ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

První žalobní důvod vychází z porušení zásady národní solidarity, jak je vymezena Soudním dvorem Evropské unie (SDEU), která je obecnou právní zásadou. V tomto ohledu žalobce tvrdí, že systém určený pro zvláštní kategorii osob nebo pracovníků není podle SDEU zákonným systémem, ale zaměstnaneckým systémem. Tvrdí, že v projednávané věci se zjevně nejedná o zákonný systém vzhledem k tomu, že dochází k diskriminaci mezi osobami samostatně výdělečně činnými, které jsou povinně účastny systému sociálního zabezpečení pro osoby samostatně výdělečně činné (dále jen „RSI“) i v případě nulového obratu nebo ztráty, a ostatními osobami, jako jsou osoby samostatně výdělečně činné podnikající v malém rozsahu, zaměstnanci či úředníci. Kromě toho má žalobce za to, že zásada solidarity, na které je založen RSI jako zákonný systém sociálního zabezpečení podle francouzské republiky, není v projednávané věci v rámci RSI dodržena, neboť žalobce dostává výzvy k úhradě minimálního a paušálního pojistného, a to i v případě nízkých příjmů. Mimoto by mu mohly být zcela odepřeny dávky nemocenského či důchodového pojištění v případě nedostatečné platby pojistného či pouhé opožděné platby, což není případ ostatních francouzských pracovníků, kteří jsou účastni jiného systému sociálního zabezpečení.
2.

Druhý žalobní důvod vycházející podpůrně z existence vyššího veřejného zájmu na zpřístupnění dokumentů, k nimž byl napadeným rozhodnutím odmítnut přístup. — Dokumenty, k nimž byl požadován přístup, jsou dokumenty veřejného zájmu, jelikož by mohly pomoci při výkladu základních bodů nařízení Evropské unie o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici, která Evropská komise již dříve uplatnila. — I kdyby Tribunál dospěl k závěru, že existuje spojení mezi výše uvedenými projednávanými spojenými věcmi C-350/17 Mobit a C-351/17 Autolinee Toscane a žádostí o přístupu k dokumentům, čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001 (3) by tedy, in fine, umožňoval přístup k dokumentům, pokud existuje převažující veřejný zájem. — Relevantnost dokumentů nejen pro žalobkyni, ale pro jakýkoli orgán nebo akcionáře, který má zájem uplatňovat předpisy EU o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici, představuje převažující veřejný zájem, a proto by k předmětným dokumentům měl být poskytnut přístup.
C 399/52

Žaloba podaná dne 13. září 2018 – ArcelorMittal Bremen v. Komise

(Věc T-544/18)

(2018/C 399/67)

Jednací jazyk: němčina

Účastnice řízení

Žalobkyně: ArcelorMittal Bremen GmbH (Brémy, Německo) (zástupci: S. Altenschmidt a D. Jacob, Rechtsanwälte)

Žalovaná: Evropská komise

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— na základě článku 265 SFEU konstatoval, že Komise porušila čl. 52 odst. 2 nařízení Komise (EU) č. 389/2013 (1), neboť ústřednímu správci neoznámila, že je v EUTL třeba zohlednit změnu národní alokační tabulky týkající se zařízení žalobkyně, EU-ID DE000000000000060, kterou oznámila Spolková republika Německo dne 8. února 2018;

— podpůrně zrušil rozhodnutí Komise ze dne 31. srpna 2018 o žádosti žalobkyně ze dne 14. května 2018;

— uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody:

Porušení unijního práva.

Žalobkyně tvrdí, že Komise má povinnost přijmout rozhodnutí podle čl. 52 odst. 2 nařízení č. 389/2013, neboť změna národní alokační tabulky je v souladu s požadavky unijního práva.

Dále žalobkyně tvrdí, že historická úroveň činnosti podle produktů měla být v případě produktu aglomerovaná ruda určena podle ustanovení rozhodnutí Komise 2011/278/EU (2) na základě hmotnosti aglomerované rudy vážené v okamžiku opuštění zařízení.

Konečně má žalobkyně za to, že při stanovení úrovně činnosti by neměla být odečítána aglomerovaná ruda, která byla po přípravě vsázky do vysoké pece znovu proseta a následně použita jako recyklovaný materiál v aglomeračním zařízení.

(1) Nařízení Komise (EU) č. 389/2013 ze dne 2. květnu 2013 o vytvoření registru Unie podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES, rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 280/2004/ES a č. 406/2009 a o zrušení nařízení Komise (EU) č. 920/2010 a č. 1193/2011 (Úř. věst. 2013, L 122, s. 1).

(2) Rozhodnutí Komise ze dne 27. dubna 2011 , kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (oznámeno pod číslem K(2011) 2772) (Úř. věst. 2011, L 130, s. 1).
5.

Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že v důsledku těchto porušení vznikla žalobkyním újma, neboť pokud by k nim nedošlo, žalobkyně by mohly mít prospěch z dohod, které uzavřely v listopadu 2012, a žalobkyně by proto nyní měly být uvedeny do postavení, v němž by se nacházely v případě, že by uvedené rozhodnutí nebylo protiprávní, a to prostřednictvím kompenzační náhrady škody, přičemž tato žaloba je jediným prostředkem, jak takového odškodnění dosáhnout.
1.

První žalobní důvod vychází z toho, že se žalovaná dopustila zjevně nesprávného posouzení bioakumulačních vlastností („C“) látek D4, D5 a D6, toxických vlastností („T“) látek D5 a D6, překročila své pravomoci a porušila článek 59 nařízení 1907/2006 tím, že — uplatnila stanoviska výbor členských států a výboru pro posuzování rizik, aniž by sama zkoumala dostupné informace, a tudíž převzala chyby, jimiž byla uvedená stanoviska stižena, — došla k závěru, že D4, D5 a D6 splňují kritéria vPvB (velmi perzistentní a velmi bioakumulativní látky) přílohy XIII, třebaže jejich perzistence (P) a bioakumulativnost (B) nebyly určovány pro totéž prostředí, — nevzala v potaz specifickou („hybridní“) povahu D4, D5 a D6 při použití kritéria bioakumulativnosti uvedeného v příloze XIII, — vyvodila závěry o bioakumulativnosti (B/vB) látek D4 a D5, které uplatněné důkazy nemohly prokazovat, — neposoudila nové důkazy o bioakumulativnosti (B/vB) látek D4 a D5, které měla k dispozici po vydání stanovisek obou výborů, — při rozhodování o bioakumulativnosti (vB) látky D6 nevzala v potaz všechny relevantní informace, — neposuzovala informace o samotné toxicitě látky D5 a namísto toho definovala D5 jako PBT (perzistentní, bioakumulativní a toxickou) na základě přítomnosti látky D4 jako nečistoty, a tím, že definovala D5 jako PBT, aniž by respektovala zvláštní omezení týkající se složení D4, které bylo schváleno výborem členských států, — neposuzovala informace o samotné toxicitě látky D6 a namísto toho definovala D5 jako PBT (perzistentní, bioakumulativní a toxickou) na základě přítomnosti látky D4 jako nečistoty, a tím, že definovala D6 jako PBT, aniž by respektovala zvláštní omezení týkající se složení D4, které bylo schváleno výborem členských států
C 427/90

Žaloba podaná dne 20. září 2018 – ITD a Danske Fragtmænd v. Komise

(Věc T-561/18)

(2018/C 427/119)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Žalobkyně: ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S (Padborg, Dánsko) a Danske Fragtmænd A/S (Åbyhøj, Dánsko) (zástupkyně: L. Sandberg-Mørch, advokátka)

Žalovaná: Evropská komise

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

— zrušil rozhodnutí Komise C(2018) 3169 final ze dne 28. května 2018 ve věci státní podpory SA.47707 (2018N) – Státní kompenzace poskytnutá společnosti PostNord za poskytování univerzální poštovní služby – Dánsko; (1)

— uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu žaloby předkládají žalobkyně jeden žalobní důvod, vycházející z toho, že Komise nezahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, a to navzdory závažným obtížím vyplývajícím z posouzení sporných opatření. Tento žalobní důvod se zakládá na dvou souborech argumentů týkajících se délky a okolností postupu předběžného šetření, jakož i obsahu napadeného rozhodnutí.

— Pokud jde o obsah napadeného rozhodnutí, žalobkyně zejména tvrdí, že: i) kompenzace povinnosti univerzální služby není slučitelná s vnitřním trhem; ii) státní záruky nepředstavují stávající podporu; iii) osvobození od DPH lze připsat státu; iv) špatné rozdělení nákladů zahrnuje převod státních prostředků a je možné jej připsat státu; a v) kapitálová injekce ze dne 23. února 2017 lze připsat státu a poskytuje hospodářskému zvýhodnění společnosti Post Danmark.

(1) Úř. věst. 2018, C 360, s. 3.
C 408/62

Žaloba podaná dne 25. září 2018 – Hickies v. EUIPO (tvar tkaničky do obuvi)

(Věc T-573/18)

(2018/C 408/80)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Hickies, Inc. (New York, New York, Spojené státy) (zástupci: I. Fowler, Solicitor a J. Schmitt, advokáti)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Sporná ochranná známka: Trojrozměrná ochranná známka Evropské unie (Tvar tkaničky do obuvi) – Přihláška č. 16 952 962

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. června 2018, ve věci R 2693/2017-5

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil v rozsahu, ve kterém bylo zamítnuto odvolání žalobkyně, které se týkalo „tkaniček do obuvi; ornamentů obuvi z plastu; lemovek obuvi; oděvních doplňků; šitých výrobků a dekorativních textilních výrobků; spon obuvi; zapínání obuvi“;

— uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

Dovolávaný žalobní důvod
3.

Třetí žalobní důvod vychází z toho, že při závěru o tom, že je pravděpodobné, že újma způsobená průmyslovému odvětví Unie by byla znovu způsobena, pokud by byla ukončena platnost antidumpingových opatření přijatých Unií ve vztahu k dovozu kyseliny vinné pocházející z Čínské lidové republiky, se Komise dopustila právně i věcně zjevně nesprávného posouzení, jelikož použitá metodika, zaprvé, nespočívá na skutečných důkazech, ale na domněnkách a mechanických nedostatečně podepřených předpokladech, a, zadruhé, nijak nezohledňuje jednání společnosti Hangzhou Bioking, jednoho z největších výrobců kyseliny vinné v Čínské lidové republice a největšího vývozce této kyseliny z dané země do Evropské unie, tedy společnosti, které Unie od 20. dubna 2012 neuložila žádné antidumpingové clo. Žalobkyně mimoto tvrdí, že Komise nezohlednila dopad klimatických změn na výrobu přírodní kyseliny vinné, čímž porušila čl. 11 odst. 2 a čl. 3 odst. 2 nařízení 2016/1036, jakož i články 11.3 a 3.1 antidumpingové dohody.
1.

První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Evropská komise zneužila své pravomoci vyloučit částky z financování Evropské unie. — Uplatněním oprav stanovených rozhodnutím 2018/873 Komise zneužila své pravomoci a tím porušila článek 52 nařízení č. 1306/2013 a zásady ochrany legitimních očekávání a právní jistoty. — Napadené rozhodnutí porušuje článek 52 nařízení č. 1306/2013 vzhledem k tomu, že se Komise po jednání s rumunskými orgány rozhodla schválit změnu Národního programu rozvoje venkova (NPRV) na období 2007-2013, přičemž vyjádřila svůj souhlas s opatřeními uvedenými v tomto NPRV, včetně metodologie týkající se plateb za podopatření 1a, 3a, 5a, 3b a 4b v rámci opatření 215 — Platby za dobré životní podmínky zvířat. Rozhodnutí schvalující změnu NPRV je právně závazné a zavazuje k platbám z unijního rozpočtu. — Rumunské orgány uskutečnily platby v souladu se souhlasem Komise. Z tohoto důvodu je rozhodnutí o uplatnění oprav protiprávní. — Rumunsko má za to, že napadené rozhodnutí porušuje zásadu ochrany legitimních očekávání vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise o schválení změny NPRV vedlo k legitimnímu očekávání na straně rumunských orgánů a příjemců s ohledem na správnost výpočetních metod schválených Komisí. Tato zásada vyžaduje, aby Komise uplatnila opravy ve vztahu k podopatřením 3a, 5a, 3b a 4b od 19. září 2015, stejně jako to učinila ve vztahu k opravám týkajícím se podopatření 1a. — Rumunsko má rovněž za to, že unijní orgán měl tuto zásadu dodržet také s ohledem na platby učiněné po 19. září 2015 vzhledem k tomu, že v tomto okamžiku nebylo možno NPRV dále měnit. — Rumunsko má za to, že napadené rozhodnutí porušuje zásadu právní jistoty tím, že Komise zaujala jiné stanovisko ohledně správnosti použitých výpočetních metod. V napadeném rozhodnutí Komise rozhodla, že platby učiněné v souladu s výpočetními metodami, které dříve schválila, byly nesprávné. Mimoto ačkoli rumunské orgány požadovaly objasnění ze strany unijního orgánu s ohledem na možnost opravy chyb týkajících se vyrovnávacích plateb vzhledem k tomu, že NPRV nebylo možno po 19. září 2015 změnit, Komise se k této záležitosti nevyjádřila.
2.

Druhý žalobní důvod, vycházející z protiprávnosti sporného vyloučení podle napadeného rozhodnutí, neboť podle zásad loajální spolupráce, proporcionality, právní jistoty a ochrany legitimního očekávání by vyloučení mělo být sníženo nebo zrušeno Žalobce má za to, že sporné vyloučení je protiprávní, neboť podle zásad loajální spolupráce, proporcionality, právní jistoty a ochrany legitimního očekávání by vyloučení mělo být sníženo nebo zrušeno, a to s ohledem na to, že pravidla unijního práva platná pro posuzování sporné vnitrostátní právní úpravy a praxe nejsou naprosto jasná a umožňují výklad, který zastává Maďarsko, a že Komise o této právní úpravě a praxi věděla již dříve a nevznesla k nim žádnou námitku.
Žaloba podaná dne 18. září 2018 – Medrobotics v. EUIPO (See More. Reach More. Treat More.)

(Věc T-555/18)

(2018/C 427/118)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Medrobotics Corp. (Raynham, Massachusetts, Spojené státy americké) (zástupci: B. Bittner a U. Heinrich, advokáti)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie „See More. Reach More. Treat More.“ – Přihláška č. 17 205 055

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. července 2018, ve věci R 463/2018-2

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

Dovolávaný žalobní důvod
1.

První žalobní důvod vycházející z překročení pravomoci, kterým je dotčeno rozhodnutí Evropské centrální banky (ECB) ze dne 16. července 2018, kterým se žalobkyni ukládá správní sankce za trvající porušování kapitálových požadavků stanovených v čl. 26 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2013, L 176, s. 1) (dále jen „napadené rozhodnutí“). Žalobkyně uvádí v této souvislosti následující argumenty: — tvrdí, že ECB se dopustila nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 26 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2003, který úvěrovým institucím a investičním podnikům neukládá získání předchozího souhlasu ECB pro účely zařazení kmenových akcií do kapitálu tier 1. — podpůrně, pokud by měl mít Tribunál za to, že zařazení kmenových akcií do kapitálu tier 1 bez předchozího souhlasu ECB představuje porušení čl. 26 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013, žalobkyně tvrdí, že se při uplatnění uvedeného ustanovení úmyslně ani z nedbalosti nedopustila žádného porušení a že napadené rozhodnutí je v rozporu se zásadou právní jistoty. — ještě podpůrněji, pokud by měl mít Tribunál za to, že lze konstatovat porušení a že lze udělit žalobkyni sankci, žalobkyně tvrdí, že s ohledem na neexistenci závažnosti porušení, kterého se měla údajně dopustit, a její spolupráci je napadené rozhodnutí v rozporu se zásadou proporcionality.
—

uložil žalované povinnost zpřístupnit žalobkyni formou nahlédnutí do spisu dokumenty, které vznikly v průběhu činnosti společnosti ECOCERT SA při ekologické kontrole společností Erenhot Jinguyuan Grain and Oil Co. Ltd., 2051 Youyi Road North, Ernehot City, Xilingol League, Inner Mongolia Autonomous Region, Peoples Republic of China, a to zejména zprávy o kontrolách a s nimi související hodnotící dopisy z let 2016, 2017 a 2018, které souvisejí se zjištěními, hodnoceními a rozhodnutími společnosti ECOCERT SA a byly základem vydání potvrzení o kontrole podle přílohy V nařízení (ES) č. 1235/2008 s č. 22904CN1700w13 z 19. září 2017 pro 490 960 kg lisovaných sezamových koláčů z ekologické výroby a pro dodatečné zrušení tohoto potvrzení o kontrole společností ECOCERT SA,
—

50 000 eur jako 3 % příspěvek z roční mzdy do systému dobrovolného penzijního připojištění (SDPP) až do dosažení běžného věku odchodu do důchodu;
2.

Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu článku 17a služebního řádu v tom smyslu, že se téma knihy netýká „práce Unie“, a žalobce tudíž nebyl nijak povinen informovat orgán oprávněný ke jmenování o svém záměru předem. Slova „záležitost týkající se“ odkazují na obsah dokumentu, jehož smyslem je zabývat se „prací Unie“. To znamená, že úředník je povinen informovat orgán oprávněný ke jmenování a získat jeho svolení pouze tehdy, pokud by se jakkoli zabýval prací Unie. Z toho plynoucí povinností orgánu oprávněného ke jmenování je vykládat to, co představuje „práci Unie“, striktně, a nikoli široce. Žalobce dále tvrdí, že — rozhodnutí není opatřeno žádným odůvodněním, neboť je založeno jen na pouhém názoru, a nikoli na faktech nebo právních úvahách, — povinnost uložená orgánem oprávněným ke jmenování je rozsáhlejší než povinnost stanovená ve služebním řádu, — rozhodnutí je založeno na nepřiměřeném výkonu posuzovací pravomoci, — slova „záležitost týkající se práce Unie“ se pojí ke kontextu, který lze s ohledem na činnosti Unie dovodit z jiných pokynů; — vzhledem k tomu, že v knize není žádná zmínka o žalobcově práci nebo o práci Unie, žalobce neporušil svou povinnost důvěry, loajálnosti a nestrannosti ve vztahu k Unii, — z judikatury Soudního dvora, zejména z jeho rozsudku ze dne 6. března 2001 (Connolly v. Komise (C-274/99 P, EU:C:2001:127, body 43 až 62), vyplývá řada poznatků relevantních pro posouzení žaloby a uplatňování článku 17a služebního řádu.
3.

Třetí žalobní důvod vychází z porušení práva žalobkyně na to se hájit a porušení zásady zásluhovosti a zásady způsobilosti v dotčeném výběrovém řízení, zásady transparence ve volném přístupu k veřejné službě a práva na spravedlivé a rovné zacházení, jelikož žalobkyně poté, co obdržela své výsledky z výběrového řízení, nemohla namítat věcnou nesrovnalost sporných otázek danou jejich špatnou nebo chybnou formulací (např. problémy v překladech). Uchazeč by měl mít v jakékoliv fázi výběrového procesu a především poté, co byly zveřejněny výsledky, možnost namítat, že v jeho případě došlo k uvedeným věcným chybám. Žalobkyně dále tvrdí, že špatný překlad může jasně zvýhodnit uchazeče, kteří si pro verbální počítačový test zvolí výchozí jazyk.
C 445/22

Žaloba podaná dne 5. října 2018 – Fujifilm Recording Media v. EUIPO – iTernity (d:ternity)

(Věc T-609/18)

(2018/C 445/27)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Fujifilm Recording Media GmbH (Kleve, Německo) (zástupci: R. Härer, C. Schulze, C. Weber, H. Ranzinger a C. Gehweiler, advokáti)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: iTernity GmbH (Freiburg, Německo)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně

Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „d:ternity“ – Ochranná známka Evropské unie č. 11 152 154

Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. července 2018, ve věci R 2324/2018-4

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— podpůrně, aby určil, že není třeba rozhodnout ve věci samé;

— uložil EUIPO a další účastnici řízení před Tribunálem a před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.

Dovolávaný žalobní důvod
C 25/47

Žaloba podaná dne 9. listopadu 2018 – Nissin Foods Holdings v. EUIPO – The GB Foods (Soba JAPANESE FRIED NOODLES

(Věc T-663/18)

(2019/C 25/61)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Nissin Foods Holdings Co. Ltd (Osaka, Japonsko) (zástupci: S. Malynicz, QC, G. Messenger, Barrister, K. Gilbert and G. Lodge, Solicitors)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: The GB Foods, SA (L'Hospitalet de Llobregat, Španělsko)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně

Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie Soba JAPANESE FRIED NOODLES v červené, černé, šedé a bílé barvě – Ochranná známka Evropské unie č. 9 377 904

Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. srpna 2018, ve věci R 111/2018-4

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— uložil EUIPO a další účastnici řízení, že ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené žalobkyní.

Dovolávaný žalobní důvod
C 25/61

Žaloba podaná dne 26. listopadu 2018 – Aldi v. EUIPO – Titlbach (ALTISPORT)

(Věc T-697/18)

(2019/C 25/80)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Německo) (zástupci: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen a M. Minkner, advokáti)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastník řízení před odvolacím senátem: Aleš Titlbach (Meziboří, Česká republika)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Majitel sporné ochranné známky: Další účastník v řízení před odvolacím senátem

Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis ochranné známky ALTISPORT s vyznačením Evropské unie – Mezinárodní zápis č. 1 226 617 s vyznačením Evropské unie

Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. září 2018 ve věci R 2683/2017-4

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

Dovolávaný žalobní důvod
—

Zrušil napadené rozhodnutí, a konkrétně a) zrušil rozhodnutí OOJ ze dne 15. prosince 2017 zapsané v ARES dne 18. prosince 2017 pod číslem HR.E.2/AS/Ares (2017), jehož předmětem je „Request for assistance D/374/17“; b) v rozsahu, v němž je to nutné, zrušil rozhodnutí OOJ ze dne 19. července 2018 o zamítnutí stížnosti podané žalobcem, s referenčním číslem N. R/187/18, HR.E.2/Ares (2018); c) uložil Komisi nahradit újmu ve výši 1 000 000 eur, která žalobci vznikla v důsledku mnohých nesrovnalostí, jejichž projevem je napadené rozhodnutí nebo s nimiž je toto rozhodnutí úzce spojeno;
1.

První žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného posouzení při vymezení trhu, pokud jde o prémiové placené televizní služby se sportovními a filmovými kanály. — V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že během správního řízení upozornila na to, že pro poskytovatele služeb placeného televizního vysílání, širokopásmového připojení a mobilních služeb a balíčků obsahujících některé těchto služeb je Ziggo Sport Totaal (dále jen „ZST“) nepostradatelný k tomu, aby se mohli účastnit soutěže na maloobchodním trhu. To bylo údajně potvrzeno v rámci šetření trhu, které provedla Komise. V důsledku toho nejsou dva prémiové placené televizní sportovní kanály ZST a FOX Sports navzájem nahraditelné. — Žalobkyně dále tvrdí, že Komise přesto konstatovala existenci jediného trhu pro velkoobchodní dodávky a nákupy placených prémiových sportovních kanálů, zahrnujících ZST a FOX Sports, a dále to, že není nutná další segmentace trhu. — Podle žalobkyně bylo tímto nesprávným posouzením při vymezení trhu ovlivněno další posuzování Komise a v konečném důsledku i závěr o schválení spojení.