ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

První žalobní důvod vycházející z protiprávnosti pokynů pro RPPP z roku 2015, jelikož jsou v rozporu se zásadou zákazu diskriminace, článkem 51 pracovního řádu a články 12 a 21 Listiny základních práv Evropské unie. Žalobce podpůrně uplatňuje protiprávnost napadeného rozhodnutí, jelikož je v rozporu s pokyny z roku 2015 a je stiženo zjevně nesprávným posouzením. Žalobce má za to, že pokyny z roku 2015 jsou protiprávní, něboť znevýhodňují zaměstnance, kteří jsou jen omezeně k dispozici útvaru, k němuž jsou přiděleni, z důvodů, které nemohou objektivně ovlivnit, jako například pracovní volno z důvodu nemoci, částečný úvazek z důvodu invalidity nebo zproštění služebních povinností z důvodu působení ve výboru zaměstnanců (nebo kombinace těchto důvodů), oproti kolegům, kteří jsou útvaru, jemuž jsou přiděleni, k dispozici na plný úvazek. Napadené rozhodnutí, které bylo přijato na základě protiprávních pokynů pro RPPP, je tudíž rovněž protiprávní. I kdyby byly pokyny z roku 2015 považovány za pokyny, které jsou v souladu s právem, má žalobce nicméně za to, že napadené rozhodnutí porušuje tyto pokyny, neboť doby nepřítomnosti byly v jeho případě použity jako diskriminující skutečnost, zatímco měly být vyloženy pozitivně, což by umožnilo ovlivnit odměnu na základě RPPP pozitivně. Má za to, že vzhledem k tomu, že všechny skutečnosti měly být posouzeny podle pokynů z roku 2015, měly zjevně vést k vyšší odměně na základě RPPP.
—

zrušil rozhodnutí Single Resolution Boards SRB/ES/SRF/2016/06 ze dne 15. dubna 2016 [„Decision of the Executive Session of the Board of 15 April 2016 on the 2016 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2016/06)“], jakož i rozhodnutí Single Resolution Boards SRB/ES/SRF/2016/13 ze dne 20. května 2016 [„Decision of the Executive Session of the Board of 20 May 2016 on the adjustment of the 2016 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund supplementing the Decision of the Executive Session of the Board of 15 April 2016 on the 2016 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2016/13)“], nebo je přinejmenším zrušil v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně;
—

zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) č. 2016/1647 ze dne 13. září 2016 o opětovném uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Vietnamu a vyráběné společnostmi Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co., Ltd, Lac Ty Co., Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co Ltd, společností Freetrend Industrial Ltd. a její společností ve spojení Freetrend Industrial A (Vietnam) Co, Ltd. a dále společnostmi Fulgent Sun Footwear Co., Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co, Ltd, Golden Top Company Co., Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd., Tripos Enterprise Inc. a Vietnam Shoe Majesty Co., Ltd, o konečném výběru uloženého prozatímního cla a o provedení rozsudku Soudního dvora ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14;
1.

První žalobní důvod: Žalobkyně najaly na základě občanskoprávních smluv polské samostatně výdělečně činné osoby registrované pro hospodářské účely v Polsku, které následně poskytovali služby žalobkyním. Poté, co byly nasmlouvané služby poskytnuty, se polští pracovníci vrátili do Polska, kde mají místo trvalého bydliště podle práva sociálního zabezpečení. Následně, poté, co došlo k zvláštnímu posouzení (daňové posouzení) požadoval švédský Skatteverket (správce daně) po žalobkyních zaplacení švédských zaměstnavatelských příspěvků na sociální zabezpečení za polské samostatně výdělečně činné osoby/pracovníky a uložil žalobkyním zvláštní finanční sankce. Takový postup je v rozporu s nařízením Rady (EHS) č. 574/72, které bylo nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 987/2009.
2.

Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení. Žalobkyně má za to, že rozhodnutí není v souvislosti s účinky opatření podpory na hospodářskou soutěž a na obchod mezi členskými státy dostatečně podloženo, jelikož důvody, které Komisi vedly k tvrzení, že účinky předmětného opatření podpory na obchod mezi členskými státy jsou ryze hypotetické či domnělé a že i kdyby nějaké účinky byly, byly by naprosto marginální, jsou nepodložené a de facto podporují šíření obdobných izolovaných opatření podpory, a to nejen v regionu Tomar, ale v celostátním měřítku, a to se všemi z toho plynoucími důsledky spočívajícími v odrazování vnitrostátních investic i investic z jiných členských států.
—

Žalobce byl zařazen do platové třídy odpovídající funkční skupině II v rámci první pracovní smlouvy, která mu byla nabídnuta, a do základní platební třídy ve funkční skupině II v případě druhé nabídnuté pracovní smlouvy. Funkční skupina II zahrnuje „kancelářské a sekretářské práce, řízení kancelářského úseku a jiné obdobné činnosti vykonávané pod dohledem úředníků nebo dočasných zaměstnanců“, zatímco převážná většina úkolů zadávaných žalobci v rámci jeho první a druhé pracovní smlouvy představovala administrativní a poradenskou činnost, jak to dokládají přílohy k žalobě.
2.

Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně použila čl. 4 odst. 2 druhou odrážku nařízení (ES) č. 1049/2001, když rozhodla, že přístup k požadovaným dokumentům by mohl vážně zasáhnout do ochrany probíhajících soudních řízení zahájených ve věcech T-192/16, T-193/16 a T-257/16 a že přístup k uvedeným dokumentům by mohl vážně zasáhnout do zájmu Komise žádat o právní poradenství a obdržet nezávislá, objektivní a úplná stanoviska. Tímto žalobním důvodem je rovněž tvrzeno, že Komise neuznala, že přístup k uvedeným dokumentům představuje převažující veřejný zájem, a ty by měly být z tohoto důvodu zpřístupněny.
—

Komise svou hlavní úvahu nerozvinula v rozhodnutí o zahájení řízení. Pokud by tak učinila, Apple by mohla předložit důkazy, které by mohly a musely změnit výsledek řízení.
CS Úřední věstník Evropské unie C 53/40

Žaloba podaná dne 21. prosince 2016 – HeidelbergCement v. Komise

(Věc T-902/16)

(2017/C 053/49)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Žalobkyně: HeidelbergCement AG (Heidelberg, Německo) (zástupce: U. Denzel, C. von Köckritz, P. Pichler a H. Weiß, advokáti)

Žalovaná: Evropská komise

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— zrušil rozhodnutí Evropské komise č. (2016)6591 final ze dne 10. října 2016 o zahájení řízení podle čl. 6 odst. 1 písm. c) nařízení Rady (ES) č. 139/2004 (1) ve věci M. 7878 – HeidelbergerCement/Schwenk/Cemex Hungary/Cemex Croatia, týkající se zamýšlené akvizice ze strany Duna-Dráva Cement Kft. 100 % akcií ve společnosti Cemex Hratska dd. a Cemex Hungária Építőanyagok Kft., a

— v každém případě uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

Podle žalobkyně se Evropská komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když považovala za „dotčený podnik“ žalobkyni a společnost Schwenk Zement KG – a nikoli společnost Duna-Dráva Cement Kft., plně funkční společný podnik, v němž žalobkyně a společnost Schwenk Zement KG každá vlastní a kontroluje 50 %; tudíž učinila nesprávný závěr, že transakce má „unijní rozměr“ ve smyslu článku 1 nařízení Rady (ES) č. 139/2004. Podle žalobkyně ve skutečnosti Evropská komise nemá pravomoc přijmout napadené rozhodnutí a kontrolovat obchody na základě nařízení Rady (ES) č. 139/2004 a napadené rozhodnutí tedy porušuje článek 1 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 a zásadu právní jistoty a zásadu subsidiarity.

Zaprvé žalobkyně tvrdí, že Evropská komise se dopustila nesprávného právního posouzení, když se opřela o bod 147 konsolidovaného sdělení Komise (2), když kvalifikovala žalobkyni a společnost SchwenkZement KG jako „dotčený podnik“ místo společnosti Duna-Dráva Cement Kft.

Zadruhé žalobkyně tvrdí, že bod 147 konsolidovaného sdělení Komise by byl protiprávní, pokud by skutečně mohl být uplatněn na projednávanou věc a to kvůli porušení článku 1 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 a základních zásad primárního práva, tedy zásady právní jistoty a zásady subsidiarity.

(1) Nařízení Rady (ES) č. 139/2004 o kontrole spojování podniků (Úř. věst. 2004, L 24, s. 1; Zvl. vyd. 08/03, s. 40).

(2) Konsolidované sdělení Komise k otázkám příslušnosti podle nařízení Rady (ES) č. 139/2004 o kontrole spojování podniků (Úř. věst. 2008, C 95, s. 1).
—

uložil žalované, aby žalobkyni nahradila majetkovou a nemajetkovou újmu způsobenou v důsledku protiprávního rozhodnutí o neobnovení smlouvy a protiprávního výkonu rozsudku ve věci T-658/13 P (1), a to ve výši 63 246 eur z důvodu ztráty příjmů; 26 630 eur jako náhradu ztráty nároků žalobkyně na důchod za 19 měsíců, anebo ve výši, kterou Tribunál stanoví ex aequo et bono; 1 200 eur jako náhradu nákladů, které žalobkyně vynaložila ve fázi před zahájením soudního řízení, a to ode dne vyhotovení návrhu rozhodnutí ze dne 29. ledna 2016 do rozhodnutí žalované dne 21. dubna 2016; 60 000 eur z důvodu ztráty možnosti získat smlouvu na dobu neurčitou, anebo ve výši, kterou Tribunál stanoví ex aequo et bono; 50 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy způsobené žalobkyni v důsledku údajných pochybení, nesrovnalostí a újmy, které žalovaná způsobila při výkonu rozsudku ve věci T-658/13 P;
6.

Šestý žalobní důvod vychází z toho, že se EASO měl dopustit během postupu hodnocení zkušební doby porušení procesních pravidel použitelných na postup hodnocení, pravidel o správním šetření a práv na obhajobu žalobce. Žalobce má za to, že rozhodnutí týkající se hodnotící zprávy o zkušební době by mohlo být jiné, tj. pozitivní, pokud by EASO neporušil unijní pravidla týkající se zaměstnanců a pokyn EASO pro hodnocení zaměstnanců ve zkušební době.
4.

Čtvrtý žalobní důvod vychází z tvrzení, podle kterého se žalovaný dopustil zjevně nesprávného posouzení při hodnocení nabídky žalobkyně, které by, bylo-li by napraveno, vedlo k jinému výsledku zadávacího řízení, tj. nabídka žalobkyně by nebyla zamítnuta a rámcová smlouva by byla zadána žalobkyni.
CS Úřední věstník Evropské unie C 63/29

Žaloba podaná dne 15. prosince 2016 – MS v. Komise

(Věc T-314/16)

(2017/C 063/40)

Jednací jazyk: francouzština

Účastnice řízení

Žalobkyně: MS (Castries, Francie) (zástupkyně: L. Levi a M. Vandenbussche, advokátky)

Žalovaná: Evropská komise

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— rozhodl, že žaloba je přípustná a opodstatněná;

a v důsledku toho:

— zrušil rozhodnutí ze dne 2. února 2016, kterým Komise odmítá přístup k dokumentům a rozhodnutí ze dne 19. dubna 2016, kterým potvrzuje toto odmítnutí;

— nahradil nemajetkovou újmu vyplývající z protiprávního jednání Evropské komise, stanovenou ex aequo et bono na 20 000 eur;

— uložil žalované náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jeden žalobní důvod vycházející z porušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43), a to zejména článků 2 a 4.

Podle žalobkyně Komise uplatnila za účelem zamítnutí přístupu k požadovaným dokumentům dvě výjimky upravené v článku 4 nařízení č. 1049/2001, a sice ochranu soukromí a osobnosti jednotlivce a ochranu soudního řízení. Komise neprokázala, že zpřístupnění uvedených dokumentů by bylo na újmu ochrany soukromí a osobnosti jednotlivců, o kterých se hovoří v uvedených dokumentech. Poskytnutí osobních údajů, které tyto dokumenty obsahují, bylo kromě toho zcela nezbytné pro porozumění obviněním vzneseným proti žalobkyni. Bez této možnosti nemůže žalobkyně využít rovnosti zbraní a není s to připravit si vhodným způsobem svoji obhajobu. Přístup k dokumentům, stejně jako k osobním údajům, které obsahují, je naopak nezbytný, odůvodněný a přiměřený k cíli řádné správy, ochrany práva na obhajobu a ochrany soukromí žalobkyně. Komise zasáhla o to více do soukromí žalobkyně, když nezacházela spravedlivě s osobními údaji, které se jí týkají.

Podpůrně žalobkyně zdůrazňuje, že výjimky upravené v článku 4 brání zpřístupnění požadovaného dokumentu pouze tehdy, když veřejný zájem neodůvodní takové zveřejnění. Žalobkyně má za to, že základní práva, zejména právo na obhajobu, představují takovýto veřejný zájem.

Ve svém rozhodnutí, kterým potvrdila odmítnutí žádosti, se Komise omezila na to, že poskytla ryze obecné odůvodnění, protože nevysvětlila, jak by částečný přístup k uvedeným dokumentům ohrozil ochranu osobních údajů a soukromí jednotlivců tam uvedených.

Žalobkyně má konečně za to, že protiprávnosti, kterých se dopustila Komise, představují taková porušení, v důsledku kterých žalobkyni vznikla skutečná a určitá škoda.
4.

Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1024/2013, čl. 23 odst. 1 a 4 směrnice 2013/36, jakož i obecných zásad legality, právní jistoty a předvídatelnosti administrativního jednání ve vztahu k použití vnitrostátních prováděcích norem ze strany ECB a porušení obecných zásad legality a právní jistoty vzhledem k tomu, že proti žalobcům lze údajně uplatnit Guidelines for the prudential assessment of acquisitions and increases in holdings in the financial sector required by Directive 2007/44/EC, přijaté v roce 2008 výbory CEBS, CESR a CEIOPS.
2.

Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně použila čl. 4 odst. 2 druhou odrážku nařízení (ES) č. 1049/2001 tím, že rozhodla, že přístup k požadovaným dokumentům by závažně narušil ochranu probíhajících řízení, která byla zahájena ve věcech T-192/16, T-193/16 a T-257/16 a že přístup k uvedeným dokumentům by narušil zájem Komise na získání objektivního a uceleného právního poradenství. Tímto žalobním důvodem se také tvrdí, že Komise nerozpoznala, že přístup k požadovaným dokumentům má přednost před veřejným zájmem a že by z tohoto důvodu měly být zpřístupněny.
—

Žalobkyně v tomto ohledu uvádí, že Komise přijala společnost Iliad jako vhodného nabyvatele, aniž by zohlednila rizika účinnosti závazků vlastních vstupu operátora s jeho charakteristikami, a to bez dostatečných záruk, které by byly stanovené v závazcích, zejména s ohledem na kvalitu/pokrytí sítě.
—

zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 15. dubna 2016 o příspěvcích předem za rok 2016 do Jednotného fondu pro řešení krizí (SRB/ES/SRF/2016/06) a rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 20. května 2016 o úpravě příspěvků předem za rok 2016 do Jednotného fondu pro řešení krizí, doplnění rozhodnutí Výboru ze dne 15. dubna 2016 o příspěvcích předem za rok 2016 do Jednotného fondu pro řešení krizí (SRB/ES/SRF/2016/13), v rozsahu, v němž se napadená rozhodnutí týkají žalobkyně;
1.

První žalobní důvod vycházející z porušení Smluv, jakož i právních norem používaných k jejich provedení. — Žalobkyně uvádí, že podle čl. 134 odst. 2 nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 (1), jakož i podle čl. 206 odst. 1 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 (2) se u grantů nízké hodnoty složení jistoty vůbec nesmí vyžadovat. — Navíc neexistuje zájem žalovaného na složení jistoty, protože návrh na přezkum směřující proti „Alliance for Peace and Freedom“ (dále jen „APF“) je zcela bezpředmětný a zjevně neopodstatněný. — Krom toho žalovaný úmyslně prodlužoval během půl roku přezkumné řízení zahájené proti APF a tím podstatně sám přispěl k tomu, že měl údajnou potřebu, aby se složila jistota. — Dále se opatření ukázala jako nepřiměřená, protože žalobkyně není schopná složit jistoty a odčerpáním finančních prostředků jí hrozí zničení její hospodářské existence, které sebou nese zkreslení politické konkurence. Toto představuje závažný zásah do základních práv žalobkyně na svobodu projevu a svobodu shromažďování (články 11 a 12 Listiny základních práv).
2.

Druhý žalobní důvod vychází z tvrzení, podle kterého se žalovaný dopustil zjevně nesprávného posouzení při hodnocení nabídky žalobkyně, které by, bylo-li by napraveno, vedlo k jinému výsledku zadávacího řízení, tj. nabídka žalobkyně by se umístila na prvním místě a rámcová smlouva by byla zadána žalobkyni.
—

zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 15. dubna 2016 o příspěvcích předem za rok 2016 do Jednotného fondu pro řešení krizí (SRB/ES/SRF/2016/06) a rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 20. května 2016 o úpravě příspěvků předem za rok 2016 do Jednotného fondu pro řešení krizí, doplňujícího rozhodnutí Výboru ze dne 15. dubna 2016 o příspěvcích předem za rok 2016 do Jednotného fondu pro řešení krizí (SRB/ES/SRF/2016/13), v rozsahu, v němž se napadená rozhodnutí týkají žalobkyně;
2.

Důvody týkající se finanční opravy uložené autonomnímu společenství Katalánsko. Žalobce v tomto ohledu tvrdí: — Jediná finanční oprava pro nedostatek spočívající v nepřípustnosti nákladů ve výši 122 112,95 (kontroly týkající se operačních programů: investice do OP „A“) je protiprávní, neboť Komise porušila články 105 a 106 nařízení Komise (ES) č. 1580/2007 ze dne 21. prosince 2007 , kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, (ES) č. 2201/96 a (ES) č. 1182/2007 v odvětví ovoce a zeleniny (Úř. věst. L 350, s. 1), ve spojení s čl. 55 odst. 3 nařízení Rady (ES) č 1182/2007 ze dne 26. září 2007 , kterým se stanoví zvláštní pravidla pro odvětví ovoce a zeleniny a kterým se mění směrnice 2001/112/ES a 2001/113/ES a nařízení (EHS) č. 827/68, (ES) č. 2200/96, (ES) č. 2201/96, (ES) č. 2826/2000, (ES) č. 1782/2003 a (ES) č. 318/2006 a ruší nařízení (ES) č. 2202/96 (DO 2007 L 273, s. 1), a čl. 52 odst. 1 a 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (Úř. věst. L 347, s. 549), neboť vnitrostátní španělské orgány prováděly přiměřené kontroly, což je řádně zdokumentováno, a byly dodrženy požadavky platné právní úpravy, a v každém případě neexistuje nebezpečí pro fondy. — Oprava ve výši 5 %, tj. 2 191 585 eur (bod: „Nedostatky při schvalování programů a nákladů, Autonomní společenství Katalánsko“) je protiprávní, neboť Komise porušila čl. 52 odst. 1 a 2 nařízení č. 1306/2013, ve spojení s článkem 103, čl. 105 odst. 2 písm. d), článkem 106, čl. 107 odst. 1 písm. c) a e), čl. 108 odst. 1 písm. b) a čl. 109 odst. 1 písm. a) a c) nařízení č. 1580/2007, neboť španělské orgány potvrdily splnění uplatňované právní úpravy, a v každém případě neexistuje nebezpečí pro fond. — Podpůrně tvrdí porušení zásady proporcionality, porušení čl. 52 odst. 2 a 3 nařízení č. 1306/2013, ve spojení s dokumentem VI/5330/97, kterým byly přijaty pokyny pro výpočet finančních oprav při účetní závěrce záruční sekce EZZF.
3.

Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu a nesprávného použití článku II.15 odst. 2 písm. c) přílohy II obecných smluv CONTAIN a ICARGO. — Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že poradci sdružení IBI, jimž bylo odmítnuto proplacení nepřímých nákladů, jsou odborníky bez závazků v jiném orgánu, jedná se o osoby samostatně výdělečně činné. Nevztahuje se na ně ani jedna ze situací, v nichž odstavec 2 písm. c) dotčeného ustanovení brání náhradě nákladů. Pokud se poradci sdružení IBI, kteří pracují z domu, nenacházejí v žádné ze dvou výjimečných situací, nutně se na ně vztahuje obecné pravidlo, tj. na nepřímé náklady se uplatňuje paušální náhrada ve výši 60 %.
—

slovem „also“ („také“) a textem „for the purposes of capacity allocation on the affected bidding zone borders until the requirements described in Article 5(3) of this document are fulfilled“ („pro účely přidělení kapacity na hranice dotyčných nabídkových zón, dokud nebudou splněny požadavky popsané v čl. 5 odst. 3 tohoto dokumentu“) v příloze I čl. 2 odst. 2 písm. e);
6.

Šestý žalobní důvod vycházející dále nebo podpůrně z tvrzení, že se Komise dopustila pochybení při výpočtu pokuty uložené žalobkyním, a to několikrát, Tribunál by ji proto měl snížit. Komise a) měla uplatnit vyšší snížení a snížit závažnost a upravit „vstupní poplatek“, aby odráželi okrajovou odlišnou roli, než je ta, kterou uvádí Komise; b) neuplatnila stejnou metodu pro výpočet obratu každého účastníka, což vedlo k tomu, že s žalobkyněmi bylo bez objektivního důvodu zacházeno méně výhodně; c) měla uplatnit vyšší slevu ve vztahu k příjmům žalobkyň, aby zohlednila jejich relativní ekonomickou sílu; a d) do výpočtu hodnoty tržeb neměla zahrnout tržby EONIA.
—

rozhodnutí zveřejněné dne 15. dubna 2016, kterým se mění práva a povinnosti úředníků, jakož i dočasných a smluvních zaměstnanců v souvislosti s příspěvky na vzdělání („education allowances“), a sice „Rights and obligations of officials, temporary and contract agents: Education Allowances“, se zrušuje, a
CS Úřední věstník Evropské unie C 104/51

Žaloba podaná dne 20. ledna 2017 – Amicus Therapeutics UK a Amicus Therapeutics v. EMA

(Věc T-33/17)

(2017/C 104/72)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Žalobkyně: Amicus Therapeutics UK Ltd (Gerrards Cross, Spojené království) a Amicus Therapeutics, Inc. (Cranbury, New Jersey, Spojené státy) (zástupce: L. Tsang, J. Mulryne, solicitors, a F. Campbell, barrister)

Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA)

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

— zrušil rozhodnutí sdělené žalobkyním žalovanou dne 14. prosince 2016, uveřejnit zprávu o klinické studii AT1001-011 podle nařízení 1049/2001/ES;

— podpůrně, vrátit rozhodnutí žalované k novému posouzení a umožnit tím žalobkyním, aby se konkrétně vyjádřily k jednotlivým částem zprávy o klinické studii, která by měla být před uveřejněním přepracována; a

— uložil žalované náhradu právních a jiných nákladů a výdajů vynaložených žalobkyněmi v souvislosti s touto věcí.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.

1. První žalobní důvod vycházející z toho, že sporná zpráva o klinické studii vyvolává obecnou domněnku o důvěrnosti ve smyslu čl. 4 odst. 2 nařízení 1049/2001, a to s ohledem na: (i) systém a podmínky příslušných odvětvových unijních právních předpisů; (ii) povinnost unijních orgánů splnit povinnosti vyplývající z čl. 39 odst. 3 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví; a (iii) důležitost, kterou je třeba přikládat základním právům žalobkyň na ochranu soukromí a majetku.
CS Úřední věstník Evropské unie C 121/42

Žaloba podaná dne 21. února 2017 – FCA US v. EUIPO – Busbridge (VIPER)

(Věc T-109/17)

(2017/C 121/62)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: FCA US LLC (City of Auburn Hills, Michigan, Spojené státy) (zástupce: C. Morcom, QC)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastník řízení před odvolacím senátem: Robert Dennis Busbridge (Hookwood, Spojené království)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „VIPER“ – Ochranná známka Evropské unie č. 3 871 101

Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. prosince 2016, ve věci R 554/2016-1

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— zrušil rozhodnutí zrušovacího oddělení i rozhodnutí prvního odvolacího senátu a návrh R. D. Busbridge vrátil zrušovacímu oddělení k dalšímu řízení;

— uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

Dovolávané žalobní důvody

— Odvolací senát dospěl k nesprávnému závěru, že R. D. Busbridge předložil v souvislosti s výrobkem, na který se vztahuje britský zápis (a sice „Sportovní vozidla“), důkaz o užívání;
—

zrušil rozhodnutí Výkonné rady Evropské centrální banky oznámené dopisem ze dne 15. prosince 2016, kterým byla zamítnuta žádost žalobkyň o přístup ke dvěma dokumentům Evropské centrální banky „The impact on government deficit and debt from off-market swaps. The Greek case“ (SEC/GovC/X/10/88a) a „The Titlos transaction and possible existence of similar transactions impacting on the euro area government debt or deficit levels“ (SEC/GovC/X/10/88b).