STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

F. G. JACOBSE

přednesené dne 29. dubna 2004( )

Věc C‑422/02 P

Europe Chemi-Con (Německo) GmbH

proti

Radě Evropské unie





1. Tento opravný prostředek se týká použití zásady zákazu diskriminace zakotvené v čl. 9 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 384/96 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství( ) (dále jen „základní nařízení“). Klade otázku, jak se tato zásada použije v případě, že jsou dovozy stejného druhu zboží ze dvou rozdílných skupin států souběžně předmětem samostatného antidumpingového šetření: počátečního šetření týkajícího se jedné skupiny států a přezkumu opatření před pozbytím platnosti( ) týkajícího se druhé skupiny. Pokud počáteční šetření nevede k uložení cla, jaký je rozsah povinnosti orgánů Společenství přerušit ukládání cla na základě přezkumu opatření před pozbytím platnosti? A především, v jaké míře se tato povinnost použije se zpětnou platností?

Příslušné antidumpingové právní předpisy

2. Podle základního nařízení – které bylo přijato částečně za účelem sjednocení praxe s novými mezinárodními závazky vyplývajícími z „antidumpingového kodexu“ z roku 1994 přijatého v rámci mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola( ) – provádí Komise po konzultaci s poradním výborem, v němž jsou zastoupeny členské státy, šetření v oblasti dumpingu a může ukládat prozatímní clo, zatímco uložení konečného cla přísluší Radě. Článek 5 stanoví, že na základě podnětu výrobního odvětví Společenství se zahajuje šetření vedené podle článku 6.

3. Článek 7 odst. 1 stanoví: „Prozatímní clo může být uloženo, jestliže […] bylo předběžně zjištěno, že došlo k dumpingu, a že tím je výrobnímu odvětví Společenství působena újma a je v zájmu Společenství zasáhnout a zabránit této újmě […]“. Podle čl. 7 odst. 3 se prozatímní clo zajišťuje jistotou.

4. Podle čl. 9 odst. 4: „Pokud z konečného zjištění skutkového stavu vyplývá, že existuje dumping a jím způsobená újma a v zájmu Společenství […] je nutné zasáhnout, uloží Rada prostou většinou na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem konečné antidumpingové clo […]“.

5. Článek 9 odst. 5 uvádí: „Antidumpingové clo se uloží vždy v přiměřené výši bez diskriminace na dovozy výrobků nezávisle na jejich původu, pokud byl zjištěn dumping a způsobení újmy […]“

6. Znění čl. 9 odst. 5 se velmi podobá znění čl. 9 odst. 2 antidumpingového kodexu: „Je-li na jakýkoli výrobek uloženo antidumpingové clo, bude toto antidumpingové clo, jehož výše bude v každém případě přiměřená, vybíráno na nediskriminační bázi z dovozů tohoto výrobku ze všech zdrojů, o nichž bylo zjištěno, že jsou dumpingové a působí újmu […]“

7. Podle účastníka řízení podávajícího opravný prostředek v tomto řízení je toto ustanovení vyjádřením doložky nejvyšších výhod obsažené v článku I Všeobecné dohody o clech a obchodu („GATT 1947“), podle níž „všechny výhody, přednosti, výsady nebo osvobození poskytnuté kteroukoli smluvní stranou jakémukoli výrobku pocházejícímu z kterékoli jiné země nebo tam určenému budou ihned a bezpodmínečně přiznány obdobnému výrobku pocházejícímu z území všech ostatních smluvních stran nebo tam určenému. Toto ustanovení se vztahuje na cla a dávky jakéhokoli druhu vybírané při dovozu nebo vývozu nebo v souvislosti s dovozem nebo vývozem […]“

8. Článek 11 základního nařízení upravuje dobu platnosti, přezkumy a vrácení uložených cel. První a druhý pododstavec čl. 11 odst. 2 stanoví:

„Konečné antidumpingové opatření pozbývá platnosti pět let poté, co bylo uloženo, nebo pět let od ukončení posledního přezkumu, který se týkal antidumpingu i újmy, pokud při přezkumu nebylo zjištěno, že antidumping a újma pravděpodobně přetrvají nebo se obnoví, pokud opatření pozbude platnosti. Přezkum opatření před pozbytím platnosti zahájí Komise z vlastního podnětu nebo na žádost podanou výrobci Společenství nebo jejich jménem a opatření zůstávají v platnosti až do dosažení výsledku přezkumu.

Přezkum opatření před pozbytím platnosti se zahájí, jestliže žádost obsahuje dostatečné množství důkazů o tom, že dumping a újma pravděpodobně přetrvají nebo se obnoví, pokud opatření pozbude platnosti. […]“

9. Kdykoli po uplynutí nejméně jednoho roku od uložení konečného cla může Komise provést prozatímní přezkum podle čl. 11 odst. 3 základního nařízení, aby zjistila, zda je zachování cla nadále nutné a dostačující, nebo zda došlo k podstatné změně příslušných okolností.

10. Podle čl. 11 odst. 5: „Na přezkumy prováděné podle odstavců 2, 3 a 4 se použijí odpovídající ustanovení tohoto nařízení o postupech a provádění šetření, s výjimkou ustanovení o lhůtách […]“

Předmětné antidumpingové řízení

11. Projednávaná věc se týká dovozů výrobků známých pod názvem velké hliníkové elektrolytické kondenzátory (dále jen „VHEK“), i když lze zřejmě připustit, že termín „velké“ zde není příliš vhodný. Kondenzátory jsou elektronické součástky, které mohou uchovávat a následně uvolňovat elektrickou energii, používané v elektronických obvodech prakticky všech typů elektronických zařízení, jako jsou počítače, telekomunikační zařízení, nástroje, průmyslové a vojenské přístroje, motorová vozidla, a v ostatních odvětvích vyrábějících spotřební zboží. Dotyčné VHEK jsou používané zejména v napájecích obvodech elektronického zboží dlouhodobé spotřeby, jako jsou televizory, videa a osobní počítače.

12. Od 4. prosince 1992 bylo na některé dovozy VHEK pocházejících z Japonska( ) uvaleno konečné antidumpingové clo. Toto clo mělo na základě čl. 11 odst. 2 základního nařízení pozbýt platnosti dne 4. prosince 1997. Od 19. června 1994 bylo konečné clo uvaleno i na některé dovozy stejného typu pocházející z Koreje a z Tchaj-wanu( ). Dne 27. listopadu 1997 pak Komise oznámila zahájení šetření u dovozů VHEK pocházejících ze Spojených států a Thajska( ).

13. Dne 3. prosince 1997, poslední den, kdy mělo být podle nařízení č. 3482/92 vybíráno clo na dovozy z Japonska, Komise oznámila, že na základě žádosti výrobců Společenství zahajuje přezkum opatření vztahujících se na toto clo, a to před pozbytím jejich platnosti, a zároveň prozatímní přezkum z vlastního podnětu( ). Podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení zůstává clo v platnosti až do výsledku přezkumu opatření před pozbytím platnosti. Prozatímní přezkum opatření vztahujících se na dovozy z Koreje a Tchaj-wanu byl oznámen dne 7. dubna 1998( ).

14. Na závěr svého šetření týkajícího se VHEK pocházejících ze Spojených států a Thajska dospěla Komise k závěru, že tyto dovozy jsou předmětem dumpingu, a tím působí újmu průmyslu Společenství, a že je v zájmu Společenství uložit antidumpingové clo. Komise tudíž uvalila na určité dovozy prozatímní clo na období šesti měsíců od 28. srpna 1998( ). Na základě čl. 7 odst. 3 základního nařízení nebylo clo vybráno, ale bylo zajištěno jistotou.

15. Komise následně navrhla Radě uložit na tyto dovozy konečná antidumpingová opatření. Rada tento návrh nepřijala v patnáctiměsíční lhůtě stanovené v čl. 6 odst. 9 základního nařízení. To mělo za následek, že na dovozy pocházející ze Spojených států a Thajska nebylo uvaleno žádné konečné clo a prozatímní opatření pozbylo platnost dne 28. února 1999. Rovněž nebylo z těchto dovozů s konečnou platností vybráno prozatímní clo.

16. Při svých přezkumech opatření použitelných na dovozy pocházející z Japonska, Koreje a Tchaj-wanu dospěla Komise k podobnému závěru, a sice že průmyslu Společenství je působena neustálá skutečná újma, a že je tedy v zájmu Společenství obnovit u těchto dovozů antidumpingová opatření. Avšak vzhledem k tomu, že na dovozy pocházející ze Spojených států a Thajska nebylo uvaleno žádné clo, navrhla Komise Radě, aby ukončila opatření týkající se dovozů z Japonska, Koreje a Tchaj-wanu. Rada tento návrh přijala v podobě nařízení (ES) č. 173/2000( ) (dále jen „napadené nařízení“).

17. Podle druhého pododstavce článku 3 bylo možné napadené nařízení použít se zpětnou účinností od 28. února 1999, tj. od data, ke kterému vypršela platnost prozatímního cla na dovozy ze Spojených států a Thajska.

18. Důvody pro ukončení opatření a zpětnou působnost nařízení jsou vysvětleny v bodech 132 až 139 odůvodnění. V bodech 133 až 135 odůvodnění je zejména uvedeno toto:

„(133) Nové šetření týkající se Spojených států amerických a Thajska a oba předmětné přezkumy byly z valné části provedeny současně. Jak bylo uvedeno výše, předmětné přezkumy dospěly v podstatě ke stejnému závěru jako v rámci nového řízení týkajícího se téhož výrobku pocházejícího ze Spojených států amerických a Thajska. Tyto závěry v zásadě odůvodňují změnu konečných opatření zavedených vůči dovozům z Japonska, Korejské republiky a Tchaj-wanu.

Článek 9 odst. 5 základního nařízení však stanoví, že antidumpingové clo se uloží bez diskriminace na dovozy výrobků nezávisle na jejich původu, pokud u nich byl zjištěn dumping a způsobení újmy.

(134) Vzhledem k tomu, že nebyla zavedena opatření vůči Spojeným státům americkým a Thajsku, došlo by tudíž zavedením jakéhokoli opatření vůči dovozům pocházejícím z Japonska, Korejské republiky a Tchaj-wanu na základě předmětného šetření k diskriminaci těchto tří zemí.

(135) S ohledem na výše uvedené v zájmu zajištění jednotného přístupu a dodržování zásady zákazu diskriminace obsažené v čl. 9 odst. 5 základního nařízení, je nezbytné ukončit řízení týkající se dovozů VHEK pocházejících z Japonska, Korejské republiky a Tchaj-wanu, aniž by byla zavedena antidumpingová opatření.“ (neoficiální překlad)

19. Jeden z japonských vývozců uplatňoval, že za účelem zamezení diskriminace musí být clo na dovozy pocházející z Japonska zrušeno se zpětnou platností ke dni 3. prosinci 1997, kdy bylo zahájeno přezkumné řízení; jelikož když toto řízení probíhalo, byly dovozy z Japonska podrobeny antidumpingovému clu, zatímco u dovozů pocházejících ze Spojených států amerických a Thajska žádné clo vybíráno nebylo.

20. Rada však rozhodla, že zrušení cla bude mít zpětnou působnost pouze ode dne 28. února 1999, a to z důvodů uvedených v bodě 137 a 138 odůvodnění:

„(137) […] v období mezi prosincem 1997 a 28. únorem 1999 byly dovozy pocházející ze Spojených států amerických a Thajska předmětem šetření stejně jako dovozy pocházející z Japonska. Skutečnost, že během tohoto období existovala opatření vůči Japonsku, a nikoli vůči Spojeným státům americkým a Thajsku, byla způsobena výhradně tím, že řízení týkající se Spojených států amerických a Thajska se nacházelo v jiném stadiu, v daném případě u těchto dvou zemí na úrovni počátečního šetření, zatímco, pokud jde o Japonsko, byla platná opatření zavedena nařízením (EHS) č. 3482/92. Vzhledem k tomu, že stav jednotlivých řízení byl rozdílný, nedošlo za těchto okolností k diskriminaci.

(138) Nicméně bylo uznáno, že od 28. února 1999 a později po tomto datu musí být s ohledem na důvody uvedené výše v bodech 132 až 135 odůvodnění s dovozy pocházejícími z Japonska zacházeno stejně jako s dovozy ze Spojených států amerických a Thajska. Totéž platí pro Korejskou republiku a Tchaj-wan. Šetření týkající se Spojených států amerických a Thajska mělo být ukončeno dne 28. února 1999 buď zavedením opatření, nebo skončením řízení. Vzhledem k tomu, že předmětné šetření dospělo ke stejným závěrům jako šetření týkající se Spojených států amerických a Thajska, je třeba s předmětným řízením naložit stejným způsobem.“ (neoficiální překlad)

Řízení v prvním stupni

21. Europe Chemi-Con (Deutschland) GmbH je dceřinou společností Nippon Chemi-Con Corporation, japonského výrobce VHEK, pro něhož tato společnost působí v Evropském společenství jako výhradní distributor a dovozce. Nippon Chemi-Con byla jedním z vývozců jmenovitě uvedených v nařízení č. 3482/92 a zdá se, že právě ona před přijetím sporného nařízení uplatňovala, aby bylo clo na dovozy pocházející z Japonska zrušeno od 3. prosince 1997.

22. Dne 14. dubna 2000 podala společnost Europe Chemi-Con k Soudu prvního stupně žalobu, kterou se domáhá, aby byl zrušen „článek 3 druhý pododstavec sporného nařízení v rozsahu, v němž nestanoví zpětnou působnost ode dne 4. prosince 1997( )“. Žaloba byla založena na dvou žalobních důvodech, a sice na „zjevně nesprávném posouzení skutkových okolností“ a „nedostatku odůvodnění“.

23. Tato žaloba byla zamítnuta rozsudkem ze dne 12. září 2002( ).

24. Soud se zabýval prvním žalobním důvodem společnosti Europe Chemi-Con v bodech 48 až 60 napadeného rozsudku. V bodě 48 nejdříve uvedl:

„[…] navrhovatelka v podstatě poukazuje na nesprávné právní posouzení týkající se uplatnění zásady rovného zacházení ve sporném nařízení, a nikoli na zjevně nesprávné posouzení skutkových okolností Radou, která se mylně domnívala, že diskriminace počíná ode dne 28. února 1999, a nikoli od 4. prosince 1997. Navrhovatelka má totiž za to, že Rada měla nadřadit zásadu rovného zacházení, jako jednu ze základních zásad práva Společenství, která je uvedena v čl. 9 odst. 5 základního nařízení, použití čl. 11 odst. 2 základního nařízení, které vedlo k diskriminaci.“

25. Soud poté v bodě 52 uvedl, že „aby bylo možno určitému orgánu vytknout diskriminaci, musel by tento orgán řešit srovnatelné situace rozdílným způsobem a tím znevýhodnit určité subjekty ve srovnání s jinými, aniž by toto rozdílné zacházení bylo odůvodněno existencí podstatných objektivních rozdílů.“( )

26. V této souvislosti poznamenává Soud prvního stupně v bodech 53 až 56, že přezkum týkající se dovozů pocházejících z Japonska a počáteční šetření u dovozů ze Spojených států a Thajska se řídily rozdílnými ustanoveními základního nařízení, které vedly k rozdílným výsledkům, pokud jde o vybírání antidumpingových cel. Přezkum se řídil čl. 11 odst. 2, podle kterého zůstává clo v platnosti až do výsledků přezkumu, zatímco v druhém případě se jednalo o počáteční šetření, u něhož platí, že je-li řízení skončeno bez uložení konečného cla, není prozatímní clo s konečnou platností vybíráno( ).

27. V důsledku toho Soud v bodě 57 svého rozsudku určil, že i když tato šetření byla srovnatelná co do rozsahu a výsledků, rozdílné zacházení existující mezi dovozy pocházejícími z Japonska a dovozy pocházejícími ze Spojených států a Thajska má právní základ v základním nařízení, a nelze jej tudíž považovat za rozdíl zakládající porušení zásady rovného zacházení. V tomto ohledu cituje Soud rozsudek ve věci Sermes( ).

28. Mimoto Rada neměla povinnost zdržet se použití čl. 11 odst. 2 základního nařízení na základě čl. 9 odst. 5, který se týká pouze „ukládání“ antidumpingového cla. V projednávané věci bylo antidumpingové clo v období od 4. prosince 1997 do 28. února 1999 nadále vybíráno na základě čl. 11 odst. 2, „který je zvláštním předpisem“, nezávisle na zahájení počátečního šetření u dovozů pocházejících ze Spojených států a Thajska (bod 58 napadeného rozsudku).

29. V bodech 65 až 69 zamítl Soud prvního stupně druhý žalobní důvod navrhovatelky vycházející z nedostatku odůvodnění.

Opravný prostředek

30. Europe Chemi-Con podala opravný prostředek dne 22. listopadu 2002, ve kterém uplatňovala tři důvody týkající se zamítnutí jejího prvního žalobního důvodu, které lze shrnout takto:

i) v bodu 48 napadeného rozsudku Soud nesprávně překvalifikoval žalobní důvod navrhovatelky, který se původně zakládal na „zjevně nesprávném posouzení skutkových okolností“, z nesprávného použití zásady zákazu diskriminace na nesprávné použití zásady rovného zacházení;

ii) v bodu 58 Soud dospěl k nesprávnému závěru, že čl. 9 odst. 5 základního nařízení se týká pouze počátečního uložení antidumpingového cla, a nikoli následného zachování jeho platnosti, a že toto ustanovení je nezávazné, a Rada jej může použít podle vlastního uvážení; čl. 9 odst. 5 není pouhým vyjádřením zásady rovného zacházení práva Společenství, ale je zvláštním předpisem, který musí být vykládán ve světle antidumpingového kodexu a tudíž i doložky nejvyšších výhod dohody GATT; tento výklad vyžaduje, aby se tento článek použil v plném rozsahu na všechny situace, kdy je vybíráno antidumpingové clo, nezávisle na přesném právním základu nebo na stadiu řízení; a čl. 11 odst. 2 není lex specialis mimo rámec působnosti čl. 9 odst. 5;

iii) i kdyby se projednávaná věc posuzovala ve světle zásady rovného zacházení, a nikoli ve světle zásady zákazu diskriminace, dopustil se Soud v bodě 57 svého rozsudku nesprávného posouzení, že tato zásada nebyla porušena, neboť vybírání obou skupin předmětných cel bylo založeno na odlišném právním základě; odůvodnění Soudu je v tomto ohledu nejednoznačné; v každém případě byly předmětné případy obdobné a rozdílný právní základ nebyl nikterak srovnatelný s rozdílem ve věci Sermes.

31. Účastník podávající opravný prostředek tudíž požaduje, aby byl napadený rozsudek zrušen a aby bylo vyhověno jeho návrhu předloženému v prvním stupni, nebo aby byla věc vrácena Soudu ke konečnému rozhodnutí. V obou případech se domáhá, aby byla Radě uložena náhrada nákladů vynaložených jak v řízení v prvním stupni, tak i v řízení o opravném prostředku.

32. Rada a Komise, která byla vedlejším účastníkem na podporu Rady v řízení v prvním stupni, předložily svá vyjádření k opravnému prostředku, v nichž navrhly Soudnímu dvoru, aby opravný prostředek zamítl a uložil účastníku podávávajícímu opravný prostředek náhradu nákladů řízení.

33. Konání ústní části řízení nebylo požadováno, a proto se jednání nekonalo.

Posouzení opravného prostředku

34. Jak již uvedly Rada i Komise, všechny tři důvody opravného prostředku Europe Chemi-Con jsou ve skutečnosti vzájemně propojeny a překrývají se a zabývají se v podstatě jedinou základní otázkou, která má dva aspekty. S ohledem na zmíněné překrývání, budou argumenty zkoumány v poněkud odlišném pořadí, než je pořadí uvedené v opravném prostředku.

35. Před vlastním zkoumáním základní otázky se budu ve stručnosti zabývat dalšími třemi aspekty.

Zásada rovného zacházení, nebo zásada zákazu diskriminace?

36. Zaprvé, pokud jde o první důvod opravného prostředku, pak platí, že „rovné zacházení“ a „nediskriminace“ jsou jen dva způsoby pojmenování téže zásady práva Společenství, obecně vyjádřené v bohaté judikatuře Soudního dvora jako zákaz rozdílného zacházení se srovnatelnými situacemi nebo stejného zacházení s odlišnými situacemi, není-li takové zacházení objektivně odůvodněné.

37. Zdá se, že Europe Chemi-Con ve skutečnosti v projednávané věci tvrdí, že Soud měl vykládat její první žalobní důvod tak, že se týká nikoli této obecné právní zásady, bez ohledu na její označení, ale spíše zvláštního zákazu diskriminace v antidumpingovém řízení, který je stanoven v čl. 9 odst. 5 základního nařízení, a který by mohl být předmětem zvláštních požadavků, pokud jde o jeho výklad a použití.

38. Je však jasné, že Soud ve svém posuzování měl na zřeteli jak čl. 9 odst. 5, tak i zásadu rovného zacházení a zákazu diskriminace. Důvod opravného prostředku Europe Chemi-Con týkající se kvalifikace jejího prvního žalobního důvodu je tudíž nepodložený. Otázka, kterou je třeba rozhodnout, spočívá v tom, zda, jak tvrdí Europe Chemi-Con ve zbývajících bodech svého podání, Soud nesprávně rozhodl, že nebyla porušena ani jedna z těchto norem. První důvod opravného prostředku musí být tedy zamítnut.

Závaznost čl. 9 odst. 5 základního nařízení

39. Ve třetí části svého druhého důvodu opravného prostředku Europe Chemi-Con tvrdí, že čl. 9 odst. 5 základního nařízení je závazný předpis, a že Rada, jak vyplývá z tvrzení Soudu, nemá žádnou pravmoco pokud jde o jeho použití.

40. V bodě 58 napadeného rozsudku však nic nenaznačuje, že čl. 9 odst. 5 dispozitivní ustanovením. Soud naopak shledal, že se nepoužije, pokud jsou některé okolnosti upraveny čl. 11 odst. 2, a jiné nikoli. Znovu vyvstává otázka, zda byl tento výklad správný.

Nejednoznačnost odůvodnění

41. Zatřetí společnost Europe Chemi-Con v první části třetího důvodu opravného prostředku tvrdí, že z bodů 52 až 57 napadeného rozsudku zkoumaných dohromady jasně nevyplývá, zda Soud dospěl k závěru, a) že obě předmětné situace nebyly srovnatelné, takže nelze použít zásadu rovného zacházení, nebo b) že jsou srovnatelné, ale že odlišné zacházení je odůvodněno podstatným objektivním rozdílem.

42. Jak sám účastník řízení podávající opravný prostředek uznává, oba výklady vedou k témuž závěru, a sice, jak Soud rozhodl, že nedošlo k porušení zásady rovného zacházení. Odůvodnění tedy nelze považovat za nedostatečné.

Základní otázka

43. Společnost Europe Chemi-Con v podstatě zpochybňuje napadený rozsudek z toho důvodu, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že za okolností projednávané věci Rada správně zrušila antidumpingová cla na VHEK pocházející z Japonska s účinností od 28. února 1999, a nebyla povinna své rozhodnutí antedatovat tak, aby mělo zpětnou působnost od 4. prosince 1997.

44. Podle účastníka řízení podávajícího opravný prostředek je toto rozhodnutí jednak v rozporu s konkrétním výkladem a použitím čl. 9 odst. 5 základního nařízení, a jednak je neslučitelné s obecnou zásadou rovného zacházení (nebo zákazu diskriminace) v právu Společenství.

45. Článek 9 odst. 5 je nepopiratelně ztělesněním zásady rovného zacházení a neobsahuje nic, co by vedlo k omezení této zásady nebo k výjimce z ní. Jedním z hlavních tvrzení argumentace společnosti Europe Chemi-Con však je, že čl. 9 odst. 5 jde nad rámec této obecné zásady. Tento článek by tedy mohl mít v projednávané věci vlastní význam, pokud by se zjistilo, že sice nedošlo k porušení obecné zásady, ale že toto ustanovení obsahuje další zvláštní požadavky, které nebyly splněny.

46. Tato otázka bude tedy zkoumána jako celek ve světle zásady rovného zacházení, v případě potřeby s přihlédnutím k vyjádření této zásady v čl. 9 odst. 5 základního nařízení.

47. Souvislosti uvedené v předcházejících bodech 12 až 20 nejsou zpochybněny.

48. V bodech 54 až 56 napadeného rozsudku Soud uvedl, že počáteční šetření (u Spojených států a Thajska) bylo upraveno článkem 5 základního nařízení, ze kterého plyne, že je-li řízení uzavřeno v tomto stadiu, nevybírá se žádné – ani prozatímní, ani konečné – clo, zatímco přezkum opatření před pozbytím platnosti (zejména u Japonska) je upraven čl. 11 odst. 2, podle něhož zůstávají cla v platnosti až do skončení přezkumu.

49. V bodě 57, kterým se Europe Chemi-Con zabývá v třetí části svého druhého důvodu opravného prostředku, Soud usoudil, že, „třebaže šetření probíhala současně a týkala se obdobných výrobků pocházejících z různých zemí ve stejném prošetřovaném období a třebaže byly učiněny obdobné závěry ohledně dumpingu, újmy a zájmu Společenství, má rozdíl v zacházení […] právní základ v základním nařízení, a nelze tedy mít za to, že zakládá porušení zásady rovného zacházení“. Na podporu tohoto závěru citoval Soud body 45 až 48 rozsudku ve věci Sermes( ).

50. Rozsudek ve věci Sermes se týkal věci, v níž bylo antidumpingové clo uloženo na dovoz určitých výrobků pocházejících mezi jinými z bývalé Německé demokratické republiky. Podle Protokolu o německém vnitřním obchodu a souvisejících otázkách, který je přílohou Smlouvy o EHS, neměla Spolková republika Německo povinnost používat předpisy práva Společenství na německý vnitřní obchod. Německá demokratická republika, přestože nebyla členskou zemí Společenství, nebyla vůči Spolkové republice Německo nečlenskou zemí. Na dovozy do Spolkové republiky Německo se tudíž u výrobků pocházejících z Německé demokratické republiky nepoužívalo clo. Sermes, dovozce stejných výrobků do Francie, kde byly zatíženy clem, tvrdil, že došlo k porušení zásady rovného zacházení. Soudní dvůr však určil, že „rozdílné zacházení dovolávané společností Sermes má právní základ v tomto Protokolu, který je nedílnou součástí Smlouvy, a tudíž je nelze považovat za diskriminační“.

51. Europe Chemi-Con zdůrazňuje řadu podobností mezi oběma šetřeními v projednávané věci, jak je uznáno jak v napadeném nařízení, tak v napadeném rozsudku, a tvrdí, že odůvodnění rozsudku ve věci Sermes – jediné věci, kde byl rozdíl v právním základu posouzen jako objektivní a dostatečně významný důvod pro překonání požadavku rovného zacházení – bylo založeno na skutečnosti, že předmětný protokol byl primárním právem Společenství a byl nadřazený základnímu nařízení. Toto odůvodnění nelze převést na stávající případ, ve kterém mají použitelné normy stejnou právní sílu.

52. Rada a Komise naopak tvrdí, že rozhodujícím faktorem rozsudku ve věci Sermes byl rozdílný právní základ a že vztah rozdílných základů v rámci hierarchie norem byl irelevantní. V projednávané věci spočívá podstatný rozdíl mezi oběma šetřeními v rozdílu normativních základů, rozdílném stadiu řízení, a skutečnosti, že clo již bylo v jednom případě uloženo a vybíráno, zatímco v druhém případě tomu tak nebylo.

53. Je pro mne obtížné připojit se k výkladu rozsudku ve věci Sermes provedenému Radou i Komisí, ke kterému se zřejmě přiklonil i Soud.

54. Zaprvé, z formulace, kterou Soudní dvůr použil v rozsudku Sermes, jasně vyplývá, že se opírá o právní základ, který nebyl pouze rozdílný, nýbrž byl nedílnou součástí Smlouvy.

55. Zadruhé, tento rozsudek nebyl nikdy Soudním dvorem citován jako právní základ pro stanovisko, že jsou-li dva případy upraveny odlišnými právními ustanoveními, jsou již jen na základě této skutečnosti objektivně odlišné, takže zásada rovného zacházení se na ně nemůže vztahovat; a Soudní dvůr se zjevně rovněž nikdy nevyjádřil, že by takovéto stanovisko upřednostňovalo formu nad obsahem.

56. Pokud by bylo toto stanovisko správné v takovémto obecném znění, umožňovalo by zřejmě zákonodárci Společenství přijímat různé předpisy, aby tak svévolně upravil různé případy bez možnosti kontroly Soudním dvorem na základě zásady rovného zacházení. Tak tomu být nemůže.

57. Naopak pokud dochází ve dvou situacích k rozdílnému zacházení na základě rozdílných předpisů Společenství, musí být Soudní dvůr schopen ověřit, zda rozdíly mezi těmito situacemi odůvodňují použití rozdílných ustanovení. Skutečnost, že lze použít rozdílné předpisy, je součástí samotného zacházení, a nikoli součástí objektivního stavu, který by mohl buď vyžadovat rovné zacházení, nebo odůvodňovat rozdílné zacházení.

58. V rozhodném období rozsudku Sermes byl z jasných historických a politických důvodů vztah mezi bývalou Německou demokratickou republikou a Spolkovou republikou Německo objektivně jiný než vztah mezi Německou demokratickou republikou a ostatními členskými státy Společenství.

59. Stejně tak nemůže stačit, jak tvrdí Rada a Komise, jen pouhé konstatování, že obě šetření byla v rozdílných stadiích řízení. Rozdílná stadia antidumpingového řízení mohou mít nicméně dost společných relevantních rysů, aby mohla být použita zásada rovného zacházení v okamžiku, kdy se rozhoduje, zda mají být cla vybírána.

60. Soud v napadeném rozsudku nezvažoval, zda počáteční řízení podle článku 5 základního nařízení a přezkum před pozbytím platnosti upravený čl. 11 odst. 2 byly objektivně rozdílné, ale spolehl se výlučně na rozdílný právní základ, aby tak dospěl k závěru, že nedošlo k porušení zásady rovného zacházení.

61. Domnívám se, že v tomto ohledu se Soud dopustil nesprávného právního posouzení. Je tedy třeba přijmout druhou část třetího důvodu opravného prostředku společnosti Europe Chemi-Con a napadený rozsudek zrušit v rozsahu, v němž je zamítnut první žalobní důvod navrhovatelky.

62. S ohledem na tento závěr je možno upustit od zkoumání otázky, zda Soud také nesprávně vyložil či použil čl. 9 odst. 5 základního nařízení, jak to tvrdí první a druhá část druhého důvodu opravného prostředku společnosti Europe Chemi-Con. Je však možno uvést následující stručné poznámky.

63. V bodě 58 svého rozsudku Soud určil, že „Rada nemá na základě čl. 9 odst. 5 základního nařízení povinnost zdržet se použití čl. 11 odst. 2 tohoto nařízení. Posledně uvedené ustanovení se vztahuje pouze na ukládání antidumpingového cla. V projednávané věci však bylo antidumpingové clo, jež musela navrhovatelka platit v období od 4. prosince 1997 do 28. února 1999, uloženo nařízením č. 3482/92 a bylo nadále vybíráno na základě čl. 11 odst. 2 základního nařízení, které je zvláštním předpisem. Navrhovatelka tak musela na základě čl. 11 odst. 2 základního nařízení nadále platit antidumpingové clo nezávisle na zahájení počátečního šetření týkajícího se dovozů ze Spojených států a Thajska“.

64. Europe Chemi-Con nesouhlasí s tvrzením, že čl. 9 odst. 5 „upravuje pouze ukládání antidumpingového cla“ a čl. 11 odst. 2 „je zvláštním předpisem“, čímž dovozuje, že se na ni zákaz diskriminace obsažený v čl. 9 odst. 5 nepoužije.

65. V této souvislosti věnovali účastníci řízení část své argumentace rozlišení mezi uložením a vybíráním cla. Jejich názorové rozdíly jsou však spíše zdánlivé než skutečné. Účastník podávající opravný prostředek, Rada i Komise se ve skutečnosti shodují na tom, že ať je jakýkoli výklad čl. 9 odst. 2 antidumpingového kodexu( ) správný, použije se čl. 9 odst. 5 základního nařízení nejen na počáteční rozhodnutí o uložení cla, ale také na jeho pokračování (v čemž je obsaženo i jeho následné vybírání) podle čl. 11 odst. 2. Tento názor je totiž v podstatě obsažen v rozhodnutí ukončit řízení týkající se dovozů pocházejících z Japonska se zpětnou působností od 28. února 1999, jak je stanoveno v bodech 135 a 138 odůvodnění napadeného nařízení. Ani v systematice nebo znění základního nařízení nenacházím nic, co by naznačovalo jiný výklad, který by se v každém případě jevil jako neslučitelný s předpisem určeným k vyjádření zásady rovného zacházení.

66. Není zcela jasné, jak Soud vyložil základní nařízení v bodě 58 svého rozsudku, ale pokud bylo jeho úmyslem tvrdit, že čl. 9 odst. 5 se nepoužije na další vybírání cla podle čl. 11 odst. 2, dopustil se podle mého názoru nesprávného právního posouzení.

Návrh na zrušení

67. Bude-li napadený rozsudek zrušen, může Soudní dvůr podle článku 61 svého statutu sám s konečnou platností rozhodnout tento spor v prvním stupni, pokud to stav řízení umožňuje. Tento projednávaný případ byl již předmětem dostatečné rozpravy.

68. Není pochyb, že se má sporné nařízení použít se zpětnou působností. Zbývá jedině rozhodnout otázku, od kterého data by měla tato zpětná působnost platit.

69. Ve sporném nařízení bylo rozhodnuto, že tímto datem má být 28. únor 1999, v podstatě z toho důvodu, že po tomto datu nebylo uloženo žádné clo na dovozy pocházející ze Spojených států a Thajska, takže nemohlo být uloženo žádné clo na dovozy z Japonska.

70. Toto odůvodnění, opětovně zdůrazněné v tomto řízení Radou a Komisí, nepovažuji za přesvědčivé.

71. Předmětné datum ve skutečnosti neoznačuje začátek období neukládání cla na dovozy pocházející ze Spojených států a Thajska. Naopak jako konečné datum, kdy Rada ještě mohla uložit konečná cla na tyto výrobky, mělo dvojí význam: nebylo stanoveno ukládání žádných budoucích konečných cel a nebyla vybírána dřívější prozatímní cla.

72. Situace u dovozů pocházejících z těchto zemí se tak ve skutečnosti dnem 28. února 1999 nikterak nezměnila. Stejně jako před tímto datem, tak i po něm nebylo uloženo žádné clo. Stejně tak se nezměnila situace u dovozů pocházejících z Japonska. Stejně jako před tímto datem, tak i po něm byla cla nadále ukládána podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení, zatímco přezkum pokračoval a zdá se, že závěr, podle něhož se měla cla obnovit( ), byl přijat až později.

73. Vzhledem k tomu, že stanovení správného data pro začátek platnosti napadeného nařízení závisí na použití zásady rovného zacházení, pak datum, kdy se ve skutečnosti ani jedna z obou porovnávaných situací nezměnila, nemůže být správné.

74. Ve světle této zásady je naopak správné datum 4. prosince 1997 navrhované společností Europe Chemi-Con. V tento den se situace u dovozů pocházejících z Japonska skutečně změnila. Uložená konečná cla nebyla již vybírána na základě počátečních zjištění dumpingu, újmy a zájmu Společenství, ale na základě právní normy, která implicitně předpokládala, že tyto faktory budou nadále převládat až do výsledku přezkumu opatření před pozbytím platnosti.

75. Kromě toho podobný předpoklad je základem pro prozatímní cla uložená ve stejném okamžiku na dovozy pocházející ze Spojených států a Thajska. V obou případech bylo ode dne 4. prosince 1997 zahájeno šetření, které pokračovalo. Obě šetření dovedla Komisi v podstatě ke stejnému závěru ohledně stejného typu výrobků. Zdá se být rozumné, aby bylo s oběma případy zacházeno stejně, pokud jde o uložení cla, a nebylo-li u dovozů ze Spojených států a Thajska v tomto období vybráno žádné clo, nemělo by být vybíráno clo ani z dovozů pocházejících z Japonska.

76. V důsledku toho se domnívám, že se nařízení mělo použít s účinností od 4. prosince 1997.

77. Toto rozšíření zpětné působnosti se však může týkat jen účastníka podávajícího opravný prostředek. V bodě 30 týkajícím se přípustnosti napadeného rozsudku, který nebyl zpochybněn, Soud uvedl, že se společnost Europe Chemi-Con domáhala zrušení čl. 3 druhého pododstavce napadeného rozsudku „v rozsahu, v němž se jí toto ustanovení týká“. Soudní dvůr v rozsudku Nachi Europe( ) potvrdil, že „pokud nařízení zavádějící antidumpingové clo ukládá různá cla řadě společností, pak se každé jednotlivé společnosti týkají pouze ta ustanovení, která jí ukládají zvláštní antidumpingové clo a stanoví jeho výši, a nikoli ta ustanovení, která ukládají antidumpingová cla ostatním společnostem, takže žaloba této společnosti je přípustná pouze tehdy, pokud směřuje ke zrušení těch ustanovení nařízení, která se týkají výhradně jí“.

78. V důsledku toho se rozhodnutí Soudního dvora v projednávané věci může týkat sporného nařízení pouze v rozsahu, v němž se vztahuje na dovozy společnosti Europe Chemi-Con týkající se VHEK vyrobených v Japonsku její mateřskou společností Nippon Chemi-Con.

Závěry

79. Navrhuji tedy, aby Soudní dvůr:

„1) zrušil rozsudek Soudu prvního stupně vydaný ve věci T‑89/00 v rozsahu, v němž zamítl první žalobní důvod navrhovatelky;

2) zrušil čl. 3 druhý pododstavec nařízení Rady č. 173/2000 v rozsahu, v němž se vztahuje na VHEK dovážené společností Europe Chemi-Con a vyráběné v Japonsku společností Nippon Chemi-Con, v té části, v níž nestanoví, že je třeba toto nařízení v tomto ohledu použít ode dne 4. prosince 1997;

3) uložil Radě náhradu nákladů řízení před oběma stupni, s výjimkou nákladů Komise, která jakožto vedlejší účastník ponese své vlastní náklady.“