Keywords

Summary



Keywords

1. Právo Společenství – Výklad – Akty orgánů – Odůvodnění

2. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Zákaz – Protiprávní jednání – Dohody a jednání ve vzájemné shodě, které lze kvalifikovat jako jediné protiprávní jednání – Přičtení odpovědnosti podniku z důvodu účasti na protiprávním jednání jako celku – Přípustnost

(Čl. 81 odst. 1 ES)

3. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Přičitatelnost podniku – Odpovědnost vycházející z chování ostatních podniků v rámci téhož protiprávního jednání – Přípustnost – Kritéria

(Čl. 81 odst. 1 ES)

4. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Ukončení protiprávních jednání – Pravomoc Komise – Příkazy určené podnikům

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 7 odst. 1)

5. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Maximální výše

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

6. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost a délka trvání protiprávního jednání – Možnost zvýšit úroveň pokut pro posílení jejich odrazujícího účinku

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

7. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Přiměřenost – Soudní přezkum

(Čl. 229 ES a 253 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 17, a č. 1/2003, čl. 31)

8. Žaloba na neplatnost – Soudní přezkum – Meze, v nichž byla věc předložena

(Čl. 233 ES)

9. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Skutečný dopad na trh – Kritéria pro posouzení

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03)

10. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Délka trvání protiprávního jednání – Dlouhodobá protiprávní jednání

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 1 B, první pododstavec)

11. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti – Praktické neprovádění dohody – Posouzení na úrovni individuálního chování každého podniku

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03, body 1 A, první a třetí pododstavec)

12. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti – Pasivní nebo následovnická role podniku

(Čl. 81 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15; sdělení Komise 98/C 9/03, body 2 a 3)

13. Řízení – Předložení nových žalobních důvodů v průběhu řízení – Podmínky – Nový žalobní důvod – Pojem

(Jednací řád Tribunálu, čl. 48 odst. 2)

14. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Snížení částky pokuty v důsledku spolupráce dotčeného podniku – Podmínky – Posuzovací pravomoc Komise

(Nařízení Rady č. 17; sdělení Komise 96/C 207/04, odrážka D, bod 2)

15. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Stanovení pokuty přiměřeně ke skutečnostem zohledněným při posouzení závažnosti protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

Summary

1. Výrok aktu je neoddělitelný od jeho odůvodnění, takže v případě potřeby musí být vykládán s ohledem na důvody, které vedly k jeho přijetí.

(viz bod 41)

2. Porušení čl. 81 odst. 1 ES nemusí být výsledkem jen jediného aktu, ale i řady aktů nebo rovněž pokračujícího jednání. Tento výklad nelze zpochybnit z důvodu, že jedna nebo několik skutečností z této řady aktů nebo tohoto pokračujícího jednání by mohly rovněž samy o sobě a nahlíženy jednotlivě zakládat porušení uvedeného ustanovení.

Jediné a pokračující protiprávní jednání tak často spojuje řadu chronologicky po sobě následujících aktů, které samy o sobě mohou v době, kdy jsou činěny, rovněž porušovat pravidla hospodářské soutěže. Zvláštní povaha těchto aktů spočívá v tom, že jsou součástí celkové strategie.

(viz body 45–46)

3. Podnik, který se účastnil jediného a komplexního protiprávního jednání chováním, které je mu vlastní a které spadá pod pojem dohody nebo jednání ve vzájemné shodě s cílem narušujícím hospodářskou soutěž ve smyslu článku 81 ES a jehož účelem je přispět k uskutečňování protiprávního jednání v jeho celku, může být rovněž odpovědný za chování ostatních podniků v rámci téhož protiprávního jednání po celou dobu své účasti na uvedeném protiprávním jednání, je-li prokázáno, že daný podnik o protiprávním jednání ostatních účastníků věděl nebo jej mohl rozumně předvídat a byl připraven přijmout z toho plynoucí riziko.

Podnik může porušit zákaz stanovený v čl. 81 odst. 1 ES, pokud jeho chování, jak je koordinováno s chováním jiných podniků, má za cíl omezit hospodářskou soutěž na konkrétním relevantním trhu v rámci společného trhu, aniž by to nutně předpokládalo, že bude sám na uvedeném relevantním trhu působit.

(viz body 50, 53)

4. Pravomoc Komise vydávat příkazy musí být vykonávána v závislosti na povaze zjištěného protiprávního jednání.

V rozsahu, v němž podnik již neprovádí činnosti v dotčeném odvětví, netýká se jej ve skutečnosti příkaz ukončit protiprávní jednání. V tomto ohledu tedy nemohlo dojít k zásahu do zásady proporcionality.

Uplatnění čl. 7 odst. 1 nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy může zahrnovat zákaz pokračování určitých činností, praktik nebo situací, jejichž protiprávnost byla zjištěna, ale rovněž zákaz podobného jednání do budoucna nebo přijetí jakéhokoliv opatření, které by mohlo mít rovnocenný cíl či účinek.

Jestliže se dotyčný podnik zavázal neopakovat své protisoutěžní jednání, Komise má právo do rozhodnutí zahrnout příkaz, aby se napříště zdržel veškerých opatření, která by mohla mít rovnocenný cíl či účinek, i když tento podnik již neprovádí činnosti v odvětví dotčeném kartelovou dohodou.

Taková opatření však nesmí přesáhnout meze toho, co je přiměřené a nezbytné k dosažení sledovaného cíle.

(viz body 61, 63, 65, 67)

5. Pro vymezení pojmu „předchozí hospodářský rok“ musí Komise posoudit, v každém projednávaném případě a při zohlednění kontextu, jakož i cílů sledovaných režimem sankcí zavedeným nařízením č. 17 a nařízením č. 1/2003, o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy sledovaný dopad na dotyčný podnik, a to zejména s přihlédnutím k obratu, který odráží skutečnou hospodářskou situaci tohoto podniku během období, kdy bylo protiprávní jednání spácháno.

Jak z cílů systému, do něhož se čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 druhý pododstavec nařízení č. 1/2003 začleňují, tak i z judikatury však vyplývá, že použití maximální výše 10 % předpokládá jednak to, že Komise má k dispozici obrat za poslední hospodářský rok, který předchází datu přijetí rozhodnutí, a jednak to, že tyto údaje představují úplný finanční rok běžné hospodářské činnosti v období dvanácti měsíců.

Pokud tak hospodářský rok skončí před přijetím rozhodnutí, avšak roční účetní závěrka dotčeného podniku ještě nebyla schválena nebo ještě nebyla oznámena Komisi, má posledně uvedená v rámci použití čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 druhého pododstavce nařízení č. 1/2003 právo, ba dokonce povinnost, použít obrat dosažený v dřívějším hospodářském roce. Stejně tak, pokud z důvodu reorganizace nebo změn účetních postupů podnik poskytl za předchozí hospodářský rok účetní závěrku, která se týká období kratšího než dvanácti měsíců, má Komise právo použít obrat dosažený v dřívějším úplném finančním roce v rámci použití těchto ustanovení. Stejně je tomu tak, pokud podnik nevykonával hospodářskou činnost v předchozím hospodářském roce, a Komise tedy nemá k dispozici obrat představující jeho hospodářskou činnost během tohoto období. Obrat za toto období totiž v rozporu s tím, co požaduje judikatura, neposkytuje žádnou informaci o významu tohoto podniku, a nemůže tedy být základem pro stanovení maximální výše uvedené v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003.

I v rámci běžné hospodářské činnosti se může obrat podniku v porovnání s předcházejícími roky významně nebo i podstatně snížit z různých důvodů, jako je obtížné hospodářské prostředí, krize v dotčeném odvětví, pojistná událost nebo stávka. Nicméně, jakmile podnik ve skutečnosti dosáhne obrat v úplném finančním roce, ve kterém byla vykonávána hospodářská činnost, byť v omezeném rozsahu, musí Komise zohlednit tento obrat za účelem stanovení maximální výše uvedené v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003. Tedy přinejmenším v situacích, kdy není žádná informace, že podnik ukončil svou obchodní činnost nebo zkreslil svůj obrat, aby se vyhnul uložení vysoké pokuty, je třeba uvážit, že Komise je povinna stanovit maximální hranici pokuty ve vztahu k nejpozdějšímu obratu za úplný rok hospodářské činnosti

(viz body 89–90, 94–97)

6. Pravomoc Komise ukládat pokuty na základě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy představuje prostředek udělený Komisi, aby mohla plnit úkol dohledu, který jí svěřuje právo Společenství.

Tento úkol zahrnuje vyšetřování a potlačování jednotlivých protiprávních jednání a rovněž povinnost provádět obecnou politiku směřující k uplatňování zásad v oblasti hospodářské soutěže stanovených ve Smlouvě a v tomto smyslu směrovat chování podniků. Zahrnuje tak rovněž potlačování protiprávních jednání, jakož i předcházení jejich opakování

Z toho vyplývá, že Komise musí dbát na odrazující povahu pokut.

(viz body 79, 91)

7. Pokud jde o žaloby směřující proti rozhodnutím Komise, kterými se podnikům ukládají pokuty za porušení pravidel hospodářské soutěže, je soud Společenství příslušný k posouzení přiměřené povahy výše pokut v rámci pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci, která mu je přiznána článkem 229 ES, čl. 17 nařízení č. 17 a článkem 31 nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy. Toto posouzení může odůvodnit předložení a zohlednění doplňujících informací, jejichž uvedení v rozhodnutí není jako takové vyžadováno na základě povinnosti odůvodnění stanovené v článku 253 ES.

(viz body 105–106)

8. Pokud se osoba, které je rozhodnutí určeno, rozhodne podat žalobu na neplatnost, jsou soudu Společenství předloženy pouze ty prvky rozhodnutí, které se jí dotýkají. Naproti tomu ty prvky rozhodnutí, které se dotýkají jiných osob, jimž bylo rozhodnutí určeno, a které nebyly napadeny, nespadají do předmětu sporu, o němž má soud Společenství rozhodovat.

(viz bod 112)

9. Komise má při posuzování skutečného dopadu protiprávního jednání na trhu vycházet z hospodářské soutěže, která by zpravidla existovala, kdyby nedošlo k protiprávnímu jednání. Pro učinění závěru o dopadu na trh stačí, aby dohodnuté ceny sloužily jako základ pro stanovení cen individuálních transakcí, a omezovaly tak vyjednávací prostor pro zákazníky

Naproti tomu nemůže být od Komise vyžadováno, je-li prokázáno provádění kartelové dohody, aby systematicky prokazovala, že dohody skutečně umožnily dotyčným podnikům dosáhnout vyšší úrovně cen transakcí než té, která by nastala, kdyby neexistovala kartelová dohoda. Bylo by nepřiměřené vyžadovat takový důkaz, který by pohltil značné prostředky vzhledem k tomu, že by vyžadoval provedení hypotetických výpočtů založených na hospodářských modelech, jejichž přesnost by byla soudem ověřitelná pouze obtížně a jejichž neomylná povaha není nijak dokázána. Pro posouzení závažnosti protiprávního jednání je totiž rozhodující to, zda účastníci kartelové dohody učinili vše, co bylo v jejich moci učinit, aby svým záměrům dali konkrétní výsledek. Co se stalo posléze v oblasti skutečně uplatňovaných tržních cen, mohlo být ovlivněno jinými faktory, které se nacházely mimo kontrolu účastníků kartelové dohody. Účastníci kartelové dohody nemohou obrátit ve svůj prospěch vnější faktory, které překazily jejich úsilí, činíce z nich skutečnosti odůvodňující snížení pokuty.

Skutečné chování určitého podniku tak, jak ho sám tento podnik popisuje, je totiž pro účely hodnocení dopadu kartelové dohody na trh nerozhodné. Přihlížet lze pouze k účinkům protiprávního jednání jako celku. Zohlednění dopadu protiprávního chování dotyčného podniku na hospodářskou soutěž je učiněno za účelem posouzení jeho individuální situace, ale nemá jakýkoli dopad na zařazení protiprávního jednání do kategorie „velmi závažné“.

Pokud jde o dlouhodobé protiprávní jednání, je málo pravděpodobné, že dotyčné podniky mohly mít za to, že vytýkané praktiky byly zcela neefektivní a bez prospěchu.

Povaha protiprávního jednání hraje prvořadou roli zejména pro charakterizování protiprávních jednání jako „velmi závažných“. V tomto ohledu vyplývá z popisu velmi závažných protiprávních jednání v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO, že dohody nebo jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem je zejména stanovení cen, mohou být již na základě své vlastní povahy kvalifikovány jako „velmi závažné“, aniž by bylo nezbytné, aby se taková jednání vyznačovala zvláštním dopadem nebo zeměpisným rozsahem. Popis „velmi závažných“ protiprávních jednání neuvádí žádný požadavek skutečného dopadu na trh ani účinků ve zvláštní zeměpisné oblasti.

(viz body 126, 128–130, 133–134, 136–137)

10. Délka trvání protiprávního jednání představuje jednu ze skutečností, které je nutné zohlednit za účelem stanovení výše pokuty, jež se má uložit podnikům, které porušily pravidla hospodářské soutěže. Pokud jde o dlouhodobá protiprávní jednání, Komise může automaticky uplatnit nejvyšší sazbu zvýšení 10 % za rok z částky stanovené za závažnost protiprávního jednání. I když bod 1 B první pododstavec třetí odrážka pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO nestanoví automatické zvýšení, ponechává v tomto ohledu Komisi prostor pro posouzení.

V pokynech nic nezakazuje zohlednění skutečné délky trvání protiprávního jednání v rámci výpočtu výše pokuty. Takový přístup je zcela logický a rozumný a spadá každopádně do posuzovací pravomoci Komise.

Pokud se prokáže, že podnik věděl o protiprávním chování ostatních účastníků, n ebo je mohl rozumě předpokládat a byl připravený nést související riziko, je rovněž odpovědný, a to za celé období jeho účasti na protiprávním jednání, za chování jiných podniků v rámci stejného protiprávního jednání. Komise se tedy mohla oprávněně implicitně domnívat, že délka trvání protiprávního jednání nemusí být rozdělena v závislosti na intenzitě účasti žalujícího podniku na protiprávním jednání na dotčených trzích. Jestliže byla role dotčeného podniku v kartelové dohodě správně zohledněna při stanovování výchozí částky pokuty, pak skutečnost, že se podnik neúčastnil všech skutečností zakládajících kartelovou dohodu, nemůže být znovu zohledněna při určování délky trvání protiprávního jednání.

Zvýšení pokuty na základě délky trvání protiprávního jednání se uskutečňuje použitím určitého procentního podílu výchozí částky, která je stanovena podle závažnosti celého protiprávního jednání, která tak již odráží různou intenzitu protiprávního jednání. Nebylo by tedy logické zohlednit pro zvýšení této částky z důvodu délky trvání protiprávního jednání rozdíl v intenzitě protiprávního jednání během dotčeného období. Je třeba vždy rozlišovat mezi dobou trvání skutečného fungování kartelové dohody a závažností kartelové dohody, jak vyplývá z její vlastní povahy.

(viz body 147–148, 150, 152, 156–157, 159–160)

11. Polehčující okolnosti stanovené v bodě 3 pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO jsou všechny založené na vlastním chovaní každého podniku. Pro účely jejich posouzení je třeba zohlednit nikoli dopady vyplývající z protiprávního jednání jakožto celku, k nimž je nutno přihlížet při posouzení skutečného dopadu protiprávního jednání na trh pro účely posouzení jeho závažnosti, nýbrž individuální chování každého podniku pro účely posouzení závažnosti účasti každého z nich na protiprávním jednání.

Podniky tedy musí vznést jiné argumenty způsobilé prokázat, že se během období, v průběhu kterého se k dohodám o protiprávním jednání připojily, skutečně zdržely jejich provádění tím, že přijaly soutěžní jednání na trhu nebo se přinejmenším bránili povinnostem k provedení této kartelové dohody tak jednoznačně a důrazně, že tím bylo narušeno její samotné fungování.

(viz body 178, 180)

12. Pasivní role předpokládá zaujetí „rezervovaného postoje“ dotčeným podnikem, tedy neexistenci aktivní účasti při vypracování protisoutěžní dohody nebo protisoutěžních dohod. Mezi skutečnostmi, které mohou odhalit pasivní roli podniku v kartelové dohodě, lze zohlednit jeho výrazně sporadičtější účast na setkáních ve srovnání s běžnými účastníky kartelové dohody, jakož i jeho opožděný vstup na trh, který je předmětem protiprávního jednání, bez ohledu na délku trvání jeho účasti na protiprávním jednání, nebo také existenci výslovných prohlášení učiněných v tom smyslu zástupci ostatních podniků, které se účastnily protiprávního jednání.

Pouze za určitých zvláštní okolností představuje malá velikost podniku důležitou skutečnost, kterou je třeba zohlednit. Jestliže jeho řídící pracovníci převezmou na řadě setkání úlohu předsedy a tato setkání organizují, Komise může právem dospět k závěru o neexistenci pasivního chování: je nesporné, že svolávání setkání, navrhování pořadu jednání, rozesílání přípravných dokumentů pro taková setkání je neslučitelné s pasivní rolí následovatele zaujímajícího rezervovaný postoj, takové iniciativy prozrazují vstřícný a aktivní přístup dotyčných podniků, pokud jde o přípravu, pokračování a kontrolu kartelové dohody.

Komise není vázána rozhodovací praxí: to, že v předchozích věcech mohla zohlednit hospodářskou situaci odvětví jako polehčující okolnost, ještě neznamená, že musí nezbytně pokračovat v dodržování této praxe. Komise je povinna provést individuální analýzu okolností vlastních každému případu, aniž by byla vázána dřívějšími rozhodnutími, která se týkají jiných hospodářských subjektů, jiných výrobkových trhů a trhů služeb nebo jiných zeměpisných trhů v různých okamžicích.

(viz body 184–185, 189, 193–195)

13. Z ustanovení čl. 48 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu vyplývá, že v průběhu řízení nelze předkládat nové důvody, ledaže by se zakládaly na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení.

Nicméně žalobní důvod, který rozšiřuje žalobní důvod uvedený dříve, přímo nebo implicitně, v žalobě a úzce s tímto dříve uvedeným důvodem souvisí, musí být prohlášen za přípustný.

(viz body 198–199)

14. Komise má širokou posuzovací pravomoc, co se týče metody výpočtu pokut, a v tomto ohledu může vzít v potaz celou řadu okolností, mezi něž patří i spolupráce dotčených podniků v průběhu šetření vedeného útvary tohoto orgánu. Spolupráce podniku s Komisí může odůvodnit snížení pokuty na základě sdělení o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod pouze tehdy, pokud usnadňuje úlohu Komise směřující ke zjišťování existence protiprávního jednání a k jeho ukončení.

Komise není vázána předchozí rozhodovací praxí, když poskytuje určitou sazbu snížení za určité jednání; není povinna poskytnout stejné poměrné snížení při posouzení obdobného jednání v rámci pozdějšího správního řízení.

Komise má široký prostor pro uvážení při posuzování kvality a užitečnosti podnikem poskytnuté spolupráce, zejména pak v porovnání s přispěním ostatních podniků. V tomto rámci musí učinit komplexní posouzení skutečností, jako je posouzení týkající se příslušné spolupráce dotyčných podniků. Výčet okolností vedoucích ke snížení pokuty, obsažený v bodě D2 sdělení o spolupráci je pouze demonstrativní.

Komise nemůže odhlédnout od užitečnosti poskytnuté informace, která nezbytně závisí na důkazech, které již měla k dispozici. Pokud podnik toliko potvrdí, a to méně přesným a jednoznačným způsobem, některé informace, které již byly poskytnuty jiným podnikem, neusnadňuje to úkol Komise výrazným způsobem a tedy vylučuje snížení výše pokuty na základě spolupráce.

Shovívavost je odměnou poskytovanou Komisí podniku za usnadnění prokazování protiprávního jednání, a to bez ohledu na fázi řízení, ve které podnik poskytl tuto pomoc, ať již tato pomoc spočívala v poskytnutí nových informací a důkazů nebo v uznání skutkových okolností nebo jejich právní kvalifikace.

Snížení pokuty na základě spolupráce závisí především na kvalitě a užitečnosti poskytnuté spolupráce, kterou Komise ohodnotí v rámci svého širokého prostoru pro uvážení, který je možné kritizovat jen v případě zjevně nadměrného užití.

Při posuzování spolupráce poskytnuté podniky nemůže Komise porušovat zásadu rovného zacházení, k jejímuž porušení dochází v případě, že je se srovnatelnými situacemi zacházeno odlišně nebo s odlišnými situacemi stejně, není-li toto zacházení objektivně odůvodněné.

Hodnocení užitečnosti spolupráce se nezakládá na matematickém vzorci, ze kterého by vyplývalo, že by se z úřední povinnosti muselo uplatnit snížení nejméně o 20 %, pokud by do úvahy přicházely dvě odrážky bodu D sdělení o spolupráci.

(viz body 219–225, 238, 246, 248)

15. Zásada proporcionality vyžaduje, aby akty orgánů Společenství nepřekračovaly meze toho, co je vhodné a nezbytné k dosažení sledovaných cílů.

V kontextu výpočtu pokut musí být závažnost protiprávního jednání stanovena v závislosti na vícero skutečnostech a žádné z těchto skutečností není možné ve srovnání s jinými posuzovanými skutečnostmi přikládat přílišný význam.

Zásada proporcionality v tomto kontextu znamená, že Komise musí stanovit pokutu přiměřeně ke skutečnostem zohledněným za účelem posouzení závažnosti protiprávního jednání a že v tomto ohledu musí tyto skutečnosti používat soudržným a objektivně odůvodněným způsobem.

Komise tak není povinna při stanovení výše pokuty zohlednit ztrátovou finanční situaci dotyčného podniku, jelikož uznání takové povinnosti by vedlo k udělení neodůvodněné soutěžní výhody podnikům, které jsou nejméně přizpůsobeny podmínkám trhu. V každém případě, i za předpokladu, že by opatření přijaté orgánem Společenství vedlo k likvidaci podniku v jeho stávající právní formě, toto opatření, i když může mít nepříznivý dopad na finanční zájmy vlastníků, akcionářů či držitelů podílů, však neznamená, že svou hodnotu ztratí i osobní, hmotné a nehmotné složky představující podnik.

Tak ani nařízení č. 17, ani nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy a ani pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO nestanoví, že výše pokuty musí být stanovená přímo v závislosti na velikosti dotčeného trhu vzhledem k tomu, že tento faktor je jen jednou z mnoha relevantních skutečností.

Pokyny sice nestanoví, že se výše pokut stanoví v závislosti na celkovém obratu nebo obratu, který podniky dosáhly na dotčeném trhu. Nicméně nebrání ani tomu, aby takový obrat byl zohledněn při stanovování výše pokuty tak, aby byly dodrženy všeobecné zásady práva Společenství, a pokud to vyžadují okolnosti. Obrat pocházející z výrobků, které byly předmětem protiprávního jednání, může poskytnout přesný údaj o rozsahu protiprávního jednání a o odpovědnosti každého účastníka kartelové dohody na dotčených trzích. Je objektivním kritériem, které udává přesnou míru škodlivosti dotčeného jednání pro běžnou hospodářskou soutěž, a je tedy dobrým ukazatelem schopnosti každého dotyčného podniku způsobit škodu. Obecně použitelná zásada, podle které musí být sankce přiměřená ve vztahu k obratu dosaženému podnikem prostřednictvím prodeje výrobků, které jsou předmětem protiprávního jednání, nicméně neexistuje.

Komise není povinna zajistit, pro případ, že jsou pokuty ukládány více podnikům účastnícím se téhož protiprávního jednání, aby konečné částky pokut, k nimž výpočet ve vztahu k dotyčným podnikům povede, vyjadřovaly veškeré rozdíly mezi těmito podniky co do jejich celkového obratu nebo obratu na relevantním výrobkovém trhu. Komise nemusí určit výši pokuty při zohlednění velikosti dotyčných podniků; není žádný důvod zacházet s malými a středními podniky odlišně od jiných podniků, což je nezbavuje povinnosti dodržovat pravidla hospodářské soutěže.

(viz body 260–261, 264, 266–267, 275, 277–283)