ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

Dopisem ze dne 25. října 2011 upřesnila Komise, že základem pro sporné rozhodnutí byl článek 266 SFEU. Tvrdila také, že neměla povinnost zaplatit úroky z prodlení, poněvadž „finanční nařízení z roku 1977“ ve znění nařízení (Euratom ESUO, EHS) č. 610/90 Rady ze dne 13. března 1990, kterým se mění finanční nařízení ze dne 21. prosince 1977 o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 70, s. 1), použitelné na dotčenou finanční podporu neupravuje placení úroků ve prospěch příjemců. Podobně nařízení Komise (Euratom, ESUO, ES) č. 3418/93 ze dne 9. prosince 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla k některým ustanovením finančního nařízení ze dne 21. prosince 1977 (Úř. věst. L 315, s. 1), vstoupilo v platnost až po podpisu smlouvy o finanční podpoře a čl. 94 odst. 1 uvedeného nařízení se podle ní v každém případě použije pouze na žádosti o platby ze strany Komise, a nikoli v opačném směru (viz rovněž hlava XIV a článek 92 téhož nařízení). Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74), jakož i nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení č. 1605/2002 (Úř. věst. L 357, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 145) se podle ní dále nevztahují na smlouvy podepsané před jejich vstupem v platnost, tj. před 1. lednem 2003. Z judikatury však podle ní jasně plyne povinnost Komise zaplatit kompenzační úroky v souladu se zrušovacím rozsudkem. Komise se tedy dle svého tvrzení rozhodla zaplatit úroky v úrokové sazbě ECB a EMI za každý díl z celkové částky, která měla být vyplacena, a to podle výpočtu uvedeného v tabulce obsažené v příloze dopisu. Komise v této tabulce vyčíslila úroky ze všech dílů pohledávky popsané v bodě 3 výše s ohledem na úrokové sazby ECB pro hlavní refinanční operace, a to až do 13. července 2011. Komise v tomto ohledu upřesnila, že bez právní úpravy umožňující uplatnění úroků z prodlení nebylo důvodné navyšovat úrokovou sazbu o 3,5 bodu. Komise konečně uvedla, že platbu odloží do doby, než IPK odpoví na její dopis.
4

Pravidla ze dne 12. června 1990, ve znění účinném v březnu 2009, stanovila zejména toto: „Článek 1 1. Až do přijetí jednotného statutu poslanců a bez ohledu na důchodové nároky upravené v přílohách I a II, má každý poslanec Evropského parlamentu, který minimálně po dobu 2 let přispíval do dobrovolného systému důchodového pojištění, po odchodu z funkce právo na doživotní důchod od prvního dne měsíce následujícího po měsíci, ve kterém dosáhne věku 60 let. […] Článek 2 1. Výše důchodu činí za každý dovršený rok výkonu mandátu 3,5 % ze 40 % základního platu soudce Soudního dvora Evropských společenství a za každý dovršený měsíc jednu dvanáctinu této částky. 2. Maximální výše důchodu činí 70 % (minimální výše 10,5 %) ze 40 % základního platu soudce Soudního dvora Evropských společenství. 3. Důchod je vypočítáván a vyplácen v eurech. Článek 3 Bývalí poslanci nebo poslanci, kteří odstoupili před dovršením věku 60 let, mohou žádat, aby jim byl starobní důchod vyplácen ihned nebo kdykoli v době od odstoupení do dovršení věku 60 let, a to pod podmínkou, že dosáhli věku 50 let. V tomto posledním případě se důchod rovná výši vypočítané na základě čl. 2 odst. 1 vynásobené koeficientem vypočítaným v závislosti na věku poslance v době, kdy začal pobírat důchod, a to podle následující stupnice […] Článek 4 (vyplacení části důchodu ve formě jednorázové částky) 1. Poslancům, kteří se účastní nebo se účastnili dobrovolného systému důchodového pojištění, může být ve formě jednorázové částky vyplaceno maximálně 25 % důchodových nároků vypočítaných podle článku 2 odst. 1. 2. Tato volba musí být provedena před dnem, ve kterém je vyplácení zahájeno, a je neodvolatelná. 3. Až do výše maximální částky stanovené v odstavci 1 nemá vyplacení jednorázové částky vliv na důchodové nároky pozůstalého manžela či vyživovaných dětí účastníka důchodového pojištění ani tyto nároky nesnižuje. 4. Vyplácená jednorázová částka se počítá podle věku poslance k okamžiku vzniku nároku na důchod, a to podle následující tabulky […] 5. Jednorázová částka je vypočítávána a vyplácena v eurech. Výplata se provede před první důchodovou platbou. […]“(citovaná ustanovení pravidel jsou neoficiálním překladem)
70

Takový režim by totiž vyžadoval v každém konkrétním případě, aby unijní soud zkoumal a vykládal vnitrostátní procesní právo, což by přesahovalo jeho pravomoc v rámci přezkumu legality unijních aktů (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 25. července 2002, Unión de Pequeños Agricultores v. Rada, C-50/00 P, Recueil, s. I-6677, bod 43, a ze dne 1. dubna 2004, Komise v. Jégo-Quéré, C-263/02 P, Recueil, s. I-3425, bod 33).
140

Zadruhé je třeba připomenout, že co se týče finančních a úvěrových institucí, jako je žalobkyně, čl. 11a odst. 1 písm. a) nařízení č. 423/2007, jak byl doplněn do uvedeného nařízení článkem 1 písm. h) nařízení Rady (ES) č. 1110/2008 ze dne 10. listopadu 2008, kterým se mění nařízení č. 423/2007 (Úř. věst. L 300, s. 1), uvedeným institucím, na něž se vztahuje článek 18 nařízení č. 423/2007, ukládá povinnost zachovávat „neustálou obezřetnost vůči operacím na účtech“ ve vztazích s úvěrovými a finančními institucemi uvedenými v odstavci 2 tohoto článku 11a, to znamená mimo jiné finančními a úvěrovými institucemi se sídlem v Íránu. Podle článku 18 nařízení č. 423/2007 se toto nařízení použije mimo jiné na všechny právnické osoby, subjekty nebo orgány zapsané do rejstříku jako žalobkyně nebo zřízené podle práva některého členského státu, jakož i na všechny právnické osoby, subjekty nebo orgány v souvislosti s každou obchodní činností, která je provozována zcela nebo zčásti uvnitř Společenství. Článek 23 odst. 1 písm. a) nařízení č. 961/2010 ukládá podobnou povinnost neustálé obezřetnosti vůči operacím na účtech finančním a úvěrovým institucím, na něž se vztahuje článek 39 uvedeného nařízení.
22

Kromě toho je třeba odmítnout argument Komise, že po eventuálním zrušení napadeného rozhodnutí Tribunálem by případně mohla přijmout nové rozhodnutí na základě druhé směrnice o plynu. Je totiž třeba uvést, že v rámci druhé směrnice o plynu, jak bylo uvedeno v bodě 20, bylo předpokladem závazného rozhodnutí, aby byla nejprve dotčenému členskému státu zaslána nezávazná žádost. Vzhledem k tomu, že taková nezávazná žádost může vést k jednání mezi dotčeným členským státem a Komisí o jejím obsahu, není v této fázi jisté, že by Komise nakonec přijala závazné rozhodnutí, ani jaký by byl jeho obsah. Žalobkyně rovněž poukazuje na to, že vzhledem k tomu, že lhůta stanovená v čl. 22 odst. 4 druhé směrnice o plynu uplynula dne 18. května 2011, Komise by již nemohla rozhodnutí ze dne 26. října 2010 zpochybňovat.
219

Zaprvé ani nařízení č. 1/2003 ani judikatura takové omezení nezavádí. Zadruhé se nejedná o jedinou skutečnost odůvodňující rozhodnutí o provedení kontrol na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, hlavním důvodem je vyhledání informací, které by mohly zejména odhalit strategii vyloučení konkurentů, které by mohly mít v držení žalobkyně. Zatřetí z důvodů uvedených v bodech 208 až 214 výše, je nutné argument vycházející z údajné neexistence důkazů, které by potvrzovaly existenci rizika zničení, s ohledem na okolnosti projednávané věci odmítnout. Začtvrté existence rozsudku Oberlandesgericht Frankfurt-am-Main (viz bod 204 výše) nemůže odůvodnit závěr, že neexistovalo riziko zničení údajů , ke kterému dospěly žalobkyně.
90

V projednávané věci by rozdíl mezi datem, kdy nastanou účinky zrušení zařazení žalobkyně do přílohy IX nařízení č. 267/2012, a datem, kdy nastanou účinky zrušení jejího zařazení do přílohy II rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2010/644 a poté rozhodnutí 2011/783, mohl vést k vážnému narušení právní jistoty, neboť uvedené akty ukládají žalobkyni totožná omezující opatření. Účinky přílohy II rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2010/644 a poté rozhodnutí 2011/783, proto musí být vůči žalobkyni zachovány až do okamžiku, kdy nastanou účinky zrušení zařazení žalobkyně do přílohy IX nařízení č. 267/2012 (obdobně viz rozsudek Kadio Morokro v. Rada, bod 88 výše, bod 39).
33

Samotná skutečnost, že Tribunál měl v rozsudcích De Nicola v. EIB, jenž je uveden v bodě 24 výše (body 118 až 120), a Dunnett a další v. EIB, jenž je uveden v bodě 24 výše (body 57 a 58), za to, že lhůty, které nepřesahují tři měsíce a deset dnů, jsou přiměřené, neznamená, že by delší lhůty nemohly být s ohledem na okolnosti vlastní dotčeným věcem považovány za „přiměřené“, neboť unijní soud rozhodl pouze o konkrétních případech, které mu byly předloženy, aniž zkoumal otázku, zda by delší lhůty mohly být taktéž považovány za přiměřené. Naopak skutečnost, že předseda Tribunálu měl v usnesení D v. EIB, jež je uvedeno v bodě 30 výše (body 38 až 40), za to, že lhůta pěti měsíců není s ohledem na okolnosti případu přiměřená, neumožňuje dospět k závěru, že by kratší lhůta, která však přesto přesáhla lhůtu tří měsíců a deseti dnů, nemohla být považována za „přiměřenou“ nebo a fortiori že by taková lhůta nemohla být za jiných okolností považována za přiměřenou.
10

Rozhodnutím ze dne 26. května 2011 (dále jen „napadené rozhodnutí“) první odvolací senát OHIM odvolání zčásti vyhověl, a sice pro výrobky spadající do třídy 16, a zčásti odvolání zamítl, a sice pro výrobky spadající do tříd 21 a 24. Odvolací senát uvedl konkrétně následující: — relevantní veřejností je široká veřejnost Evropské unie (bod 12 napadeného rozhodnutí); — pokud jde o srovnání výrobků, odvolací senát se ztotožnil s posouzením námitkového oddělení, které účastníci řízení nezpochybnili. Odvolací senát tak měl za to, že výrobky, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka, spadající do třídy 16, jsou totožné s výrobky, na které se vztahuje starší ochranná známka, spadajícími do téže třídy a že výrobky spadající do tříd 21 a 24 jsou odlišné od výrobků, na které se vztahuje starší ochranná známka (body 13 až 16 napadeného rozhodnutí); — pokud jde o srovnání označení z vzhledového a fonetického hlediska, odvolací senát se ztotožnil s úvahami námitkového oddělení, když měl za to, že jsou označení vzhledově i foneticky odlišná (bod 18 napadeného rozhodnutí). Pokud jde o pojmové srovnání, odvolací senát na rozdíl od námitkového oddělení dospěl k závěru, že existuje totožnost „nebo přinejmenším“ silná pojmová podobnost (bod 22 napadeného rozhodnutí); — s ohledem na předcházející skutečnosti odvolací senát dospěl k závěru, že mezi kolidujícími označeními pro totožné výrobky, a sice výrobky spadající do třídy 16, existuje nebezpečí záměny nebo asociace, jakož i k tomu, že nebezpečí záměny neexistuje pro odlišné výrobky spadající do tříd 21 a 24 (body 23 až 32 napadeného rozhodnutí); — pokud jde o čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009, měl odvolací senát za to, že není třeba jej přezkoumávat (bod 33 napadeného rozhodnutí).
82

Uvedený dokument ze dne 11. července 2011 podepsal „Major General“ syrské armády, ředitel pro administrativní záležitosti důstojnického sboru. Je v něm vylíčen průběh žalobcovy vojenské služby od 1. prosince 1995. Z tohoto dokumentu vyplývá, že žalobce působil v syrské armádě 16 let. Je třeba zdůraznit, že v roce 2006 byl jmenován do funkce „Commander of the Of Confidentiality“ (velitel pověřený pro oblast zajišťování důvěrnosti). V roce 2008 byl povýšen do hodnosti podplukovníka a dne 30. května 2011, tj. měsíc po přijetí rozhodnutí 2011/273, byl jmenován do funkce „Chief of Staff Battalion“ (náčelník štábu praporu), zatímco tou dobou probíhaly represe syrské armády proti civilnímu obyvatelstvu.
17

Komise tvrdila, že tyto studie byly vypracovány, aby mohla zkontrolovat provedení několika směrnic členskými státy do jejich vnitrostátních právních řádů a případně zahájit řízení o nesplnění povinnosti upravené v článku 258 SFEU (dále jen „řízení o nesplnění povinnosti“) proti těmto státům. Pokud jde o studii zahrnutou do první kategorie uvedené v bodě 14 výše, Komise uvedla, že dosud neučinila závěr ohledně provedení dotyčné směrnice. Pokud by byly zveřejněny údaje a závěry obsažené v této studii, které dosud nebyly ověřeny a na něž neměl dotčený členský stát příležitost reagovat, znamenalo by to podle názoru Komise pro tento stát riziko případné nespravedlivé kritiky, čímž by byla poškozena atmosféra vzájemné důvěry požadovaná k vyhodnocení provedení dotyčné směrnice. Ohledně sporných studií zahrnutých do druhé kategorie uvedené v bodě 14 výše Komise uvedla, že v některých případech zahájila proti dotyčným členským státům řízení o nesplnění povinnosti a v ostatních případech dosud nerozhodla, zda má být toto řízení zahájeno. Zveřejnění sporných studií by narušilo vzájemnou důvěru nezbytnou k vyřešení sporů mezi ní a dotyčnými členskými státy bez nutnosti využití soudní fáze uvedeného řízení.
96

S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba rozhodnout, že Komise mohla mít správně za to, že není v unijním zájmu zahájit znovu řízení proti společnosti Repsol za účelem uložení pokuty nebo penále. Žalobní důvod vycházející z porušení čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1/2003, jakož i čl. 23 odst. 2 písm. c) a čl. 24 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení je tedy třeba zamítnout.
14

Rozhodnutím ze dne 8. srpna 2011 (dále jen „napadené rozhodnutí“) čtvrtý odvolací senát OHIM odvolání zamítl. Zaprvé konstatoval, že relevantní veřejnost tvoří průměrný portugalský spotřebitel. Zadruhé měl za to, že vedlejší účastnice dostatečně prokázala, že starší ochranná známka byla v Portugalsku v průběhu relevantního období pěti let skutečně užívána. Zatřetí měl za to, že dotyčné výrobky jsou zčásti totožné a zčásti podobné. Začtvrté odvolací senát uvedl, že mezi kolidujícími ochrannými známkami existuje nízký stupeň vzhledové podobnosti a že kolidující ochranné známky jsou pro část relevantní veřejnosti, která má určitou znalost anglického jazyka, totožné z fonetického hlediska a pro zbývající část relevantní veřejnosti jsou průměrně podobné. Pokud jde o pojmové srovnání, měl odvolací senát za to, že kolidující ochranné známky jsou totožné pro část relevantní veřejnosti, která zná anglický jazyk, a neutrální pro zbývající část relevantní veřejnosti. Zapáté odvolací senát v rámci globálního posouzení poté, co zejména uvedl, že starší ochranná známka má normální rozlišovací způsobilost, dospěl k závěru, že existuje nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.
4

V článku 5 smlouvy Cocoon je stanoven maximální finanční příspěvek Unie ve výši 6,7 milionů eur. Tato smlouva s celkovou dobou trvání 42 měsíců v článku 6 stanoví, že projekt je rozdělen na čtyři sledovaná období. Z tohoto ustanovení a formulářů C přiložených k žalobě vyplývá, že první období mělo trvat od 1. ledna do 31. prosince 2004, druhé od 2. ledna do 31. prosince 2005, třetí od 1. ledna do 31. prosince 2006 a čtvrté od 1. ledna do 30. června 2007.
30

Podle ustálené judikatury musí právní zájem žalobce na podání žaloby existovat ve vztahu k předmětu žaloby ve fázi jejího podání, neboť jinak by byla nepřípustná. Zájem na podání žaloby musí přetrvat až do vydání soudního rozhodnutí, neboť jinak by nemohlo být vydáno rozhodnutí ve věci samé, což předpokládá, že žaloba může ve výsledku přinést prospěch účastníku řízení, který ji podal (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 17. dubna 2008, Flaherty a další v. Komise, C-373/06 P, C-379/06 P a C-382/06 P, Sb. rozh. s. I-2649, bod 25, a citovaná judikatura) a že tento účastník doloží vzniklý a trvající zájem na zrušení napadeného aktu (viz rozsudek Tribunálu ze dne 19. června 2009, Socratec v. Komise, T‑269/03, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 36, a citovaná judikatura).
108

Žalobkyně v rámci svého třetího žalobního důvodu tvrdí, že Parlament nemohl její nabídku odmítnout, aniž by porušil zásadu rovného zacházení, jelikož tvrdí, že předložila jiné nabídky za stejných podmínek a poukazuje na to, že tyto jiné nabídky nebyly odmítnuty pro nezaslání ve dvojí obálce a nezapečetění každé z nich. Má tak za to, že s její nabídkou v projednávaném případě bylo zacházeno odlišně ve srovnatelné situaci, aniž by tato odlišnost mohla být objektivně odůvodněna.
44

Nicméně, jak správně uvedl odvolací senát v bodě 26 napadeného rozhodnutí, vyobrazení krávy má v projednávané věci, pokud jde o dotyčné výrobky, povahu náznaku. Tento prvek má tudíž v projednávané věci nízkou rozlišovací způsobilost. Žalobkyně ve fázi repliky zpochybňuje závěr, ke kterému v této souvislosti dospěl odvolací senát, zejména pokud jde o „cukrovinky, bonbony, karamely“, na které se vztahují starší ochranné známky. Aniž je nutné se vyjádřit k opožděnosti argumentu uplatňovaného žalobkyní, je třeba konstatovat, že tento argument není opodstatněný. Pokud jde o výrobky, na které se vztahuje přihláška ochranné známky, žalobkyně neuplatnila žádný zvláštní argument, který by mohl závěr odvolacího senátu zpochybnit. Pokud jde o výrobky, na něž se vztahují starší ochranné známky, které jsou konkrétně předmětem argumentace žalobkyně, vedle skutečnosti, že čokoládové tyčinky a čokoládové výrobky mohou být vyráběny s přídavkem mléka nebo mléčných výrobků, obsahuje popis výrobků, na které se vztahují uvedené ochranné známky, pokud jde zvláště o cukrovinky, bonbony a karamely uváděné žalobkyní v jejích písemnostech, následující poznámku: „zejména vyráběné s přídavkem mléka, smetany nebo másla“. Na rozdíl od toho, co v podstatě tvrdí ve svých písemnostech žalobkyně, z toho vyplývá, že cukrovinky, bonbony a karamely, na které se vztahují starší ochranné známky, mohou být vyráběny s přídavkem mléka nebo mléčných výrobků. Toto posouzení je ostatně potvrzeno přísežným prohlášením poskytnutým v příloze žaloby, ve kterém se uvádí, že karamely vyráběné žalobkyní obsahují smetanu, máslo a mléko. Odvolací senát se tedy v této souvislosti nedopustil nesprávného posouzení. S přihlédnutím k tomuto závěru není nutné určit, zda se odvolací senát dopustil nesprávného posouzení, když měl na základě skutečností uváděných vedlejším účastníkem u OHIM za to, že spotřebitelé Unie, včetně Německa, jsou zvyklí se setkávat s ochrannými známkami, které obsahují vyobrazení krávy pro výrobky spadající do třídy 30. I za předpokladu, že by se odvolací senát v této souvislosti nesprávného posouzení dopustil, neovlivnilo by to totiž závěr, podle něhož má vyobrazení krávy v projednávané věci povahu náznaku, pokud jde o dotyčné výrobky.
36

Komise odůvodňuje zákaz uskutečnit akvizice zejména v bodech 309 až 313 odůvodnění napadeného rozhodnutí, které uvádí toto: „(309) Plán restrukturalizace by měl jednoznačně prokazovat, že podpora je omezena na nezbytné minimum. Náklady spojené s restrukturalizací by neměl nést pouze stát, nýbrž v maximálním možném rozsahu i ti, kteří do banky investovali. Banka a držitelé jejího kapitálu by se na restrukturalizaci měli podílet co nejvíce svými vlastními zdroji. Pomoc na restrukturalizaci by měla být omezena na pokrytí nákladů nezbytných k obnovení životaschopnosti. To znamená, že podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace, jako je například nabytí nových podniků […] (310) Ve sdělení o restrukturalizaci je připomenuto, že zákaz akvizic je nezbytný k tomu, aby byla podpora omezena na nezbytné minimum. V bodě 23 sdělení o restrukturalizaci je výslovně uvedeno, že ‚podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace. Prostřednictvím státní podpory například nemohou být financovány nákupy podílů v jiných podnicích nebo nové investice, pokud to pro obnovení životaschopnosti podniku nemá zásadní význam‘. (311) Ve sdělení o restrukturalizaci je zákaz akvizic spojen rovněž s narušením hospodářské soutěže. V bodech 39 a 40 sdělení je objasněno, že ‚státní podpora nesmí být použita na úkor soutěžitelů, kteří podobnou veřejnou podporu nedostávají‘, a že ‚banky by neměly použít státní podporu na akvizice konkurenčních podniků‘. Tato podmínka by měla platit alespoň po dobu tří let a v závislosti na rozsahu, výši a trvání podpory může být zachována až do konce období restrukturalizace. (312) V souladu s bodem 40 sdělení o restrukturalizaci může být podpora prohlášena za slučitelnou pouze pod podmínkou, že [ABN Amro] bude po dobu tří let od data vydání tohoto rozhodnutí důsledně dodržovat zákaz akvizic […]. Zákaz akvizic by se měl prodloužit, bude-li nizozemský stát po třech letech vlastnit i nadále více než 50 % skupiny [ABN Amro]. Zákaz akvizic by však neměl přesahovat pět let. Zatímco část podpory již byla splacena, některá opatření […] nemůže banka splatit kvůli formě, v jaké byla poskytnuta (tj. nikoli ve formě hybridního dluhového nástroje). Ukončení státního vlastnictví představuje náhradu za odhad, kdy skončí výhoda plynoucí z podpory. (313) Komise podotýká, že plán restrukturalizace z prosince 2009 (doplněný dne 23. března 2010 o pesimistické finanční výhledy) již uváděl, že [ABN Amro] se stala životaschopným subjektem, který by měl dosáhnout přiměřené návratnosti vlastního kapitálu a u nějž se očekává dosažení přiměřeného zisku i v případě špatných hospodářských podmínek. Aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 tuto analýzu potvrdil. Toto obnovení životaschopnosti nezávisí na akvizicích. Zákaz akvizic proto není v rozporu s obnovením životaschopnosti.“
147

V každém případě, jak právem poznamenává Komise, i za předpokladu, že by dvoustranné kontakty mezi korejskými a japonskými dodavateli LCD-TV tvořily s protiprávním jednáním konstatovaným v napadeném rozhodnutí jediné a trvající jednání a žalobkyně nevěděla o existenci těchto dvoustranných kontaktů, tato okolnost by nezpůsobila, že by se výtky uplatněné vůči žalobkyni z důvodu její účasti na protiprávním jednání konstatovaném v napadeném rozhodnutí staly neopodstatněnými ani že by musela být pokuta uložená žalobkyni snížena. Nic totiž neumožňuje tvrdit, že pokuta uložená v případě větší kartelové dohody zahrnující japonské dodavatele by byla v konečném důsledku pro žalobkyni nižší. V tomto ohledu by případné snížení, které Komise mohla udělit žalobkyni na základě polehčující okolnosti, bylo vyrovnáno, či dokonce přesaženo, zvýšením vyplývajícím z použití vyššího procenta, pokud jde o závažnost protiprávního jednání a „úvodní zatížení“.
57

Článek 1 odst. 1 rozhodnutí 2011/172 ve znění v anglickém jazyce, který je jednacím jazykem, stanoví, že se zmrazuje majetek náležející následujícím osobám: „persons having been identified as responsible for misappropriation of Egyptian State funds, and natural or legal persons, entities or bodies associated with them, as listed in the Annex“. Jinými slovy se v této jazykové verzi rozhodnutí 2011/172 uvádějí na jedné straně osoby, jež byly „označeny“ jako osoby odpovědné za zneužívání egyptských státních prostředků, a na straně druhé osoby s nimi spojené.
1

Společnost LG Display Co. Ltd (dále jen „LGD“), dříve LG Philips LCD Co. Ltd, je společnost založená podle korejského práva, která kontroluje skupinu společností usazených po celém světě a vyrábí obrazovky z tekutých krystalů s aktivní maticí (dále jen „LCD“).
11

Výrobek, jenž byl předmětem původního šetření […], „tvořily monoalkylestery mastných kyselin a/nebo parafinovaný plynový olej ze syntézy a/nebo hydrotermální úpravy nefosilního původu (obecně známý jako ‚bionafta‘), buď v čisté formě, nebo ve formě směsi, používaný převážně, ale ne výhradně, jako obnovitelné palivo, pocházející se Spojených států amerických […], obvykle kódů KN 3824 90 91, ex 3824 90 97, ex 2710 19 41, ex 1516 20 98, ex 1518 00 91 a ex 1518 00 99“. Období šetření probíhalo od 1. dubna 2007 do 31. března 2008 (dále jen „období původního šetření“).
264

Je tedy třeba mít za to, že Komise jasně uvedla, že cílový zisk 8 % je považován za úroveň, které by mohlo výrobní odvětví dosáhnout, pokud by nedocházelo k dumpingovému dovozu (viz bod 252 výše).