ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaná každopádně porušila čl. 8 odst. 1, 9 a 10 a čl. 10 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie, a čl. 13 odst. 1, 9 a 10 a čl. 16 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1037 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropské unie, když prohlásila závazkové faktury za neplatné a poté nařídila celním orgánům, aby vybíraly cla, jako by v okamžiku, kdy bylo zboží navrženo k propuštění do volného oběhu, nebyly vystaveny ani předány celním orgánům žádné platné závazkové faktury. Žalobkyně proto vznáší námitku protiprávnosti proti čl. 3 odst. 2 prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1238/2013 ze dne 2. prosince 2013, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá uložené prozatímní clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky, čl. 2 odst. 2 prováděcího nařízení Komise (EU) 2017/367 ze dne 1. března 2017, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky, čl. 2 odst. 2 prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1239/2013, ze dne 2. prosince 2013, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky a čl. 2 odst. 2 prováděcího nařízení Komise (EU) 2017/366 ze dne 1. března 2017, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky, které svěřují žalované pravomoc prohlásit závazkové faktury za neplatné a nařídit celním orgánům, aby vybíraly cla z předchozích dovozů propuštěných do volného oběhu.
5.

Pátý žalobní důvod vychází z toho, že i za předpokladu, že by sporná opatření týkající se ovládaných zahraničních společností představovala podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je v napadeném rozhodnutí učiněn chybný závěr, že nic nemůže odůvodnit slučitelnost sporných opatření s unijními pravidly v oblasti státních podpor. Napadené rozhodnutí je navíc iracionální a nekonzistentní, jelikož Komise správně uznala, že kapitola 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o (mezinárodních a jiných) daňových ustanoveních z roku 2010] je odůvodněná, pokud by jediným důvodem uplatnění daně z ovládaných zahraničních společností podle hypotézy uvedené v kapitole 5 bylo kritérium „kapitálu spojeného se Spojeným královstvím“, z důvodu, že toto kritérium může být v praxi nadmíru obtížně použitelné, avšak současně bez jakéhokoliv vhodného odůvodnění tvrdí, že uvedená kapitola 9 nemůže být nikdy odůvodněná v případech, kdy by kritérium významných rozhodovacích funkcí vyvolalo uplatnění daně z ovládaných zahraničních společností podle uvedené kapitoly 5. Ve skutečnosti je kritérium významných rozhodovacích funkcí v praxi nadmíru obtížně použitelné, takže Komise měla konstatovat, že uvedená kapitola 9 je také odůvodněná s ohledem na toto kritérium, a měla tady dospět k závěru, že se nejedná o státní podporu.
1.

První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že článek 1 napadeného rozhodnutí je protiprávní z následujících důvodů: a) Komise se dopustila nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávných posouzení, když rozhodla, že skupinová výjimka financování představuje (hospodářskou) výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, zejména když i. nezohlednila historické souvislosti při zavedení režimu ovládaných zahraničních společností do systému Spojeného království v oblasti daně z příjmů právnických osob; omezení uložená vůči Spojenému království na základě použití unijního práva, zejména svobody usazování; teritorialitu a další politické důvody pro strukturu režimu ovládaných zahraničních společností vloženého do Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] s účinností od 1. ledna 2013; a rozsah daňové suverenity členských států včetně Spojeného království při vymezení režimu ovládaných zahraničních společností; ii. dospěla k závěru, že fakultativní povaha nároku podle kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] představuje příznivější zacházení, na jehož základě vzniká výhoda. b) Komise se dopustila nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávných posouzení, když určila, že skupinová výjimka financování představuje selektivní výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, zejména když: i. Pokud jde o příslušný referenční rámec: 1. Nesprávně určila referenční rámec tak, že se skládá výhradně z režimu ovládaných zahraničních společností nebo výhradně z kapitoly 5 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)]; 2. Nesprávně určila cíl referenčního systému tak, že spočívá pouze ve zdanění zisků plynoucích z činností a aktiv Spojeného království, které byly uměle odkloněny ze Spojeného království, bez náležitého zohlednění toho, zda relevantní cílené transakce skutečně vedou k riziku narušení základu daně ve Spojeném království. ii. Pokud jde o stanovení odchylky od referenčního rámce: 1. Nesprávně posoudila relevanci a důležitost významných rozhodovacích funkcí; 2. Nesprávně posoudila srovnatelnost „způsobilých úvěrových vztahů“ s úvěry i) přidruženým stranám-rezidentům Spojeného království a ii) třetím stranám; 3. Protiprávně se opírala o směrnici Rady (EU) 2016/1164; (1) 4. Nesprávně posoudila srovnatelná rizika pro porušení svobody usazování u kategorií ovládaných zahraničních společností, na které se vztahuje výjimka, a kategorií ovládaných zahraničních společností, na které se nevztahuje výjimka. iii. Pokud jde o odůvodnění údajné odchylky, 1. Nesprávně rozhodla, že odůvodnění týkající se potřeby, aby bylo možné systém řídit a spravovat, se nevztahuje na významné rozhodovací funkce; 2. Nesprávně rozhodla, že skupinová výjimka financování nebyla odůvodněna odkazem na dodržování svobody usazování.
—

se dopustila nesprávného právního a věcného posouzení tím, že došla k závěru, že 75 % osvobození od daně není odůvodněno povahou a celkovou systematikou daňového systému jako osvobození financování skupin, které se uplatní na neobchodní finanční zisky spadající do oddílu 371EC Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o (mezinárodních a jiných) daňových ustanoveních z roku 2010];
8.

Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila v několika ohledech zjevně nesprávného posouzení, když měla za to, že tvrzená odchylka není odůvodněná ve vztahu ke zdanění neobchodních finančních zisků ze způsobilých úvěrových vztahů, které prima facie spadají pod článek 371EB („činnosti ve Spojeném království“) Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010]. V souvislosti s daňovým osvobozením v případě „způsobilých zdrojů“ a „zisků z odpovídajícího úroku“ je rozhodnutí Komise rovněž vadné v důsledku toho, že neuvedla žádné odůvodnění, pokud jde o jejich odůvodněnost či neodůvodněnost.
1.

První žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná neprokázala, že by osvobození příjmů z financování v rámci skupiny představovalo výhodu. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná neprokázala, že existuje výhoda v každém případě, kdy je žádáno o osvobození příjmů z financování v rámci skupiny. Mimoto žalobkyně tvrdí, že se o osvobození příjmů z financování v rámci skupiny rozhodla žádat, aniž by zkoumala, zda by mohla být její daňová zátěž nižší, pokud by provedla analýzu na základě funkce SPF stanovené v oddílu 371 EB kapitoly 5 části 9 A UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [daňový zákon z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)].
7.

Sedmý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že selektivní výhoda by byla odstraněna a nebylo by nutné žádné navrácení, pokud by Spojené království zpětně rozšířilo skupinovou výjimku financování na úvěry mateřským společnostem a úvěry třetím stranám. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná neuznala, že by provedení takovéto akce vylučovalo existenci jakékoli selektivní výhody (za předpokladu, že existuje), a v takovém případě by neexistovala protiprávní státní podpora, která by měla být navrácena podle unijních právních předpisů.
1.

První důvod vychází z protiprávnosti článku 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká konstatování, že daňovým osvobozením příjmů z financování v rámci skupiny (Group Financing Exemption, dále jen „GFE“) představuje (hospodářskou) výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, přičemž jeho protiprávnost plyne zejména z následujících důvodů: i. Komise nezohlednila: historické pozadí zavedení pravidel pro ovládané zahraniční společnosti (Controlled Foreign Companies, dále jen „CFC“) v režimu korporační daně Spojeného království; omezení uložená na Spojené království prostřednictvím uplatňování unijního práva, zejména svoboda usazování; zásada teritoriality a další politické důvody pro strukturu pravidel CFC zavedených Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (daňový řád, mezinárodní a jiná ustanovení); a rozsah fiskální svrchovanosti členských států včetně Spojeného království, při stanovení pravidel CFC. ii. Komise tvrdila, že volitelná povaha kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (daňový řád) představuje příznivější zacházení z něhož plyne výhoda.
—

podpůrně, pro případ, že by Tribunál dospěl k závěru, že je nutno provést další skutková zjištění, uložil žalovanému, aby nově rozhodl o nutnosti ponechat pojem „PedalBox +“ nechráněným, aniž by přitom zohlednil označení výrobků firem SPEED-BUSTER GmbH & Co. KG., Mosaikweg 18, 53489 Sinzig, Německo nebo CPA Performance GmbH, Jurastraße 1, 73119 Zell unter Aichelberg, Německo.
5.

Pátý žalobní důvod vychází z toho, že i za předpokladu, že by sporná opatření týkající se ovládaných zahraničních společností představovala podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je v napadeném rozhodnutí učiněn chybný závěr, že nic nemůže odůvodnit slučitelnost sporných opatření s unijními pravidly v oblasti státních podpor. Napadené rozhodnutí je navíc iracionální a nekonzistentní, jelikož Komise správně uznala, že kapitola 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o (mezinárodních a jiných) daňových ustanoveních z roku 2010] je odůvodněná, pokud by jediným důvodem uplatnění daně z ovládaných zahraničních společností podle hypotézy uvedené v kapitole 5 dané části 9A bylo kritérium „kapitálu spojeného se Spojeným královstvím“, z důvodu, že toto kritérium může být v praxi nadmíru obtížně použitelné, avšak současně bez jakéhokoliv vhodného odůvodnění tvrdí, že uvedená kapitola 9 nemůže být nikdy odůvodněná v případech, kdy by kritérium významných rozhodovacích funkcí vyvolalo uplatnění daně z ovládaných zahraničních společností podle uvedené kapitoly 5. Ve skutečnosti je kritérium významných rozhodovacích funkcí v praxi nadmíru obtížně použitelné, takže Komise měla konstatovat, že uvedená kapitola 9 je také odůvodněná s ohledem na toto kritérium, a měla tady dospět k závěru, že se nejedná o státní podporu.
2.

Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesprávně konstatovala, že pravidla týkající se ovládaných zahraničních společností představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, a tedy že tato pravidla poskytují určitým hospodářským subjektům selektivní výhodu. Konkrétně žalobkyně tvrdí, že Komise špatně určila referenční rámec pro posouzení účinků pravidel týkajících se ovládaných zahraničních společností a měla nesprávně za to, že dvě různé situace jsou srovnatelné se situací, v níž se použije daňové osvobození příjmů z financování v rámci skupiny. V důsledku obou těchto pochybení nebo jednoho z nich měla Komise nesprávně za to, že tato pravidla poskytují určitým tržním subjektům selektivní výhodu. Žalobkyně navíc tvrdí, že Komise měla nesprávně za to, že pravidla týkající se ovládaných zahraničních společností tvoří soubor pravidel lišících se od obecného systému korporátní daně ve Spojeném království, přičemž nevzala v potaz další charakteristiky tohoto systému, které se uplatní ve spojení s pravidly týkajícími se ovládaných zahraničních společností. V důsledku toho je analýza Komise týkající se srovnatelnosti a selektivity stižena zjevně nesprávnými posouzeními relevantních skutkových okolností a nesprávnými právními posouzeními.
5.

Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že i za předpokladu, že by předmětná opatření CFC představovala prima facie podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, v napadeném rozhodnutí byl učiněn nesprávný závěr, že neexistuje odůvodnění, kterým by bylo možné obhájit slučitelnost těchto opatření s unijními pravidly státních podpor. Napadené rozhodnutí je navíc nelogické a vnitřně rozporné, neboť Komise správně uznala, že kapitola 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010] je odůvodněná v případech, kdy jediným důvodem pro uplatnění zdanění CFC podle alternativní úpravy obsažené v kapitole 5 uvedené části 9A by bylo kritérium „kapitálu vázaného na Spojené království“, neboť toto kritérium může být v praxi neúměrně obtížné uplatnit, přičemž Komise zároveň tvrdí, bez podání odpovídajícího odůvodnění, že uvedená kapitola 9 není nikdy odůvodněná v případech, kdy kritérium významných rozhodovacích funkcí by vedlo k uplatnění zdanění CFC podle uvedené kapitoly 5. Kritérium významných rozhodovacích funkcí je totiž v praxi neúměrně obtížné uplatnit, takže Komise měla shledat, že uvedená kapitola 9 je odůvodněná i v kontextu tohoto kritéria, a měla tedy učinit závěr, že se nejedná o státní podporu.
1.

První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila čl. 107 odst. 1 SFEU, když rozhodla, že údajné opatření podpory představuje selektivní výhodu pro společnosti, které využívají osvobození ve výši 75 % pro způsobilé úvěrové vztahy s nízkým rizikem, protože Komise: — nesprávně určila jako referenční systém britský režim ovládaných zahraničních společností (CFC), — dopustila se nesprávného právního posouzení, když dospěla k závěru, že osvobození od daně ve výši 75 % představuje odchylku z referenčního daňového systému, a to na základě, že: (i) konstatování odchylky se nesprávně zakládá na regulační technice, (ii) test významných rozhodovacích funkcí není ústředním testem britského režimu CFC, a (iii) kvalifikované a nekvalifikované úvěrové vztahy nejsou ve stejné právní a faktické situaci, přičemž Komise se v každém případě dopustila nesprávného právního posouzení, když nepřiměřeně vycházela z ustanovení směrnice Rady (EU) 2016/1164 (1) nebo tuto směrnici použila obdobně — dopustila se nesprávného posouzení a nesprávného právního posouzení, když dospěla k závěru, že osvobození od daně ve výši 75 % není odůvodněné povahou a celkovou strukturou daňového systému stejným způsobem jako osvobození od daně z příjmů z financování skupinových společností, které se použije na neobchodní finanční zisky podle oddílu 371EC Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení) (kapitálové investice ze Spojeného království)].
2.

Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při použití čl. 107 odst. 1 SFEU nebo zjevně nesprávného posouzení, když přijala nesprávný přístup k analýze pravidel CFC. Komise nesprávně posoudila ustanovení kapitoly 9 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [daňový zákon (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010], která obsahuje osvobození příjmů z financování v rámci skupiny formou vynětí z obecného zdanění stanoveného v kapitole 5 části 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [daňový zákon (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010].
7.

Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že selektivní výhoda by byla odstraněna a žádné vrácení by nebylo třeba, pokud by Spojené království zpětně rozšířilo osvobození příjmů z financování v rámci skupiny na půjčky na vstupu a na třetí strany. Komise nezohlednila, že přijetí takového opatření by odstranilo veškerou selektivní výhodu (za předpokladu, že zatím taková výhoda existuje) a že v takovém případě by neexistovala žádná protiprávní státní podpora, která by musela být podle unijního práva vrácena.
—

Porušení čl. 59 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 z důvodu právně nesprávného použití současného výkladu čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 na datum podání přihlášky napadené ochranné známky a z důvodu chybějících zjištění týkajících se výkladu čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady (ES) 207/2009 v době podání přihlášky;
4.

Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že žalobcovo osobní dotčení, pokud jde o údajnou nečinnost Evropské rady v otázce údajného střetu zájmů českého předsedy vlády, A. Babiše, je dáno v důsledku: i. ústavní povinnosti dohlížet na správné přijímání unijních právních aktů včetně unijního rozpočtu (Víceletý finanční rámec 2021-2027); ii. ústavní povinnosti spočívající v právu dohledu nad českým předsedou vlády, když jedná v rámci Evropské rady, včetně povinnosti odpovědně vykonávat funkci člena zvláštního senátního výboru pověřeného vyšetřováním údajného střetu zájmů českého předsedy vlády, A. Babiše; iii. žalobcova zvolení do českého senátu v roce 2018 v soutěži s kandidáty ANO 2011 kontrolovaného českým předsedou vlády. Žalobce tvrdí, že odmítnutí Soudního dvora zabývat se touto věcí by se rovnalo odepření spravedlnosti vedoucího k tomu, že by členové vnitrostátních parlamentů nemohli efektivně dohlížet na členy své vlády, pokud jde o jednání na půdě Evropské rady či Rady Evropské unie.
C 45/76

Žaloba podaná dne 14. listopadu 2019 – Moerenhout a další v. Komise

(Věc T-789/19)

(2020/C 45/61)

Jednací jazyk: francouzština

Účastníci řízení

Žalobci: Tom Moerenhout (Humbeek, Belgie) a šest dalších žalobců (zástupce: G. Devers, advokát)

Žalovaná: Evropská komise

Návrhová žádání

Žalobci navrhují, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— uložil Komisi náhradu všech nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu žaloby proti rozhodnutí Komise C(2019) 6390 final ze dne 4. září 2019, kterým se zamítá žádost o registraci evropské občanské iniciativy „Ensuring Common Commercial Policy conformity with EU Treaties and compliance with international law“ (Úř. věst. 2019, L 241, s. 12) se žalobci dovolávají čtyř žalobních důvodů.

1. První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 41 odst. 1 Listiny základních práv, jakož i čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 211/2011 ze dne 16. února 2011 o občanské iniciativě (Úř. věst. 2011, L 65, s. 1) v rozsahu, v němž Komise zkreslila návrh občanské inciativy.

2. Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 3 druhého pododstavce nařízení č. 211/2011 v rozsahu, v němž Komise nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění.

3. Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 2 písm. b) nařízení č. 211/2011 v rozsahu, v němž měla Komise za to, že akt zamýšlený návrhem občanské inciativy mohl být přijat jen na základě článku 215 SFEU, zatímco uvedený akt zjevně spadal do společné obchodní politiky.
—

se dopustila nesprávného skutkového a právního posouzení, když konstatovala, že 75 % osvobození není odůvodněno povahou a celkovou strukturou daňového systému stejně jako daňové osvobození příjmů z financování v rámci skupiny, které se uplatní na neobchodní finanční zisky, které spadají pod oddíl 371 EC Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (capital investments from the UK) [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení) (kapitálové investice ze Spojeného království)].
2.

Druhý žalobní důvod vychází z toho, že náhrada výdajů za období od srpna 2015 do dubna 2016 je vyloučena. — Náhrada výdajů za období od srpna 2015 do dubna 2016 je podle německého insolvenčního práva vyloučena. Pokud jde o částku 274 248,27 eura, nemožnost dovolávat se náhrady výdajů na základě tvrzení žalobkyně vyplývá z § 95 odst. 1 třetí věty německého insolvenčního zákona (dále jen „IZ“). Pokud jde o náhradu výdajů ve zbývající výši 1 144 394,33 eura na základě rozsudku ze dne 25. září 2018 ve věci GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG v. Komise (T-10/16, EU:T:2018:600), tato náhrada se považuje za vyloučenou podle § 96 odst. 1 třetí věty IZ ve spojení s § 133 odst. 1 IZ (v předchozím znění).
9.

Devátý žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaná porušila unijní zásadu, konkrétně zásadu proporcionality a článek 25 nařízení 1907/2006 tím, že zaprvé žádala o testy, které nejsou potřebné a nejsou vhodné, protože je technicky nelze provést tak, jak to požaduje žalovaná, a tedy, pokud by byly provedené, nepřinesly by žádné relevantní informace o látce, zadruhé žádala o nepotřebnou studii na zjištění rozsahu dávek a to vzhledem na podstatnou a velkou ztrátu na životech zvířat, což je v rozporu s požadavky stanovenými v článku 25 nařízení 1907/2006, a zatřetí zamítla možnost, která by nezpůsobovala tak velké ztráty.
—

uložil Evropské investiční bance povinnosti zaplatit žalobci na základě shora uvedených důvodů částku 143 915,70 eura z titulu nemajetkové újmy a částku 1 726 988,40 eura z titulu majetkové újmy či jinou částku, i vyšší, na základě posouzení ex aequo et bono provedeného Tribunálem nebo znalcem, s úrokem náležejícím od podání tohoto návrhu až do zaplacení;
C 87/24

Žaloba podaná dne 20. ledna 2020 – West End Drinks v. EUIPO – Pernod Ricard (The King of SOHO)

(Věc T-31/20)

(2020/C 87/29)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: West End Drinks Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: C. Hawkes, Solicitor a C. Hall, Barrister)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Pernod Ricard SA (Paříž, Francie)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně před Tribunálem

Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie The King of SOHO ve zlaté, tmavě žluté, světle žluté a krémové barvě – Přihláška č. 11 539 103

Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. října 2019, ve věci R 1543/2018-1

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— zrušil rozhodnutí námitkového oddělení;

— uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

Dovolávané žalobní důvody

— Porušení čl. 42 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;
—

V tomto ohledu žalobci uvádějí, že příslušný španělský orgán nepředložil žádné potvrzení o tom, že C. Puigdemont a A. Comín složili přísahu nebo slib zachovávat Ústavu, což je odkladná podmínka jejich postavení zvolených zástupců. Jednání Evropského parlamentu tedy podle žalobců porušuje akt o evropských volbách, zasahuje do svrchovaných pravomocí členských států a může jakékoliv rozhodnutí přijaté plenárním zasedáním Evropského parlamentu nebo výbory, ve kterých se mohou C. Puigdemont a A. Comín zúčastnit, ohrozit protiprávností a neplatností.
—

Konečně, čl. 9 odst. 2 třetí pododstavec umožňuje výjimky ze zákazu čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce, pokud žadatel (buď jednotlivá osoba nebo skupina) spadá do písm. a) a c). Pokud žadatelé prokázali, že jejich činnost není „zanedbatelná“, vztahuje se na ně písm. b). Z toho vyplývá, že normotvůrce neměl v úmyslu per se vyloučit platby osobám, které vykonávaly činnosti uvedenou na negativním seznamu.