ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Hlava I první části KN obsahuje oddíl A, nadepsaný „Všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury“, který stanoví: „Zařazení zboží do kombinované nomenklatury se řídí těmito zásadami: 1. Názvy tříd, kapitol a podkapitol jsou pouze orientační; pro právní účely jsou pro zařazení směrodatná znění čísel a příslušných poznámek ke třídám nebo kapitolám a následující ustanovení, pokud znění těchto čísel nebo poznámek nestanoví jinak. […] 3. Zboží, které lze zařadit do dvou nebo více čísel […], se zařazuje takto: […] c) zboží, které nelze zařadit podle pravidel 3 a) ani 3 b), se zařadí do posledního z čísel, která podle pořadí přicházejí stejnou měrou v úvahu. […] 6. Zařazení zboží do položek a podpoložek určitého čísla je pro právní účely stanoveno zněním těchto položek a podpoložek a příslušných poznámek k položkám a podpoložkám, jakož i mutatis mutandis výše uvedenými pravidly, přičemž se rozumí, že srovnávány mohou být pouze položky a podpoložky stejné úrovně. Není-li stanoveno jinak, uplatňují se pro účely tohoto pravidla rovněž příslušné poznámky ke třídě a kapitole.“
(33)

V zájmu posílení postavení konečných zákazníků, pokud jde o přístup k informacím týkajícím se měření a vyúčtování jejich individuální spotřeby energie, a s ohledem na příležitosti spojené s procesem zavádění inteligentních měřicích systémů a zavádění inteligentních měřičů v členských státech, je důležité, aby se zlepšila srozumitelnost požadavků právních předpisů Unie v této oblasti. To by mělo pomoci snížit náklady na zavádění inteligentních měřicích systémů vybavených funkcemi zvyšujícími úspory energie a napomoci rozvoji trhů s energetickými službami a pro řízení poptávky. Zavedení inteligentních měřicích systémů umožní časté provádění vyúčtování založeného na skutečné spotřebě. Je ovšem také třeba upřesnit požadavky na přístup k informacím a na spravedlivé a přesné vyúčtování založené na skutečné spotřebě v případech, kdy inteligentní měřiče nebudou před rokem 2020 k dispozici, a to i ve vztahu k měření a vyúčtování individuální spotřeby, pokud jde o vytápění, chlazení a teplou vodu v budovách s více bytovými jednotkami s dálkovým vytápěním nebo chlazením nebo s vlastním společným systémem vytápění umístěným v těchto budovách.“
11

V jejím rámci vytýká Correos společnosti Asendia Spain tři údajně nekalá jednání, která jí podle jejího názoru způsobila újmu, a to zaprvé uvádění prostředků placení poštovného nebo předplacených etiket, které napodobují známky používané společností Correos a mohou s nimi být zaměněny; zadruhé uvádění těchto prostředků placení poštovného na trh mimo její vnitřní poštovní síť a zatřetí to, že dostatečně neinformuje uživatele uvedených prostředků placení poštovného o tom, že korespondenci opatřenou těmito prostředky lze vhazovat pouze do určitých poštovních schránek.
37

Pokud jde o pravidla uplatnění nároku na vrácení DPH, je třeba zaprvé uvést, že čl. 15 odst. 1 směrnice 2008/9 stanoví řadu povinností, které osoba povinná k dani spadající do působnosti této směrnice musí splnit, aby jí mohla být daň vrácena, a sice povinnost předložit členskému státu usazení žádost o vrácení daně „do“ uplynutí lhůty stanovené v tomto ustanovení, jakož i poskytnout veškeré informace požadované v článcích 8, 9 a 11 této směrnice. Zadruhé článek 20 uvedené směrnice nabízí členskému státu vrácení daně, pokud má za to, že nemá informace, které by mu umožnily rozhodnout o celé takové žádosti nebo o její části, možnost vyžádat si od osoby povinné k dani nebo příslušných orgánů členského státu usazení, doplňující údaje, které musí být poskytnuty do jednoho měsíce ode dne doručení žádosti o údaje příjemci.
12

Na základě článku 56 uvedeného řádu se má za to, že žalobce si zvolí příslušnost určitého soudu konkludentně tím, že podá žalobu k soudům daného obvodu, zatímco u žalovaného se má za to, že tak učiní tím, že po vstupu do řízení provede jakýkoliv jiný procesní úkon, než je námitka nepříslušnosti soudu. U žalovaného se má za to, že konkludentně zvolí příslušnost také tehdy, pokud je řádně předvolán a neúčastní se řízení nebo tak učiní poté, co možnost podat námitku nepříslušnosti soudu zanikla.
11

Článek 58 této směrnice, nadepsaný „Oznámení o neautorizovaných nebo nesprávně provedených transakcích“, stanovil: „Uživatel platebních služeb získá od poskytovatele platebních služeb nápravu pouze v případě, že svému poskytovateli platebních služeb neprodleně po zjištění a nejpozději do třinácti měsíců ode dne odepsání částky z účtu oznámí všechny neautorizované nebo nesprávně provedené platební transakce vedoucí ke vzniku nároku […]; to neplatí v případě, kdy poskytovatel platebních služeb, kde to připadalo v úvahu, neposkytl nebo nezpřístupnil informace o dané platební transakci v souladu s hlavou III.“
12

Článek 3 décret no 2000-815, du 25 août 2000, relatif à l’aménagement et à la réduction du temps de travail dans la fonction publique de l’État et dans la magistrature (nařízení č. 2000-815 ze dne 25. srpna 2000 o úpravě a zkrácení pracovní doby ve státní službě a v soudnictví) (JORF ze dne 29. srpna 2000, s. 13301), ve znění nařízení č. 2011-184 ze dne 15. února 2011 (JORF ze dne 17. února 2011, s. 2963), stanoví: „I. – Při organizaci práce musí být dodrženy níže uvedené minimální záruky. Skutečná délka týdenní pracovní doby včetně přesčasů nesmí překročit čtyřicet osm hodin během téhož týdne ani čtyřicet čtyři hodin v průměru během kterýchkoli dvanácti po sobě jdoucích týdnů a doba týdenního odpočinku zahrnující v zásadě neděli, nemůže být nižší než 35 hodin. […] II. – Od pravidel uvedených v bodě I se lze odchýlit pouze v případech a za podmínek uvedených níže: a) Pokud to trvale vyžaduje samotný účel dotčené veřejné služby, a to zejména ochrana osob a majetku, a to nařízením Conseil d’État (státní rada) přijatém případně po vydání stanoviska výboru pro hygienu a bezpečnost, ministerského technického výboru a Conseil supérieur de la fonction publique (ústřední rada pro veřejnou službu, Francie), které stanoví protiplnění přiznaná kategoriím dotčených úředníků; […]“
19

Předkládající soud kromě toho poukazuje na skutečnost, že z vysvětlivek k HS týkajících se položky 8528 nelze vyvodit, že podpoložka 852851 HS je omezena na monitory, které byly navrženy a vyrobeny pro práci v jejich blízkosti nebo aby byly zblízka používány osobami, které zpracovávají data v zařízení pro automatizované zpracování dat nebo do něj data zadávají. Má za to, že tato omezení nejsou zjevná a vedla by k tomu, že by do této podpoložky nemohly být zařazeny ani monitory, které mají jen jeden vstup umožňující připojení k zařízení pro automatizované zpracování dat, ale které nejsou vhodné pro práci v jejich blízkosti. Podle předkládajícího soudu se technická kritéria vyžadovaná Soudním dvorem v rozsudku ze dne 19. února 2009, Kamino International Logistics (C‑376/07, EU:C:2009:105), jakož i v rozsudku ze dne 17. července 2014, Panasonic Italia a další (C‑472/12, EU:C:2014:2082), týkají pouze monitorů s obrazovkou (CRT), a tudíž se na sporné obrazovky nepoužijí.
15

Dne 13. prosince 2013 vyjádřila společnost Skype Communications svůj nesouhlas s postojem IBPT, přičemž uvedla, že jí nebyla přidělena žádná čísla z belgického číslovacího plánu. To, že jsou hovory ukončovány na číslech, která jsou součástí belgického číslovacího plánu, podle ní nelze rozumně považovat za skutečnost, která by z příslušné služby činila službu elektronických komunikací. Jakýkoli jiný výklad by znamenal, že by každý telekomunikační operátor na světě spadal pod belgický režim oznamování služeb elektronických komunikací, i když využívá služeb třetího operátora řádně oprávněného k ukončování volání na číslech belgického číslovacího plánu.
45

Tato zásada je vyjádřena v čl. 1 odst. 2 uvedeného rámcového rozhodnutí, který zakotvuje pravidlo, podle kterého jsou členské státy povinny vykonat evropský zatýkací rozkaz na základě uvedené zásady a v souladu s ustanoveními uvedeného rámcového rozhodnutí. Vykonávající justiční orgány tedy mohou odmítnout výkon takového rozkazu v podstatě pouze z taxativně vyjmenovaných důvodů pro odmítnutí stanovených v článcích 3, 4 a 4a uvedeného rámcového rozhodnutí. Stejně tak výkon evropského zatýkacího rozkazu může být vázán pouze na některou z podmínek taxativně stanovených v článku 5 tohoto rámcového rozhodnutí. Platí tedy, že pravidlem má být vykonání evropského zatýkacího rozkazu, kdežto odmítnutí jeho výkonu je pojato jako výjimka, která musí být vykládána restriktivně [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. července 2018, Minister for Justice and Equality (Nedostatky soudního systému), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, bod 41 a citovaná judikatura].
24

Tato zásada je vyjádřena v čl. 1 odst. 2 uvedeného rámcového rozhodnutí, který zakotvuje pravidlo, podle kterého jsou členské státy povinny vykonat evropský zatýkací rozkaz na základě uvedené zásady a v souladu s ustanoveními uvedeného rámcového rozhodnutí. Vykonávající justiční orgány tedy mohou odmítnout výkon takového rozkazu v podstatě pouze z taxativně vyjmenovaných důvodů pro odmítnutí stanovených v článcích 3, 4 a 4a uvedeného rámcového rozhodnutí. Stejně tak výkon evropského zatýkacího rozkazu může být vázán pouze na některou z podmínek taxativně stanovených v článku 5 tohoto rámcového rozhodnutí. Platí tedy, že pravidlem má být vykonání evropského zatýkacího rozkazu, kdežto odmítnutí jeho výkonu je pojato jako výjimka, která musí být vykládána restriktivně [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. července 2018, Minister for Justice and Equality (Nedostatky soudního systému), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, bod 41 a citovaná judikatura].
2)

Článek 3 odst. 2 až 4 směrnice 1999/44 musí být vykládán v tom smyslu, že právo spotřebitele na „bezplatné“ uvedení zboží zakoupeného na dálku do stavu odpovídajícího smlouvě nezahrnuje povinnost prodávajícího předem zaplatit náklady na dopravu tohoto zboží za účelem jeho uvedení do stavu odpovídajícího smlouvě do místa podnikání tohoto prodávajícího, ledaže skutečnost, že by spotřebitel uhradil předem tyto náklady, představuje nadměrnou zátěž, která by jej odradila od uplatnění svých práv, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.
13

Článek 3 odst. 1 a 2 uvedeného prováděcího nařízení stanoví: „1. Dovoz, pro nějž bylo předloženo prohlášení k propuštění do volného oběhu v případě výrobků v současnosti kódu KN ex85414090 (kódy TARIC 8541409021, 8541409029, 8541409031 a 8541409039) a na nějž jsou vystaveny faktury společnostmi, od kterých Komise přijala závazky a jejichž názvy jsou uvedeny v příloze prováděcího rozhodnutí 2013/707/EU, je osvobozen od antidumpingového cla uloženého podle článku 1, pokud: a) společnost uvedená v příloze prováděcího rozhodnutí 2013/707/EU vyrobila, dodala a fakturovala výše uvedené výrobky přímo nebo prostřednictvím své společnosti ve spojení, která je rovněž uvedena v příloze prováděcího rozhodnutí 2013/707/EU, buď svým společnostem ve spojení v Unii, které působí jako dovozci a propouštějí zboží do volného oběhu v Unii, nebo prvnímu nezávislému odběrateli, který působí jako dovozce a propouští zboží do volného oběhu v Unii, a b) k tomuto dovozu je přiložena závazková faktura, což je obchodní faktura obsahující alespoň údaje a prohlášení uvedené v příloze III tohoto nařízení a c) k tomuto dovozu je přiloženo osvědčení o vývozním závazku podle přílohy IV tohoto nařízení a d) zboží deklarované a předložené celním orgánům přesně odpovídá popisu uvedenému v závazkové faktuře. 2. Přijetím prohlášení o propuštění do volného oběhu vzniká celní dluh: a) pokud je u dovozu popsaného v odstavci 1 zjištěno, že není splněna jedna nebo více podmínek stanovených v uvedeném odstavci; [...]“
41

Podle dánské vlády konektory dotčené ve věci v původním řízení samy o sobě nejsou zbožím spadajícím do čtyřmístného čísla kapitoly 90 KN, ale jsou zbožím spadajícím pouze do osmimístné podpoložky 90219010 KN, která označuje „Části, součásti a příslušenství pomůcek pro nedoslýchavé“. V kapitole 90 KN tedy neexistuje čtyřmístné číslo, jehož znění by se vztahovalo na konektory dotčené ve věci v původním řízení. Tyto konektory naproti tomu představují samy o sobě zboží spadající do čtyřmístného čísla kapitoly 85 KN, a sice čísla 8544, které označuje „Izolované (též s lakovaným povrchem nebo anodickým okysličením) dráty, kabely (včetně koaxiálních kabelů) a jiné izolované elektrické vodiče, též vybavené přípojkami; kabely z optických vláken vyrobené z jednotlivě opláštěných vláken, též spojené s elektrickými vodiči nebo vybavené přípojkami“.
59

Komise namítá, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 32 napadeného rozsudku konstatoval, že pokud by Komise mohla provádět odečtení tak, že by na kapitál převedený dotčeným vnitrostátním orgánem uplatnila úrok, vedlo by to ke vzniku bezdůvodného obohacení na úkor úředníka, který podal předmětnou žádost. Cílem odečtení podle čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu je podle Komise – na rozdíl od toho, co konstatoval Tribunál – zabránit bezdůvodnému obohacení ve prospěch dotčeného úředníka, a to tak, že je zaručeno, že se převod nároků na důchod nabytých v rámci vnitrostátního důchodového systému do důchodového systému Unie týká pouze výše nároků na důchod, které dotyčná osoba nabyla ke dni registrace své žádosti o převod, přičemž částka odpovídající zhodnocení těchto nároků v období mezi tímto dnem a dnem skutečného převodu uvedeného kapitálu je vyloučena.
44

Co se týče konkrétně výrazu „poskytnutí a sjednání úvěrů“ ve smyslu uvedeného ustanovení, je třeba konstatovat, že tento výraz se nemůže vztahovat pouze na zápůjčky a úvěry poskytované bankovními a finančními institucemi [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 27. října 1993, Muys' en De Winter's Bouw- en Aannemingsbedrijf, C‑281/91, EU:C:1993:855, bod 13, ze dne 22. října 2015, Hedqvist, C‑264/14, EU:C:2015:718, bod 37, a ze dne 18. října 2018, Volkswagen Financial Services (UK), C‑153/17, EU:C:2018:845, bod 35].
33

Úvodem je třeba připomenout ustálenou judikaturu, podle níž platí, že rozhoduje-li Soudní dvůr v řízení o předběžné otázce ve věci sazebního zařazení, spočívá jeho úloha spíše v tom, že vnitrostátnímu soudu objasní kritéria, jejichž uplatnění posledně uvedenému soudu umožní dotčené výrobky správně zařadit do KN, než v tom, že zařazení provede samotný Soudní dvůr, a to tím spíše že k tomu nutně nemá k dispozici všechny potřebné údaje. Vnitrostátní soud se tak v každém případě jeví k provedení tohoto zařazení jako povolanější (viz zejména rozsudek ze dne 25. února 2016, G. E. Security, C‑143/15, EU:C:2016:115, bod 41 a citovaná judikatura).
51

V tomto ohledu je irelevantní, že maximální délka týdenní pracovní doby stanovená v tomto případě španělskými právními předpisy je pro pracovníka dle slov španělské vlády výhodnější než ta, kterou stanoví čl. 6 písm. b) směrnice 2003/88. Jak totiž ostatně uvedla i tato vláda, nic to nemění na tom, že vnitrostátní právní předpisy přijaté v této oblasti provádí do vnitrostátního práva uvedenou směrnici, jejíž respektování musí členské státy zajistit tím, že za tímto účelem přijmou nezbytná opatření. Není-li navíc zaveden systém, který by umožnil měřit počet hodin odpracovaných denně, je pro pracovníka v praxi obtížné, či přímo nemožné zajistit, aby byla dodržována maximální délka týdenní pracovní doby bez ohledu na to, o kolik hodin se konkrétně jedná.
32

Předkládající soud má za to, že v případě neexistence písemného dokumentu, v němž by byly uvedeny důvody na podporu rozhodnutí přijatého příslušným orgánem v rámci takového řízení, jako je řízení dotčené ve věci v původním řízení, je adresát takového rozhodnutí zbaven možnosti přístupu ke spisu, který se jej týká, možnosti seznámit se s důkazy shromážděnými tímto orgánem a možnosti vyjádřit se k nim. Tento adresát se může seznámit s důvody, na jejichž základě pojal tento orgán podezření o tom, že byl spáchán protiprávní čin, pouze nepřímo, a to v rámci řízení zahájeného na základě žaloby podané proti opatřením, jež přijal uvedený orgán.
3

Body 4, 15 a 16 odůvodnění nařízení č. 1215/2012 uvádějí: „(4) Určité rozdíly mezi vnitrostátními pravidly pro určení příslušnosti a pro uznávání rozhodnutí ztěžují řádné fungování vnitřního trhu. Je nezbytné přijmout ustanovení, která umožní sjednotit pravidla pro určení příslušnosti v občanských a obchodních věcech v mezinárodním ohledu a zajistí rychlé a jednoduché uznávání a výkon rozhodnutí přijatých v členských státech. […] (15) Pravidla pro určení příslušnosti by měla být vysoce předvídatelná a měla by vycházet ze zásady, podle které je příslušnost obecně založena na místě bydliště žalovaného. Příslušnost by měla být na tomto základě vždy určitelná, kromě několika přesně vymezených případů, kdy předmět sporu nebo smluvní volnost stran opravňuje k použití odlišného spojujícího prvku. Sídlo právnické osoby musí být v nařízení samostatně vymezeno tak, aby společná pravidla byla přehlednější a zamezilo se sporům o příslušnost. (16) Kromě místa bydliště žalovaného by měla existovat i jiná kritéria pro určení příslušnosti, založená na úzké vazbě mezi soudem a podanou žalobou nebo usnadňující řádný výkon spravedlnosti. Existence této úzké vazby by měla posílit právní jistotu a předejít možnosti, aby žalovaný byl žalován v řízení před soudem členského státu, jehož příslušnost nemohl rozumně předpokládat. To je důležité zejména ve sporech týkajících se mimosmluvních závazků, které vyplývají z porušení práva na soukromí a práv na ochranu osobnosti, včetně pomluvy.“
„1)

Podle španělského práva se starobní důchod vypočítá tak, že se na základní částku stanovenou na základě příjmů ze závislé činnosti v posledních letech uplatní procentní sazba závislá na počtu let pojištění po celý pracovní život. Musí být taková ustanovení vnitrostátního práva, jako jsou ustanovení čl. 247 písm. a) a čl. 248 odst. 3 [LGSS], která v případě dob odpracovaných v režimu práce na částečný úvazek snižují počet let započitatelných pro účely uplatnění procentní sazby, považována za ustanovení v rozporu s čl. 4 odst. 1 směrnice [79/7]? Vyžaduje čl. 4 odst. 1 směrnice [79/7], aby byl počet let pojištění zohledněných pro účely stanovení příslušné procentní sazby, která se má uplatnit při výpočtu starobního důchodu, určen stejným způsobem v případě pracovníků na plný úvazek i pracovníků na částečný úvazek?
17

RE čerpala od 4. února do 19. srpna 2001 první mateřskou dovolenou a od 6. září 2001 do 6. září 2003 rodičovskou dovolenou na výchovu dítěte. Následně čerpala od 6. listopadu 2007 do 6. června 2008 druhou mateřskou dovolenou, po níž od 1. srpna 2008 následovala rodičovská dovolená na výchovu dítěte, a to ve formě pracovního úvazku zkráceného o jednu pětinu. Posledně uvedená rodičovská dovolená měla být ukončena ke dni 29. ledna 2011.
22

Dne 25. června 2015 zaslal Fusion for Energy jednomu z úspěšných uchazečů nacházejících se na těchto seznamech nabídku zaměstnání. Do zaměstnání nastoupil dne 1. srpna 2015 v Cadarache. Dne 10. července 2015 zaslal Fusion for Energy nabídku zaměstnání dalšímu z těchto úspěšných uchazečů. Ten do zaměstnání nastoupil dne 1. listopadu 2015 v Cadarache.
11

Článek 37 nového zákona o Nejvyšším soudu zní: „§ 1 Soudce [Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud)] odchází do důchodu dnem dovršení věku 65 let, ledaže nejpozději 6 měsíců, avšak ne dříve než 12 měsíců před dosažením tohoto věku vyjádří vůli setrvat ve funkci a předloží osvědčení potvrzující, že je zdravotně způsobilý k plnění povinností soudce, vydané na základě zásad stanovených pro kandidáty do funkce soudce, a prezident Polské republiky udělí s jeho setrváním ve funkci soudce [Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud)] souhlas. § 1a Prezident Polské republiky si před udělením souhlasu se setrváním soudce [Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud)] vyžádá stanovisko Národní rady soudnictví. Národní rada soudnictví předloží prezidentovi Polské republiky své stanovisko do 30 dnů ode dne, v němž ji prezident Polské republiky vyzve k jeho vydání. V případě, že stanovisko podle věty druhé nebude předloženo ve stanovené lhůtě, má se za to, že Národní rada soudnictví vydala kladné stanovisko. § 1b Při vyhotovování stanoviska podle § 1a Národní rada soudnictví zohledňuje zájem soudní moci nebo důležitý společenský zájem, zejména racionální přidělování členů [Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud)] nebo potřeby vyplývající z pracovního vytížení některých senátů [Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud)]. § 2. Prohlášení a osvědčení podle § 1 se předkládá prvnímu předsedovi [Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud)], který je společně se svým stanoviskem bez zbytečného odkladu předloží prezidentovi Polské republiky. První předseda [Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud)] předloží své prohlášení a osvědčení spolu se stanoviskem kolegia [Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud)] prezidentovi Polské republiky. § 3. Prezident Polské republiky může udělit souhlas se setrváním soudce [Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud)] ve funkci do tří měsíců ode dne, kdy obdržel stanovisko Národní rady soudnictví ve smyslu § 1a, či po uplynutí lhůty pro předání tohoto stanoviska. Není-li udělen souhlas ve lhůtě uvedené v první větě, má se za to, že soudce odchází do důchodu dnem dovršení věku 65 let. Pokud řízení o setrvání ve funkci soudce [Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud)] nebude ukončeno do doby dosažení věku podle § 1, zůstane soudce ve funkci do konce tohoto řízení. § 4. Povolení uvedené v § 1 se uděluje na dobu tří let, a to ne více než dvakrát. Ustanovení § 3 platí obdobně. […]“
4

Článek 30 tohoto kodexu stanoví: „1. Nemůže-li být celní hodnota určena podle článku 29, určí se postupně podle odst. 2 písm. a), b), c) a d), a to podle prvního z těchto písmen, podle něhož ji lze určit, s tím, že pořadí použití písmen c) a d) lze na žádost deklaranta obrátit; pouze tehdy, nelze-li celní hodnotu určit podle určitého písmene, lze použít dalšího písmene v pořadí podle tohoto odstavce. 2. Celní hodnotou určenou podle tohoto článku je a) hodnota transakce u stejného zboží prodávaného pro vývoz do Společenství a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je hodnoceno; b) hodnota transakce u podobného zboží prodávaného pro vývoz do Společenství a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je hodnoceno; c) hodnota založená na jednotkové ceně, za kterou se dovážené zboží nebo stejné nebo podobné zboží prodává ve Společenství v největším úhrnném množství osobám, které nejsou ve spojení s prodávajícími; d) hodnota vypočtená jako součet – nákladů na materiál a výrobu nebo jiné zpracování, které jsou vynaloženy na produkci dováženého zboží, nebo hodnoty těchto položek, – částky pro zisk a všeobecné výdaje ve výši, kterou producenti v zemi vývozu obvykle zahrnují do prodejů zboží téže povahy nebo téhož druhu jako hodnocené zboží určené k vývozu do Společenství, – nákladů na všechny položky uvedené v čl. 32 odst. 1 písm. e) nebo jejich hodnoty. […]“