21.

Otec podal dne 21. prosince 2020 u hovioikeus (odvolací soud) v Helsinkách (Finsko) návrh na okamžité navrácení dítěte do Švédska, přičemž tvrdil, že dítě bylo neoprávněně odebráno nebo zadrženo. Rozhodnutím ze dne 25. února 2021 hovioikeus (odvolací soud) v Helsinkách tento návrh zamítl. Otec podal proti tomuto rozhodnutí kasační opravný prostředek ke Korkein oikeus (Nejvyšší soud, Finsko). Při posuzování tohoto opravného prostředku se tento soud dne 23. dubna 2021 rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Musí být čl. 2 odst. 11 nařízení [č. 2201/2003] […] týkající se neoprávněného odebrání dítěte vykládán v tom smyslu, že situaci upravené v tomto ustanovení odpovídá situace, kdy jeden z rodičů bez souhlasu druhého rodiče přemístí dítě ze státu jeho obvyklého bydliště do jiného členského státu, který je příslušným členským státem na základě rozhodnutí o přemístění přijatého orgánem na základě nařízení [č. 604/2013]? 2) V případě záporné odpovědi na první otázku, musí být čl. 2 bod 11 nařízení [č. 2201/2003] týkající se neoprávněného zadržení vykládán v tom smyslu, že této kvalifikaci odpovídá situace, kdy soud státu bydliště dítěte zrušil rozhodnutí orgánu o postoupení spisu, který byl odložen poté, co dítě a matka opustily stát jejich bydliště, avšak dítě, jehož navrácení je požadováno, již nemá platné povolení k pobytu ve státě svého bydliště ani právo vstoupit do tohoto státu nebo v něm pobývat ( 4 )? 3) Je-li třeba s ohledem na odpověď na první nebo druhou otázku vykládat čl. 2 odst. 11 nařízení [č. 2201/2003] v tom smyslu, že se jedná o neoprávněné odebrání nebo zadržení dítěte a že by toto dítě tedy mělo být navráceno do státu jeho obvyklého bydliště, je třeba čl. 13 první pododstavec písm. b) Haagské úmluvy z roku 1980 vykládat v tom smyslu, že brání navrácení dítěte: a) z důvodu existence vážného nebezpečí ve smyslu tohoto ustanovení, že by kojenec, o kterého se matka osobně starala, byl, pokud by byl navrácen sám, vystaven nebezpečí fyzické nebo duševní újmy nebo by se jinak ocitl v nesnesitelné situaci; nebo b) z důvodu, že by dítě bylo ve státě svého obvyklého bydliště převzato do péče a umístěno do přijímacího střediska buď samostatně, nebo s matkou, což by nasvědčovalo existenci vážného nebezpečí ve smyslu tohoto ustanovení, že by návrat vystavil dítě nebezpečí fyzické nebo duševní újmy nebo je jinak dostal do nesnesitelné situace; nebo c) z důvodu, že by se dítě bez platného povolení k pobytu ocitlo v nesnesitelné situaci ve smyslu tohoto ustanovení? 4) Pokud je s ohledem na odpověď na třetí otázku možné vykládat důvody zamítnutí podle čl. 13 prvního pododstavce písm. b) Haagské úmluvy z roku 1980 v tom smyslu, že existuje vážné nebezpečí, že by návrat vystavil dítě nebezpečí fyzické nebo duševní újmy nebo je jinak dostal do nesnesitelné situace, musí být čl. 11 odst. 4 nařízení [č. 2201/2003] ve spojení s pojmem‚nejvlastnější zájem dítěte‘ ve smyslu článku 24 Listiny základních práv Evropské unie [dále jen ‚Listina‘], vykládán v tom smyslu, že v situaci, kdy dítě ani matka nemají platné povolení k pobytu ve státě bydliště dítěte, musí uvedený stát bydliště dítěte přijmout vhodná opatření pro zajištění oprávněného pobytu dítěte a jeho matky v tomto členském státě? V případě, že stát bydliště dítěte má takovou povinnost, je třeba vykládat zásadu vzájemné důvěry mezi členskými státy v tom smyslu, že stát, který dítě vrací, může v souladu s touto zásadou předpokládat, že stát bydliště dítěte tyto povinnosti splní, anebo nejvlastnější zájem dítěte vyžaduje, aby orgány státu obvyklého bydliště poskytly bližší údaje o konkrétních opatřeních, která byla nebo budou přijata na ochranu nejvlastnějšího zájmu dítěte, aby měl členský stát, který dítě vrací, zejména možnost posoudit vhodnost těchto opatření z hlediska nejvlastnějšího zájmu dítěte? 5) V případě, že stát obvyklého bydliště dítěte nemá povinnost, ve smyslu čtvrté předběžné otázky, přijmout vhodná opatření, musí být článek 20 Haagské úmluvy z roku 1980 ve světle článku 24 Listiny vykládán v situacích uvedených ve třetí předběžné otázce v bodech a) až c) v tom smyslu, že brání navrácení dítěte z důvodu, že toto navrácení dítěte by mohlo být považováno za odporující základním zásadám ochrany lidských práv a základních svobod ve smyslu tohoto ustanovení?“