ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
33

V rozsahu, v němž Belgické království uvádí, že byly zahájeny legislativní práce za účelem uvedení sporné vnitrostátní právní úpravy do souladu s požadavky unijního práva, avšak tyto práce jsou zdlouhavé a složité z důvodu struktury této země, je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se členský stát nemůže dovolávat ustanovení svého vnitrostátního právního řádu, a to ani ústavních, jako důvodu nesplnění povinností vyplývajících z unijního práva (viz zejména rozsudek Komise v. Maďarsko, C‑288/12, EU:C:2014:237, bod 35 a citovaná judikatura).
33

Je tedy třeba konstatovat, že zařízení potřebná k tomuto účelu jsou prostřednictvím nabízených služeb správy a udržování v souladu s předpisy přenechávána RFCT do užívání ve stavu, který umožňuje jejich využívání pro dohodnuté účely, a že poskytování přístupu k uvedeným zařízením za tímto konkrétním účelem je charakteristickým znakem plnění, o které se jedná ve věci v původním řízení (per analogiam zejména viz rozsudky Part Service, C‑425/06, EU:C:2008:108, body 51 a 52; Field Fisher Waterhouse, C‑392/11, EU:C:2012:597, bod 23, jakož i RR Donnelley Global Turnkey Solutions Poland, C‑155/12, EU:C:2013:434, bod 22).
41

Na rozdíl od toho, co tvrdí PR Aviation, tento výklad směrnice 96/9 není s to omezit zájem na domáhání se právní ochrany zavedené uvedenou směrnicí v tom, že by tvůrce databáze chráněné touto směrnicí nepožíval, na rozdíl od autora databáze touto směrnicí nechráněné, smluvní svobody omezit práva uživatelů své databáze.
7

Body 12, 17, 18 a 33 odůvodnění nařízení zní následovně: „(12) Pravidla pro určení příslušnosti ve věcech rodičovské zodpovědnosti stanovená tímto nařízením jsou formulována s ohledem na nejlepší zájmy dítěte, zejména na blízkost. To znamená, že příslušným by měl být především soud členského státu, ve kterém má dítě své obvyklé bydliště, s výjimkou určitých případů změny bydliště dítěte, nebo soud určený dohodou nositelů rodičovské zodpovědnosti. [...] (17) V případech neoprávněného odebrání [protiprávního přemístění] nebo zadržení dítěte by mělo být neprodleně zajištěno navrácení dítěte, proto by se měla nadále používat Haagská úmluva [z roku 1980], doplněná ustanoveními tohoto nařízení, zejména článkem 11. Soudy členského státu, do kterého bylo dítě neoprávněně odebráno [protiprávně přemístěno] nebo ve kterém bylo neoprávněně [protiprávně] zadrženo, by měly mít možnost odmítnout jeho navrácení ve zvláštních, řádně odůvodněných případech. Takové rozhodnutí by však mělo být nahrazeno pozdějším rozhodnutím soudu členského státu, ve kterém mělo dítě bydliště před neoprávněným odebráním [protiprávním přemístěním] nebo zadržením. Pokud by takové rozhodnutí ukládalo navrácení dítěte, mělo by navrácení proběhnout bez zvláštního řízení o uznání a výkonu tohoto rozhodnutí v členském státě, do kterého bylo dítě neoprávněně odebráno [protiprávně přemístěno] nebo ve kterém bylo neoprávněně [protiprávně] zadrženo. (18) V případě, že soud odmítl vrácení dítěte podle článku 13 Haagské úmluvy z roku 1980, měl by informovat příslušný soud nebo ústřední orgán členského státu, ve kterém mělo dítě bydliště před neoprávněným odebráním [protiprávním přemístěním] nebo zadržením. Pokud soud [u soudu] v uvedeném členském státě věc nepřevezme [dosud nebylo zahájeno řízení], měl by to tento soud nebo ústřední orgán oznámit stranám. Tato povinnost by neměla ústřednímu orgánu bránit v tom, aby toto oznámil rovněž příslušným státním orgánům v souladu s vnitrostátním právem. [...] (33) Toto nařízení ctí základní práva a dodržuje zásady Listiny základních práv Evropské unie [dále jen „Listina“]. Zejména se snaží zajistit dodržování základních práv dítěte stanovených v článku 24 [Listiny].“
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Direction générale des douanes et droits indirects (generální ředitelství správy cel a nepřímých daní), chef de l’Agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (kancelář správního řízení při Ústředním ředitelství pro celní informace a vyšetřování) a direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon (regionální ředitelství cel a nepřímých daní v Lyonu) na straně jedné a společností Utopia SARL (dále jen „Utopia“) na straně druhé ve věci platebního výměru napadeného touto společností.
18

Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že zákon o únosech dětí a výkonu rozhodnutí o svěření do péče z roku 1991 (Child Abduction and Enforcement of Custody Orders Act 1991), ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení (dále jen „zákon o únosech dětí a výkonu rozhodnutí o svěření do péče z roku 1991“), provádí v irském právu Haagskou úmluvu z roku 1980. Tento zákon byl změněn nařízením z roku 2005 týkajícím se Evropských společenství (rozsudky ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti) [European Communities (Judgments in Matrimonial Matters and Matters of Parental Responsibility) Regulations 2005] za účelem zohlednit nařízení ve věcech spadajících pod Haagskou úmluvu z roku 1980, které se týkají členských států.
43

Vzhledem k těmto charakteristikám vystavuje španělský procesní systém, jako celek a v podobě použitelné na věc v původním řízení, v případě zamítnutí námitky vznesené spotřebitelem proti výkonu rozhodnutí týkajícího se jeho nemovitosti zatížené hypotékou uvedeného spotřebitele, či tak jako ve věci v původním řízení i jeho rodinu, riziku, že přijde nuceným prodejem o své bydliště, zatímco soud rozhodující o výkonu provede nanejvýš rychlý přezkum platnosti smluvních klauzulí, na nichž prodávající nebo poskytovatel zakládá svůj návrh. Ochrana, kterou by mohl spotřebiteli jakožto dlužníkovi, proti němuž výkon směřuje, případně poskytovat odlišný soudní přezkum uskutečněný v rámci nalézacího řízení zahájeného současně s řízením o výkonu rozhodnutí, nemůže toto riziko zmírnit, jelikož i za předpokladu, že by tento přezkum odhalil existenci zneužívající klauzule, nedostalo by se tomuto spotřebiteli naturální náhrady jeho újmy spočívající v obnovení stavu před výkonem rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou, ale nanejvýš náhrady škody. Samotný odškodňující charakter případné náhrady poskytnuté spotřebiteli mu přitom dává pouze neúplnou a nedostatečnou ochranu. Nepředstavuje přiměřený ani účinný prostředek, ve smyslu čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13, zabraňující dalšímu používání klauzule považované za zneužívající a obsažené v úřední listině zatěžující nemovitost hypotékou, na základě níž došlo k výkonu (v tomto smyslu viz rozsudek Aziz, EU:C:2013:164, bod 60).
3

Směrnice 2008/115 byla přijata zejména na základě čl. 63 prvního pododstavce bodu 3 písm. b) ES, nyní čl. 79 odst. 2 písm. c) SFEU. V bodech 6, 11 až 13, 16, 17 a 24 odůvodnění této směrnice se uvádí: „(6) Členské státy by měly zajistit, aby se ukončení neoprávněného pobytu státních příslušníků třetích zemí provádělo ve spravedlivém a průhledném řízení. V souladu s obecnými zásadami práva Evropské unie by rozhodnutí podle této směrnice měla být přijímána individuálně a měla by být založena na objektivních kritériích, a měly by se tudíž zohlednit i jiné skutečnosti než samotný neoprávněný pobyt. […] […] (11) Mělo by se zavést společné minimum právní ochrany ve věci rozhodnutí týkajících se navrácení, aby se zajistila účinná ochrana zájmů dotčených osob. Osobám, které nemají dostatečné prostředky, by měla být zpřístupněna nezbytná právní pomoc. Členské státy by měly ve svých vnitrostátních právních předpisech stanovit, ve kterých případech se právní pomoc považuje za nezbytnou. (12) Řešena by měla být situace neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí, kteří zatím nemohou být vyhoštěni. Jejich základní podmínky živobytí by měly být vymezeny v souladu s vnitrostátními právními předpisy. Tyto osoby by měly být vybaveny písemným potvrzením, aby mohly v případě správních kontrol či prověrek prokázat své zvláštní postavení. Členským státům by měl být ponechán široký prostor, pokud jde o formu a podobu písemného potvrzení, a měly by rovněž mít možnost toto potvrzení zahrnout do rozhodnutí týkajících se navrácení přijatých podle této směrnice. (13) Používání donucovacích opatření by mělo výslovně podléhat zásadám proporcionality a účinnosti, pokud jde o použité prostředky a sledované cíle. Měla by se zavést minimální ochrana při výkonu nuceného návratu […] […] (16) Využití zajištění za účelem vyhoštění by mělo být omezeno a mělo by podléhat zásadě proporcionality, pokud jde o použité prostředky a sledované cíle. Zajištění je odůvodněné pouze pro přípravu navrácení či pro výkon vyhoštění a pouze v případě, že by uplatnění mírnějších donucovacích opatření nebylo dostatečně účinné. (17) Se zajištěnými státními příslušníky třetích zemí by se mělo zacházet důstojně, za dodržování jejich základních práv a v souladu se zásadami lidskosti a s mezinárodním a vnitrostátním právem. […] […] (24) Tato směrnice ctí základní práva a dodržuje zásady uznávané zejména Chartou základních práv Evropské unie [dále jen „Charta“].“
21

Bod 3 odůvodnění rámcového rozhodnutí Rady 2009/948/SVV ze dne 30. listopadu 2009 o předcházení kompetenčním sporům při výkonu pravomoci v trestním řízení a jejich řešení (Úř. věst. L 328 s. 42) uvádí: „Cílem opatření stanovených v tomto rámcovém rozhodnutí by mělo být předcházení situacím, kdy jsou proti totožné osobě vedena v různých členských státech souběžná trestní řízení ve věci stejných skutečností, což by mohlo vést k pravomocnému rozhodnutí v těchto řízeních ve dvou nebo více členských státech. Rámcové rozhodnutí proto usiluje o to zabránit porušování zásady ne bis in idem, stanovené v článku 54 [ÚPSD] [...]“
17

Článek 24 královského nařízení 557/2011 ze dne 20. dubna 2011, kterým bylo schváleno prováděcí nařízení k zákonu 4/2000 o právech a svobodách cizinců ve Španělsku a jejich společenské integraci, po změně zákonem 2/2009, stanoví: „1. Nemá-li cizinec povolení k pobytu ve Španělsku, zejména z důvodu, že nesplňuje nebo přestal splňovat podmínky vstupu nebo pobytu, nebo v případě správního zamítnutí žádostí o prodloužení pobytu, o povolení k pobytu nebo o jakýkoli jiný doklad nezbytný k tomu, aby cizinec mohl trvale pobývat na španělském území, [...] musí správní rozhodnutí vydané za tímto účelem obeznámit dotčenou osobu s její povinností opustit stát, aniž je dotčena možnost, že toto oznámení je rovněž zapsáno do cestovního pasu nebo do obdobného dokladu, případně do zvláštního dokladu, je-li dotčená osoba ve Španělsku na základě průkazu totožnosti, který neumožňuje vepsat tuto poznámku [...]“
8

Článek 11 dané směrnice uváděl: „A. V tuzemsku 1. Základem daně je: a) při dodání zboží a poskytování služeb jiných než těch, které jsou uvedeny dále v písm. b), c) a d), vše, co představuje protiplnění, které dodavatel nebo poskytovatel získal nebo má získat od kupujícího, zákazníka nebo třetí strany za takové dodání zboží nebo poskytnutí služby [...]; b) při dodáních zboží uvedených v čl. 5 odst. 6 a 7 kupní cena zboží nebo podobného zboží, a nelze-li ji určit, výrobní cena stanovená k okamžiku dodání; [...] 2. Základ daně zahrnuje: a) daně, cla, dávky a poplatky, s výjimkou samotné [DPH]; b) doplňkové výdaje, jako jsou provize, náklady na balení, přepravu a pojištění, které účtuje dodavatel zboží nebo poskytovatel služby k tíži kupujícího nebo zákazníka. Členské státy mohou považovat výdaje zahrnuté do samostatné dohody za doplňkové výdaje. [...]“
41

Za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, by odmítnutí vrátit poskytovateli služeb DPH vedlo k tomu, že daňovou zátěž týkající se této daně by nesl jak poskytovatel služeb, tak příjemce těchto služeb, a vedlo by to k tomu, že by daňová správa vybrala vyšší částku DPH, než jakou by poskytovatel běžně vybral od příjemce, pokud by mohl opravit vystavené faktury, neboť tato správa vybrala DPH dvakrát, jednak od příjemce služeb a dále od poskytovatele těchto služeb.
3

Devatenáctý a dvacátý bod odůvodnění směrnice 93/13 znějí takto: „vzhledem k tomu, že pro účely této směrnice se posouzení nepřiměřeného [zneužívajícího] charakteru nesmí týkat podmínek [klauzulí], které popisují hlavní předmět smlouvy, ani poměru kvalita/cena dodávaného zboží nebo poskytovaných služeb; že hlavní předmět smlouvy a poměr kvalita/cena mohou být nicméně vzaty v úvahu při posuzování přiměřenosti jiných podmínek [zneužívajícího charakteru jiných klauzulí]; že z toho mimo jiné vyplývá, že v pojišťovacích smlouvách nejsou předmětem takového posouzení podmínky [klauzule], které jasně definují nebo vymezují pojištěné riziko a závazek pojišťovatele, protože se tato omezení berou v úvahu při výpočtu pojistné prémie, kterou platí spotřebitel; vzhledem k tomu, že smlouvy by měly být sepsány jasným a srozumitelným jazykem; že by měla být spotřebiteli dána příležitost, aby si prověřil všechny podmínky a v případě pochybnosti by měl převažovat výklad, který je pro spotřebitele nejpříznivější.“
23

Za těchto podmínek se Švédské království domnívá, že by osvobození společnosti Posten AB od DPH znamenalo totéž co poskytnout jí umělé zvýhodnění oproti jejím konkurentům v oblasti cenové konkurenceschopnosti až do výše platné sazby DPH, tj. 20 %, což by snížilo konkurenční tlak na poštovním trhu v neprospěch koncového spotřebitele. Takové osvobození od daně by navíc zdražilo služby, které si společnost Posten AB zajišťuje formou outsourcingu, neboť by již nemohla u svých nákupů provádět odpočet DPH na vstupu, což by mohlo vést k reorganizaci jejích aktivit tak, že by více služeb zajišťovala sama interně.
45

V takovém případě, jako je případ, o nějž se jedná v původním řízení, který se podle upřesnění poskytnutých během jednání týká pronájmu velkého počtu nemovitostí určených k různému využití nájemcem od hangáru po bydlení, je tak třeba v rámci každého pronájmu ověřit, zda si nájemce může v případě médií zvolit úroveň spotřeby. V tomto ohledu je existence individuálních měřidel a fakturace podle množství využitého zboží významnou indicií, která naznačuje, že je třeba mít za to, že dodávky médií tvoří plnění oddělená od pronájmu. Co se týče odstraňování odpadu, může-li si nájemce vybrat poskytovatele nebo uzavřít smlouvu přímo s ním, byť pro vlastní pohodlí tuto volbu nevykoná či této možnosti nevyužije, avšak obdrží plnění, které určí pronajímatel na základě smlouvy, kterou mezi sebou uzavřeli, tato okolnost představuje indicii o existenci plnění odděleného od pronájmu. Navíc pokud jsou částka dlužná za odstraňování odpadu a částka dlužná za pronájem uvedeny na odlišných místech na faktuře, je třeba mít za to, že pronajímatel neposkytuje jediné plnění zahrnující pronájem a uvedené plnění.
7

Podle článku 23 uvedené směrnice: „[…] 2. Technické specifikace musí uchazečům vytvořit podmínky pro rovný přístup a nesmějí vést k vytváření neodůvodněných překážek pro otevření zadávání veřejných zakázek hospodářské soutěži. 3. Aniž jsou dotčena právně závazná vnitrostátní technická pravidla, jsou-li v souladu s právem Společenství, musí být technické specifikace formulovány: a) buď odkazem na technické specifikace uvedené v příloze VI, a v pořadí podle významu, na vnitrostátní normy přejímající evropské normy, evropská technická schválení, obecné technické specifikace, mezinárodní normy nebo jiné technické referenční systémy vypracované evropskými normalizačními subjekty nebo, pokud neexistují, na vnitrostátní normy, vnitrostátní technická schválení nebo vnitrostátní technické specifikace týkající se projektování, výpočtu a provádění staveb a použití výrobků. Každý odkaz je doprovázen slovy: ‚nebo rovnocenný‘; b) nebo formou požadavků na výkon nebo funkci; tyto požadavky mohou zahrnovat vlastnosti z hlediska životního prostředí. Tyto parametry však musí být dostatečně přesné, aby umožnily uchazečům určit předmět zakázky a veřejným zadavatelům zadat zakázku; c) nebo formou požadavků na výkon nebo funkci, jak je uvedeno v písmenu b), s odkazem na specifikace uvedené v písmenu a) jako prostředek pro předpoklad shody s takovými požadavky na výkon nebo funkci; d) nebo odkazem na specifikace uvedené v písmenu a) pro určité vlastnosti a odkazem na požadavky na výkon a funkci uvedené v písmenu b) pro ostatní vlastnosti. […] 8. Není-li to odůvodněno předmětem zakázky, nesmějí technické specifikace odkazovat na určitou výrobu nebo zdroj nebo na určitý postup nebo na obchodní značky, patenty, typy nebo určitý původ či výrobu, pokud by to vedlo ke zvýhodnění nebo vyloučení určitých podniků nebo určitých výrobků. Takový odkaz je výjimečně dovolen, není-li dostatečně přesný a srozumitelný popis předmětu zakázky podle odstavců 3 a 4 možný; takový odkaz musí být doprovázen slovy ‚nebo rovnocenný‘.“
26

Konečně Komise, která zpochybnila přípustnost námitky protiprávnosti vznesené před vnitrostátním soudem, musí předložit důkazy o této nepřípustnosti. Argumenty, které Komise v tomto ohledu uplatnila, však neumožňují prokázat, že by Sinara byla dostatečně propojena s ruskými vyvážejícími podniky nebo že by její situace byla natolik zvláštní, že by ji vymezovala ve vztahu ke všem ostatním hospodářským subjektům tak, aby bylo možné tento podnik považovat za bezprostředně a osobně dotčený ve smyslu článku 230 ES, a to během lhůty stanovené v tomto článku k podání návrhu na zrušení nařízení č. 2320/97, jež bylo přijato 17. listopadu 1997.
3

Body 15, 32 a 38 odůvodnění rámcové směrnice uvádějí: „(15) Je důležité, aby vnitrostátní regulační orgány konzultovaly navrhovaná rozhodnutí se všemi zainteresovanými stranami a aby zohledňovaly jejich připomínky před přijetím konečného rozhodnutí. S cílem zajistit, aby rozhodnutí na vnitrostátní úrovni neměla nepříznivý vliv na jednotný trh nebo jiné cíle Smlouvy, by vnitrostátní regulační orgány měly oznamovat určité návrhy rozhodnutí [Evropské komisi] a ostatním vnitrostátním regulačním orgánům a poskytnout jim tak možnost vznést připomínky. Je vhodné, aby vnitrostátní regulační orgány konzultovaly se zainteresovanými stranami všechny návrhy opatření, která mají vliv na obchod mezi členskými státy. Případy, v nichž se uplatňují postupy uvedené v článcích 6 a 7, jsou definovány v této směrnici a ve zvláštních směrnicích. [...] [...] (32) [...] Zásah vnitrostátního regulačního orgánu při řešení sporu mezi podniky, které zajišťují sítě nebo poskytují služby elektronických komunikací v členském státě, by měl směřovat k tomu, aby bylo zajištěno dodržování povinností vyplývajících z této směrnice nebo ze zvláštních směrnic. [...] (38) Opatřeními, která by mohla nepříznivě ovlivnit obchod mezi členskými státy, se rozumějí opatření, která by mohla přímo nebo nepřímo, skutečně nebo potenciálně ovlivnit charakter obchodování mezi členskými státy způsobem, který by mohl vytvářet překážky pro jednotný trh. Jedná se o opatření, která mají výrazný dopad na operátory nebo uživatele v jiných členských státech, která mimo jiné zahrnují: opatření ovlivňující ceny pro uživatele v jiných členských státech; opatření ovlivňující schopnost podniku usazeného v jiném členském státě poskytovat služby elektronických komunikací, a zejména opatření ovlivňující schopnost nabízet služby v nadnárodním měřítku; [a konečně] opatření ovlivňující strukturu trhu nebo přístup na něj a dopadající na podniky v jiných členských státech.“
2

Tyto žádosti byly předloženy v rámci dvou sporů, a to zaprvé ve sporu mezi společností LFB Biomédicaments SA (dále jen „LFB“) a Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1-France) na jedné straně a ministre des Finances et des Comptes publics (ministr financí a veřejných rozpočtů) a ministre des Affaires sociales et de la Santé (ministr sociálních věcí a zdravotnictví) na straně druhé a zadruhé ve sporu mezi společností Pierre Fabre Médicament SA (dále jen „PFM“) a výše uvedenými ministry, ohledně výmazu léčivých přípravků ze seznamu hromadně vyráběných léčivých přípravků hrazených systémy povinného zdravotního pojištění nad rámec nemocničních služeb, jejichž hrazení je zajištěno v rámci paušálu za pobyt a péči.
16

Příloha č. 4 zákona č. 9/2012 stanovila: „Stupnice procentního snížení daně ze znečišťování životního prostředí Stáří vozidla Procentní snížení (%) Nové 0 ≤ 1 měsíc 3 > 1 měsíc až 3 měsíce včetně 5 > 3 měsíce až 6 měsíců včetně 8 > 6 měsíců až 9 měsíců včetně 10 > 9 měsíců až 1 rok včetně 13 > 1 rok až 2 roky včetně 21 > 2 roky až 3 roky včetně 28 > 3 roky až 4 roky včetně 33 > 4 roky až 5 let včetně 38 > 5 let až 6 let včetně 43 > 6 let až 7 let včetně 49 > 7 let až 8 let včetně 55 > 8 let až 9 let včetně 61 > 9 let až 10 let včetně 66 > 10 let až 11 let včetně 73 > 11 let až 12 let včetně 79 > 12 let až 13 let včetně 84 > 13 let až 14 let včetně 89 > 14 let 90“.
21

V tomto ohledu Tribunál poté, co připomněl, že si relevantní veřejnost spojí starší ochrannou známkou s předměty majícími magnetické vlastnosti, v bodě 32 napadeného rozsudku uvedl, že navrhovatelka předložila u OHIM řadu skutečností prokazujících to, že zdůraznění magnetických vlastností her a hraček je běžnou praxí subjektů působících v dotčeném odvětví. Za těchto podmínek měl Tribunál v bodě 33 napadeného rozsudku za to, že starší ochranná známka MAGNET 4 šíří sdělení, které může u relevantní veřejnosti souviset s vlastnostmi výrobků, pro něž je zapsána, které jsou totožné s výrobky, na něž se vztahuje přihlášená obrazová a slovní ochranná známka. Tribunál z toho vyvodil, že starší ochranná známka má nikoli průměrnou, ale nízkou rozlišovací způsobilost.
25

Naproti tomu odesílající členský stát by zůstal v souladu s článkem 6 směrnice 92/12 příslušný k výběru spotřební daně jen v případě, že by dotčené výrobky nebyly skladovány pro obchodní účely, a to i tehdy, pokud by protiprávně dopravené výrobky byly odhaleny až později orgány jiného členského státu (v tomto smyslu viz rozsudek Dansk Transport og Logistik, EU:C:2010:231, bod 115, a usnesení Febetra, EU:C:2012:134, bod 42).
109

Tribunál podle navrhovatelů nezkoumal možnost uplatnit méně přísná opatření, než je omezující opatření, aby bylo dosaženo sledovaných cílů. Tribunál v bodě 207 napadeného rozsudku pouze uvedl, že navrhovatelé neprokázali, že by Rada mohla uvažovat o přijetí méně omezujících opatření, která by však byla stejně vhodná jako opatření stanovená v rozhodnutí 2011/172 a nařízení č. 270/2011. Kromě toho Tribunál nezkoumal individuální situaci každého z navrhovatelů. Kdyby se Tribunál takových pochybení nedopustil, musel by nutně dospět k závěru, že dotčená omezující opatření představují nepřiměřený zásah do práva na vlastnictví nebo svobody podnikání navrhovatelů.
(46)

Pokud členský stát usiluje o to, aby bylo zajištěno poskytování jiných zvláštních služeb na celém jeho území, měly by být takové povinnosti uloženy s ohledem na rentabilitu a neměly by být součástí povinností univerzální služby. [...]“
41

Taková záměna cukru C při vývozu mezi výrobci usazenými v různých členských státech, která spadá do rámce různých vnitrostátních kvót, by přitom mohla narušit strukturu systému produkčních kvót zavedeného základním nařízením. Záměna cukru C při vývozu, jak je popsána v bodě 25 tohoto rozsudku, by totiž ve skutečnosti znamenala převedení kvót z výrobce dodávajícího cukr použitý k záměně na výrobce provádějícího tuto záměnu. Z toho by zejména vyplývalo, že kvóty držené těmito dvěma výrobci by již neodpovídaly kvótám, které jim byly původně přiděleny jejich příslušnými členskými státy podle jejich základního množství.