ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
39

Stejně tak v případě, že by pracovník čerpal dovolenou na začátku měsíce, mohlo by použití kolektivní smlouvy, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, vést také ke snížení odměny za tento měsíc, neboť přesčasové hodiny, které by tento pracovník případně odpracoval po dovolené, by mohly být neutralizovány dny dovolené čerpanými na začátku měsíce. Přitom, jak bylo připomenuto v bodě 34 tohoto rozsudku, finanční znevýhodnění, přestože k němu dojde s časovou prodlevou, a sice v období následujícím po období čerpání dovolené za kalendářní rok, může odradit pracovníka od toho, aby uplatnil svůj nárok na dovolenou za kalendářní rok (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. května 2014, Lock, C‑539/12, EU:C:2014:351, bod 21).
7

Body 2, 8, 10 a 13 odůvodnění směrnice 2008/118 zní následovně: „2) Je třeba, aby podmínky pro výběr spotřební daně ze zboží, na něž se vztahuje směrnice [Rady] 92/12/EHS [ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. 1992, L 76, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 179)] (dále jen ‚zboží podléhající spotřební dani‘), zůstaly harmonizovány, aby bylo zajištěno řádné fungování vnitřního trhu. [...] 8) Jelikož pro řádné fungování vnitřního trhu je nezbytné, aby pojem a podmínky vzniku daňové povinnosti ke spotřební dani byly ve všech členských státech stejné, je nutno na úrovni [Unie] jasně stanovit, kdy je zboží podléhající spotřební dani propuštěno ke spotřebě a kdo je osobou povinnou k této dani. [...] 10) Postupy pro výběr a vrácení daně mají dopad na řádné fungování vnitřního trhu, a měly by proto dodržovat nediskriminační kritéria. [...] 13) Pravidla a podmínky pro dodávky, které jsou osvobozeny od spotřební daně, by měly zůstat harmonizovány. V případě osvobozených dodávek pro organizace nacházející se v jiných členských státech by se mělo použít osvědčení o osvobození od daně.“
3

Body 3, 8, 9, 14 a 23 odůvodnění směrnice 2011/7 uvádějí: „(3) Mnohé platby v obchodních transakcích mezi hospodářskými subjekty navzájem nebo mezi hospodářskými subjekty a orgány veřejné moci se uskutečňují později, než jak bylo dohodnuto ve smlouvě nebo stanoveno ve všeobecných obchodních podmínkách. Přestože zboží bylo dodáno nebo služby byly poskytnuty, mnohé příslušné faktury jsou placeny až dlouhou dobu po uplynutí lhůty. Tyto opožděné platby mají negativní dopad na likviditu a komplikují finanční řízení podniků. Postihují rovněž jejich konkurenceschopnost a ziskovost v případech, kdy věřitel potřebuje kvůli opožděné platbě získat vnější financování. Riziko takových negativních dopadů se výrazně zvyšuje v dobách hospodářského propadu, kdy je přístup k financování obtížnější. […] (8) Oblast působnosti této směrnice by se měla omezovat na platby, které jsou úhradou za obchodní transakce. Tato směrnice by neměla upravovat transakce se spotřebiteli, úroky ve spojení s jinými platbami, např. platby podle právních předpisů upravujících šeky a směnky, platby představující náhradu škody, včetně plateb od pojišťoven. […] (9) Tato směrnice by měla upravovat veškeré obchodní transakce bez ohledu na to, zda jsou prováděny mezi soukromými nebo veřejnými podniky nebo mezi podniky a orgány veřejné moci, s ohledem na skutečnost, že orgány veřejné moci provádějí značné množství plateb podnikům. […] […] (14) V zájmu souladu právních předpisů Unie by měla být pro účely této směrnice použita definice ‚veřejných zadavatelů‘ podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb [(Úř. věst. 2004, L 134, s. 1; Zvl. vyd. 06/07, s. 191)] a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby [(Úř. věst. 2004, L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132)]. […] (23) Orgány veřejné moci mají zpravidla výhodu jistějších, předvídatelnějších a trvalejších příjmů než podniky. Kromě toho mohou mnohé orgány veřejné moci získat financování za atraktivnějších podmínek než podniky. Zároveň jsou orgány veřejné moci při dosahování svých cílů méně závislé na budování stálých obchodních vztahů než podniky. Dlouhé lhůty splatnosti a opožděné platby ze strany orgánů veřejné moci za zboží a služby znamenají pro podniky neopodstatněné náklady. Proto je vhodné zavést zvláštní pravidla týkající se obchodních transakcí pro dodávku zboží nebo poskytnutí služeb podniky orgánům veřejné moci, týkající se zejména lhůt splatnosti, které zpravidla nesmí překročit 30 kalendářních dnů, pokud nejsou ve smlouvě výslovně dohodnuty jiné podmínky a za předpokladu, že to je objektivně odůvodněno zvláštní povahou nebo rysy smlouvy, a v žádném případě nesmí překročit 60 kalendářních dnů.“
18

Vzhledem k tomu, že Supreme Court of the United Kingdom (Nejvyšší soud Spojeného království) měl za to, že věc, která mu byla předložena k rozhodnutí, vyvolává otázky týkající se výkladu směrnice 2006/112 a kromě toho představuje precedens pro řadu probíhajících soudních řízení, rozhodl se přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Pokud i) daňová správa, dodavatel a podnikatel, který je osobou povinnou k dani, na základě nesprávného výkladu unijních právních předpisů o DPH posoudí plnění, na které se uplatní běžná sazba daně, jako osvobozené od DPH, přičemž ii) smlouva uzavřená mezi dodavatelem a podnikatelem stanoví, že cena za plnění je uvedena bez DPH a v případě, že by se DPH stala splatnou, ponese náklady této DPH podnikatel, a iii) dodavatel nepožadoval a již nemůže požadovat zaplacení dodatečné DPH, kterou má zaplatit podnikatel, a iv) daňová správa nemůže, popř. již nemůže (v důsledku promlčení) požadovat po dodavateli odvod DPH, která měla být odvedena, má směrnice [2006/112] za následek, že skutečně zaplacená cena představuje částku, která zahrnuje vyměřovací základ bez daně i DPH z tohoto základu, takže podnikatel může uplatnit nárok na odpočet daně na vstupu podle čl. 168 písm. a) směrnice 2006/112 jakožto DPH, která byla z titulu tohoto plnění ve skutečnosti ‚odvedena‘? 2) Podpůrně, může za těchto okolností podnikatel uplatnit nárok na odpočet daně na vstupu podle čl. 168 písm. a) směrnice 2006/112 jakožto DPH, která byla z titulu tohoto plnění ‚splatná‘? 3) Pokud daňová správa, dodavatel a podnikatel, který je osobou povinnou k dani, na základě nesprávného výkladu unijních právních předpisů o DPH posoudí plnění, na které se uplatní běžná sazba daně, jako osvobozené od DPH, v důsledku čehož podnikatel nebude schopen předložit daňové správě fakturu, která by byla v souladu s čl. 226 body 9 a 10 směrnice, ve vztahu k plnění, které přijal, je podnikatel oprávněn uplatnit nárok na odpočet daně na vstupu podle čl. 168 písm. a) směrnice 2006/112? 4) Za účelem odpovědi na první až třetí otázku: a) Je relevantní, zda by měl dodavatel možnost obrany, ať již na základě legitimních očekávání či jinak, plynoucí z vnitrostátního nebo unijního práva, ve vztahu k případnému pokusu daňové správy vystavit daňový výměr, kterým by byla tomuto dodavateli uložena povinnost přiznat částku představující DPH za dotčené plnění? b) Je relevantní skutečnost, že podnikatel věděl ve stejném okamžiku jako daňová správa a dodavatel, že dotčené plnění není ve skutečnosti od daně osvobozeno, nebo si této skutečnosti, stejně jako daňová správa a dodavatel, měl být vědom a mohl navrhnout zaplacení DPH splatné za dotčené plnění (vypočtené ve výši dle obchodní ceny plnění), tak aby mohla být tato DPH odvedena daňové správě, ale neučinil tak?“
55

V tomto ohledu je třeba připomenout, že důvod kasačního opravného prostředku, jenž se omezuje na obecná tvrzení a neobsahuje přesné údaje týkající se bodů napadeného rozhodnutí, které mají být stiženy nesprávným právním posouzením, musí být odmítnut jako zjevně nepřípustný (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 29. června 2016, Veřejný ochránce práv v. Staelen, C‑337/15 P, nezveřejněné, EU:C:2016:670, bod 22 a citovaná judikatura). Podle ustálené judikatury Soudního dvora neodpovídá požadavku připomenutému v bodě 53 tohoto rozsudku kasační opravný prostředek, který se omezuje na zopakování žalobních důvodů a argumentů, které již byly předloženy Tribunálu, ač sám neobsahuje argumentaci směřující specificky k identifikaci vady spočívající v nesprávném právním posouzení, jíž má být stižen napadený rozsudek. Takový kasační opravný prostředek je totiž ve skutečnosti návrhem domáhajícím se pouhého nového přezkumu žaloby předložené Tribunálu, což nespadá do pravomoci Soudního dvora (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. prosince 2020, Rada a další v. K. Chrysostomides & Co. a další, C‑597/18 P, C‑598/18 P, C‑603/18 P a C‑604/18 P, EU:C:2020:1028, bod 127 a citovaná judikatura).
19

Ve fázi repliky Komise relevanci těchto dokumentů popřela. Tyto dokumenty totiž podle ní vycházejí z veřejných konzultací provedených v průběhu roku 2020. Vzhledem k tomu, že veřejné konzultace musí podle čl. 8 odst. 7 směrnice 2002/49 předcházet přijetí akčních plánů, se tyto dokumenty tedy nemohou vztahovat na akční plány týkající se období od roku 2013 do roku 2018. Podle ní se jedná pravděpodobně o nedávno přijaté dokumenty vztahující se k minulé situaci. Ze systematického výkladu ustanovení směrnice 2002/49 přitom vyplývá, že akční plán musí být přijat včas, aby pokrýval budoucí období. Ze systému povinností zavedeného uvedenou směrnicí, zejména z čl. 8 odst. 5 této směrnice, konkrétně vyplývá, že akční plány se přezkoumají a podle potřeby revidují nejpozději každých pět let. Přijetí akčního plánu, který měl být vypracován v roce 2013, v roce 2020 tedy nemůže podle Komise vést k souladu se směrnicí 2002/49. Jestliže by bylo možné přijmout akční plány po uplynutí lhůty, na kterou se vztahují, směrnice 2002/49 by byla zbavena užitečného účinku.
23

Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy založené článkem 267 SFEU je věcí pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a který musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, jež bude vydáno, aby s přihlédnutím ke konkrétním okolnostem věci posoudil jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání svého rozsudku, tak relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru. Týkají-li se tedy položené otázky výkladu unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (rozsudek ze dne 15. července 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, bod 54 a citovaná judikatura).
21

Článek 1 odst. 1 čtvrtý pododstavec směrnice 92/13 stanoví, že pokud jde o zakázky a koncese, které spadají do oblasti působnosti směrnice 2014/25 nebo směrnice 2014/23, členské státy jsou povinny zajistit možnost účinného a co nejrychlejšího přezkumu rozhodnutí zadavatelů. Stanovení propadných lhůt pro podání návrhu na přezkum přitom umožňuje dosáhnout cíle rychlosti sledovaného touto směrnicí tím, že nutí hospodářské subjekty napadat přípravná opatření nebo mezitímní rozhodnutí přijatá v rámci postupů při zadávání veřejných zakázek v krátkých lhůtách (obdobně viz usnesení ze dne 14. února 2019, Cooperativa Animazione Valdocco,C‑54/18, EU:C:2019:118, bod 27 a citovaná judikatura).
8

Let z Kišiněva do Vídně byl necelých sedm dní před plánovaným odletem zrušen. Společnost Austrian Airlines tedy změnila tuto rezervaci NT a přesměrovala jej na jiný let s číslem TK 68 z Istanbulu (Turecko) do Bangkoku s plánovaným časem odletu a příletu 30. května 2019 v 01:25 hod. a v 15:00 hod. Ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že nebylo možné určit, jakým způsobem a v jakém čase byl NT přepraven z Kišiněva do Istanbulu. Let z Istanbulu do Bangkoku dosáhl tohoto cílového místa určení v 16:47 hodin, tedy se zpožděním o 1 hodinu a 47 minut oproti plánovanému času tohoto přesměrovaného letu.
108

Ve třetí části téhož důvodu kasačního opravného prostředku Eurofer tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 146 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že Komise neporušila zásadu řádné správy zakotvenou v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie. Pokud by bylo vyhověno druhému nebo třetímu důvodu kasačního opravného prostředku, bylo by třeba vyhovět i argumentům Eurofer, které vycházejí z porušení zásady řádné správy. Eurofer má dále za to, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení v bodě 148 napadeného rozsudku, a to tím, že Komisi neuložil, aby předložila důkazy týkající se cenového podbízení a prodeje pod cenou.
3

Body 14 a 16 odůvodnění směrnice 2011/83 stanoví: „(14) Touto směrnicí by neměly být dotčeny vnitrostátní právní předpisy v oblasti smluvního práva ve věci těch aspektů smluvního práva, které nejsou touto směrnicí upraveny. Touto směrnicí by tudíž neměly být dotčeny vnitrostátní právní předpisy upravující například uzavírání či platnost smluv (jako je např. absence souhlasu). Stejně tak by touto směrnicí neměly být dotčeny vnitrostátní právní předpisy v oblasti obecných smluvních opravných prostředků, pravidla týkající se veřejného ekonomického řádu, například pravidla ohledně nepřiměřených či přemrštěných cen, a pravidla týkající se neetických právních úkonů. […] (16) Touto směrnicí by neměly být dotčeny vnitrostátní právní předpisy ohledně právního zastupování, jako jsou například pravidla týkající se osoby jednající jménem obchodníka nebo v jeho zastoupení (např. zástupce nebo zplnomocněnec). Pravomoc v této oblasti by měla být i nadále ponechána členským státům. Tato směrnice by se měla vztahovat na všechny obchodníky, ať veřejného či soukromého charakteru.“
43

Vzhledem k tomu, že nedošlo k žádné podstatné změně oproti šesté směrnici 77/388, je třeba mít za to, že čl. 2 odst. 1 písm. c) směrnice 2006/112 byl v okamžiku, kdy tato směrnice vstoupila k 1. lednu 2007 v platnost, v portugalském právu již provedený (obdobně viz rozsudek ze dne 4. října 2017, Federal Express Europe, C‑273/16, EU:C:2017:733, bod 30). Šestá směrnice 77/388 měla totiž být do portugalského práva provedena nejpozději do 1. ledna 1989, jak stanoví článek 395 ve spojení s přílohou XXXVI částí II in fine Smlouvy o přistoupení Španělského království a Portugalské republiky k Evropskému hospodářskému společenství a Evropskému společenství pro atomovou energii (Úř. věst. 1985, L 302, s. 9).
21

Žalobci v původním řízení před předkládajícím soudem poukazují na to, že čl. 4 odst. 1 směrnice 2014/40 nevyžaduje použít určitou metodu měření úrovní emisí a že normy ISO, na jejichž základě mají být měření provedena, nejsou obecně závaznými předpisy. Tvrdí, že z různých studií, a sice studie RIVM ze dne 13. června 2018 a studie vydané v Journal of the National Cancer Institute dne 22. května 2017, nazvané „Cigarette Filter Ventilation and its Relationship to Increasing Rates of Lung Adenocarcinoma“ („Větrání cigaretového filtru a jeho vztah ke zvyšujícím se počtům adenokarcinomu plic“), jakož i z dopisů zaslaných státním tajemníkem Komisi vyplývá, že ke stanovení přesných úrovní dehtu, nikotinu a oxidu uhelnatého pocházejících z cigarety s filtrem užívané v souladu s jejím určením by měla být použita metoda měření „Canadian Intense“.
32

Článek 33 odst. 2 písm. a) směrnice 2013/32 naopak nebrání členskému státu v tom, aby využil možnosti poskytované tímto ustanovením a odmítl žádost o přiznání postavení uprchlíka jako nepřípustnou z důvodu, že jiný členský stát již přiznal žadateli mezinárodní ochranu, pokud předvídatelné životní podmínky tohoto žadatele jakožto osoby požívající mezinárodní ochrany v tomto jiném členském státě ho nevystaví vážné hrozbě, že bude podroben nelidskému či ponižujícímu zacházení ve smyslu článku 4 Listiny. Okolnost, že osobám požívajícím takové ochrany nejsou v uvedeném členském státě poskytovány žádné dávky k zabezpečení existenčních potřeb, případně jim jsou v porovnání s jinými členskými státy poskytovány jen ve značně menším rozsahu, ale není s nimi přitom zacházeno jinak než se státními příslušníky dotčeného členského státu, neumožňuje konstatovat porušení tohoto článku 4, ledaže by se žadatel vzhledem ke své zvláštní zranitelnosti a nezávisle na své vůli a osobní volbě ocitl v situaci krajní hmotné nouze, v níž by nemohl uspokojovat své nejzákladnější potřeby, jako je zejména potřeba najíst se, umýt se a ubytovat se, a která by poškozovala jeho tělesné či duševní zdraví nebo v důsledku které by se ocitl ve stavu zanedbanosti neslučitelném s lidskou důstojností (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. března 2019, Ibrahim a další, C‑297/17, C‑318/17, C‑319/17 a C‑438/17, EU:C:2019:219, body 89, 90 a 101).
18

Předkládající soud má za to, že ustanovení předpisu ze dne 20. března 2012, která stanoví podmínky a omezení stran způsobů instalace plynového potrubí s ohledem na zvláštnosti země a zejména seismické jevy, vycházejí článku 2 směrnice 97/23 a jsou v souladu s ustanoveními tohoto článku. Podle uvedeného soudu jsou tyto podmínky a omezení v souladu s článkem 36 SFEU v rozsahu, v němž se uplatní bez rozdílu na všechny druhy potrubí bez ohledu na materiál, z nějž jsou vyrobeny, nebo zemi jejich původu, byly příslušným vnitrostátním orgánem považovány za nezbytné k zajištění zdraví a bezpečnosti osob, dodržují zásadu proporcionality a nenesou s sebou žádnou změnu materiálu uváděného žalobkyní v původním řízení na trh. Předkládající soud má tudíž za to, že žalobní důvod zněnící na zrušení, který podala žalobkyně v původním řízení a který směřuje proti těmto ustanovením, by mohl být zamítnut jako neopodstatněný. Předkládající soud má nicméně pochybnosti o souladu některých ustanovení předpisu ze dne 20. března 2012 s ustanoveními čl. 4 odst. 1 bodu 1.1, čl. 7 odst. 4, článku 8 a přílohy I směrnice 97/23 ve vzájemném spojení.
49

S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že článek 5 směrnice 2000/78 musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „přiměřené uspořádání pro zdravotně postižené osoby“ ve smyslu tohoto článku vyžaduje, aby byl pracovník – a to i ten, jenž je po nástupu do zaměstnání ve zkušební době – který byl z důvodu svého zdravotního postižení prohlášen za nezpůsobilého k výkonu základních funkcí spojených s jeho pracovním místem, zařazen na jiné pracovní místo, pro které má požadované odborné znalosti a schopnosti a pro které je k dispozici, a to za předpokladu, že takové opatření neznamená pro zaměstnavatele neúměrné břemeno.
45

Pokud jde na druhém místě o zásadu efektivity, je třeba zdůraznit, že členské státy jsou zodpovědné za zajištění účinné ochrany práv přiznaných unijním právem v každém případě a zejména za zajištění dodržování zaprvé zásady, podle které musí být osobám, jimž jsou určena rozhodnutí, která nepříznivě zasahují do jejich zájmů, umožněno, aby užitečně vyjádřily své stanovisko ke skutečnostem, na kterých hodlá správní orgán založit své rozhodnutí, a zadruhé práva každého na to, aby jeho věc byla spravedlivě, veřejně a v přiměřené lhůtě projednána nezávislým a nestranným soudem, předem zřízeným zákonem, zakotveného v čl. 47 druhém pododstavci Listiny (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 14. září 2017, The Trustees of the BT Pension Scheme, C‑628/15, EU:C:2017:687, bod 59 a citovaná judikatura, jakož i ze dne 9. listopadu 2017, Ispas, C‑298/16, EU:C:2017:843, bod 31).
32

Naproti tomu by podle předkládajícího soudu bylo možné mít za to, že německé právo je slučitelné s unijním právem, pokud článek 167 směrnice o DPH nestanoví kogentní normu, ale obsahuje pouze „vodítko“. Takový výklad by vyplýval z prohlášení Rady Evropské unie a Evropské komise, které bylo převzato do zprávy z přípravných prací k čl. 17 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. 1977, L 145, s. 1), jehož znění bylo převzato do článku 167 směrnice o DPH. Podle tohoto prohlášení se členské státy mohou odchýlit od zásady stanovené v tomto čl. 17 odst. 1, je-li dodavatel zboží nebo poskytovatel služby zdaněn podle plateb, které přijal.
–

za Minister for Agriculture, Food and the Marine M. Browne, J. Quaney, a A. Joyce, jako zmocněnkyněmi, jakož i P. McGarrym a D. Lehanem, SC,
3

Body 107 a 110 odůvodnění směrnice 2014/24 uvádějí: „(107) Je nezbytné vyjasnit podmínky, za nichž změny smluv na veřejné zakázky během jejího plnění vyžadují nové zadávací řízení, přičemž je třeba zohlednit příslušnou judikaturu Soudního dvora Evropské unie. Nové zadávací řízení je vyžadováno v případě podstatných změn původní veřejné zakázky, zejména budou-li se týkat rozsahu a obsahu vzájemných práv a povinností smluvních stran, včetně rozdělení práv duševního vlastnictví. Tyto změny ukazují na záměr smluvních stran znovu jednat o zásadních podmínkách veřejné zakázky. To se týká zejména případu, kdy by změněné podmínky mohly mít dopad na výsledek řízení, pokud by byly součástí původního řízení. […] (110) V souladu se zásadami rovného zacházení a transparentnosti by neměl být úspěšný uchazeč nahrazen, například pokud je veřejná zakázka ukončena z důvodů nedostatků v plnění, jiným hospodářským subjektem, aniž by byla veřejná zakázka znovu otevřena hospodářské soutěži. Avšak úspěšný uchazeč plnící veřejnou zakázku by měl mít možnost, zejména pokud byla veřejná zakázka zadána více než jednomu podniku, během jejího plnění projít určitými strukturálními změnami, například interní reorganizací, převzetím, fúzí a akvizicí nebo insolvencí. Tyto strukturální změny by neměly automaticky vyžadovat nové zadávací řízení na všechny veřejné zakázky plněné tímto uchazečem.“
11

Bod 14 odůvodnění nařízení č. 651/2014 uvádí: „Z oblasti působnosti tohoto nařízení by měla být vyňata podpora poskytnutá podnikům v obtížích, neboť takováto podpora by se měla posuzovat podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích ze dne 1. října 2004 [(Úř. věst. 2004, C 244, s. 2)], jejichž platnost byla prodloužena sdělením Komise o prodloužení používání pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích ze dne 1. října 2004 [(Úř. věst. 2012, C 296, s. 3)], nebo podle pokynů, které je nahradí, tak aby se zamezilo jejich obcházení; výjimku představují režimy podpory na náhradu škod způsobených některými přírodními pohromami. V zájmu právní jistoty je vhodné stanovit jednoznačná kritéria, která nevyžadují posouzení všech zvláštních aspektů situace určitého podniku k tomu, aby bylo stanoveno, zda se dotyčný podnik považuje pro účely tohoto nařízení za podnik v obtížích.“
35

Kromě toho se s výhradou případných ověření, která v tomto ohledu přísluší předkládajícímu soudu, nezdá, že by taková opatření, jako jsou opatření dotčená ve věci v původním řízení, přijatá za účelem ochrany přírody a životního prostředí na základě směrnice o ochraně ptáků a směrnice o přírodních stanovištích a která nebrání provozu akvakultury na dotyčných pozemcích, nýbrž pouze vymezují podmínky výkonu uvedené činnosti s cílem zamezit poškozování takto chráněných zájmů životního prostředí, představovala v případě neexistence náhrady přiznané dotčeným vlastníkům nepřiměřený a neúnosný zásah, jímž by byla dotčena samotná podstata práva na vlastnictví (obdobně viz rozsudek ze dne 10. července 2003, Booker Aquaculture a Hydro Seafood, C‑20/00 a C‑64/00, EU:C:2003:397, bod 70).
12

V roce 2008 zahájila A studium lékařství na univerzitě v Edinburghu (Spojené království). Dne 6. července 2013 získala diplom Bachelor of Medicine and Bachelor of Surgery potvrzující absolvování základní lékařské odborné přípravy.