Věc C‑304/14

Secretary of State for the Home Department

v.

CS

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber)]

„Řízení o předběžné otázce — Občanství Unie — Článek 20 SFEU — Státní příslušník třetího státu, který vyživuje dítě nízkého věku, jež je občanem Unie — Právo pobytu v členském státě, jehož je dítě státním příslušníkem — Trestní odsouzení rodiče dítěte — Rozhodnutí o vyhoštění rodiče, v jehož důsledku je nepřímo vyhoštěno dotyčné dítě“

Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 13. září 2016

Občanství Unie – Ustanovení Smlouvy – Právo na volný pohyb a pobyt na území členských států – Omezení práva na vstup a práva pobytu z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti – Právní úprava členského státu, podle které musí být státní příslušník třetího státu, který byl odsouzen za trestný čin a který pečuje o dítě nízkého věku, které je státním příslušníkem tohoto členského státu a v uvedeném členském státě pobývá od narození, aniž využilo práva volného pohybu, vyhoštěn z území tohoto členského státu do tohoto třetího státu – Vyhošťovací opatření přijaté vůči uvedenému státnímu příslušníkovi třetího státu a v důsledku kterého musí toto dítě opustit území Unie – Nepřípustnost – Meze – Přijetí vyhošťovacího opatření, které se zakládá na osobním chování uvedeného státního příslušníka – Přípustnost – Podmínky – Ověření příslušející vnitrostátnímu soudu

(Článek 20 SFEU; Listina základních práv Evropské unie, článek 7 a čl. 24 odst. 2)

Článek 20 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle které musí být státní příslušník třetího státu, který byl odsouzen za trestný čin, vyhoštěn z území tohoto členského státu do tohoto třetího státu, přestože tento státní příslušník třetího státu pečuje o dítě nízkého věku, které je státním příslušníkem tohoto členského státu a v tomto členském státě pobývá od narození, aniž využilo práva volného pohybu, jestliže by toto dítě muselo v důsledku správního vyhoštění dotyčné osoby opustit území Evropské unie, čímž by bylo zbaveno možnosti skutečně využívat podstatné části práv plynoucích ze statusu občana Unie. Za výjimečných okolností může ovšem členský stát přijmout vyhošťovací opatření za podmínky, že se toto opatření zakládá na osobním chování tohoto státního příslušníka třetího státu, které musí představovat skutečné, aktuální a dostatečně závažné ohrožení některého ze základních zájmů společnosti tohoto členského státu, a že při jeho přijímání byly zohledněny jednotlivé dotčené zájmy, což musí ověřit vnitrostátní soud.

Třebaže totiž článek 20 SFEU nemá vliv na možnost členských států dovolávat se výhrady související zejména s ochranou veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti, tak vzhledem k tomu, že situace uvedeného státního příslušníka třetího státu spadá do působnosti unijního práva, je jeho situaci nutno posuzovat s ohledem na právo na respektování soukromého a rodinného života stanovené v článku 7 Listiny základních práv Evropské unie, přičemž tento článek musí být vykládán ve spojení s povinností zohlednit nejvlastnější zájem dítěte, uznaný v čl. 24 odst. 2 Listiny. Nadto je nutno pro účely odůvodnění výjimky z práva pobytu občanů Unie či jejich rodinných příslušníků pojmy „veřejný pořádek“ a „veřejná bezpečnost“ vykládat restriktivně tak, že jejich rozsah nemohou členské státy určovat jednostranně bez kontroly ze strany unijních orgánů.

Pojem „veřejný pořádek“ předpokládá v každém případě kromě narušení společenského pořádku, které představují všechna porušení práva, existenci skutečného, aktuálního a dostatečně závažného ohrožení některého ze základních zájmů společnosti. Pojem „veřejná bezpečnost“ zahrnuje vnitřní i vnější bezpečnost členského státu a veřejná bezpečnost může být dotčena zásahem do funkčnosti základních institucí a veřejných služeb, jakož i přežití obyvatelstva, stejně jako nebezpečím vážného narušení vnějších vztahů nebo mírového soužití národů anebo zásahem do vojenských zájmů. Pod pojem „veřejná bezpečnost“ mimoto spadá boj proti kriminalitě spojené s nedovoleným organizovaným obchodem s omamnými látkami či proti terorismu. Za těchto okolností platí, že pokud se rozhodnutí o správním vyhoštění zakládá – s ohledem na trestnou činnost páchanou státním příslušníkem třetího státu, který má ve výlučné péči děti, jež jsou občany Unie – na skutečném, aktuálním a dostatečně závažném ohrožení veřejného pořádku či veřejné bezpečnosti, může takové rozhodnutí být v souladu s unijním právem.

Tento závěr nelze ovšem dovodit automaticky jen na základě toho, že dotyčná osoba má záznam v rejstříku trestů. Vyplynout případně může jen z konkrétního posouzení vnitrostátního soudu, týkajícího se všech aktuálních okolností relevantních pro daný případ, z hlediska zásady proporcionality, nejvlastnějšího zájmu dítěte a základních práv, jejichž dodržování zajišťuje Soudní dvůr. Při tomto posuzování tedy bude třeba vzít v úvahu zejména osobní chování dotyčné osoby, délku a legálnost pobytu dotyčné osoby na území dotčeného členského státu, povahu a závažnost spáchaného trestného činu, aktuální stupeň společenské nebezpečnosti dotyčné osoby, věk a zdravotní stav dotyčného dítěte, jakož i jeho rodinné a ekonomické poměry.

Vnitrostátní soud musí v tomto ohledu posoudit jak stupeň společenské nebezpečnosti protiprávního jednání státního příslušníka dotčeného třetího státu, tak případné dopady takového jednání na veřejný pořádek či veřejnou bezpečnost dotčeného členského státu. V rámci vážení, které bude nutno provést, bude vnitrostátní soud muset vzít v úvahu také základní práva, jejichž dodržování Soudní dvůr zajišťuje, zejména právo na respektování soukromého a rodinného života stanovené v článku 7 Listiny a dbát na dodržení zásady proporcionality. Při vyvažování dotčených zájmů je v projednávané věci nutné zohlednit nejvlastnější zájem dítěte. Zvláštní pozornost bude třeba věnovat jeho věku, jeho situaci v dotčeném členském státě a stupni jeho závislosti na rodiči.

(viz body 36–42, 47–50 a výrok)