STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØE

přednesené dne 19. prosince 2018 ( 1 )

Věc C‑681/17

slewo//schlafen leben wohnen GmbH

proti

Saschovi Ledowskimu

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo)]

„Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitelů – Směrnice 2011/83/EU – Článek 6 odst. 1 písm. k) a čl. 16 písm. e) – Smlouva uzavřená na dálku – Právo odstoupit od smlouvy – Výjimky – Zboží v uzavřeném obalu, které není možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů – Případné zahrnutí matrace, jejíž ochranná fólie byla po dodání odstraněna – Podmínky, které je třeba splnit k tomu, aby bylo zboží považováno za zboží dodávané v uzavřeném obalu – Rozsah povinnosti informovat spotřebitele o ztrátě práva odstoupit od smlouvy“

I. Úvod

1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo) se týká výkladu čl. 6 odst. 1 písm. k) a čl. 16 písm. e) směrnice 2011/83/EU ( 2 ), které se vztahují na omezení práva odstoupit od smlouvy, jež má spotřebitel v zásadě při uzavření smlouvy na dálku.

2. Tato žádost byla předložena v rámci sporu týkajícího se uplatnění práva odstoupit od smlouvy spotřebitelem, který si na internetu objednal matraci a následně chtěl toto zboží vrátit, a to poté, co odstranil ochrannou fólii, jíž byla matrace obalena v okamžiku dodání.

3. Soudní dvůr je tázán, zda čl. 16 písm. e) směrnice 2011/83 musí být vykládán v tom smyslu, že výjimka z práva odstoupit od smlouvy podle tohoto ustanovení, jež se týká „dodání zboží v uzavřeném obalu, které není možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů“, zahrnuje zboží, které (jako například matrace) může při použití přijít do přímého kontaktu s lidským tělem, které ale může být znovu uvedeno do prodeje po řádném vyčištění. Domnívám se, že na tuto otázku je třeba odpovědět záporně.

4. Pro případ, že se Soudní dvůr rozhodne odpovědět na první položenou otázku kladně, bylo by dále třeba určit, za jakých podmínek může být balení tohoto druhu zboží považováno za uzavřený obal, jehož porušení vede ke ztrátě práva odstoupit od smlouvy ve smyslu uvedeného čl. 16 písm. e).

5. Kromě toho by se poté musel vyjádřit ke způsobům poskytování informací, které musí obchodník sdělit spotřebiteli, pokud jde o okolnosti, za nichž ztrácí právo odstoupit od smlouvy s ohledem na čl. 6 odst. 1 písm. k) této směrnice.

II. Právní rámec

6. Body 34, 37, 47 a 49 odůvodnění směrnice 2011/83 uvádějí: „(34) obchodník by měl spotřebitele jasně a srozumitelně informovat předtím, než bude spotřebitel zavázán smlouvou uzavřenou na dálku […]. […] (37) Jelikož v případě prodeje na dálku nemá spotřebitel možnost zboží před uzavřením smlouvy vidět, měl by mít právo odstoupit od smlouvy. Spotřebiteli by ze stejného důvodu mělo být povoleno otestovat a prohlédnout si zboží, které koupil, v míře nutné k obeznámení se s povahou, vlastnostmi a funkčností zboží. […] […] (47) Někteří spotřebitelé uplatňují své právo odstoupit od smlouvy poté, co zboží používali v míře vyšší, než je míra nutná k tomu, aby se obeznámili s povahou, vlastnostmi a funkčností zboží. V tomto případě by spotřebitel neměl pozbýt právo odstoupit od smlouvy, měl by však odpovídat za případné snížení hodnoty zboží. Aby se spotřebitel obeznámil s povahou, vlastnostmi a funkčností zboží, měl by s ním nakládat a zkontrolovat je jen takovým způsobem, jaký by mu byl umožněn v prodejně. Například oděv by si měl spotřebitel jen vyzkoušet a nesměl by jej nosit. Během lhůty pro odstoupení od smlouvy by proto spotřebitel měl se zbožím náležitě zacházet a zkontrolovat jej náležitým způsobem. Povinnosti spotřebitele v případě odstoupení od smlouvy by ho neměly odradit od využití jeho práva odstoupit od smlouvy. […] (49) Z uplatňování práva odstoupit od smlouvy by měly existovat určité výjimky, a to jak v případě smluv uzavřených na dálku, tak i v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory. Uplatňování práva odstoupit od smlouvy by mohlo být nevhodné například vzhledem k povaze určitého zboží či služeb. […]“

7. Článek 6 odst. 1 písm. k) této směrnice, nadepsaný „Požadavky na informace v případě smluv uzavřených na dálku a smluv uzavřených mimo obchodní prostory“, stanoví, že „[p]řed tím, než je spotřebitel vázán smlouvou uzavřenou na dálku […], poskytne obchodník spotřebiteli jasným a srozumitelným způsobem“ řadu informací, a zejména, „pokud v souladu s článkem 16 není poskytnuto právo odstoupit od smlouvy, informaci, že spotřebitel nebude moci tohoto práva využít, nebo případně informaci, za jakých okolností spotřebitel své právo odstoupit ztrácí“.

8. Článek 9 uvedené směrnice, nazvaný „Právo odstoupit od smlouvy“, stanoví v odstavci 1, že „[s] výhradou výjimek uvedených v článku 16 je spotřebiteli poskytnuta lhůta 14 dnů pro odstoupení od smlouvy uzavřené na dálku […] bez uvedení důvodu a bez vzniku jiných nákladů než těch, které jsou uvedeny v čl. 13 odst. 2 a článku 14“.

9. Podle čl. 16 písm. e) uvedené směrnice, nadepsaného „Výjimky z práva odstoupit od smlouvy“, platí, že „[č]lenské státy nestanoví právo odstoupit od smlouvy vymezené v článcích 9 až 15 v případě smluv uzavřených na dálku […], pokud jde o […] dodání zboží v uzavřeném obalu, které není možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů a které spotřebitel z tohoto obalu vyňal“.

III. Spor v původním řízení, předběžné otázky a řízení před Soudním dvorem

10. Žalobkyně v původním řízení, slewo//schlafen leben wohnen GmbH (dále jen „slewo“), je společností, která podniká v oblasti on-line prodeje a nabízí k prodeji zejména matrace.

11. Dne 25. listopadu 2014 si Sascha Ledowski na internetových stránkách společnosti slewo objednal matraci k soukromým účelům. Obecné prodejní podmínky uvedené na faktuře, kterou obdržel, obsahovaly „informace pro spotřebitele o odstoupení od smlouvy“ v následujícím znění: „Náklady spojené s vrácením zboží nese naše společnost. […] Vaše právo odstoupit od smlouvy předčasně zaniká v následujících případech: u smluv o dodání zboží v uzavřeném obalu, které není možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů a které spotřebitel z tohoto obalu vyňal“. Při dodání byla matrace opatřena ochrannou fólií, kterou S. Ledowski následně odstranil.

12. E-mailem ze dne 9. prosince 2014 sdělil S. Ledowski společnosti slewo, že chce dotčenou matraci vrátit, a požádal ji, aby zařídila přepravu matrace. Jelikož jeho žádost nebyla vyřízena, sám převzal náklady na přepravu.

13. Sascha Ledowski podal žalobu, jíž se domáhal toho, aby mu společnost slewo uhradila kupní cenu a náklady na dopravu, tedy celkem částku 1190,11 eura zvýšenou o úroky, jakož i mimosoudní výlohy na advokáta.

14. Této žalobě bylo vyhověno rozsudkem vydaným Amtsgericht Mainz (okresní soud v Mohuči, Německo) dne 26. listopadu 2015. Dne 10. srpna 2016 Landgericht Mainz (zemský soud v Mohuči) ( 3 ) tento rozsudek v odvolacím řízení potvrdil s odůvodněním, že matrace nepředstavuje zboží, které má hygienickou povahu ( 4 ), a že spotřebitel proto má právo odstoupit od smlouvy i po odstranění ochranné fólie.

15. V rámci řízení o opravném prostředku „Revision“ zahájeném společností slewo měl Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo) za to, že řešení sporu v původním řízení závisí na výkladu ustanovení uvedených v čl. 6 odst. 1 písm. k) a v čl. 16 písm. e) směrnice 2011/83. Rozhodnutím ze dne 15. listopadu 2017, došlým Soudnímu dvoru dne 6. prosince 2017, se tedy tento soud rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Je třeba článek 16 písm. e) směrnice o právech spotřebitelů vykládat v tom smyslu, že ke zboží uvedenému v tomto ustanovení, které není možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů, patří také zboží (jako například matrace), které sice může při určeném způsobu použití přijít do přímého kontaktu s lidským tělem, avšak které lze po vhodném vyčištění obchodníkem uvést znovu do prodeje? 2) Pro případ, že bude na první předběžnou otázku odpovězeno kladně: a) jaké podmínky musí splnit obal zboží, aby jej bylo možné považovat za uzavřený obal ve smyslu článku 16 písm. e) směrnice 2011/83, a b) musí informace, kterou má obchodník poskytnout spotřebiteli podle čl. 6 odst. 1 písm. k) směrnice 2011/83 před tím, než je spotřebitel vázán smlouvou, upozornit posledně uvedeného na to, že jeho právo odstoupit od smlouvy zaniká při odstranění uzavřeného obalu a odkázat přitom konkrétně na předmět koupě (v tomto případě matraci) a na skutečnost, že je dodáváno v uzavřeném obalu?“

16. Písemná vyjádření předložily Soudnímu dvoru společnost slewo, S. Ledowski, belgická a italská vláda, jakož i Evropská komise. Ve věci nebylo nařízeno jednání.

IV. Analýza

17. Úvodem konstatuji, že druhá předběžná otázka, rozdělená do dvou částí, je položena pouze pro případ, že by Soudní dvůr odpověděl kladně na první předběžnou otázku. Vzhledem k tomu, že podle mého názoru první otázka vyžaduje zápornou odpověď, není podle mě zapotřebí, aby Soudní dvůr odpovídal na druhou otázku. Nicméně v zájmu úplnosti a s ohledem na novost problémů vztahujících se k této druhé otázce, přednesu rovněž úvahy týkající se dané otázky.

A. K pojmu „zboží, které není možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů“ ve smyslu čl. 16 písm. e) směrnice 2011/83 (první otázka)

18. Než zahájím samotnou analýzu první předběžné otázky, považuji za vhodné zdůraznit některé klíčové aspekty, které se týkají projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.

19. Zaprvé mám za to, že se tato žádost týká oblasti ochrany spotřebitelů, která je specifická jak právně, tak prakticky, a to konkrétně oblasti smluv uzavřených na dálku, které jsou předmětem zvláštních ustanovení obsažených ve směrnici 2011/83 ( 5 ), i když se na tyto smlouvy vztahují rovněž obecná pravidla uvedená v této směrnici.

20. Zejména v jejím článku 9 je uvedeno, že v rámci smluv tohoto typu mají spotřebitelé v zásadě právo odstoupit od smlouvy ( 6 ), včetně nároku na vrácení peněz v plné výši, s výjimkou případu zneužívajícího použití zboží, přičemž právo odstoupit od smlouvy je odůvodněno zvláštními obtížemi, kterým každý kupující čelí při prodeji na dálku. Jak je uvedeno v bodech 37 a 47 odůvodnění této směrnice, spotřebitelé si totiž nemohou zboží, které je zajímá, prohlédnout a vyzkoušet dříve, než ho obdrží, a z tohoto důvodu je jim poskytnuta lhůta pro promyšlení a možnost odstoupit od smlouvy po kontrole dodaného zboží, přičemž i obchodníci jsou chráněni před možným zneužíváním tohoto práva ( 7 ). Podle těchto bodů odůvodnění si spotřebitelé mohou vyzkoušet a zkontrolovat zboží, které zakoupili, avšak pouze v míře nutné k obeznámení se s povahou, vlastnostmi a funkčností zboží ( 8 ).

21. Nicméně konkrétní výjimky z práva odstoupit od smlouvy jsou stanoveny v článku 16 uvedené směrnice, jehož písmeno e) vylučuje případy, kdy je dodáno „zboží v uzavřeném obalu“, které „není možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů“ ( 9 ), pokud ho „spotřebitel z tohoto obalu vyňal“. Již v tomto okamžiku předesílám, že je podle mého názoru nesporné, že tyto pojmy jsou rozdílné, avšak úzce propojené, a představují kumulativní podmínky pro použití tohoto ustanovení. Článek 6 odst. 1 písm. k) téže směrnice ukládá obchodníku povinnost poskytnout informace spotřebiteli předtím, než je uzavřena smlouva na dálku, zejména pokud jde o výjimky z práva odstoupit od smlouvy podle čl. 16 písm. e).

22. Zadruhé bych chtěl připomenout některé zásady výkladu unijního práva, které platí pro všechny zde předložené otázky předkládajícího soudu.

23. Z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že za účelem výkladu ustanovení unijního práva, která neodkazují na právo členských států, jako je tomu v případě ustanovení uvedených v projednávané věci, je třeba vzít v úvahu nejen jejich znění, ale i jejich kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž jsou součástí ( 10 ).

24. Vedle toho, pokud jde konkrétně o ustanovení práva Unie, která podle článku 169 SFEU mají za cíl přispět k řádnému fungování vnitřního trhu dosažením vysoké úrovně ochrany spotřebitele, jako jsou ustanovení dotčená v projednávané věci ( 11 ), je třeba upřednostnit takový výklad, který by v co největší míře umožnil ( 12 ) zamezit ohrožení dosažení tohoto cíle ( 13 ) a zohlednit okolnost, že se má za to, že spotřebitel je vůči prodávajícímu nebo poskytovateli v nerovném postavení ( 14 ).

25. Konečně z judikatury Soudního dvora vyplývá, že ustanovení unijního práva, která mají povahu výjimky, a zejména taková ustanovení, která omezují práva přiznaná za účelem ochrany, nemohou vést k výkladu jdoucímu nad rámec případů výslovně upravených v dotčeném nástroji ( 15 ), avšak tento striktní výklad nemůže narušit užitečný účinek takto stanoveného omezení a být v rozporu s jeho účelem ( 16 ). Stejně jako předkládající soud se domnívám, že je namístě provést právě takový striktní výklad ustanovení směrnice 2011/83, která jsou uvedena v předložené žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, jelikož se jedná o výjimku z obecného pravidla, podle něhož by spotřebitelé měli mít v zásadě právo odstoupit od smlouvy, pokud smlouvy uzavírají na dálku. Podotýkám, že tento přístup je obsažen rovněž v pokynech, které se týkají uvedené směrnice a byly zveřejněny generálním ředitelstvím Komise pro spravedlnost ( 17 ).

26. K předložené žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce je třeba přistupovat ve světle všech těchto úvah.

27. Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda je třeba vykládat pojem „zboží, které není možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů“ uvedený v čl. 16 písm. e) směrnice 2011/83 v tom smyslu, že se toto ustanovení vztahuje na zboží, jako jsou matrace, které se může dostat do přímého kontaktu s lidským tělem, pokud je používáno v souladu se svým určeným účelem, ale které může nicméně obchodník znovu uvést do prodeje po vhodném vyčištění.

28. V této problematice se střetávají dvě pojetí. Podle prvního z nich, který zastává společnost slewo a belgická vláda, by spotřebitel neměl mít právo odstoupit od smlouvy za okolností uvedených v této otázce. Naopak podle druhého pojetí, v jehož prospěch se vyjádřili předkládající soud, S. Ledowski, italská vláda a Komise, by spotřebitel v takovém případě neměl ztratit možnost uplatnit právo odstoupit od smlouvy. Sdílím tento posledně uvedený názor, a to z následujících důvodů.

29. Zaprvé, i když v tomto ohledu byly ve vyjádřeních předložených Soudnímu dvoru vyjádřeny pochybnosti, je třeba podle mého názoru bez dalšího odmítnout spor týkající se toho, zda jsou matrace skutečně zbožím, „které může být přímo v kontaktu s lidským tělem, pokud je používáno v souladu se svým určeným účelem“, jak se uvádí v položené otázce. Taková kvalifikace není sporná, jde-li o vyzkoušení oblečení, což je typ zboží, který je pro ilustraci uveden v bodu 47 odůvodnění této směrnice. Je sice pravda, že za obvyklých podmínek používání je na matraci alespoň jedno prostěradlo, nelze nicméně vyloučit, že spotřebitel krátce vyzkouší matraci poté, co ji vyjme z obalu, v němž byla dodána, a položí se na ni, aniž by ji zakryl prostěradlem. Ostatně vzhledem k tomu, že předkládající soud vychází z tohoto předpokladu, Soudní dvůr to podle mého názoru nemůže zpochybnit, jelikož se jedná o posouzení skutkového stavu ( 18 ).

30. Mimoto ze znění předběžné otázky vyplývá, že kromě konkrétního případu matrací, o který jde ve sporu v původním řízení, je Soudní dvůr tázán na to, zda spotřebitel musí být zbaven práva odstoupit od smlouvy v případě, že zboží, které může přijít do přímého kontaktu s tělem ( 19 ), bylo po dodání vyňato z obalu, což tedy vede k předpokladu, že bylo takto použito, včetně případů, kdy prodejce zboží může přijmout vhodná opatření spočívající ve vyčištění za účelem dalšího prodeje, který neohrožuje zdraví nebo hygienu ( 20 ).

31. Předkládající soud ve prospěch kladné odpovědi uvádí názor, který zastává část německé právní nauky ( 21 ), a poznamenává, že výraz „které není možné vrátit“ by mohl naznačovat, že rozhodujícím prvkem je samotný stav zboží po porušení obalu spotřebitelem, a nikoli to, zda následně může obchodník po vyčištění uvést zboží do stavu, v němž může být znovu uvedeno do prodeje. Belgická vláda v témže smyslu uvádí, že možnost či nemožnost vyčistit zboží uvedené v čl. 16 písm. e) směrnice 2011/83 představuje kritérium, které v tomto ustanovení není uvedeno, a že toto ustanovení musí být vykládáno striktně, neboť obsahuje výjimky.

32. Nicméně mám za to, že v případě neexistence přesných údajů v textu směrnice 2011/83 či v přípravných pracích k této směrnici ( 22 ), musí být toto ustanovení vykládáno sice striktně, ale v souladu s cílem stanoveným normotvůrcem ( 23 ), kterým je chránit na vysoké úrovni spotřebitele, který uzavřel smlouvu na dálku, tím, že mu v zásadě umožňuje vyzkoušet si zboží, které koupil, aniž ho viděl, a zaslat ho zpátky v případě, že s ním po vyzkoušení není spokojen. Podle mého názoru je tedy třeba zvolit výklad, který upřednostňuje omezení působnosti výjimek z práva odstoupit od smlouvy, a sice takový výklad, podle něhož spotřebitel musí mít možnost zaslat zpátky zboží, které lze znovu vrátit do prodeje po jeho vyčištění, které obchodníka nadměrně nezatěžuje ( 24 ), a nikoli opačný výklad, který omezuje možnosti spotřebitele odstoupit od smlouvy.

33. Proto souhlasím s předkládajícím soudem, že právo odstoupit od smlouvy musí být vyloučeno podle čl. 16 písm. e) pouze tehdy, když je zboží po vybalení s konečnou platností v takovém stavu, že již nemůže být uvedeno na trh, a to ze skutečných důvodů ochrany zdraví nebo hygienických důvodů, neboť kvůli povaze dotčeného zboží je nemožné, aby obchodník přijal opatření umožňující zboží znovu prodat, aniž by to narušilo některý z těchto požadavků ( 25 ).

34. Ve vztahu k projednávané věci má tento soud dle mého názoru správně za to, že matrace vrácená spotřebitelem poté, co byla rozbalena, a tudíž potenciálně použita, není v žádném případě s konečnou platností zbavena způsobilosti být předmětem obchodu, jak dokládá používání hotelových lůžek různými hosty, existence trhu s použitými matracemi, jakož i možnost nechat použité matrace vyčistit. Zdá se mi, že z tohoto důvodu lze matrace srovnávat s oblečením, jehož vrácení obchodníkovi je výslovně předvídáno normotvůrcem ( 26 ), a to též po případném vyzkoušení, které zahrnuje přímý kontakt oblečení s tělem, jelikož je možné předpokládat, že takové zboží může být následně vráceno do prodeje, aniž je ohroženo zdraví nebo hygiena.

35. Je třeba upřesnit, že v případě, kdy bylo zboží při vyzkoušení spotřebitelem neúměrně používáno, a to jakýmkoli způsobem, by mohla možnost vzniku odpovědnosti spotřebitele, což je uvedeno v bodě 47 odůvodnění a v čl. 14 odst. 2 téže směrnice, odškodnit „znehodnocení“ dotyčného zboží ( 27 ). Toto posledně uvedené ustanovení v rozsahu, v němž umožňuje spotřebiteli odstoupit od smlouvy a vrátit zboží, ačkoli ho poškodil (s tím, že případně bude muset obchodníka odškodnit), podle mého názoru potvrzuje tezi, že uvedený čl. 16 písm. e) se týká pouze situací, kdy je zcela nemožné vrátit zboží do prodeje bez vzniku skutečného rizika nepříznivých účinků na zdraví nebo hygienu.

36. Dodávám, že teleologický a systematický výklad, který navrhuji, nemůže ohrozit užitečný účinek výjimky stanovené v uvedeném čl. 16 písm. e) ( 28 ), neboť rozbalené zboží, jehož běžné vyzkoušení spotřebitelem by mohlo nenávratně poškodit zdraví nebo hygienu, zůstává vyloučeno z dalšího prodeje, a to v souladu s účelem tohoto ustanovení.

37. Výše uvedená analýza podle mého názoru nemůže být vyvrácena skutečností, že jak uvedl předkládající soud, ve výše uvedených pokynech ( 29 ) jsou matrace uvedeny mezi příklady výrobků, které by nebylo možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů ( 30 ), ve smyslu uvedeného čl. 16 písm. e), a měly by být proto vyňaty z práva odstoupit od smlouvy, pokud byly po dodání vyjmuty z obalu. Je třeba poznamenat, že tento názor nedoprovází žádné odůvodnění, které by umožňovalo zvolit takový přístup. Především, ač tento dokument může poskytnout užitečné informace o obsahu uvedené směrnice, postrádá nicméně závaznost ve vztahu k jejímu výkladu, jak je výslovně uvedeno v jeho preambuli ( 31 ). Konečně podotýkám, že ostatně sama Komise zvolila v rámci projednávané věci opačné stanovisko.

38. Domnívám se proto, že čl. 16 písm. e) směrnice 2011/83 musí být vykládán v tom smyslu, že pod pojem „zboží v uzavřeném obalu, které není možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů“, uvedený v tomto ustanovení nespadá zboží (jako jsou matrace), které může přijít do přímého kontaktu s lidským tělem, pokud je používáno v souladu se svým určeným účelem, ale které obchodník může znovu vrátit do prodeje, a to na základě vhodného opatření, kterým je zejména vyčištění.

B. K pojmu zboží „v uzavřeném obalu“ ve smyslu čl. 16 písm. e) směrnice 2011/83 [druhá otázka písm. a)]

39. Vzhledem k tomu, že je druhá předběžná otázka, a zejména její první část, položena pouze pro případ, že Soudní dvůr odpoví na první předběžnou otázku kladně, k čemuž by podle mého názoru nemělo dojít, jsou moje úvahy o uvedené části pouze podpůrné.

40. Podstatou druhé otázky písm. a) předkládajícího soudu je, jaké vlastnosti musí mít obal, aby jej bylo možné považovat za „uzavřený obal“ ve smyslu čl. 16 písm. e) směrnice 2011/83, pokud by dotyčné zboží spadalo do kategorie „zboží, které není možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů“, která představuje výjimku z práva odstoupit od smlouvy podle tohoto ustanovení ( 32 ). V odůvodnění svého rozhodnutí se tento soud konkrétně táže, zda takové zboží musí být zabaleno tak, že „nejenže je otevření uzavřeného obalu nevratné, ale že z konkrétních okolností (například prostřednictvím nápisu „uzavřený obal“) navíc jednoznačně vyplýv[á], že se nejedná o pouhé balení pro účely přepravy, ale že zboží bylo uloženo do uzavřeného obalu z důvodů ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů“.

41. Mám za to, že položená otázka a související odůvodnění vedou ke dvěma odlišným problémům, jak vyplývá z vyjádření, která byla předložena Soudnímu dvoru ( 33 ). Předkládající soud se zaprvé táže na to, jaké fyzikální vlastnosti musí mít balení, aby mohlo být kvalifikováno jako „uzavřený obal“ ve smyslu čl. 16 písm. e) směrnice 2011/83, a zadruhé na to, zda je případně nutné uvádět na tomto obalu rozlišovací označení upozorňující spotřebitele na skutečnost, že se jedná o uzavřený obal.

42. Zaprvé, pokud jde o fyzikální vlastnosti obalů, které mohou spadat do této kategorie, konstatuji, že pojem „uzavřený obal“ uvedený v čl. 16 písm. e) dotčené směrnice v ní není definován ( 34 ). Přípravné práce podle mého názoru neobsahují žádné další informace o tom, jak je třeba tento pojem chápat ( 35 ).

43. Zmíněné pokyny odkazují na zboží, u kterého by měly „pro použití uzavřeného obalu, který může sestávat z ochranného obalu či ochranné fólie, existovat skutečné důvody ochrany zdraví nebo hygienické důvody“ ( 36 ). Znění tohoto pravidla podle mě správně vylučuje, aby obchodníci mohli volně nakládat s výjimkami z práva odstoupit od smlouvy tak, že použijí uzavřený obal, který není odůvodněný povahou zboží s ohledem na uvedené důvody ( 37 ), přičemž je třeba připomenout, že odchýlení se od tohoto pravidla, které svědčí spotřebitelům, musí rozhodně zůstat výjimkou ( 38 ). Naopak tyto pokyny neposkytují odpověď na otázku, jaké fyzikální vlastnosti musí mít balení nebo zmíněná ochranná folie, aby splnily požadavky vyplývající z uvedeného čl. 16 písm. e).

44. V tomto ohledu mám za to, jak v podstatě navrhují jak společnost slewo ( 39 ), tak belgická vláda ( 40 ) a Komise, že je třeba se zaměřit výlučně na účel, jehož podmínky by měly splňovat „uzavřené obaly“ ve smyslu uvedeného písm. e). Účelem tohoto ustanovení je podle mého názoru vyloučit z práva odstoupit od smlouvy veškeré zboží, které musí být dodáno v uzavřeném obalu za účelem skutečné ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů, tedy zabránit tomu, aby spotřebitel vrátil takové zboží obchodníkovi, protože poté, co je zboží vyňato z ochranného obalu, dochází k nenávratné ztrátě hodnoty, pokud jde o záruku hygieny nebo zdraví, takže již nemůže být znovu uvedeno do oběhu ( 41 ).

45. Podle mého názoru je k tomu, aby ochranný obal mohl být považován za „uzavřený“ ve smyslu tohoto ustanovení, nutné, aby umožňoval spolehlivě zajistit čistotu výrobku, který obsahuje. Toto kritérium předpokládá, že daný obal je dostatečně odolný, aby ochránil čistotu výrobku, a nemůže být otevřen bez viditelného poškození, takže je zřejmé, že dotčené zboží mohlo být kupujícím vyzkoušeno. Pro ilustraci plastová fólie nebo kovové víčko, které jsou sletované, a tudíž je nemožné je vrátit zpět do původního stavu po úmyslném otevření, by tyto požadavky mohly splnit.

46. Naopak mám za to, že je nepřiměřené vyžadovat, jak patrně navrhuje italská vláda, aby obal spadající do této kategorie musel být takové povahy, která zajistí „asepsi výrobku, jako je tomu v případě sterilizovaných prostředků ( 42 )“. Článek 16 písm. e) směrnice 2011/83 sice odkazuje na „důvody ochrany zdraví“, ale uvádí rovněž prosté „hygienické“ důvody, které podle mého názoru neospravedlňují ekonomickou investici obchodníka na srovnatelně vysoké úrovni, která by vycházela z povinnosti uložit do takového sterilního obalu veškeré zboží, na které by se toto ustanovení mohlo vztahovat.

47. Zadruhé, pokud jde o případné zvláštní označení, jak uvádí předkládající soud, které by mělo být uvedeno na obalu, jenž může představovat „uzavřený obal“ ve smyslu uvedeného čl. 16 písm. e) ( 43 ), souhlasím s názorem společnosti slewo a Komise, že nic nenasvědčuje tomu, že pro účely použití tohoto ustanovení musí být splněno toto vizuální kritérium nad rámec výše uvedených fyzických vlastností, které podle mě obal musí mít.

48. Ze znění písm. e) ani z ustanovení, která jej obklopují, a dokonce ani z přípravných prací ( 44 ), nevyplývá, že by autoři směrnice 2011/83 zamýšleli uvalit na obchodníka povinnost poskytovat po uzavření smlouvy informace této povahy o právu odstoupit od smlouvy ( 45 ). Kdyby měl unijní normotvůrce za to, že je nezbytné, aby byl spotřebitel informován při dodání prostřednictvím údajů uvedených na obalu prodaného výrobku, nepochybně by to uvedl, jak bylo stanoveno u jiných nástrojů na ochranu spotřebitelů ( 46 ).

49. V případě, že se Soudní dvůr vyjádří k druhé předběžné otázce písm. a), by tedy bylo třeba podle mého názoru odpovědět tak, že zboží „v uzavřeném obalu“ ve smyslu čl. 16 písm. e) směrnice 2011/83 představuje zboží v obalu, jehož otevření je nevratné, takže se zdá zřejmé, že dotyčné zboží mohlo být kupujícím vyzkoušeno, avšak tento obal nemusí obsahovat zvláštní prohlášení výslovně uvádějící, že se jedná o uzavřený obal, jehož porušení ovlivní právo spotřebitele odstoupit od smlouvy. Podle mého názoru musí být tato výslovná informace naopak poskytnuta v rámci předsmluvních informací podle čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice, čímž se nyní budu zabývat.

C. K povinnosti informovat spotřebitele, pokud jde o okolnosti pozbytí práva odstoupit od smlouvy podle čl. 6 odst. 1 písm. k) směrnice 2011/83 [druhá otázka písm. b)]

50. Vzhledem k tomu, jak již bylo připomenuto, že druhá předběžná otázka, včetně její druhé části, je položena pouze pro případ, že by Soudní dvůr odpověděl kladně na první předběžnou otázku, což nenavrhuji, vyjadřuji se k této části pouze podpůrně.

51. Tato otázka vychází z předpokladu, že zboží prodávané na dálku je skutečně dodáno v uzavřeném obalu a je vyloučeno jeho vrácení prodávajícímu z důvodů ochrany zdraví a hygienických důvodů ve smyslu čl. 16 písm. e) směrnice 2011/83, a nevztahuje se na něj tedy právo odstoupit od smlouvy, které v zásadě svědčí spotřebiteli.

52. Předkládající soud se v podstatě táže, zda v takové situaci musí obchodník v souladu s čl. 6 odst. 1 písm. k) této směrnice informovat spotřebitele před uzavřením prodeje konkrétně o skutečnosti, že ztratí právo odstoupit od smlouvy, pokud poruší uzavřený obal zboží, přičemž v informaci výslovně zmíní předmět prodeje a skutečnost, že je dodáno v uzavřeném obalu, nebo zda postačuje informovat spotřebitele pouze obecně tím, že se odvolá na znění uvedené směrnice ve všeobecných obchodních podmínkách ( 47 ).

53. Na podporu tohoto přístupu společnost slewo uvádí, že uvedený článek 6 ve stávajícím znění ukládá pouze povinnost informovat spotřebitele „před“ učiněním objednávky, takže obchodník splní požadavky směrnice 2011/83, poskytne-li všeobecné předsmluvní informace o právu odstoupit od smlouvy, k nimž se váží případné důvody pro uplatnění výjimky, jak je stanovil normotvůrce. K tomu dodává, že poskytnutí konkrétních upřesnění k tomuto právu u každého výrobku prodávaného on-line není v souladu s cílem ochrany spotřebitele ( 48 ) a že postačuje podat konkrétní informace po uzavření smlouvy. S. Ledowski se k této otázce nevyjádřil s odkazem na svou zápornou odpověď na první předběžnou otázku. Belgická a italská vláda, jakož i Komise podpůrně navrhují vykládat čl. 6 odst. 1 písm. k) této směrnice v tom smyslu, že obchodník musí spotřebitele výslovně upozornit na skutečnost, že ztratí své právo odstoupit od smlouvy, pokud dotčený obal otevře. Jejich názor sdílím, a to z následujících důvodů.

54. Nejprve zdůrazňuji, že znění článku 6 směrnice 2011/83 obsahuje výslovná vodítka, pokud jde o informační povinnost, kterou má obchodník, který hodlá uzavřít smlouvu na dálku se spotřebitelem ( 49 ).

55. Pokud jde o okamžik, kdy musí být všechny informace uvedené v tomto článku 6 ( 50 ) poskytnuty, z jeho odst. 1 první věty vyplývá, že informace musí být poskytnuty vyčerpávajícím způsobem „před tím, než je spotřebitel vázán smlouvou“ ( 51 ), takže dodatečné informace, které by mohly být podány v pozdější fázi, zejména při dodání zboží ( 52 ), nemají přímý dopad na to, zda obchodník splnil tuto povinnost či nikoli. Kromě toho, pokud jde o „formu“ ( 53 ), ve které musí být informace poskytnuty, tentýž odstavec stanoví, že informace musí být „jasné a srozumitelné“, tedy jednoznačné tak, aby, podle mého názoru, průměrný evropský spotřebitel, který je běžně informovaný a přiměřeně pozorný a obezřetný ( 54 ), mohl přijmout rozhodnutí uzavřít smlouvu s plnou znalostí věci ( 55 ).

56. Mimoto, pokud jde o předmět předběžné informace, o kterou jde konkrétně v projednávané věci, písm. k) odstavce 1, který se vztahuje na situace, kdy „v souladu s článkem 16[ ( 56 )] [uvedené směrnice] není poskytnuto [ ( 57 )] právo odstoupit od smlouvy“, výslovně vyžaduje, aby spotřebitel obdržel „informace, že […] nebude moci tohoto práva využít, nebo případně informaci, za jakých okolností […] své právo odstoupit ztrácí ( 58 )“. Na druhou stranu toto ustanovení neupřesňuje, jaký má být obsah informací, které obchodník musí v takové situaci spotřebiteli poskytnout, aby mohly být považovány za dostatečně jasné ( 59 ).

57. Nicméně s ohledem na cíle právní úpravy, jíž je čl. 6 odst. 1 písm. k) směrnice 2011/83 součástí, se domnívám, že je třeba toto ustanovení vykládat v tom smyslu, že požadavky tohoto ustanovení nesplní obchodník, který pouze převezme znění čl. 16 písm. e) uvedené směrnice do svých všeobecných podmínek, jak tomu bylo v projednávaném případě ( 60 ). Obchodník, který zamýšlí prodávat na dálku zboží spadající do kategorie speciálně uvedené v čl. 16 písm. e), musí mít podle mého názoru povinnost, jak uvádí předkládající soud, varovat spotřebitele bezprostředně, výslovně a konkrétně o tom, že ztratí právo odstoupit od smlouvy, které mu svědčí, pokud přistoupí k určitému kroku, který povede ke ztrátě tohoto práva, a sice poruší-li uzavřený obal dotčeného zboží, přičemž obchodník musí konkrétně vymezit dotčené zboží a přesně uvést, že je dodáváno v uzavřeném obalu ( 61 ).

58. Pouze takový výklad podle mého názoru jednak zajistí vysokou úroveň ochrany spotřebitele, kterou předpokládá směrnice 2011/83 a jejíž hybnou silou je čl. 6 odst. 1 písm. k); a jednak zaručí plný užitečný účinek poskytování informací, které toto ustanovení vyžaduje ( 62 ), a navíc zamezí tomu, aby byli obchodníci příliš snadno zbaveni povinností vyplývajících z práva odstoupit od smlouvy, což je zásada vyplývající z této směrnice, která musí být zachována.

59. V tomto ohledu poznamenávám, že v podobném kontextu již Soudní dvůr rozhodl, že ochranný režim předvídaný unijním právem, který zahrnuje povinnost obchodníka poskytnout spotřebiteli veškeré informace nutné k uplatnění jeho práv (a zejména práva odstoupit od smlouvy), předpokládá, že spotřebitel jakožto slabší strana se seznámí se svými právy tak, že je o nich informován písemně ( 63 ). Dodávám, že Soudní dvůr zdůraznil, že povinnost informovat spotřebitele zaujímá přední místo v rámci celkové systematiky právní úpravy přijaté v této oblasti ( 64 ) jakožto zásadní záruka k účinnému uplatňování práva odstoupit od smlouvy uděleného spotřebitelům, a tedy užitečného účinku ochrany spotřebitelů, jak ji zamýšlel normotvůrce ( 65 ). Takto formulované úvahy týkající se směrnic 85/577 a 97/7 jsou podle mého názoru relevantní i v projednávané věci, neboť tyto směrnice byly zrušeny a nahrazeny směrnicí 2011/83 ( 66 ).

60. Z toho vyplývá, že pokud se Soudní dvůr rozhodne odpovědět na druhou otázku písm. b), je třeba podle mého názoru vykládat čl. 6 odst. 1 písm. k) směrnice 2011/83 v tom smyslu, že je-li zboží dodáno v uzavřeném obalu za okolností uvedených v čl. 16 písm. e) této směrnice, má obchodník povinnost výslovně informovat spotřebitele před uzavřením smlouvy na dálku o tom, že ztratí právo odstoupit od smlouvy, pokud poruší obal dodaného zboží, přičemž toto zboží musí specifikovat a přesně uvést, že je dodáno v uzavřeném obalu.

V. Závěry

61. S ohledem na výše uvedené navrhuji, aby Soudní dvůr na předběžné otázky položené Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo) odpověděl následovně: „Článek 16 písm. e) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, musí být vykládán v tom smyslu, že pod pojem ‚zboží v uzavřeném obalu, které není možné vrátit z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů‘, uvedený v tomto ustanovení, nespadá zboží (jako jsou matrace), které může přijít do přímého kontaktu s lidským tělem, pokud je používáno v souladu se svým určeným účelem, ale které obchodník může znovu vrátit do prodeje, a to na základě vhodného opatření, kterým je zejména vyčištění.“

( 1 ) – Původní jazyk: francouzština.

( 2 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES (Úř. věst. 2011, L 304, s. 64). Upřesňuji, že směrnice 85/577 ze dne 20. prosince 1985 se týkala ochrany spotřebitele v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory (Úř. věst. 1985, L 372, s. 31), zatímco směrnice 97/7 ze dne 20. května 1997 se týkala ochrany spotřebitele v případě smluv uzavřených na dálku (Úř. věst. 1997, L 144, s. 19).

( 3 ) – Rozsudek je dostupný na této internetové adrese: https://beck-online.beck.de/Dokument?vpath=bibdata%2Fents%2Fbeckrs%2F2016 %2Fcont%2Fbeckrs.2016.127864.htm (viz zejména body 21 a násl.).

( 4 ) – Ve smyslu čl. 312g odst. 2 prvního pododstavce bodu 3 Bürgerliches Gesetzbuch (občanský zákoník, dále jen „BGB“), jehož znění je obdobné znění čl. 16 písm. e) směrnice 2011/83.

( 5 ) – Zvláštní ustanovení, která se částečně kryjí s ustanoveními použitelnými na smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory (viz zejména články 6 a násl. této směrnice).

( 6 ) – Právo odstoupit od smlouvy, které je uplatňováno za podmínek stanovených v článcích 9 až 15 této směrnice.

( 7 ) – V rozsudku ze dne 3. září 2009, Messner (C‑489/07, EU:C:2009:502, body 20 a 25), který se týkal směrnice 97/7 nahrazené směrnicí 2011/83, bylo zdůrazněno, že pravidla týkající se práva odstoupit od smlouvy mají „vyvážit nevýhodu vyplývající pro spotřebitele ze smlouvy uzavřené na dálku tím, že mu poskyt[nou] přiměřenou dobu na rozmyšlenou, během níž má možnost nabyté zboží přezkoumat a vyzkoušet“, ale bez toho, aby mu byla přiznána práva, „která jdou nad rámec toho, co je nezbytné k tomu, aby mu bylo umožněno užitečně uplatnit [toto] právo“.

( 8 ) – Viz čl. 14 odst. 2 směrnice 2011/83, jakož i bod 47 odůvodnění, který upřesňuje, jakým způsobem spotřebitel musí zboží přezkoumat, a uvádí příklad oblečení, které si spotřebitel může pouze vyzkoušet, ale nesmí ho nosit.

( 9 ) – Viz též bod 49 odůvodnění této směrnice, podle něhož „[u]platňování práva odstoupit od smlouvy by mohlo být nevhodné například vzhledem k povaze určitého zboží či služeb“.

( 10 ) – Viz zejména rozsudky ze dne 7. srpna 2018, Verbraucherzentrale Berlin (C‑485/17, EU:C:2018:642, bod 27), jakož i ze dne 17. října 2018, Günter Tabakvertrieb Hartmann (C‑425/17, EU:C:2018:830, bod 18).

( 11 ) – Tento cíl vyplývá jak z bodů 3, 4 a 65 odůvodnění, tak z článku 1 směrnice 2011/83.

( 12 ) – Zdůrazňuje se, že výklad různých nástrojů unijního práva v této oblasti se může lišit v závislosti na různých podmínkách, které jsou stanoveny k dosažení tohoto cíle (viz zejména rozsudek ze dne 19. září 2018, Bankia, C‑109/17, EU:C:2018:735, body 36 a násl.).

( 13 ) – Viz zejména rozsudky ze dne 13. září 2018, Starman (C‑332/17, EU:C:2018:721, body 26 až 30), jakož i ze dne 25. října 2018, Tänzer & Trasper (C‑462/17, EU:C:2018:866, body 28 a 29).

( 14 ) – Viz zejména rozsudky ze dne 13. září 2018, Wind Tre a Vodafone Italia (C‑54/17 a C‑55/17, EU:C:2018:710, bod 54), jakož i ze dne 4. října 2018, Kamenova (C‑105/17, EU:C:2018:808, bod 34), v němž je připomenuto, že „spotřebitel [se] považuje […] za méně informovaného, ekonomicky slabšího a právně méně zkušeného než jeho smluvní partner“.

( 15 ) – Viz zejména rozsudky ze dne 25. ledna 2018, Schrems (C‑498/16, EU:C:2018:37, bod 27), jakož i ze dne 20. září 2018, OTP Bank a OTP Faktoring (C‑51/17, EU:C:2018:750, bod 54).

( 16 ) – Viz zejména rozsudky ze dne 1. března 2012, González Alonso (C‑166/11, EU:C:2012:119, body 26 a 27), jakož i ze dne 27. září 2017, Nintendo (C‑24/16 a C‑25/16, EU:C:2017:724, body 73 a 74).

( 17 ) – Viz oddíl 6.8, s. 61 a 62, těchto pokynů z června 2014, které jsou dostupné na následující internetové adrese: https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/crd_guidance_fr.pdf.

( 18 ) – K rozdělení pravomocí mezi předkládajícím soudem a Soudním dvorem s ohledem na skutkový stav popsaný v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, jakož i jeho odůvodnění, viz zejména rozsudky ze dne 20. března 1997, Phytheron International (C‑352/95, EU:C:1997:170, body 12 a 14), jakož i ze dne 13. února 2014, Maks Pen, C‑18/13, EU:C:2014:69, bod 30).

( 19 ) – Z důvodu předvídatelnosti a právní jistoty, které rovněž uvádí společnost slewo jako argument proti individuálnímu posuzování, se mi zdá skutečně žádoucí, aby Soudní dvůr poskytl takový výklad, který se neomezuje na zvláštní okolnosti projednávaného případu, zejména na konkrétní kategorii matrace, ale který se vztahuje rovněž na podobné situace uvedené předkládajícím soudem.

( 20 ) – Ačkoli význam pojmů „ochrana zdraví“ a „hygiena“ ve smyslu čl. 16 písm. e) směrnice 2011/83 není jádrem projednávané předběžné otázky, uvádím nicméně, že podle mého názoru tyto pojmy odkazují na odlišné skutkové okolnosti a že výklad tohoto ustanovení, který by byl v souladu s prvním důvodem pro vyloučení práva odstoupit od smlouvy, platí a fortiori pro druhý důvod, a to vzhledem k tomu, že ohrožení zdraví je samozřejmě závažnější než zásah do hygienických podmínek.

( 21 ) – V tomto ohledu předkládající soud cituje zejména Wendehorst, C., „Článek 312 g“ in Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, editor F. J. Säcker a další, vol. 2, 7. vydání, Beck, Mnichov, 2018, body 24 a násl. V opačném smyslu viz zejména Schirmbacher, M., a Schmidt, S., „Verbraucherrecht 2014 – Handlungsbedarf für den E-Commerce“, Computer und Recht, 2014, s. 112, jakož i Lorenz, S., „BGB – Article 312 g“, Beck-online.Grosskommentar, Beck, Mnichov, 2018, body 26 a násl.

( 22 ) – Viz zejména návrh Komise ze dne 8. října 2008, který vedl k přijetí směrnice 2011/83 [COM (2008) 614 final, zvláště s. 31, čl. 19, odst. 1, který se týká výjimek z práva odstoupit od smlouvy v případě smluv uzavřených na dálku, který nezahrnoval dotčenou výjimku]; stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tomuto návrhu (Úř. věst. 2009, C 317, s. 59, zejména bod 5.5.4, kde je zmíněna možnost takové výjimky), jakož i zprávu Evropského parlamentu ze dne 22. února 2011 o tomto návrhu [A7–0038–2011, zejména s. 74, kde se nachází změna 130, která vedla k vložení ustanovení, které se později stalo písmenem e) stávajícího čl. 16, bez odůvodnění]. Podle Rott, P., „More coherence? A higher level of consumer protection? A review of the new Consumer Rights Directive 2011/83/EU“, Revue européenne de droit de la consommation, 2012, č. 3, s. 381, tato výjimka odpovídá na žádosti kosmetického průmyslu.

( 23 ) – Podle pravidel výkladu uvedených v bodech 23 a násl. tohoto stanoviska.

( 24 ) – Jak totiž vyplývá z bodu 4 jejího odůvodnění, ustanovení směrnice 2011/83 týkající se smluv uzavřených na dálku mají za cíl „podporu skutečného spotřebitelského vnitřního trhu, na němž je nastolena správná rovnováha mezi vysokou úrovní ochrany spotřebitele a konkurenceschopností podniků“ (kurzivou zvýraznil autor stanoviska).

( 25 ) – Tento soud podle mě správně uvádí, že „to může platit například v situaci, kdy jakékoli další použití zboží třetí osobou je podle obchodní praxe v každém případě vyloučeno z důvodů ochrany zdraví (načaté léčivé přípravky) nebo z hygienických důvodů (kartáček na zuby, rtěnka, erotické pomůcky) a kdy opatření přijatá obchodníkem, jako je vyčištění nebo dezinfikování, neumožňují vrátit zboží znovu do prodeje, byť jen jako použité zboží, vrácené zboží nebo zboží podobné“.

( 26 ) – Ve věci odškodnění obchodníka v takovém kontextu viz například rozsudek ze dne 3. září 2009, Messner (C‑489/07, EU:C:2009:502, bod 29), který se týkal směrnice 97/7 nahrazené směrnicí 2011/83, jakož i ze dne 2. března 2017, Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main (C‑568/15, EU:C:2017:154, body 24 a 26).

( 27 ) – Podle čl. 14 odst. 2 „[s]potřebitel odpovídá pouze za případné snížení hodnoty zboží v důsledku nakládání s tímto zbožím jiným způsobem, než je nutné k obeznámení se s povahou, vlastnostmi a funkčností zboží“.

( 28 ) – V souladu s judikaturou citovanou v poznámce pod čarou 16 tohoto stanoviska.

( 29 ) – Pokyny citované v poznámce pod čarou 17 tohoto stanoviska (část 6.8.2, s. 62 [55]).

( 30 ) – Tento dokument rovněž uvádí „kosmetické výrobky, jako například rtěnky“ s následující poznámkou: „[u] jiných kosmetických přípravků, u kterých nelze mít za to, že byly vloženy do uzavřeného obalu z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů, může obchodník umožnit spotřebiteli jiný způsob otestování jako v prodejně, například tak, že k produktu přiloží tester zdarma. Takto nebudou spotřebitelé nuceni otevírat obal produktu, aby mohli uplatnit své právo obeznámit se s povahou a vlastnostmi tohoto produktu“.

( 31 ) – V následujícím znění: „Tento dokument není právně závazný a slouží pouze jako pokyny. Závazný výklad práva EU je i nedále ve výhradní pravomoci Soudního dvora Evropské unie (SDEU). Tento dokument nepředstavuje formální výklad práva EU […]. Tyto pokyny jsou zveřejněny na vlastní odpovědnost Generálního ředitelství pro spravedlnost [Komise]“.

( 32 ) – Komise uvádí, že „cílem žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce není poskytnutí konzultativního stanoviska k obecným nebo hypotetickým otázkám, nýbrž její nezbytnost pro efektivní vyřešení sporu“, přičemž cituje zejména rozsudek ze dne 16. prosince 1981, Foglia (244/80, EU:C:1981:302, bod 18), a navrhuje, aby byla tato otázka přeformulována. Podle mého názoru však navrhované přeformulování otázky není nutné, protože se mi nezdá, že by odpověď na otázku, jak ji položil vnitrostátní soud, byla k vyřešení sporu, který mu byl předložen, zbytečná (viz zejména rozsudek ze dne 1. února 2017, Município de Palmela, C‑144/16, EU:C:2017:76, bod 20).

( 33 ) – Je třeba upřesnit, že zatímco společnost slewo dále rozvíjí argumentaci v souvislosti s těmito dvěma problémy, belgická a italská vláda, jakož i Komise kladou větší důraz na první z nich. Sascha Ledowski se k předmětu druhé předběžné otázky nevyjádřil s odůvodněním, že první otázka vyžaduje zápornou odpověď.

( 34 ) – Jak uvádí společnost slewo, domnívám se, že smysl tohoto pojmu není nutně stejný jako smysl totožných pojmů používaných v odlišném kontextu v bodě i) uvedeného článku 16, který se týká „dodání audiozáznamů nebo videozáznamů či počítačových programů v originálních obalech, které byly spotřebitelem porušeny“. V takovém případě podle pokynů uvedených v poznámce pod čarou 17 tohoto stanoviska nemá spotřebitel možnost „otestovat“ digitální obsah na hmotném nosiči v uzavřeném obalu (CD, DVD atd.) po dobu, kdy trvá jeho právo odstoupit od smlouvy (oddíl 12.2, s. 74 [66]). Podle mého názoru zákaz vrácení zboží po otevření uzavřeného obalu souvisí s jinými příčinami (jako je možnost jediného použití nebo možnost pořídit si kopii obsahu), než jsou příčiny, které se týkají ovlivnění podstaty samotného zboží (z důvodů zdraví nebo hygieny), což odůvodňuje výjimku uvedenou v písm. e) téhož článku.

( 35 ) – Zejména neexistuje žádné vysvětlení pojmu „uzavřený obal“ v textu návrhu Komise a v textu zprávy Parlamentu, které jsou uvedeny v poznámce pod čarou 22 tohoto stanoviska.

( 36 ) – Viz oddíl 6.8.2, s. 62 pokynů uvedených v poznámce pod čarou 17.

( 37 ) – Například Karstoft, S.,Forbrugeraftaleloven med kommentarer, Jurist- og Økonomforbundets Forlag, Kodaň, 2018, s. 461, se domnívá, že by bylo spíše odůvodněné z důvodů zdraví nebo z hygienických důvodů umístit do uzavřeného obalu zboží intimní povahy, jako například spodní prádlo nebo plavky, spíše než matrace.

( 38 ) – Viz rovněž bod 25 tohoto stanoviska.

( 39 ) – Podle společnosti slewo je třeba rozlišovat mezi „vnějším obalem“, jehož účelem je zabránit tomu, aby zboží bylo poškozeno během přepravy nebo skladování, jako je krabička, v níž je umístěný krém na obličej, a „obalem k hygienickým účelům“, jako je kovové nebo plastové víčko, které se obvykle nachází pod uzávěrem kelímku s krémem. V konkrétním případě matrací chráněných jednak krabicí a jednak plastovou fólií pouze plastová fólie zajišťuje hygienu výrobku, a představuje tedy „uzavřený obal“ ve smyslu uvedeného čl. 16 písm. e).

( 40 ) – Belgická vláda má za to, že „pojem ‚umístit do uzavřeného obalu‘ musí být chápán v tom smyslu, že zahrnuje zvláštní způsob zabalení, kterým obchodník zabalil zboží tak, aby nikdo nemohl zboží otevřít, aniž by to bylo poznat, přičemž otevření zabaleného zboží znamená, že obchodník, kterému bylo zboží vráceno, bude muset znovu učinit zvláštní opatření, aby zboží znovu zabalil“.

( 41 ) – V tomto smyslu viz Hoeren, T., a Föhlisch, C., „Ausgewählte Praxisprobleme des Gesetzes zur Umsetzung der Verbraucherrechterichtlinie“, Computer und Recht, 2014, s. 245.

( 42 ) – Italská vláda má za to, že matrace tuto kvalifikaci nemohou splňovat, protože za účelem prodeje jsou baleny do obalů určených výlučně k ochraně před znečištěním nebo poškozením v průběhu přepravy, a nikoli k zajištění sterilních podmínek, které rovněž nejsou zaručeny v průběhu výroby matrací, a to na rozdíl od zboží, které musí být prodáváno jako sterilní, například zdravotnické pomůcky.

( 43 ) – Označení, které by mohlo spočívat v natištění anebo zvláštním štítku na obalu, s cílem informovat spotřebitele, že zboží je umístěno v uzavřeném obalu z důvodů ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů, přičemž spotřebitel ztrácí právo odstoupit od smlouvy, je-li takový uzavřený obal porušen.

( 44 ) – Viz zejména dokumenty uvedené v poznámce pod čarou 22 tohoto stanoviska.

( 45 ) – Upřesňuji, že obecná povinnost informovat spotřebitele po uzavření smlouvy na dálku, a to za účelem potvrzení dohody, je však stanovena v čl. 8 odst. 7 této směrnice, pokud se jedná o všechny informace uvedené v čl. 6 odst. 1, pouze opomněl-li je obchodník poskytnout spotřebiteli na trvalém nosiči před uzavřením smlouvy. Posledně uvedené ustanovení je předmětem druhé předběžné otázky písm. b) (viz body 50 a následující tohoto stanoviska).

( 46 ) – Ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování a obchodní úpravy potravin a související reklamy (Úř. věst. 2000, L 109, s. 29).

( 47 ) – Předkládající soud má za to, že pouhá citace směrnice je pro neprávníky těžko pochopitelná, což hovoří ve prospěch argumentu, že obchodník řádně splní svou informační povinnost pouze v případě, pokud před uzavřením smlouvy se spotřebitelem posledně uvedeného výslovně upozorní na skutečnost, že právo odstoupit od smlouvy zaniká v případě, že dojde k porušení uzavřeného obalu zboží, pokud jde konkrétně o předmět smlouvy (v daném případě matrace), jakož i skutečnost, že zboží je umístěno v uzavřeném obalu, a způsob, kterým je zabaleno.

( 48 ) – Společnost slewo tvrdí, že spotřebitel by takto byl zahlcen nadměrným množstvím zbytečných informací a v případě nákupu více výrobků by musel u každého z nich ověřovat, zda může pozbýt právo odstoupit od smlouvy, zejména provedením takových úkonů, jako je otevření uzavřeného obalu.

( 49 ) – S ohledem na předmět sporu v původním řízení upřesňuji, že bod 12 odůvodnění a čl. 6 odst. 8 směrnice 2011/83 uvádějí, že informační povinnosti stanovené v této směrnici doplňují, případně mají přednost před požadavky na informace stanovené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (Úř. věst. 2000, L 178, s. 1), které podle mého názoru neposkytuje žádný užitečný návod k odpovědi na předběžnou otázku.

( 50 ) – A sice ty, které jsou uvedeny v písmenech a) až t) odstavce 1 uvedeného článku 6.

( 51 ) – Vyčerpávající povaha poskytovaných informací vyplývá výslovně z bodu 34 odůvodnění uvedené směrnice zejména v jejím francouzském znění („informations claires et exhaustives [jasné a srozumitelné [vyčerpávající] informace]“). Upřesňují, že v jiných jazykových verzích, zejména v anglickém jazyce („clear and comprehensible information“) a v německém jazyce („in klarer und verständlicher Weise informieren“) je použit odlišný výraz. Všechny tyto jednotlivé výrazy (kurzivou zvýrazněno autorem stanoviska) podle mého názoru zdůrazňují, že spotřebitel musí být v plném rozsahu informován před uzavřením smlouvy.

( 52 ) – Jako jsou informace týkající se obalu výrobku, jež jsou zmíněny u druhé předběžné otázky pod písm. a).

( 53 ) – Zde uvedený požadavek se týká obsahu informací, spíše než formy, a to na rozdíl od požadavků týkajících se formálních podmínek v užším smyslu, které musí smlouva uzavřená na dálku splňovat podle směrnice 2011/83 a které jsou uvedeny v jejím článku 8. V tomto ohledu viz zejména rozsudek ze dne 5. července 2012, Content Services (C‑49/11, EU:C:2012:419, body 42 až 51), který se týkal směrnice 97/7 nahrazené směrnicí 2011/83.

( 54 ) – V souladu s kritériem pro hodnocení, které obvykle používá Soudní dvůr v judikatuře týkající se ochrany spotřebitelů (viz zejména rozsudky ze dne 7. června 2018, Scotch Whisky Association, C‑44/17, EU:C:2018:415, body 47 a 52, jakož i ze dne 13. září 2018, Wind Tre a Vodafone Italia, C‑54/17 a C‑55/17, EU:C:2018:710, bod 51).

( 55 ) – Jak uvádí italská vláda, je třeba, „aby byl spotřebitel schopen pochopit rozsah obchodní nabídky a omezení svých práv již od prvního kontaktu s prodávajícím, jehož nabídka musí splňovat určité požadavky jasnosti a přesnosti, a tedy obsahovat všechny podstatné údaje nezbytné k tomu, aby mohl průměrný spotřebitel řádně posoudit rozsah nabídky a její podmínky“.

( 56 ) – Podotýkám, že tato obecná formulace uvedená v čl. 6 odst. 1 písm. k) směrnice 2011/83 se vztahuje na všechny případy s výjimkou práva odstoupit od smlouvy podle článku 16, a nikoliv pouze na případy uvedené v písmenu e) článku 16, který je jako jediný předmětem předchozích otázek položených v projednávané věci.

( 57 ) – Na rozdíl od písm. h) odstavce 1, který se vztahuje na situace, kdy „lze využít práva odstoupit od smlouvy“, a v tomto ohledu stanoví, že „podmínky, lhůta a způsob uplatnění tohoto práva“ musí být spotřebiteli sděleny. V tomto ohledu viz projednávaná žádost o rozhodnutí o předběžné otázce v dosud probíhající věci Walbusch Walter Busch (C‑430/17).

( 58 ) – Pouze tohoto posledně uvedeného případu se podle mě týká předložená předběžná otázka.

( 59 ) – Přípravné práce na tomto textu podle mě neuvádí žádné užitečné vyjasnění [v tomto ohledu viz zejména zprávu Parlamentu, uvedenou v poznámce pod čarou 22 tohoto stanoviska, a zejména pozměňovací návrh k čl. 9 odst. 1 písm. ea), s. 58 a 59, jakož i důvodovou zprávu, s. 119 a 120].

( 60 ) – Viz citaci dotčených všeobecných podmínek v bodě 11 tohoto stanoviska.

( 61 ) – Podle pokynů uvedených v poznámce pod čarou 17 tohoto stanoviska, „[n]apříklad u konzervovaných potravin, které jsou uloženy v uzavřeném obalu ve smyslu čl. 16 písm. e) [směrnice 2011/83], by měl obchodník [podle čl. 6 odst. 1 písm. k)] informovat spotřebitele, že v případě, že byly konzervy otevřeny, ztrácí spotřebitel právo odstoupit od smlouvy z důvodu ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů“ (viz oddíl 6.2, s. 47 [41]).

( 62 ) – V praxi je možné, že se spotřebitel rozhodne neobjednat zboží, jakmile si uvědomí, že vyzkoušení doručeného zboží a případné vrácení budou omezeny z toho důvodu, že je toto zboží uloženo v uzavřeném obalu.

( 63 ) – Viz rozsudky ze dne 13. prosince 2001, Heininger (C‑481/99, EU:C:2001:684, bod 45), a ze dne 10. dubna 2008, Hamilton (C‑412/06, EU:C:2008:215, bod 33), a ze dne 5. července 2012, Martín Martín (C‑227/08, EU:C:2009:792, bod 26), které se týkaly směrnice 85/577, jakož i rozsudek ze dne 17. prosince 2009, Content Services (C‑49/11, EU:C:2012:419, body 34 a násl.), týkající se směrnice 97/7.

( 64 ) – K zásadní povaze tohoto práva spotřebitele na informace, které bylo ze strany orgánů uznáno velmi brzy, viz Aubert de Vincelles, C., „Protection des intérêts économiques des consommateurs – Droit des contrats“, JurisClasseur Europe, svazek 2010, bod 19.

( 65 ) – Viz rozsudek ze dne 17. prosince 2009, Martín Martín (C‑227/08, EU:C:2009:792, bod 27), týkající se povinnosti informovat spotřebitele podle článku 4 směrnice 85/577.

( 66 ) – Ve vztahu k přenosu judikatury Soudního dvora týkající se směrnic 85/577 a 97/7 na směrnici 2011/83 viz rozsudky ze dne 7. srpna 2018, Verbraucherzentrale Berlin (C‑485/17, EU:C:2018:642, body 35 a násl.), jakož i ze dne 2. března 2017, Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main (C‑568/15, EU:C:2017:154, bod 26).