhu kalendářního roku dosáhne prahovou hodnotu pro osvobození od daně nebo ji překročí, má ve lhůtě deseti dnů ode dne, kdy bylo uvedené prahové hodnoty dosaženo nebo kdy byla překročena, podle článku 153 povinnost registrace pro účely DPH. […] Zvláštní režim osvobození od daně platí až do doby registrace pro účely DPH podle článku 153. Nesplní-li daná osoba povinná k dani tuto povinnost nebo ji splní až po stanovené lhůtě, jsou příslušné daňové orgány oprávněny uložit jí povinnost zaplatit daň spolu s příslušenstvím ode dne, kdy měla splnit povinnost registrace pro účely DPH podle článku 153. […]“
33

Jak vyplývá ze struktury směrnice 2003/4, a zejména z jejího čl. 4 odst. 2 druhého pododstavce, jakož i z jejího bodu 16 odůvodnění, právem na informace se rozumí, že by poskytování informací mělo být obecným pravidlem a orgánům veřejné správy by se mělo umožnit odmítnout žádost o informace jen v určitých a jasně vymezených případech. Výjimky z práva na přístup by tedy měly být vykládány restriktivním způsobem, přičemž veřejný zájem na poskytnutí informací, musí být poměřen se zájmem na jeho odmítnutí (rozsudek ze dne 28. července 2011, Office of Communications, C‑71/10, EU:C:2011:525, bod 22).
7

Článek 18 směrnice 2010/24 stanoví: „1. Dožádaný orgán není povinen poskytnout pomoc uvedenou v článcích 10 až 16, jestliže by vymáhání pohledávky v důsledku situace dlužníka způsobilo vážné hospodářské nebo sociální obtíže v dožádaném členském státě, pokud platné právní a správní předpisy tohoto členského státu povolují takovouto výjimku u vnitrostátních pohledávek. 2. Dožádaný orgán není povinen poskytnout pomoc uvedenou v článcích 5 a 7 až 16, jestliže se původní žádost o pomoc podle článku 5, 7, 8, 10 nebo 16 týká pohledávek starších pěti let, počítáno ode dne splatnosti pohledávky v dožadujícím členském státě do dne podání původní žádosti o pomoc. Byly-li však pohledávka nebo původní doklad o vymahatelnosti v dožadujícím členském státě napadeny, má se za to, že pětiletá lhůta počíná běžet okamžikem, kdy dožadující členský stát zjistí, že pohledávku nebo doklad o vymahatelnosti již nelze napadnout. V případech, kdy příslušné orgány dožadujícího členského státu povolí odklad platby nebo splátkový režim, se má za to, že pětiletá lhůta počíná běžet okamžikem, kdy uplynula lhůta pro splacení celé pohledávky. V těchto případech však dožádaný orgán není povinen poskytnout pomoc ve vztahu k pohledávkám starším deseti let, počínaje dnem, kdy byla pohledávka původně splatná v dožadujícím členském státě. 3. Členský stát není povinen poskytnout pomoc, pokud celková částka pohledávek, na něž se vztahuje tato směrnice, na kterou je pomoc požadována, je menší než 1500 [eur]. 4. Dožádaný orgán uvědomí dožadující orgán o důvodech odmítnutí žádosti o pomoc.“