36.

Soud nevydal rozhodnutí ve věci samé, pokud jde o návrh na zrušení napadeného rozhodnutí, a to z důvodů uvedených níže: „27 Zaprvé, je třeba připomenout, že při přezkumu právního zájmu na podání žaloby, který je nezbytným předpokladem její přípustnosti, je sice rozhodující okamžik podání této žaloby[ ( 10 )], nicméně tato skutečnost nemůže Soudu bránit v rozhodnutí, že již není třeba rozhodnout o žalobě, pokud žalobce, který původně měl právní zájem na podání žaloby, v důsledku určité události nastalé v době po podání žaloby úplně ztratil osobní zájem na zrušení napadeného rozhodnutí. Žalobce se totiž může domáhat zrušení rozhodnutí žalobou jedině tehdy, když u něj přetrvá osobní zájem na zrušení napadeného rozhodnutí[ ( 11 )]. Mimoto, musí žalobce podle ustálené judikatury prokázat vzniklý a trvající právní zájem na zrušení napadeného aktu tím způsobem, že pokud se zájem, jehož se dovolává, týká budoucího právního stavu, musí prokázat, že již nyní je jisté, že tento stav bude narušen[ ( 12 )]. 28 Zadruhé, je u žalob na zrušení PVSP třeba připomenout, že PVSP je dokument interní povahy, který má v prvé řadě pravidelně zprostředkovávat informace o tom, jak její úředníci plní své služební povinnosti[ ( 13 )], což tedy hraje z pohledu úředníka významnou roli pro vývoj jeho služebního postupu, zejména pokud jde o přeložení a povýšení. Z toho vyplývá, že PVSP se v zásadě dotýká zájmu posuzovaného pouze za předpokladu, že ho ještě čeká profesní kariéra, tedy dokud zcela neskončil jeho služební poměr. Proto tedy úředník nemá po skončení služebního poměru oprávněný zájem na podání žaloby či pokračování ve sporu proti svému PVSP, ledaže prokáže, že zvláštní okolnost odůvodňuje trvání osobního zájmu na zrušení PVSP[ ( 14 )]. 29 V projednávané věci Komise uvádí, že služební poměr žalobce skončil jeho odchodem do důchodu z důvodu trvalé neschopnosti plnit služební povinnosti ve smyslu čl. 78 služebního řádu, a proto žalobce ztratil v souladu s výše uvedenou judikaturou zájem na dalším pokračování ve své žalobě. Podle názoru žalobce však v daném případě nelze z uvedené judikatury vycházet, a sice ze dvou důvodů. Zaprvé se zde podle něj nejedná o skončení služebního poměru s konečnou platností, neboť podle článku 14 přílohy VIII služebního řádu může znovu nastoupit do služby, jakmile to umožní jeho zdravotní stav. Zadruhé, nebyl jeho odchod do důchodu dobrovolný a došlo k němu teprve po podání projednávané žaloby. Za těchto okolností by podle jeho názoru měl být upřednostněn jeho nárok na právní ochranu před ostatními úvahami a ten by mu měl současně umožnit dosáhnout vydání rozsudku o tom, zda je napadený PVSP v souladu s právem. S ohledem na tyto skutečnosti má za to, že stále trvá jeho osobní zájem na zrušení uvedeného PVSP. 30 Co se týče zaprvé otázky, zda služební poměr dotčeného úředníka skončil s konečnou platností, když odešel do důchodu v důsledku trvalé neschopnosti plnit služební povinnosti, je třeba uvést, že i když článek 14 přílohy VIII služebního řádu připouští, že úředník, jenž odešel do důchodu z důvodu trvalé neschopnosti plnit služební povinnosti, může znovu nastoupit do služby, je trvalá neschopnost plnit služební povinnosti podle zákonodárce důvodem pro ukončení profesní kariéry dotyčného úředníka. Článek 53 služebního řádu stanoví, že ‚úředník, na něhož se podle zjištění výboru pro otázky invalidity vztahují ustanovení článku 78, odchází automaticky do důchodu v poslední den měsíce, ve kterém [OOJ] zjistí jeho trvalou neschopnost plnit služební povinnosti‘. Odchod do důchodu navíc patří mezi důvody skončení služebního poměru s konečnou platností podle článku 47 služebního řádu, a i když k odchodu do důchodu dojde z důvodu trvalé neschopnosti plnit služební povinnosti. Pokud jde o otázku konečné platnosti skončení služebního poměru, spojuje tak zákonodárce s uvedenou neschopností plnit služební povinnosti stejné důsledky jako s jinými důvody skončení služebního poměru, o jehož konečné platnosti není pochyb, jako je odstoupení, propuštění pro nezpůsobilost nebo odvolání z funkce. 31 Ze systematiky služebního řádu je tedy zřejmé, že odchod do důchodu z důvodu trvalé neschopnosti plnit služební povinnosti podle článků 53 a 78 je třeba považovat za skutečnost, která v zásadě vede k ukončení profesní kariéry úředníka. Tím se tedy odlišuje od volna z důvodu nemoci ve smyslu článku 59 služebního řádu, které nenarušuje plynulý běh profesní kariéry úředníka, který přechodně nemůže vykonávat své služební povinnosti. 32 Soud má tudíž za to, že odchod žalobce do důchodu ve smyslu článku 78 služebního řádu jej podle výše uvedené judikatury zbavuje právního zájmu na zrušení napadeného PVSP, jelikož běh jeho profesní kariéry u Komise byl definitivě zastaven. 33 Tento závěr není vyvrácen, jestliže žalobce argumentuje možností opětovného nástupu do služby podle článku 14 přílohy VIII služebního řádu. Je totiž třeba připomenout, že žalobce musí prokázat vzniklý a trvající zájem na zrušení napadeného právního aktu a pokud se odvolává na zájem, který se týká právní situace vzniklé v budoucnu, musí prokázat, že je již nyní jisté, že tato situace bude narušena. Je však třeba konstatovat, že opětovný nástup žalobce do služby Komise představuje pouze událost, která eventuálně může nastat, ale nemusí. Jedná se tedy o čistě hypotetický zájem, nedostatečný pro zjištění, zda se právní situace žalobce zhoršila, protože sporný PVSP nebyl zrušen[ ( 15 )]. 34 Pokud jde zadruhé o skutečnost, že odchod do důchodu nebyl dobrovolný a došlo k němu teprve po podání předmětné žaloby, je třeba nejprve uvést, že Soud již rozhodl, že úředník nemá oprávněný zájem na zrušení svého hodnotícího posudku, jestliže jeho služební poměr skončil propuštěním pro nezpůsobilost nebo odvoláním z funkce, které se po podání žaloby stalo definitivním[ ( 16 )]. Z judikatury tedy vyplývá, že skutečnost, zda služební poměr skončil dobrovolně či nedobrovolně, není rozhodná pro posouzení otázky, zda je dán právní zájem na podání žaloby. Pokud jde dále o časovou souvislost mezi odchodem do důchodu a podáním žaloby, je třeba připomenout, že podle judikatury citované výše v bodě 27 nemůže skutečnost, že právní zájem na podání žaloby zanikl teprve po jejím podání, zabránit Soudu v konstatování, že již není třeba rozhodnout o žalobě[ ( 17 )]. 35 S ohledem na předcházející je třeba konstatovat, že změna napadeného PVSP, o niž žalobce usiluje, by v zásadě neměla žádný dopad na jeho kariéru, která byla ukončena ke dni 28. února 2005. Žalobce tedy musí prokázat existenci zvláštní okolnosti prokazující, že má i nadále osobní a trvající právní zájem na podání žaloby na neplatnost[ ( 18 )]. 36 Je třeba uvést, že žalobce sice popírá konečnou platnost skončení svého služebního poměru, neuvádí však žádnou zvláštní okolnost ve smyslu výše uvedeného usnesení N v. Komise. Naproti tomu tvrdí, že musí být uznán jeho zájem na zrušení napadeného PVSP, aby bylo zaručeno, že bude respektováno jeho právo na účinnou soudní ochranu. 37 V tomto ohledu stačí uvést, že právo na účinnou soudní ochranu zahrnuje pouze právo obrátit se na soud s tím, aby se zabýval takovými právními akty vydanými orgány Společenství, které poškozují zájmy žalobce, a tím nepříznivě zasahují do jeho právního postavení[ ( 19 )]. V projednávaném případě je však třeba konstatovat, že do právního postavení žalobce nyní z důvodu jeho odchodu do důchodu nepříznivě nezasahuje ani [sporné] rozhodnutí, ani napadený PVSP, a to dokud znovu nenastoupí do služby. Z toho vyplývá, že aniž by nyní bylo nutné rozhodnout o relevanci argumentu žalobce, pokud by byl tento argument vznesen na podporu případné žaloby v případě, že žalobce znovu nastoupí do služby, je třeba mít za to, že z práva na účinnou soudní ochranu nelze odvodit právo žalobce žádat Soud, aby rozhodl o projednávané žalobě na neplatnost. 38 Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že žalobce neprokázal existenci trvajícího zájmu na podání žaloby. Není tedy třeba rozhodnout o návrhových žádáních na neplatnost dotčeného PVSP. 39 Pokud jde o návrhová žádání směřující k tomu, aby Soud prohlásil obecná prováděcí ustanovení a přechodnou příručku nebo nyní platná ustanovení za protiprávní, je třeba poznamenat, že jak sám žalobce správně uvádí, tato žádání představují námitky protiprávnosti vznesené v rámci žaloby na neplatnost. Není proto třeba v tomto ohledu rozhodnout.“