Keywords

Summary



Keywords

1. Evropská unie – Orgány – Právo veřejnosti na přístup k dokumentům – Nařízení č. 1049/2001 – Výjimky z práva na přístup k dokumentům – Ochrana cílů inspekce, vyšetřování a auditu

(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049/2001, čl. 4 odst. 2 třetí odrážka)

2. Evropská unie – Orgány – Právo veřejnosti na přístup k dokumentům – Žádost o přístup k informacím o životním prostředí – Použití nařízení č. 1367/2006 jakožto lex specialis ve vztahu k nařízení č. 1049/2001 – Dopad

(Článek 255 ES; nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049/2001, článek 4, a č. 1367/2006, body 8 a 15 odůvodnění, článek 3 a čl. 6 odst. 1)

3. Evropská unie – Orgány – Právo veřejnosti na přístup k dokumentům – Žádost o přístup k informacím o životním prostředí – Právní domněnka existence převažujícího veřejného zájmu na zpřístupnění informací o emisích do životního prostředí – Dosah

(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049/2001, čl. 4 odst. 2, a č. 1367/2006, čl. 6 odst. 1)

4. Evropská unie – Orgány – Právo veřejnosti na přístup k dokumentům – Nařízení č. 1049/2001 – Výjimky z práva na přístup k dokumentům – Povinnost orgánu provést konkrétní a individuální přezkum dokumentů – Vyloučení povinnosti – Podmínky

(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049/2001, článek 4)

5. Evropská unie – Orgány – Právo veřejnosti na přístup k dokumentům – Nařízení č. 1049/2001 – Výjimky z práva na přístup k dokumentům – Ochrana cílů inspekce, vyšetřování a auditu

(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049/2001, čl. 4 odst. 2 třetí odrážka)

Summary

1. V rámci žaloby na neplatnost podané podle článku 230 ES se legalita napadeného aktu posuzuje podle právních a skutkových okolností existujících k datu, kdy byl napadený akt přijat.

Pokud v okamžiku přijímání napadeného aktu probíhá řízení o nesplnění povinnosti podle článku 226 ES, Komise je v zásadě oprávněna dovolávat se výjimky týkající se ochrany cílů vyšetřování, která je zakotvena v čl. 4 odst. 2 třetí odrážce nařízení č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise.

Odepře-li Komise na základě této výjimky přístup k dotyčným dokumentům, musí nicméně zaprvé splnit svou povinnost přezkoumat, zda se tato výjimka skutečně vztahuje na tyto dokumenty jako celek, a zadruhé musí správně vyvážit případný převažující veřejný zájem na jejich zpřístupnění a zájem na ochraně jejich důvěrnosti.

Nebezpečí ohrožení chráněného zájmu musí být rozumně předvídatelné, a nikoli ryze hypotetické. Mimoto, jak plyne ze znění této výjimky, nesměřuje k ochraně vyšetřování jako takového, nýbrž cíle tohoto vyšetřování, který v rámci řízení o nesplnění povinnosti spočívá v tom, aby byl dotyčný členský stát přiveden k dodržování unijního práva.

(viz body 100–102, 110)

2. Z bodů 8 a 15 odůvodnění nařízení č. 1367/2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství a zejména z formulace „s výhradou případných podrobnějších ustanovení tohoto nařízení týkajících se žádostí o informace o životním prostředí“ ve spojení se články 3 a 6 uvedeného nařízení plyne, že toto nařízení představuje ve vztahu k nařízení č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise tím, že nahrazuje, mění nebo zpřesňuje jeho ustanovení, lex specialis, vztahuje-li se žádost o přístup k informacím o životním prostředí nebo k informacím o emisích do životního prostředí.

Pokud jde o právo na přístup k dokumentům obsahujícím takové informace, bod 15 druhá věta odůvodnění a čl. 6 odst. 1 druhá věta nařízení č. 1367/2006 potvrzují zásadu, že každá výjimka ze subjektivního práva nebo z obecné zásady spadající do unijního práva, a to včetně práva na přístup zakotveného článkem 255 ES ve spojení s nařízením č. 1049/2001, se musejí uplatňovat a vykládat restriktivně. Tuto povinnost restriktivního výkladu výjimek zakotvených nařízením č. 1049/2001 posiluje na straně jedné nutnost, aby bral dotyčný orgán v úvahu veřejný zájem na zpřístupnění takových informací, jakož i odkaz na skutečnost, zda se tyto informace vztahují k emisím do životního prostředí, a na straně druhé skutečnost, že nařízení č. 1049/2001 neobsahuje obdobná upřesnění, co se týče uplatňování uvedených výjimek v této oblasti.

(viz body 105,107)

3. Článek 6 odst. 1 nařízení č. 1367/2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství nezpochybňuje zásadu stanovenou čl. 4 odst. 2 in fine nařízení č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise, nýbrž toliko mění a zpřesňuje podmínky, za nichž bude tento orgán přezkoumávat, zda v rámci žádosti o přístup k dokumentům týkajícím se informací o životním prostředí existuje převažující veřejný zájem na zpřístupnění. Toto ustanovení tak zakotvuje právní domněnku, že převažující veřejný zájem na zpřístupnění existuje v případě, kdy se požadované informace týkají emisí do životního prostředí, ledaže se tyto informace týkají vyšetřování, a to zejména vyšetřování souvisejícího s možnými nesplněními povinností vyplývajících z unijního práva.

Z toho plyne, že ač se tato právní domněnka nevztahuje na dokumenty týkající se vyšetřování prováděných v rámci řízení o nesplnění povinnosti, nezbavuje toto ustanovení ještě proto Komisi povinnosti brát v úvahu v každém jednotlivém případě případný převažující veřejný zájem na zpřístupnění, a to zejména takový, který souvisí s informacemi o životním prostředí v širším smyslu než ve smyslu emisí do životního prostředí, ani povinnosti provést vyvažování převažujícího veřejného zájmu na jejich zpřístupnění a zájmu na ochraně jejich důvěrnosti.

Ačkoli čl. 6 odst. 1 nařízení č. 1367/2006 může vést k tomu, že přístup k informacím o životním prostředí bude širší, nemá toto konstatování dopad na otázku, zda musí dotyčný orgán provést konkrétní a individuální přezkum požadovaných dokumentů nebo informací či nikoliv. Podmínky, které tento orgán opravňují, aby od takového konkrétního a individuálního přezkumu výjimečně upustil, se proto uplatní mutatis mutandis, pokud dotyčné dokumenty zjevně spadají do téže kategorie, na kterou se může vztahovat některá z výjimek zakotvených v článku 4 nařízení č. 1049/2001. I když ze čl. 6 odst. 1 první věty nařízení č. 1367/2006 plyne, že se domněnka o existenci převažujícího veřejného zájmu na zpřístupnění informací o emisích do životního prostředí neuplatní v rámci probíhajícího řízení o nesplnění povinnosti, všechny dokumenty vzešlé z tohoto řízení o nesplnění povinnosti mohou být chráněny jakožto kategorie.

(viz body 108,117)

4. Z povinnosti Komise konkrétně a individuálně přezkoumávat dokumenty, k nimž je požadován přístup, existuje několik výjimek.

Je-li cílem konkrétního a individuálního přezkumu, který musí orgán v rámci odpovědi na žádost o přístup podanou na základě nařízení č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise v zásadě provést, umožnit dotyčnému orgánu, aby jednak posoudil, do jaké míry se uplatní výjimka z práva na přístup, a jednak posoudil možnost částečného zpřístupnění, nemusí být předmětný přezkum nezbytný, pokud je z důvodu zvláštních okolností projednávaného případu zřejmé, že přístup musí být odepřen, anebo právě naopak povolen. Tak by tomu bylo zejména v případě, kdyby se na některé dokumenty v celém rozsahu buď zjevně vztahovala výjimka z práva na přístup, nebo naopak kdyby tyto dokumenty byly zjevně v celém rozsahu přístupné, anebo kdyby již byly dříve předmětem konkrétního a individuálního posouzení provedeného Komisí za podobných okolností. Kromě toho může dotyčný orgán své rozhodnutí, a to i v rámci odůvodnění odmítavého rozhodnutí, v zásadě opřít o obecné domněnky vztahující se k některým kategoriím dokumentů, protože na žádosti o zpřístupnění týkající se dokumentů téže povahy je možno použít podobné obecné úvahy za podmínky, že daný orgán v každém případě ověří, zda obecné úvahy, jež se na určitý typ dokumentu obvykle vztahují, jsou na daný dokument, jehož zpřístupnění je požadováno, skutečně použitelné.

(viz body 113–115)

5. Pokud jde o dohled, který má Komise provádět v rámci řízení o nesplnění povinnosti zahajovaného podle článku 226 ES, je nutno konstatovat, že tento dohled je správní funkcí, v jejímž rámci má Komise širokou diskreční pravomoc a vede dvoustranný dialog s dotyčným členským státem.

Procesní postavení stran, které se na Komisi obrátily se stížností, se v rámci řízení o nesplnění povinnosti zahajovaného podle článku 226 ES zásadně liší například od jejich postavení v řízení o uplatňování pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže, jak je zakotvuje nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 ES a 82 ES a nařízení č. 773/2004 o vedení řízení Komise podle článků 81 ES a 82 ES, během něhož mají stěžovatelé zvláštní procesní záruky, jejichž dodržování podléhá účinnému soudnímu přezkumu v rámci žaloby proti rozhodnutí, kterým se stížnost zamítá. Naproti tomu stěžovatelé ve smyslu sdělení 2002/C 244/03 týkající se vztahů Komise se stěžovateli ve věcech porušení práva Společenství nemají možnost obracet se na soudy Unie se žalobou proti případnému rozhodnutí odložit jejich stížnost a nepožívají procesních práv srovnatelných s těmi, jimiž mohou disponovat v rámci řízení zahajovaného podle výše uvedených nařízení a která jim umožňují vyžadovat, aby je Komise informovala a vyslechla.

Vzhledem k neexistenci práva žalobkyně nahlížet v rámci takového řízení do dokumentů ve správním spisu Komise je proto třeba analogicky k situacím zúčastněných stran v rámci řízení o kontrole státních podpor uznat existenci obecné domněnky, že zpřístupnění dokumentů ze správního spisu by v zásadě ohrozilo ochranu cíle vyšetřování. Stačí proto, aby Komise ověřila, zda se má tato obecná domněnka uplatnit na veškeré dotyčné dokumenty, aniž by musela nutně přikročit k předchozímu konkrétnímu a individuálnímu přezkumu obsahu každého z těchto dokumentů. Pokud však v okamžiku přijetí rozhodnutí, kterým byl odepřen přístup k dokumentům, probíhá řízení o nesplnění povinnosti, musí Komise nutně vycházet ze zásady, že se tato obecná domněnka uplatní na veškeré dotyčné dokumenty.

Tato domněnka ovšem nevylučuje právo zúčastněných stran prokázat, že se na daný dokument, jehož zpřístupnění je požadováno, uvedená domněnka nevztahuje nebo že existuje převažující veřejný zájem ospravedlňující zpřístupnění dotčeného dokumentu na základě čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001.

(viz body 126–128)