ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5.

Prohlášení, že daň vybíraná při přihlášení ojetých motorových vozidel dovezených z jiných členských států je v rozporu s unijním právem, jež je výsledkem výše uvedených rozhodnutí Soudního dvora, přinutilo rumunské orgány vrátit značné částky vybrané z titulu této daně. Tyto orgány v dané situaci stanovily zvláštní zásady pro uvedené vrácení obsažené v mimořádném vládním nařízení č. 8 ze dne 26. února 2014 o změně a doplnění některých normativních aktů a jiných daňových a rozpočtových předpisů (Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 8 din 26 februarie 2014 pentru modificarea și completarea unor acte normative și alte măsuri fiscal-bugetare, dále jen „OUG č. 8/2014“). Článek XV tohoto nařízení konkrétně stanoví: „1. Platby částek stanovených soudním rozhodnutím ve věci vrácení daně za znečištění způsobené motorovými vozidly a daně za znečišťující emise z motorových vozidel, úroků vypočítaných až do dne úplného zaplacení a nákladů řízení, jakož i jiných částek, o nichž rozhodl soud, se v případě jejich splatnosti do 31. prosince 2015 provedou v rozmezí pěti kalendářních let, přičemž každoročně se zaplatí 20 % z jejich hodnoty. 2. Žádosti daňových poplatníků o vrácení stanovené v odstavci 1 se vyřizují v souladu s ustanoveními nařízení č. 92/2003 o správě daní, ve znění pozdějších předpisů, ve lhůtě 45 dnů od podání žádosti, přičemž platba ročních dílčích částek se provede podle harmonogramu, který vypracovala Administraţia Fondului pentru Mediu (Správa fondu pro životní prostředí). 3. Lhůta stanovená v odstavci 1 počíná běžet od okamžiku uplynutí lhůty uvedené v odstavci 2. 4. Během období uvedeného v odstavci 1 se všechna řízení o výkonu rozhodnutí ze zákona přerušují. 5. Částky uvedené v odstavci 1, hrazené podle tohoto nařízení, se upravují na základě indexu spotřebitelských cen vyhlášeného Institutul Naţional de Statistică (vnitrostátní statistický úřad). 6. Ministr životního prostředí a klimatických změn spolu s ministrem financí stanoví ve lhůtě uvedené v odstavci 1 společným nařízením postup, na jehož základě se provede platba na základě rozhodnutí o výkonu rozhodnutí. 7. Platby částek na základě rozhodnutí o výkonu rozhodnutí vydaných do dne nabytí účinnosti tohoto nařízení, u kterých k výkonu rozhodnutí ještě nedošlo, se provedou podle odstavců 1 až 6.“
20.

Kromě toho § 2 odst. 3 druhá věta ErbStG ukládá, aby s případy více nabytí majetku od stejné osoby v období deseti let před přechodem majetku a v období deseti let po něm bylo zacházeno tak, že jsou rovněž považována za nabytí podléhající neomezené daňové povinnosti a podle § 14 ErbStg je nutno tato nabytí sčítat. Toto ustanovení tak činí § 14 ErbStG použitelným po dobu dvaceti let, zatímco § 14 odst. 1 první věta ErbStG stanoví pro daňové poplatky podléhající neomezené daňové povinnosti uvedené v § 2 odst. 1 bodu 1 ErbStG pouze období deseti let. V případech přistěhování se do Německa nebo odstěhování se z něj tedy mohou v úvahu připadat znevýhodnění daňových poplatků, které podléhají neomezené daňové povinnosti na základě žádosti podle § 2 odst. 3 ErbStG, vůči daňovým poplatníkům, kteří podléhají neomezené daňové povinnosti na základě § 2 odst. 1 bodu 1 ErbStG.
44.

Soudní dvůr dále upřesnil, že vzhledem k tomu, že uvedený systém umožňuje osobám povinným zaplatit poplatek za soukromé rozmnožování promítnout jeho výši do ceny za poskytnutí uvedeného vybavení, přístrojů a nosičů pro rozmnožování nebo do ceny za poskytnutí rozmnožovací služby, zátěž spojenou s poplatkem ponese v konečném důsledku soukromý uživatel, který tuto cenu platí, a to v souladu s „přiměřenou rovnováhou“, kterou je třeba nalézt mezi zájmy nositelů výlučného práva na rozmnožování a zájmy uživatelů předmětů ochrany ( 7 ).
42.

Pokud by oprava faktury měla mít za následek uplatnění nároku na odpočet výlučně za období, ve kterém byla tato oprava provedena, a nikoliv za období, ve kterém byla tato faktura vystavena a uhrazena, jako ve věci v původním řízení, bylo by to v rozporu se zásadou, podle které je tento nárok bezprostřední povahy. Osoba povinná k dani by kromě toho byla vystavena nezanedbatelnému riziku, jelikož – vzhledem k tomu, že daňové orgány mají za to, že osoba povinná k dani nemůže uplatnit svůj nárok na odpočet DPH zaplacené na vstupu před opravou faktury – mohla by jí být uložena povinnost zaplatit úroky z prodlení, jak to ostatně stanoví daňový zákoník, a to i navzdory tomu, že členskému státu nevznikla žádná daňová ztráta, jelikož daňové příjmy zůstávají v konečném důsledku stejné ( *21 ).
7.

Dávky v invaliditě a dávky ve stáří patří mezi odvětví sociálního zabezpečení, která spadají do oblasti působnosti nařízení č. 1408/71 (viz čl. 4 odst. 1 písm. b) a c)).
59.

Pokud jde o „nezpracovaný tabák“, odkazují vysvětlivky k číslu 2401 KN na odstavec 1 vysvětlivek k číslu 2401 HS. Vysvětlivky HS obsahují ve francouzském a anglickém závazném znění následující pokyny k pojmu „nezpracovaný tabák“: „Le tabac à l’état naturel sous forme de plantes entières ou de feuilles et les feuilles séchées ou fermentées, ces feuilles pouvant être entières ou écôtées, rognées ou non, brisées ou découpées même sous une forme régulière, mais à la condition qu’il ne s’agisse pas d’un produit prêt à être fumé“ ( 22 ). „Unmanufactured tobacco in the form of whole plants or leaves in the natural state or as cured or fermented leaves, whole or stemmed/stripped, trimmed or untrimmed, broken or cut (including pieces cut to shape, but not tobacco ready for smoking)“ ( 23 ).
95.

Zatřetí stanovit jako další kritérium otázku konkurenčního vztahu mezi osobami povinnými k odvádění poplatku a příjemcem podpory, kterou má tento poplatek financovat, by podle Soudního dvora mohlo ovlivnit účinnost přezkumu prováděného Komisí. Tento přezkum by totiž závisel na předchozím jednostranném posouzení otázky ze strany každého členského státu, co se týče existence a stavu konkurenčních vztahů ( 44 ). Toto riziko je podle mého názoru o to větší, že v praxi je takový poplatek vybírán odvětvově, takže osoby povinné k odvádění poplatku a příjemce podpory působí na stejném trhu nebo na trzích souvisejících.
153.

Upozornění, že je nutné „zvýšit transparentnost“ a „vyhnout se křížovým dotacím“, směřují sice z obecného hlediska ke stejnému cíli jako ostatní právní předpisy v této oblasti (a slouží tudíž jako návod k výkladu přílohy), avšak neznamená to, že lze zajít tak daleko, že by byl změněn jejich obsah s cílem klást požadavky v účetní oblasti, které nejsou uvedeny v textu ani je nelze vyvodit mezi řádky. Jednotlivé rozepisování smluv, které navrhuje Komise, by sice mohlo být de lege ferenda žádoucí, avšak znovu opakuji, že v současném znění přílohy neshledávám žádný záchytný bod, z něhož by bylo možné obdobnou povinnost vyvodit.
42.

Uvedených práv by totiž bylo možno se vzdát jen na základě dohody. Taková dohoda by však byla z podstaty věci vedlejším ujednáním k původní smlouvě, ze které daný dluh vznikl. Odchylovala by se od práv přiznaných věřiteli původní smlouvou v tom smyslu, že by zakládala právo nové, tedy právo na okamžitou platbu. Za podmínky, že právo vyčkat na úhradu celé částky bylo reálné, a nikoli jen iluzorní, mi není jasné, proč by takové ujednání mělo být považováno za „hrubě nespravedlivé“ pro věřitele pro účely čl. 3 odst. 3 směrnice 2000/35. Takovému závěru brání samotná existence takové možnosti volby na straně věřitele.
27.

Pokud by se však v projednávaném případě naopak konstatovalo, že dánská právní úprava omezuje svobodu usazování, muselo by tak Dánské království – bez ohledu na odůvodnění tohoto omezení – podmínit osvobození od daně v případě přeshraničních situací tím, zda jiný členský stát stanoví pro své daňové poplatníky zákaz odpočtu úroků. To by bylo zjevně v rozporu s uvedenou judikaturou týkající se zásady autonomie.
77.

Mohli bychom se dokonce přiklonit i k názoru německé vlády, podle něhož se dynamická IP adresa stává osobním údajem, jakmile ji získá poskytovatel služby internetového připojení. V takovém případě by bylo nutné připustit i to, že s ohledem na dobu stanovenou pro uchovávání adresy IP může nastat situace, kdy by byla tato kvalifikace provedena se zpětnou účinností, a potažmo i situace, kdy by tato kvalifikace mohla být považována za neplatnou, pokud by byla překročena doba, po kterou tato adresa mohla být uchovávána, kdyby byla již od počátku kvalifikována jako osobní údaj. Taková situace by vedla k výsledku, který je v rozporu s duchem právních předpisů týkajících se ochrany osobních údajů. Důvod, z něhož mají být tyto údaje uchovávány pouze dočasně, by ztratil smysl v důsledku případných průtahů spojených s uznáním vlastnosti, která je těmto údajům vlastní již od samotného počátku, a sice jejich schopnosti působit – buď samy o sobě, nebo ve spojení s dalšími údaji – jako nástroj identifikace určité fyzické osoby. I z tohoto čistě praktického důvodu je rozumnější, aby byla zmíněná povaha těmto údajům přiznána již od počátku.
43.

Předseda URE, polská vláda a Komise se přiklánějí k názoru, že pro účely ročního výpočtu úpravy uvízlých nákladů by měla být příslušnost výrobce k určité skupině podniků posuzována na základě „dynamického výkladu“. Body 3.3 a 4.2 metodiky odkazují podle jejich mínění na budoucí skutečný vývoj hospodářské soutěže a potažmo na skutečné tržní podmínky existující v okamžiku uvolnění státní podpory. Z tohoto předpokladu lze podle nich vycházet při určení skutečného složení skupin podniků během roku, v němž jsou prováděny úpravy. Komise upřesňuje, že pokud by byl namísto toho uplatněn „statický výklad“, který prosazuje PGE, musely by být veškeré změny, jimiž by prošla struktura skupin podniků, chápány v tom smyslu, že nespadají do působnosti rozhodnutí 2009/287, což by vedlo k tomu, že náhrady by za těchto nově vzniklých okolností mohly být vyplaceny pouze po předběžném oznámení podle článku 108 SFEU.
73.

Podle mého názoru by tato pravidla zákazu diskriminace byla v rozporu s dovoláváním se odůvodnění vyplývajícího z ochrany životního prostředí pouze v případě, že by zakazovala nebo harmonizovala vnitrostátní právní předpisy týkající se omezení, která mohou být uplatněna na dovoz zelené elektřiny s cílem podporovat využívání obnovitelných zdrojů energie. Jinými slovy, pouze v případě, že by ustanovení sekundárního práva zakazovalo veškeré překážky dovozu zelené elektřiny, nebo by výslovně specifikovalo případy, v nichž mohou být připuštěna omezení s cílem zajistit podporu používání této elektřiny, by členské státy již neměly manévrovací prostor, který je opravňuje dovolávat se těchto důvodů zas účelem odůvodnění omezení.
60.

Předně zahrnutí výslovného odkazu na nařízení č. 800/2008 do opatření podpory nepředstavuje pro členské státy zvláštní potíže. Je to jednoduché ve srovnání s tím, jak by bylo jak pro Komisi, tak pro třetí osoby případně složité identifikovat takový režim, pokud by takový odkaz chyběl.
42.

Navíc samotná skutečnost, že článek 243 LGT stanoví pro takové mimořádné opravné řízení opravný prostředek, který mohou podat pouze daňové orgány, vyvolává dojem, že by se TEAC patrně neměl příliš snadno odchylovat od výkladu daňových právních předpisů upřednostňovaného příslušnými orgány, neboť pokud by tak někdy učinil, mohl by generální ředitel pro oblast daní ministerstva hospodářství a financí zahájit mimořádné odvolací řízení podle článku 243 LGT. To je dále v rozporu s pojetím nezávislosti, neboť samotná existence tohoto řízení a členství ve zvláštním senátu mohou sloužit jako forma jemného tlaku, který by ve smyslu formulace Soudního dvora v bodě 37 rozsudku ze dne 16. února 2017, Margarit Panicello (C‑503/15, EU:C:2017:126), „[mohl] ohrozit nezávislost rozhodování jeho členů ve sporech, které jim jsou předloženy“.
72.

To má řadu důsledků pro výkon sporného rozhodnutí. Prvním je, že na rozdíl od toho, co tvrdí Belgické království v dopise ze dne 27. září 2011, není za účelem identifikace příjemců dotčených podpor vůbec nutné stanovovat objektivní vztah mezi každým zvířetem a všemi hospodářskými subjekty vstupujícími do daného procesu od okamžiku jeho porážky až do prodeje konečného výrobku. Argument na obhajobu, který Belgické království vyvozuje z nemožnosti takovou operaci učinit, tudíž nemůže obstát.
49.

Takové chápání přezkumné pravomoci Tribunálu je potvrzeno i tím, že kdyby Tribunál musel uplatňovat vnitrostátní právo jen v mezích toho, jak bylo vnitrostátními soudy vykládáno v okamžiku rozhodnutí odvolacího senátu, bránilo by to užitečnému účinku nařízení č. 207/2009 ( 36 ). Mohlo by to vést totiž k tomu, že by ochranné známce Unie byl odepřen zápis nebo by byla prohlášena za neplatnou, ačkoli by pro to vnitrostátní právní norma (již) neposkytovala žádný právní základ. Taková situace by byla nejen v rozporu s požadavkem účinné právní ochrany, ale bylo by jí třeba zamezit i z důvodů úspornosti řízení. Mohla by totiž přihlašovatele či majitele ochranné známky Unie nutit k tomu, aby usilovali o zahájení nového řízení o zápisu u EUIPO k uplatnění svých práv k příslušné ochranné známce Unie, která jim byla neprávem upřena.
31.

Obecně by připuštění takových úprav mohlo mít zajisté vliv na soutěžní proces. Uchazeč musí učinit rozhodnutí, zda využije vlastních zkušeností nebo zkušeností třetí osoby, v určitý okamžik a na základě informací, které má aktuálně k dispozici. Pokud by dostal uchazeč později druhou možnost učinit takové podnikatelské rozhodnutí, získal by tak dozajista výhodu, která by byla v rozporu s požadavkem rovného zacházení. Například znalosti počtu či totožnosti soutěžitelů nebo znalosti o pozdějším poklesu trhu by mohly uchazeče přimět k tomu, aby si našel partnera s většími zkušenostmi a zvýšil tak své šance ( 10 ).
26.

Zadruhé řízení EU Pilot a řízení o nesplnění povinnosti na základě článku 258 SFEU, a to konkrétně ve fázi před zahájením soudního řízení, jsou si podobná, což odůvodňuje stejný postup v obou případech. Tato podobnost převažuje nad jakýmikoli rozdíly ( 30 ). Obě řízení dávají Komisi možnost lépe plnit její roli strážce smluv. Řízení EU Pilot i řízení o nesplnění povinnosti mají zaručit, že bude dodržováno unijní právo, jelikož dotčenému členskému státu umožňují se bránit a v rámci možností předejít soudnímu řízení. V obou případech je na Komisi, dospěje-li k názoru, že členský stát nesplnil svou povinnost, aby posoudila, zda je účelné podat proti tomuto státu žalobu ( 31 ). Obě řízení jsou rovněž dvoustranné povahy a probíhají mezi Komisí a dotčeným členským státem ( 32 ). Konečně, ačkoli řízení EU Pilot není ve všech ohledech rovnocenné řízení o nesplnění povinnosti, může dospět k tomu, že Komise zahájí řízení podle článku 258 SFEU, jelikož Komise může po ukončení řízení EU Pilot výzvou dopisem formálně zahájit šetření ve věci nesplnění povinnosti a obrátit se případně na Soudní dvůr s návrhem, aby určil, že dotčený členský stát porušil své povinnosti. Za těchto okolností by zpřístupnění dokumentů v rámci řízení EU Pilot mohlo ohrozit následující fázi, tj. řízení o nesplnění povinnosti. Pokud by měla Komise povinnost zpřístupnit citlivé informace poskytnuté členskými státy a odkrýt jejich argumenty uplatňované na obranu v rámci řízení EU Pilot, členské státy by kromě toho mohly hned na počátku váhat, zda je Komisi poskytnou ( 33 ).
17.

Žalobkyně v původním řízení se zejména podílela na zpracování daňového přiznání k dani z obratu společnosti C Ltd za rok 2010. Rozhodnutím ze dne 12. března 2012 nicméně Finanzamt Hannover-Nord (daňový úřad Hannover-sever, dále jen „žalovaný v původním řízení“) odmítl žalobkyni v původním řízení uznat jako zástupkyni společnosti C Ltd na základě čl. 80 odst. 5 AO z důvodu, že není oprávněna poskytovat daňové poradenství v rámci podnikatelské činnosti.
37.

Pojmem „služby v obecném hospodářském zájmu“ se budu zabývat ve druhé otázce. V této fázi postačí uvést, že i v případě, že budou (veškeré) činnosti kominíků považovány za služby v obecném hospodářském zájmu, budou i tak spadat do působnosti směrnice. Podle čl. 1 odst. 2 směrnice 2006/123 se tato směrnice nezabývá liberalizací služeb obecného hospodářského zájmu vyhrazených pro veřejné nebo soukromé subjekty. Druhý pododstavec čl. 1 odst. 3 pak stanoví, že směrnicí „není dotčena svoboda členských států stanovit v souladu s právem Společenství, co považují za služby obecného hospodářského zájmu, jakým způsobem by tyto služby měly být organizovány a financovány, v souladu s pravidly pro státní podpory, a jakým zvláštním povinnostem by měly podléhat“. To podle mého názoru znamená, že služby obecného hospodářského zájmu spadají zpravidla do působnosti směrnice 2006/123, což rovněž potvrzuje její bod 17 odůvodnění ( 18 ). Kromě toho je v čl. 2 odst. 2 písm. a) zdůrazněno, že se směrnice nevztahuje na služby obecného zájmu nehospodářské povahy, což je nadbytečné vzhledem k tomu, že v definici služby je implikováno její poskytování za odměnu ( 19 ). Navíc jsou některé služby obecného hospodářského zájmu, jako například služby v oblasti dopravy ( 20 ), výslovně vyloučeny z působnosti směrnice, což a contrario znamená, že ty služby obecného hospodářského zájmu, které nejsou výslovně vyňaty, spadají do působnosti směrnice.
106.

Předpokládejme, že by Rada měla k dispozici materiál z věrohodného či původního zdroje (veřejného, či nikoli), který patrně obsahuje záznam prohlášení dotčené osoby nebo subjektu v tom smyslu, že se hlásí k (minulému či budoucímu) zapojení do teroristických činů nebo činností, na něž se podle názoru Rady vztahuje čl. 1 odst. 2 a 3 společného postoje 2001/931. Na základě takového materiálu by Rada mohla přinejlepším učinit předběžné zjištění, že má k dispozici dostatečně pevný skutkový základ pro rozhodnutí o trvající existenci důvodů pro ponechání takového subjektu nebo osoby na seznamu podle čl. 2 odst. 3 (bez ohledu na jakákoli relevantní rozhodnutí příslušných orgánů). Rada by poté musela takové informace a důkazy zahrnout do odůvodnění sděleného dotčené straně před tím, než by přijala následně rozhodnutí ve smyslu čl. 1 odst. 6 společného postoje 2001/931 ( 80 ). Je v praxi pravděpodobné, že taková osoba výslovně uzná (nepříznivé) skutečnosti, které jí sdělila Rada? Jedině na základě takového uznání by ovšem mohla Rada buď i) vycházet z takových skutečností při neexistenci (předchozího nebo nového) rozhodnutí příslušného orgánu, nebo ii) spojit takové skutečnosti s předchozím rozhodnutím příslušného orgánu, ze kterého již dříve vycházela. Přiznávám, že jsem mírně skeptická ohledně toho, zda by měly dotčená osoba nebo subjekt jakýkoli zájem na tom, aby Radě poskytly takto užitečné výslovné potvrzení.
38.

Především jednoznačně platí, že právní zájem na podání žaloby, který představuje základní a prvořadou podmínku každé žaloby odlišnou od aktivní legitimace žalobce ( 18 ), musí existovat ve vztahu k předmětu žaloby ve fázi jejího podání, jinak by byla žaloba nepřípustná. Tento předmět sporu, stejně jako právní zájem na řízení, musí přetrvat až do vydání soudního rozhodnutí, neboť jinak by nemohlo být vydáno rozhodnutí ve věci samé, což předpokládá, že žaloba může ve výsledku přinést prospěch účastníku řízení, který ji podal. V tomto ohledu je přetrvávání právního zájmu žalobce na řízení třeba posuzovat in concreto a zejména s ohledem na důsledky tvrzené protiprávnosti a na povahu údajně utrpěné újmy ( 19 ). Soudní dvůr se snaží nepřijmout příliš restriktivní pojetí tohoto zájmu na řízení.
26.

Pokud by normotvůrce Evropské unie zamýšlel uložit jako podmínku výkonu práv vyplývajících ze zástavy nebo licence předchozí zápis do rejstříku, nezbytně by to upřesnil ve všech odpovídajících článcích. Tvrdit, že takové upřesnění je zbytečné s ohledem na čl. 23 odst. 1 první větu nařízení, by totiž čl. 17 odst. 6 tohoto nařízení činilo nadbytečným, a zbavovalo by ho tím užitečnosti. Z výkladu v tomto smyslu a z výkladu postrádajícího jakoukoli užitečnost je přitom třeba zvolit výklad první.
25.

Úprava zdanění užívání zboží pro soukromou potřebu naopak nevychází z nároku na odpočet daně, ale stanoví, že užívání pro soukromou potřebu – aniž je dotčen již jednou poskytnutý odpočet daně – podléhá dani z přidané hodnoty. Přitom čl. 26 odst. 1 písm. a) směrnice o DPH zahrnuje užívání zboží nacházejícího se nadále v investičním majetku pro soukromou potřebu ( 6 ), kdežto zdanitelná plnění podle článku 16 a čl. 18 písm. c) se týkají přechodu zboží z investičního majetku do soukromého majetku osoby povinné k dani. V běžném provozu se takové přechody podle článku 16 směrnice o DPH povinně zdaňují jako použití pro soukromou potřebu. Článek 18 písm. c) směrnice o DPH kromě toho poskytuje členským státům možnost zdanit přechod zboží z investičního majetku do soukromého majetku, k němuž dochází při ukončení výkonu ekonomické činnosti ( 7 ).
24.

Soudní dvůr nejprve poukázal na to, že zohlednění dob předcházejících nástupu úředníka do služby, kterých tento úředník dosáhl mimo služební poměr, představuje výjimku, která byla zavedena proto, aby nedocházelo v souvislosti se získáním nároku na důchod ke znevýhodňování úředníků, kteří ukončili vyšší odbornou přípravu před nástupem do spolkové veřejné služby, ve srovnání s úředníky, jejichž přijetí do zaměstnání nepodléhá žádné podmínce zvláštní odborné přípravy, a kteří v důsledku toho mohli do spolkové veřejné služby nastoupit již od osmnáctého roku věku. To znamená, že pravidla týkající se důchodového systému úředníků jsou formulována tak, aby celková délka odpracované doby, jež se zohledňuje při výpočtu výše starobního důchodu, mohla být počítána od dovršení minimálního věku požadovaného pro nástup do státní služby. Cílem dotčené vnitrostátní právní úpravy je sjednotit datum zahájení odvodu příspěvků do důchodového systému a v návaznosti na to zachovat věkovou hranici pro odchod do důchodu. V této souvislosti by vyloučení započítávání dob odborné přípravy dosažených před dovršením věku osmnácti let bylo možné zdůvodnit skutečností, že dotčená osoba během těchto dob v zásadě nevykonává žádnou výdělečnou činnost, jež by byla spojena s odvodem příspěvků do důchodového systému ( 9 ).
(23)

Tato směrnice by měla pokračovat v harmonizaci práva autora na sdělování veřejnosti. Tímto právem by se v širokém smyslu mělo rozumět veškeré sdělování veřejnosti nepřítomné v místě, ze kterého sdělování vychází. Toto právo by mělo zahrnovat jakékoli sdělování nebo přenos díla pro veřejnost po drátě nebo bezdrátově, včetně vysílání. Toto právo by nemělo zahrnovat žádné jiné úkony.“
26.

Podle mínění Komise předkládací usnesení neupřesňuje skutkové okolnosti natolik, aby bylo možné jednoznačně určit unijní právní ustanovení, s nímž může být článek 139b L.I.R. v rozporu. Konkrétně vytýká, že není známo, zda se Ch. Kohll vrátil před odchodem do důchodu z Nizozemska do Lucemburska, aby tam hledal či vykonával zaměstnání, což by znamenalo, že by se mohl ve svůj prospěch dovolávat článku 45 SFEU ( 5 ), nebo zda se vrátil do země, jejíž je státním příslušníkem, s cílem usadit se po ukončení svého produktivního věku v Lucembursku, což je případ spadající do působnosti práva na volný pohyb osob, které je stanoveno v článku 21 SFEU ( 6 ).
25.

Naopak podle menšinového názoru může být oprávněný skladovatel solidárně odpovědný pouze za zaplacení spotřebních daní, ale nikoliv za peněžní sankce uložené osobám, které se dopustily pašování. Oprávněný skladovatel totiž podle tohoto názoru nemůže být považován z pohledu zákona za majitele zboží, které drží, které opustí jeho sklad s daňovým dozorem a je odesíláno do třetího státu v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně, až do okamžiku, kdy dorazí do řádného místa určení nebo opustí území Evropské unie, a dále nelze připustit zákonnou domněnku, že fyzické osoby, které jsou jakýmkoliv způsobem zapojeny do přepravy zboží, jednají jako zmocněnci nebo zástupci tohoto oprávněného skladovatele.