STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

PHILIPPA LÉGERA

předložené dne 15. července 2004 ( )

Věc C-472/02

Siomab SA

proti

Institut bruxellois pour la gestion de l'environnement (IBGE)

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Bruxelles (Belgie)]

„Nařízení (EHS) č. 259/93 o přepravě odpadů – Článek 3 odst. 8 a článek 6 odst. 8 – Zaslání oznámení o plánované přepravě příslušným orgánem pro odesílání ostatním příslušným orgánům – Nesprávná kvalifikace přepravy ze strany oznamovatele – Oprávnění příslušného orgánu pro odesílání odmítnout provedení oznámení o plánované přepravě nebo změnit její kvalifikaci z úřední povinnosti – Nedostatek – Povinnost příslušného orgánu pro odesílání provést oznámení plánované přepravy a vznést námitku proti uskutečnění této přepravy ve lhůtách upravených v článku 4 odst. 2 písm. b) a v článku 7 odst. 2 nařízení“





1. Projednávaná věc se týká výkladu nařízení (EHS) č. 259/93( ), které stanoví postupy, jimž podléhají přepravy odpadů mezi členskými státy. Tato pravidla se liší podle toho, zda jsou odpady určeny k odstranění nebo k využití. V případě odstranění jsou tato pravidla přísnější než v případě využití. Pojmy odstranění a využití odpadů jsou definovány směrnicí 75/442/EHS( ), na niž nařízení výslovně odkazuje( ).

2. Nařízení stanoví, že fyzická nebo právnická osoba, která zamýšlí uskutečnit přepravu odpadů z jednoho členského státu do jiného za účelem jejich odstranění nebo využití, označovaná za oznamovatele, musí svůj záměr přepravy oznámit příslušným vnitrostátním orgánům dotčených států, to znamená přijímajícího státu( ), státu, v němž má přeprava začít( ), a případně státu, přes který mají být odpady přepravovány( ), a dále podniku přijímajícímu tyto odpady. Nařízení dále stanoví, že vnitrostátní právní úprava každého členského státu může upravit povinnost příslušného orgánu pro odesílání, aby zajistil předání záměru, o němž jej vyrozuměl oznamovatel, ostatním příslušným orgánům a příjemci.

3. V projednávané věci je Soudní dvůr vyzván, aby upřesnil pravomoci příslušného orgánu pro odesílání, jemuž vnitrostátní právní úprava svěřuje předání záměru přepravy, v případě, že tento orgán nesouhlasí s kvalifikací záměru. Účelem je zjistit, zda tento orgán, domnívá-li se, že záměr kvalifikovaný jako „přeprava odpadů za účelem využití“ je ve skutečnosti přepravou za účelem odstranění, je oprávněn změnit kvalifikaci přepravy z úřední povinnosti, či zda může vrátit podklady oznamovateli, anebo zda je povinen zajistit předání záměru tak, jak byl kvalifikován, přičemž je mu ovšem zachována možnost vznést námitku k uskutečnění přepravy z důvodu nesprávné kvalifikace.

4. Předtím než ve stručnosti vylíčíme skutkové okolnosti, za nichž byla tato otázka předložena Soudnímu dvoru, uvedeme příslušná ustanovení nařízení a rozsudek ze dne 27. února 2002, ASA( ), na nějž odkazuje postupující rozhodnutí a v němž Soudní dvůr uvedl poznatky, které mají význam pro znění odpovědi, kterou v této věci navrhujeme.

I – Nařízení

5. Účelem nařízení je upravit harmonizovaný systém postupů, jimiž by bylo možné omezit pohyb odpadů za účelem zajištění ochrany životního prostředí( ). V preambuli nařízení se uvádí, že „přeprava odpadů musí být předem oznámena příslušným orgánům tak, aby byly přesně informovány zejména o typu, pohybu a odstraňování nebo využívání odpadu, a mohly tak přijmout všechna nezbytná opatření pro ochranu lidského zdraví a životního prostředí, včetně možnosti vznést odůvodněné námitky vůči přepravě“( ).

6. Oznamovatel, kterému přísluší toto oznámení učinit, je definován v článku 2 písm. g) nařízení jako původní původce odpadu nebo, není-li to možné, osoba, která odpad sbírá, nebo držitel takového odpadu, který navrhuje, že odpad přepraví nebo jeho přepravu zajistí.

7. Postup použitelný na přepravu odpadů mezi členskými státy je stanoven v hlavě II nařízení, jehož kapitola A zahrnující články 3 až 5 se týká odpadů určených k odstranění a kapitola B zahrnující články 6 až 11 upravuje odpady určené k využití.

8. Články3 a 6 nařízení stejnými slovy ukládají oznamovali, který má v úmyslu přepravit z jednoho členského státu do jiného odpady určené k odstranění, respektive k využití, aby o tom vyrozuměl příslušný orgán pro příjem a zaslal kopii oznámení příslušným orgánům pro odesílání a pro tranzit a rovněž příjemci( ). Oznámení se povinně provádí pomocí nákladního listu, který vydává příslušný orgán pro odesílání( ). Oznamovatel tento nákladní list vyplní, a pokud je o to příslušnými orgány požádán, dodá doplňující informace a dokumentaci( ). Poskytne zejména informace týkající se operací odstraňování odpadů, jak jsou uvedeny v příloze II A směrnice 75/442( ), jsou-li odpady určeny k odstranění, nebo upřesní operace využívání odpadů uvedené v příloze II B téže směrnice( ), jedná-li se o přepravu za účelem využití. Oznamovatel je zároveň povinen uzavřít s příjemcem smlouvu o odstranění nebo o využití odpadů, která musí splňovat náležitosti stanovené nařízením( ).

9. V souladu s čl. 3 odst. 8 a čl. 6 odst. 8 nařízení „[p]říslušný orgán pro odesílání může v souladu s vnitrostátními právními předpisy rozhodnout, že oznámení příslušnému orgánu pro příjem předá namísto oznamovatele sám a kopie zašle příjemci a příslušnému orgánu pro tranzit“.

10. Na rozdíl od čl. 6 odst. 8 obsahuje čl. 3 odst. 8 ještě druhý pododstavec, jehož znění je uvedeno níže. Je-li podle vnitrostátní právní úpravy oprávněn provést oznámení pomocí nákladního listu, „[p]říslušný orgán pro odesílání může v souladu s čl. 4 odst. 3 rozhodnout, že neprovede oznámení, má-li sám proti přepravě bezprostřední námitky. O těchto námitkách příslušný orgán pro odesílání neprodleně uvědomí oznamovatele.“( )

11. Jakmile příslušný orgán pro příjem obdrží oznámení o přepravě za účelem odstranění či využití, předá ve lhůtě tří pracovních dnů oznamovateli potvrzení o přijetí a kopii tohoto dokladu dále zašle ostatním dotčeným příslušným orgánům a příjemci( ). Okamžikem odeslání tohoto potvrzení začínají běžet lhůty stanovené těmto orgánům k přijetí stanoviska ohledně operace odstranění nebo využití.

12. Co se týče operací odstranění, článek 4 nařízení stanoví, že musejí být schváleny příslušným orgánem pro příjem. Toto schválení lze vydat pouze tehdy, nebyly-li vzneseny žádné námitky ze strany příslušných orgánů pro odesílání nebo tranzit. Tyto orgány mají stanovenou dvacetidenní lhůtu od odeslání potvrzení o přijetí k tomu, aby vznesly námitky nebo k přepravě stanovily podmínky. Příslušný orgán pro příjem rozhodne do 30 dnů, nikoli však dříve než 21 dní od odeslání potvrzení, zda přepravu povoluje, ať s podmínkami, či bez nich, nebo zda ji zamítá( ).

13. Námitky, které mohou příslušné orgány vznést, a podmínky, které mohou uložit, jsou uvedeny v článku 4 odst. 3. V písm. a) tohoto ustanovení se stanoví, že pro provádění zásad blízkosti, priority využívání a zásady soběstačnosti na úrovni Společenství i na úrovni jednotlivých států a v souladu se směrnicí č. 75/442 mohou členské státy přijmout opatření k úplnému nebo částečnému zákazu přepravy odpadů nebo mohou s přepravou odpadů zásadně nesouhlasit. Podle článku 4 odst. 3 písm. b) mohou příslušné orgány pro odesílání a pro příjem vznést odůvodněné námitky k plánovaným přepravám odpadů, pokud nejsou v souladu s uvedenou směrnicí, za účelem uplatnění zásady soběstačnosti ve Společenství a na úrovních jednotlivých států nebo v případě, kdy musí zařízení odstraňovat odpady z bližšího zdroje a příslušný orgán dává přednost tomuto odpadu, nebo také aby se zajistilo, že přeprava je v souladu s plány nakládání s odpady. Podle písmene c) téhož ustanovení mohou příslušné orgány navíc vznést odůvodněné námitky k plánované přepravě zaprvé, pokud není v souladu s vnitrostátními právními předpisy a předpisy na ochranu životního prostředí, veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo ochrany zdraví, zadruhé, pokud oznamovatel nebo příjemce byl v minulosti uznán vinným z nedovolené přepravy, a zatřetí, je-li zásilka v rozporu se závazky vyplývajícími z mezinárodních úmluv uzavřených dotyčným členským státem nebo členskými státy.

14. Co se týče odpadů určených k využití, stanoví článek 7 nařízení, že příslušné orgány pro příjem, odesílání a tranzit mají 30 dnů od odeslání potvrzení na uplatnění námitek proti přepravě( ) a mohou v rámci své příslušnosti během 20 dnů od odeslání tohoto potvrzení stanovit podmínky týkající se přepravy odpadu( ). Důvody, o něž lze tyto námitky opřít, jsou vymezeny v článku 7 odst. 4 a je jich méně než v případě, kdy jsou odpady určeny k odstranění. Nebyla-li v této třicetidenní lhůtě vznesena žádná námitka, lze přepravu uskutečnit během roku, který následuje po tomto datu( ). Souhlas příslušných orgánů však musí být sdělen písemně před zahájením přepravy, jedná-li se o přepravu odpadů určených k využití, jejichž seznam je uveden v příloze IV nařízení s názvem „Červený seznam odpadů“ (tyto odpady se považují za obzvlášť nebezpečné), nebo jedná-li se o odpady, které doposud nebyly zařazeny do některé z příloh nařízení( ).

15. Článek 26 nařízení, který je rovněž předmětem otázky předkládajícího soudu, definuje pojem „nedovolená přeprava“ a stanoví následky při uskutečnění takové přepravy podle toho, zda je za ni zodpovědný oznamovatel nebo příjemce.

II – Rozsudek ASA

16. Ve výše uvedeném rozsudku ASA se Soudní dvůr zabýval situací, kdy příslušný orgán pro odesílání vznesl námitku proti plánované přepravě, kterou oznamovatel kvalifikoval jako operaci využití, protože podle názoru tohoto orgánu se jednalo o operaci odstranění( ). V této věci nebylo možné použít ustanovení článku 6 odst. 8 nařízení, protože žalobce byl povinen sám oznámit svůj záměr všem příslušným orgánům a příjemci. Soudnímu dvoru byla položena otázka, zdali je příslušný orgán pro odesílání oprávněn přezkoumat, jestli plánovaná přeprava kvalifikovaná v oznámení jako „přeprava odpadů za účelem využití“ skutečně této kvalifikaci odpovídá, jestli takovém případě může vznést proti přepravě námitku, je-li kvalifikace učiněná oznamovatelem nesprávná a o jaké ustanovení práva Společenství se má přitom opírat.

17. Soudní dvůr dospěl k závěru, že ze systému zavedeného nařízením vyplývá povinnost pro všechny příslušné orgány pro příjem oznámení prověřit soulad kvalifikace učiněné oznamovatelem s uvedeným nařízením a podat proti přepravě námitku, je-li tato kvalifikace nesprávná( ). Soudní dvůr z toho dovodil, že příslušný orgán pro odesílání, domnívá-li se, že účel přepravy byl v oznámení kvalifikován nesprávně, musí svou námitku proti přepravě odůvodnit touto nesprávnou kvalifikací, aniž by byl nucen se odvolávat na zvláštní ustanovení nařízení upravující námitky, které mohou členské státy vznášet proti přepravě odpadů( ).

18. Soudní dvůr dále objasnil účinky takové námitky. Tato námitka stejně jako ostatní námitky upravené nařízením má za účel zabránit přepravě( ). Oznamovatel v takovém případě může upustit od přepravy odpadů do jiného členského státu, učinit nové oznámení nebo využít vhodného procesního prostředku proti rozhodnutí příslušného orgánu pro odesílání, který vydal námitku proti přepravě. Soudní dvůr však upřesnil, že příslušný orgán v žádném případě nemůže z úřední povinnosti změnit kvalifikaci účelu přepravy odpadů, protože jednostranná změna kvalifikace by měla za následek, že tutéž přepravu budou posuzovat různé příslušné orgány na základě ustanovení různých kapitol nařízení, což by bylo v rozporu se systémem zavedeným nařízením( ).

19. Soudní dvůr ostatně připomněl, že v rozsudku ze dne 13. prosince 2001, DaimlerChrysler,( ) rozhodl, že postup upravený nařízením oznamovateli zaručuje, že jeho zamýšlená přeprava bude posouzena ve lhůtách tam stanovených a že bude nejpozději při uplynutí těchto lhůt uvědomen, zda a případně za jakých podmínek bude možné přepravu uskutečnit( ). Soudní dvůr z toho dovodil, že námitka příslušného orgánu pro odesílání opírající se o nesprávnou kvalifikaci přepravy jako operace využití, zatímco podle tohoto orgánu se jedná o operaci odstranění, musí být vznesena ve lhůtě stanovené v článku 7 odst. 2 nařízení( ).

III – Skutkové okolnosti

20. Akciová společnost Siomab( ) provozuje v Bruselu továrnu na spalování domácího odpadu a podobných produktů, která produkuje zbytkový materiál, zejména strusku a soli. V listopadu roku 2001 uzavřela společnost Siomab s jednou německou společností smlouvu o ukládání solí ve štolách solných dolů Teutschenthal v Německu. Plánovanou přepravu oznámila dne 4. prosince 2001 Institut bruxellois pour la gestion de l’environnement( ), jakožto příslušnému orgánu pro odesílání. Podle nařízení vlády Région de Bruxelles-Capitale ze dne 7. července 1994, které se týká mezinárodního dovozu a vývozu odpadů, IBGE sám předává, v souladu s článkem 6 odst. 8 nařízení, oznámení ostatním příslušným orgánům a příjemci.

21. Společnost Siomab kvalifikovala zamýšlenou přepravu jako operaci využití. IBGE měl za to, že se jedná o operaci odstranění, a proto z úřední povinnosti změnil kvalifikaci plánované přepravy ještě předtím, než předal oznámení příslušnému orgánu pro příjem v Německu. Tento orgán vznesl k přepravě námitku s odůvodněním, že podle německého horního práva je v dole Teutschenthal přípustné pouze využití, a nikoli odstranění.

22. Společnost Siomab zaslala znovu svou složku IBGE dne 9. dubna 2002 s tím, že setrvala na původní kvalifikaci operace. S odvoláním na výše uvedený rozsudek ASA tvrdila, že IBGE je povinen předat oznámení příslušnému orgánu pro příjem, aniž by mohl změnit kvalifikaci účelu přepravy. IBGE setrval na svém posouzení a dne 29. dubna 2002 vrátil společnosti Siomab její složku s odůvodněním, že podle jeho názoru je kvalifikace operace nesprávná.

23. Společnost Siomab poté podala žalobu ke Conseil d’État (Belgie), kterou se domáhala zrušení rozhodnutí IBGE spočívajícího v tom, že IBGE odmítl předat oznámení o plánované přepravě odpadu příslušnému orgánu pro příjem. Dne 14. května 2002 společnost Siomab podala soudu návrh na vydání předběžného opatření, kterým by byla IBGE uložena povinnost předat oznámení beze změn příslušnému orgánu pro příjem. Předseda Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgie) vydal dne 8. července 2002 usnesení, jímž návrh společnosti Siomab zamítl. Společnost Siomab se proti tomuto usnesení odvolala ke Cour d’appel de Bruxelles.

IV – Předběžná otázka

24. Společnost Siomab svůj opravný prostředek odůvodnila tvrzením, že v souladu s výše uvedeným rozsudkem ASA nemůže IBGE z úřední povinnosti změnit kvalifikaci účelu přepravy odpadů a že v rámci zvláštního postupu upraveného článkem 6 odst. 8 nařízení v souvislosti s operacemi využití nedává nařízení příslušnému orgánu pro odesílání oprávnění odmítnout předání oznámení o plánované přepravě.

25. IBGE naproti tomu tvrdil, že měl povinnost přezkoumat kvalifikaci záměru, a v případě obcházení nařízení proto záměr nebyl povinen předat.

26. Cour d’appel de Bruxelles měl za to, že výsledek tohoto sporu závisí na výkladu nařízení, a proto rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:

„Za předpokladu, že se členský stát uchýlí k postupu oznámení nákladního listu příslušným orgánem pro odesílání za použití článku 3 odst. 8 a článku 6 odst. 8 nařízení č. 259/93, musí být články 3 odst. 8, 4 odst. 3, 6 odst. 8, 7 odst. 4 a 26 nařízení vykládány v tom smyslu,

a) že příslušný orgán pro odesílání ve smyslu tohoto nařízení oprávněný k přezkoumání, zda záměr přepravy kvalifikovaný v oznámení jako ,přeprava odpadů za účelem využití‘ odpovídá skutečně této kvalifikaci, může, má-li za to, že tato kvalifikace je nesprávná,

i) odmítnout předání nákladního listu z důvodu této nesprávné kvalifikace a vyzvat oznamovatele k předání nového nákladního listu,

ii) provést předání nákladního listu poté, co změnil kvalifikaci záměru přepravy na ,přepravu odpadu za účelem odstranění‘,

iii) provést předání nákladního listu obsahujícího nesprávnou kvalifikaci přepravy s bezprostředním přiložením námitky založené na této nesprávné kvalifikaci,

b) nebo naopak, že příslušný orgán pro odesílání je povinen zaslat oznámení takto kvalifikované oznamovatelem příslušnému orgánu pro příjem, přičemž si ovšem zachovává oprávnění, domnívá-li se, že účel přepravy byl nesprávně kvalifikován, vznést kromě toho současně nebo následně námitku odůvodněnou touto chybou v odůvodnění?“

V – Posouzení

27. Podstatou předběžné otázky postupujícího soudu je, zda má být nařízení vykládáno tak, že pokud se členský stát uchýlí k postupu oznámení nákladního listu příslušným orgánem pro odesílání podle článku 3 odst. 8 a článku 6 odst. 8 nařízení, pak příslušný orgán pro odesílání, má-li za to, že tato kvalifikace je nesprávná,

– může odmítnout provedení oznámení záměru přepravy z důvodu nesprávné kvalifikace a vyzvat oznamovatele k předání nového nákladního listu,

– nebo z úřední povinnosti změnit kvalifikaci plánované přepravy předtím, než předá oznámení,

– nebo je povinen toto oznámení předat a současně nebo následně vznést námitku založenou na této nesprávné kvalifikaci.

28. Jak již bylo uvedeno výše, Soudní dvůr ve výše uvedeném rozsudku ASA rozhodl, že je-li podle příslušného orgánu pro odesílání plánovaná přeprava nesprávně kvalifikována jako operace za účelem využití, nemůže tento orgán z úřední povinnosti změnit kvalifikaci účelu přepravy odpadů a musí vznést námitku ve lhůtě stanovené v článku 7 odst. 2 nařízení. V posuzované věci se však jedná o to, zda je takové řešení analogicky použitelné, stanoví-li právní úprava členského státu, že na základě článku 3 odst. 8 a článku 6 odst. 8 nařízení je příslušný orgán pro odesílání povinen zajistit sám namísto oznamovatele předání záměru přepravy ostatním příslušným orgánům a příjemci.

29. Na rozdíl od ostatních vedlejších účastníků řízení souhlasíme s názorem Komise, italské a nizozemské vlády a společnosti Siomab, že odpovědi obsažené ve výše uvedeném rozsudku ASA jsou v daném případě analogicky aplikovatelné, takže příslušný orgán pro odesílání podle našeho názoru nemůže z úřední povinnosti změnit kvalifikaci plánované operace či vrátit podklady oznamovateli, nýbrž je povinen předat nákladní list a vznést námitku ve lhůtách za tím účelem stanovených. Tento názor zakládáme na znění ustanovení článku 3 odst. 8 a článku 6 odst. 8 nařízení.

30. Tato ustanovení členským státům dávají oprávnění pověřit příslušný orgán pro odesílání, aby namísto oznamovatele zajistil předání záměru přepravy ostatním příslušným orgánům a příjemci odpadů. Připomeňme, že účelem těchto ustanovení je harmonizovat na úrovni Společenství postupy, jimiž se řídí přeprava odpadů. Tato pravidla nijak nestanoví, že by členské státy mohly příslušnému orgánu pro odesílání udělit oprávnění změnit kvalifikaci přepravy z úřední povinnosti ještě předtím, než dojde k předání oznámení. V případě takovéto změny kvalifikace by ostatní příslušné orgány posuzovaly záměr podle změněné kvalifikace, a nikoli již ve znění předloženém oznamovatelem. Články 3 odst. 8 a 6 odst. 8 nařízení však neobsahují žádnou výjimku z pravidel uvedených v článku 3 odst. 1 až 5, respektive v článku 6 odst. 1 až 5 nařízení, z nichž vyplývá, že pouze samotnému oznamovateli přísluší kvalifikovat plánovanou přepravu a za tímto účelem vyplnit nákladní list.

31. Domníváme se, že již samotný obsah těchto ustanovení vylučuje možnost, aby příslušný orgán odmítl předat oznámení a vrátil podklady oznamovateli, má-li za to, že došlo k nesprávné kvalifikaci záměru.

32. Jak uvedli vedlejší účastníci řízení, s jejichž názorem souhlasíme, tak pouze článek 3 odst. 8 druhý pododstavec nařízení upravuje možnost příslušného orgánu pro odesílání odmítnout provedení oznámení záměru, přičemž tato možnost je dána pouze v případě oznámení přepravy odpadů, které jsou v souladu s nákladním listem určeny k odstranění. Tuto možnost však lze využít jen z důvodů stanovených článkem 4 odst. 3 nařízení, jehož znění jsme připomenuli v bodě 13 výše. Zejména ustanovení článku 4 odst. 3 písm. b) a c) upravují důvody, pro něž mohou členské státy vznášet námitky proti dané přepravě odpadů( ). Podle našeho mínění se však žádný z těchto důvodů nevztahuje na nesprávnou kvalifikaci záměru přepravy( ). Soudní dvůr navíc rozhodl, že tento výčet případů, kdy členské státy mohou vznést námitku k přepravě odpadů určených k odstranění, je taxativní( ), pročež na něj nelze uplatnit rozšiřující výklad a zahrnout do něj také nesprávnou kvalifikaci záměru, pokud takový důvod pro vznesení námitky není výslovně uveden. Tuto argumentaci rovněž podporuje rozbor nařízení provedený Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku ASA. Podle tohoto rozsudku totiž povinnost všech příslušných orgánů přezkoumávat, zda kvalifikace učiněná oznamovatelem je v souladu s ustanoveními nařízení, nevyplývá ze zvláštních ustanovení upravujících námitky, které mohou členské státy vznést proti přepravě odpadů, tedy z článku 4 odst. 3 a z článku 7 odst. 4 nařízení, nýbrž ze samotného systému nařízení( ). Jinými slovy, nesprávná kvalifikace je zvláštním důvodem pro podání námitky, který je odlišný od důvodů obsažených v článku 4 odst. 3 a v článku 7 odst. 4 nařízení( ).

33. Na základě tohoto rozboru lze vyvodit následující závěry. Příslušný orgán pro odesílání může odmítnout předání oznámení pouze v případě oznámení přepravy odpadů za účelem odstranění, a to v rámci zvláštního postupu upraveného článkem 3 odst. 8 nařízení. Toto odmítnutí však lze založit pouze na některém z důvodů taxativně vymezených v článku 4 odst. 3 nařízení, přičemž toto ustanovení neuvádí jako jeden z důvodů případ, že by se příslušný orgán pro odesílání domníval, že záměr byl oznamovatelem nesprávně kvalifikován. Z toho dovozujeme, že příslušný orgán pro odesílání není oprávněn odmítnout předání tohoto oznámení, má-li za to, že kvalifikace příslušného záměru přepravy je nesprávná. V případě, že přeprava je oznamovatelem kvalifikována jako operace za účelem odstranění, toto odmítnutí by překračovalo rámec, který zákonodárce Společenství vymezil v ustanoveních článku 3 odst. 8 druhého pododstavce a článku 4 odst. 3 nařízení. Byla-li přeprava kvalifikována jako operace za účelem využití, jako je tomu v projednávaném případě, pak by takové odmítnutí navíc postrádalo jakýkoli zákonný podklad a vyústilo by v částečné oslabení užitečného účinku uvedených ustanovení, neboť by v případě přepravy za účelem využití znamenalo možnost odmítnutí, která je však právě i u postupu při přepravě za účelem odstranění z hlediska společné aplikace těchto ustanovení vyloučena, třebaže je tento postup přísnější.

34. Obsah článku 3 odst. 8 a článku 6 odst. 8 nařízení, na jejichž základě je příslušný orgán pro odesílání oprávněn zajistit sám namísto oznamovatele předání záměru přepravy ostatním příslušným orgánům a příjemci, tedy podle našeho názoru ve svém důsledku vylučuje možnost, aby tento orgán z úřední povinnosti změnil kvalifikaci přepravy nebo odmítl toto předání provést, má-li za to, že kvalifikace záměru učiněná oznamovatelem je nesprávná. V takovém případě musí příslušný orgán pro odesílání vznést námitky proti dotčené přepravě za stejných podmínek, jako by předání záměru zajišťoval žalobce sám, tj. vznést námitku ve lhůtách k tomu stanovených v článku 4 nařízení, jedná-li se o přepravu kvalifikovanou jako operace odstranění, či v článku 7 nařízení za předpokladu, že se plánovaná přeprava podle nákladního listu uskutečňuje za účelem využití, jak již Soudní dvůr uvedl ve výše uvedeném rozsudku ASA. Tomu také podle našeho názoru nasvědčuje rozbor systému zavedeného nařízením.

35. Jak jsme již uvedli výše, v systému zavedeném nařízením má oznamovatel povinnost vyplnit nákladní list, který pak předá všem příslušným orgánům a příjemci odpadů. Dále je povinen uzavřít s tímto příjemcem smlouvu o odstranění nebo využití těchto odpadů. Logicky mu tedy přísluší provedení kvalifikace plánované přepravy, neboť na této kvalifikaci závisí předmět smlouvy, která jej zavazuje vůči příjemci. Také jsme již uvedli, že příslušný orgán pro příjem je povinen do tří dnů potvrdit přijetí oznámení o záměru a že právě od odeslání tohoto potvrzení o přijetí ostatním příslušným orgánům začínají běžet lhůty, v nichž mohou tyto orgány vznést námitky, vyžádat si doplňující informace nebo stanovit podmínky týkající se uskutečnění operace. V souladu s článkem 4 odst. 2 písm. b) nařízení tedy může příslušný orgán pro odesílání vznést námitky k přepravě odpadů určených k odstranění ve lhůtě 20 dnů poté, co orgán pro příjem odešle potvrzení o přijetí oznámení o této přepravě. Stejně tak podle článku 7 odst. 2 nařízení může příslušný orgán pro odesílání vznést námitku proti záměru přepravy odpadů za účelem využití ve lhůtě 30 dnů po odeslání tohoto potvrzení.

36. Řádné fungování tohoto systému tedy podle našeho názoru vyžaduje, aby záměr tak, jak byl kvalifikován žalobcem, byl skutečně předán dotyčným příslušným orgánům. Je to nezbytné jednak proto, aby mohly začít běžet lhůty stanovené nařízením, a jednak proto, aby bylo všem těmto orgánům umožněno přezkoumat předmětný záměr a zejména jeho kvalifikaci. Pokud bychom uznali oprávnění příslušného orgánu pro odesílání, aby z úřední povinnosti změnil kvalifikaci plánované přepravy nebo aby odmítl předání příslušného oznámení, připravili bychom oznamovatele o možnost, kterou mu poskytuje nařízení, aby se ve velmi krátké lhůtě stanovené nařízením seznámil se stanovisky všech příslušných orgánů ohledně plánované přepravy( ). Takovéto oprávnění příslušného orgánu pro odesílání by rovněž příslušným orgánům pro příjem a tranzit odejmulo právo, které jim přísluší podle devátého bodu odůvodnění nařízení, tj. právo být přesně informováni o zamýšleném záměru a možnost vznést vlastní námitky k této přepravě, nehledě na posouzení kvalifikace operace provedené příslušným orgánem pro odesílání( ).

37. Takové oznámení může zajisté vyvolat riziko odchylné kvalifikace téhož záměru ze strany různých příslušných orgánů. Jak ovšem Soudní dvůr uvedl ve výše uvedeném rozsudku ASA, takové riziko je vlastní systému zavedenému nařízením( ). Žalobce již na jednání zcela jednoznačně uvedl, že toto riziko může mít pro oznamovatele význam zejména v případě, kdy příslušný orgán pro odesílání nesouhlasí s jeho kvalifikací záměru, jako je tomu i v posuzované věci. V takovém případě je pro oznamovatele zajisté důležité, aby se seznámil se stanovisky všech příslušných orgánů o svém záměru. V našem případě by společnost Siomab byla jistě schopna lépe hájit své zájmy ve sporu s IBGE ohledně kvalifikace svého záměru přepravy, kdyby se také příslušný orgán pro příjem mohl k této kvalifikaci vyjádřit. Pokud by se orgán pro příjem stejně jako IBGE domníval, že předmětná přeprava je operací za účelem odstranění, a pokud by taková operace nebyla v dolech Teutschenthal povolena, společnost Siomab by mohla od svého záměru přepravy upustit a ušetřit si pokračování v soudním řízení. Kdyby se naopak orgán pro příjem na rozdíl od IBGE domníval, že sporná přeprava byla oznamovatelem kvalifikována správně jako operace za účelem využití, společnost Siomab by toto stanovisko mohla uplatnit v rámci řízení před belgickým soudem, neboť pojmy „odstranění“ a „využití“ jsou, jak známo, pojmy Společenství, jejichž definice musí zůstat ve všech členských státech stejná( ). Riziko odchylné kvalifikace téže přepravy, které nařízení nevylučuje, tak může v případě sporu mezi oznamovatelem a příslušným orgánem představovat výhodu právě pro oznamovatele. Jak se Komise podle našeho názoru správně vyjádřila, systém nařízení vyžaduje, aby byl nastolen dialog mezi všemi příslušnými orgány a oznamovatelem ohledně kvalifikace záměru přepravy, a to ve lhůtách stanovených nařízením.

38. Toto řešení krom toho nijak nezasahuje do pravomoci příslušného orgánu pro odesílání přezkoumat kvalifikaci záměru a bránit jejímu uskutečnění, domnívá-li se, že tato kvalifikace je nesprávná. Byl-li tedy jako v našem případě záměr přepravy kvalifikován jako operace za účelem využití, pak z článku 8 nařízení vyplývá, že přepravu nelze provést, vznese-li tento orgán námitku ve lhůtě stanovené v článku 7 odst. 2 nařízení. Tentýž závěr je třeba vyslovit i v případě přepravy kvalifikované jako operace za účelem odstranění, neboť v souladu s článkem 4 odst. 2 písm. a) musí realizaci takové přepravy povolit příslušný orgán pro příjem ve lhůtě 30 dnů od odeslání potvrzení o přijetí a toto povolení lze udělit pouze v případě neexistence námitek ze strany ostatních příslušných orgánů.

39. Vzhledem k těmto skutečnostem se přikláníme k názoru, že článek 3 odst. 8 a článek 6 odst. 8 nařízení svěřují příslušnému orgánu pro odesílání vázanou pravomoc, na jejímž základě je tento orgán povinen předat záměr přepravy ostatním příslušným orgánům a příjemci, a to tak, jak byl kvalifikován žalobcem( ). Domnívá-li se příslušný orgán pro odesílání, že kvalifikace přepravy je nesprávná, musí vůči ní vznést námitku. Pokud se týče formálních náležitostí podání námitky, domníváme se, že pravidla upravená nařízením v článku 4 odst. 2 písm. b) a v článku 7 odst. 2 prvním pododstavci se uplatní, takže tyto námitky se „předají písemně oznamovateli, kopie ostatním dotčeným příslušným orgánům“. Pokud se týče otázky, kladené postupujícím soudem, zda je třeba tuto námitku podat současně s předáním záměru přepravy anebo později, jeví se nám možnými obě řešení. Podle našeho názoru je však důležité, aby námitka příslušného orgánu pro odesílání byla podána před uplynutím lhůt stanovených v článku 4 odst. 2 písm. b), jestliže oznamovatel kvalifikuje záměr jako přepravu odpadů za účelem odstranění, a v článku 7 odst. 2, jestliže jej oznamovatel kvalifikuje jako přepravu odpadů za účelem využití.

40. Navrhujeme tedy, aby Soudní dvůr na otázku Cour d’appel de Bruxelles k výkladu nařízení odpověděl tak, že pokud se členský stát uchýlí k postupu oznámení nákladního listu prostřednictvím příslušného orgánu pro odesílání podle článku 3 odst. 8 a článku 6 odst. 8 nařízení, pak příslušný orgán pro odesílání, má‑li za to, že tato kvalifikace je nesprávná, nemůže odmítnout provedení oznámení z důvodu nesprávné kvalifikace záměru přepravy a vyzvat oznamovatele k předložení nového nákladního listu, ani z úřední povinnosti změnit kvalifikaci záměru přepravy předtím, než předá oznámení. Příslušný orgán pro odesílání musí předat oznámení a vznést námitku založenou na této nesprávné kvalifikaci. Tato námitka musí být sdělena písemně oznamovateli spolu s předáním kopie ostatním dotčeným orgánům ve lhůtách stanovených v článku 4 odst. 2 písm. b), je-li záměr kvalifikován jako přeprava odpadů za účelem odstranění, a v článku 7 odst. 2, je-li kvalifikován jako přeprava za účelem využití.

VI – Závěry

41. S ohledem na výše uvedené navrhujeme, aby Soudní dvůr na předběžnou otázku Cour d’appel de Bruxelles odpověděl následovně:

„Nařízení Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole musí být vykládáno v tom smyslu, že pokud se členský stát uchýlí k postupu oznámení nákladního listu prostřednictvím příslušného orgánu pro odesílání v souladu s článkem 3 odst. 8 a článkem 6 odst. 8 nařízení č. 259/93, pak příslušný orgán pro odesílání, má-li za to, že tato kvalifikace je nesprávná, nemůže odmítnout předání oznámení z důvodu nesprávné kvalifikace záměru přepravy a vyzvat oznamovatele k předání nového nákladního listu, ani z úřední povinnosti změnit kvalifikaci záměru přepravy předtím, než předá oznámení. Příslušný orgán pro odesílání musí předat oznámení a vznést námitku založenou na této nesprávné kvalifikaci. Tato námitka musí být sdělena písemně oznamovateli spolu s předáním kopie ostatním dotčeným orgánům ve lhůtách stanovených v článku 4 odst. 2 písm. b), je-li záměr kvalifikován jako přeprava odpadů za účelem odstranění, a v článku 7 odst. 2, je-li kvalifikován jako přeprava za účelem využití.“