STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

MELCHIORA WATHELETA

přednesené dne 5. března 2014 ( 1 )

Věc C‑103/13

Snežana Somova

proti

Glaven direktor na Stolično upravlenie „Socialno osigurjavane“

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko)]

„Sociální zabezpečení migrujících pracovníků — Požadavek na přerušení pojištění pro účely získání starobního důchodu — Možnost výjimky z pravidla sčítání dob přispívání a pojištění — Doplacení příspěvků — Souběh dob pojištění ve dvou členských státech — Přerušení a vrácení plateb — Povinnost platit úroky — Zásady rovnosti a efektivity“

I – Úvod

1. Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, která kanceláři Soudního dvora došla dne 4. března 2013 od Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko), se týká výkladu článků 48 SFEU a 49 SFEU, jakož i nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996 ( 2 ) dále pozměněném nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1992/2006 ze dne 18. prosince 2006 ( 3 ) (dále jen „nařízení č. 1408/71“), konkrétně článků 12, 46 a 94.

2. Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je podána v rámci sporu mezi S. Somovou, bulharskou státní příslušnicí a Glaven direktor na Stolično upravlenie „Socialno osigurjavane“ (generální ředitel správy sociálního zabezpečení v Sofii) (dále jen „SUSO“).

3. V rámci tohoto sporu se S. Somova domáhá zrušení rozhodnutí generálního ředitele SUSO ze dne 2. prosince 2011, kterým byla potvrzena tři usnesení vydaná správami SUSO, jimiž bylo konstatováno, že přiznání starobního důchodu S. Somové ode dne 5. července 2007 je v rozporu s čl. 94 prvním pododstavcem bulharského zákoníku sociálního zabezpečení (Kodex za socialnoto osiguriavane, dále jen „KSO“), a jimiž bylo v důsledku toho S. Somové uloženo, aby vyplacené částky vrátila i s úroky.

4. Článek 94 první pododstavec KSO ve znění platném vůči osobám samostatně výdělečně činným v době od 27. prosince 2005 do 31. prosince 2011 podmiňoval přiznání starobního důchodu přerušením placení příspěvků.

5. Podle sporného rozhodnutí ovšem S. Somova ke dni přiznání starobního důchodu nepřerušila placení příspěvků na sociální pojištění v Rakousku, kde v době od října 1995 do prosince 2000 a od ledna 2001 do července 2011 pracovala a byla pojištěna jakožto osoba samostatně výdělečně činná ve smyslu rakouského federálního zákona o sociálním zabezpečení.

6. Předkládající soud se Soudního dvora konkrétně táže, zda takové vnitrostátní ustanovení, jako je čl. 94 první pododstavec KSO, porušuje svobodu osoby, která je poživatelem starobního důchodu v členském státě, vykonávat samostatně výdělečnou činnost v jiném členském státě podle článku 49 SFEU, který zaručuje svobodu usazování.

II – Právní rámec

A – Unijní právo

7. Článek 12 nařízení č. 1408/71 stanoví: „1. Toto nařízení nemůže ani přiznat, ani zachovávat nárok na pobírání několika dávek stejného druhu za jednu a tutéž dobu povinného pojištění. Toto ustanovení se však nevztahuje na dávky týkající se invalidity, stáří a úmrtí (na důchody) nebo nemoci z povolání, které jsou přiznány institucemi dvou nebo více členských států v souladu s čl[ánkem] 41, čl. 43 odst. 2 a 3, články 46, 50 a 51 nebo čl. 60 odst. 1 písm. b). 2. Není-li v tomto nařízení stanoveno jinak, ustanovení právních předpisů členského státu týkající se snížení, pozastavení nebo odnětí dávek v případě souběhu s jinými dávkami sociálního zabezpečení nebo s jinou formou příjmu se uplatňují, i když tyto dávky byly získány podle právních předpisů jiného členského státu nebo byl tento příjem získán na území jiného členského státu. [ ...]“

8. Článek 45 odst. 1 tohoto nařízení stanoví: „Pokud právní předpisy členského státu podmiňují získání, zachování nebo opětné nabytí nároku na dávky v rámci systému, který není zvláštním systémem ve smyslu odstavců 2 nebo 3, získáním dob pojištění nebo bydlení, přihlíží příslušná instituce uvedeného členského státu v nezbytné míře k dobám pojištění nebo bydlení získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, ať již v rámci obecného nebo zvláštního systému a jako zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná. Pro uvedený účel přihlíží k těmto dobám, jako by byly získány podle jí uplatňovaných právních předpisů.“

9. Článek 46 odst. 2 nařízení č. 1408/71 stanoví: „Pokud byly podmínky vyžadované právními předpisy členského státu pro získání nároku na dávky splněny pouze po použití článku 45 [...], použijí se tato pravidla: a) příslušná instituce vypočte teoretickou výši dávky, na kterou by dotyčná osoba mohla uplatnit nárok, pokud by všechny doby pojištění nebo bydlení získané podle právních předpisů členských států, které se na zaměstnanou osobu nebo osobu samostatně výdělečně činnou vztahovaly, byly získány v dotyčném členském státě a podle právních předpisů uplatňovaných institucí v době přiznání dávky. [...] b) příslušná instituce potom určí skutečnou výši dávky na základě teoretické výše uvedené v předchozím písmenu v poměru délky dob pojištění nebo bydlení získaných před vznikem pojistné události podle jí uplatňovaných právních předpisů k celkové délce dob pojištění a bydlení získaných před vznikem pojistné události podle právních předpisů všech členských států, kterých se to týká.“

10. Článek 94 odst. 2 nařízení č. 1408/71 stanoví: „Všechny doby pojištění a případně všechny doby zaměstnání nebo bydlení získané podle právních předpisů členského státu před 1. říjnem 1972 nebo přede dnem, od kterého je toto nařízení použitelné na území uvedeného členského státu nebo na jeho části, se berou v úvahu při stanovení nároků získaných podle tohoto nařízení.“

B – Bulharské právo

11. Článek 4 KSO stanoví:

„[…]

3. Pro případ invalidity z důvodu nemoci, ve stáří a pro případ smrti jsou povinně pojištěny:

[...]

5. osoby, které pracují, avšak nejsou zaměstnanci a pobírají měsíčně odměnu, která je po odečtení výdajů uznaných právními předpisy vyšší nebo rovná minimální mzdě, pokud nejsou v příslušném měsíci pojištěny na jiném základě.

6. osoby, které pracují, avšak nejsou zaměstnanci a jsou v příslušném měsíci pojištěny na jiném základě, bez ohledu na výši odměny.“

12. Rozsudkem Konstitucionen sad (Ústavní soud) č. 5 ze dne 29. června 2000 ( 4 ) byla povinnost penzistů, kteří vykonávají samostatně výdělečnou činnost, pojistit se a odvádět příspěvky prohlášena za neslučitelnou s bulharskou ústavou. Tito penzisté vykonávající samostatně výdělečnou činnost nicméně mohou pro případ všech tří pojistných událostí uvedených v čl. 4 odst. 3 KSO uzavřít dobrovolné pojištění.

13. Článek 94 KSO nazvaný „Datum přiznání důchodu“ ve znění použitelném na osoby samostatně výdělečně činné v době od 27. prosince 2005 do 31. prosince 2011 v prvním pododstavci stanovil: „Důchody se přiznávají ke dni vzniku nároku, a pokud jde o starobní důchody, ke dni skončení pojištění, jestliže byla žádost společně s požadovanými dokumenty podána ve lhůtě šesti měsíců ode dne vzniku nároku nebo případně ode dne skončení pojištění. Jsou-li dokumenty podány po uplynutí šestiměsíční lhůty ode dne vzniku nároku nebo případně ode dne skončení pojištění, přiznávají se důchody ke dni podání těchto dokumentů.“

14. Povinnost ukončit pojištění stanovená článkem 94 KSO byla pro osoby samostatně výdělečně činné zrušena od 1. ledna 2012.

15. Ustanovení § 9 přechodných a závěrečných ustanovení KSO stanoví: „[...] 3. Do doby pojištění pro účely odchodu do důchodu se zahrne i doba, během níž dotyčné osoby dosáhly věku uvedeného v čl. 68 prvním a druhém pododstavci, ale nesplňují podmínku pěti let placení příspěvků před vznikem nároku na důchod a během níž byly odváděny příspěvky na pojištění vypočtené na základě minimálního příjmu zaručeného osobám samostatně výdělečně činným stanoveného na základě zákona o financování státního povinného pojištění ke dni placení těchto příspěvků, pokud se uvedená doba nepovažuje za dobu pojištění podle jiného ustanovení tohoto zákoníku. [...] 5. V případě doby pojištění získané na základě třetího pododstavce vzniká nárok na důchod ke dni zaplacení příspěvků na sociální pojištění nebo ke dni potvrzení splátkového kalendáře na úhradu těchto příspěvků.“

III – Spor v původním řízení a předběžné otázky

16. Žádostí ze dne 18. ledna 2007 požádala S. Somova o přiznání starobního důchodu, přičemž uváděla, že není pojištěna od 4. června 1996. Tato žádost byla zamítnuta usnesením ze dne 6. února 2007 z důvodu, že S. Somova, která odváděla v době od 18. ledna 1967 do 31. května 1996 ( 5 ) příspěvky v Bulharsku, nesplnila podmínky věku a odpracovaných let vyžadované bulharským zákonem.

17. Dne 22. června 2007 požádala S. Somova o přiznání starobního důchodu na základě ustanovení § 9 přechodných a závěrečných ustanovení KSO ve znění platném v roce 2007. Toto ustanovení pro vznik nároku na starobní důchod požadovalo, aby byly odvedeny příspěvky za chybějící období, a to dva roky šest měsíců a sedmnáct dní. Usnesením ze dne 5. července 2007 byl na žádost S. Somové stanoven splátkový kalendář na úhradu chybějících příspěvků.

18. Dcera S. Somové jednající jako její zmocněnkyně téhož dne písemně potvrdila, že S. Somova ode dne 4. června 1996 nepracovala a že ke dni 5. července 2007 nebyla pojištěna.

19. Usnesením ze dne 11. července 2007 byl S. Somové přiznán starobní důchod v minimální výši ke dni 5. července 2007. Tato částka byla několikrát změněna.

20. V návaznosti na žádost o přiznání starobního důchodu podanou S. Somovou v roce 2011 u příslušného rakouského orgánu sociálního zabezpečení SUSO dne 20. září 2011 od tohoto orgánu obdržela formuláře E 001/AT a E 205/AT. Vyplývá z nich, že S. Somova byla v době od října 1995 do prosince 2000 a v době od ledna 2001 do července 2011 sociálně pojištěna v Rakousku v režimu osoby samostatně výdělečně činné ve smyslu rakouského federálního zákona o sociálním zabezpečení. Snežana Somova vykonávala v předmětné době profesi zemědělkyně.

21. SUSO z toho vyvodila, že S. Somova ke dni 5. července 2007, tedy ke dni přiznání starobního důchodu, nepřestala odvádět příspěvky na sociální pojištění. Na tomto základě SUSO třemi usneseními zrušila usnesení o přiznání starobního důchodu S. Somové, jakož i usnesení, kterými byla zvýšena částka starobního důchodu, a nařídila vrácení částek vyplacených na základě těchto usnesení společně s úroky.

22. Snežana Somova tato usnesení napadla ve správním řízení. Její stížnost byla zamítnuta sporným rozhodnutím generálního ředitele SUSO ze dne 2. prosince 2011. Generální ředitel SUSO měl za to, že se prohlášení o přerušení sociálního pojištění netýkalo pouze sociálního pojištění v Bulharsku, jelikož podle článku 84a nařízení č. 1408/71 byla S. Somova povinna informovat bulharský orgán sociálního pojištění o svém pojištění na území jiného členského státu. Kromě toho bylo podle generálního ředitele SUSO třeba podle čl. 44 odst. 2 a článku 45 tohoto nařízení přihlédnout k době pojištění S. Somové v Rakousku bez použití ustanovení § 9 přechodných a závěrečných ustanovení KSO.

23. Podle S. Somové není relevantní skutečnost, že byla v době žádosti o důchod v Bulharsku pojištěna, jelikož její sociální zabezpečení bylo zajištěno v jiném členském státě.

24. Za těchto okolností se Administrativen sad Sofia-grad, na který se S. Somova obrátila, rozhodl za účelem vyřešení tohoto sporu přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Je třeba vykládat čl. 48 první pododstavec [SFEU] a čl. 49 první a druhý pododstavec SFEU za okolností [věci v původním řízení] v tom smyslu, že nebrání takovému vnitrostátnímu ustanovení členského státu, jako je ustanovení [dotčené v původním řízení], [tj.] čl. 94 odst. 1 [KSO] upravující požadavek na přerušení pojištění jakožto základ pro přiznání starobního důchodu státnímu příslušníku členského státu, který v okamžiku podání žádosti o důchod pracuje jako osoba samostatně výdělečně činná v jiném členském státě a spadá do oblasti působnosti [nařízení č. 1408/71]? 2) Je třeba vykládat čl. 94 odst. 2 nařízení č. 1408/71 ve světle čl. 48 prvního pododstavce písm. a) SFEU v tom smyslu, že připouští výjimku z pravidla sčítání dob pojištění, které byly v jiném členském státě získány předtím, než nařízení začal uplatňovat členský stát, ve kterém byla podána žádost o důchod, tím, že uvedené ustanovení dává pojištěnci právo vybrat si, zda tyto doby uvede pro sčítání, a posoudit nezbytnost sčítání, pokud doba, která byla získána výhradně podle právních předpisů státu, ve kterém je podána žádost, nepostačuje ke vzniku nároku na důchod a dostatečná doba může být získána pouze doplacením příspěvků na sociální pojištění? Umožňuje za těchto okolností čl. 48 první pododstavec písm. a) SFEU, aby vyloučení aplikace čl. 46 odst. 2 nařízení č. 1408/71 o sčítání dob pojištění ode dne použitelnosti tohoto nařízení záviselo na rozhodnutí pojištěnce v tom smyslu, že tato osoba neuvede ve své žádosti o důchod doby pojištění získané v jiném členském státě? 3) Je třeba vykládat čl. 12 odst. 1 nařízení č. 1408/71 v tom smyslu, že brání takovému uznání doby pojištění na základě doplacení příspěvků, které v bulharském právu stanoví odstavec 9 třetí pododstavec [přechodných a závěrečných ustanovení] [KSO], pokud jako ve sporu v původním řízení dochází k souběhu takto uznaných dob pojištění s dobami pojištění, které byly získány podle právních předpisů jiného členského státu? 4) Je třeba vykládat čl. 12 odst. 2 nařízení č. 1408/71 v tom smyslu, že připouští, aby členský stát napříště zastavil vyplácení důchodu a požadoval vrácení všech plateb starobního důchodu přiznaného státnímu příslušníku tohoto členského státu podle vnitrostátního práva, pokud byly podmínky [tohoto] nařízení splněny pouze v okamžiku přiznání důchodu a důvody pro toto přiznání vycházely výhradně z vnitrostátních právních předpisů (a to, že v době přiznání důchodu nebylo pojištění v jiném členském státě přerušeno, že doba pojištění byla uznána na základě doplacení příspěvků podle vnitrostátního práva, aniž se přihlíželo k dobám pojištění, které byly získány v okamžiku přiznání důchodu v jiném členském státě) a aniž jsou uvedeny důvody, podle kterých měl být důchod stanoven v jiné výši? V případě, že je přípustné vrácení plateb důchodu, vyplývá pak z unijních právních zásad rovnocennosti a efektivity, že splatné jsou i úroky, pokud vnitrostátní právní předpisy členského státu pro případ vrácení důchodu poskytovaného na základě mezinárodní smlouvy nestanoví žádné platby úroků?“

IV – Řízení před Soudním dvorem

25. Písemná vyjádření předložily bulharská vláda, Irsko a Evropská komise. Irsko a Evropská komise přednesly ústní vyjádření na jednání, které se konalo dne 9. ledna 2014.

V – Analýza

A – K přípustnosti předběžných otázek

26. Irsko má za to, že je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce nepřípustná.

27. Uvádí, že předběžné otázky, kterými se musí předkládající soud v původním řízení zabývat, mají čistě vnitrostátní povahu a že jejich vyřešení si nevyžaduje použití ani výklad unijního práva. Irsko má zejména za to, že předkládající soud neposkytl dostatek informací týkajících se skutkových a právních okolností věci v původním řízení, které by jasně ukazovaly, v čem může mít unijní právo vliv na vyřešení uvedeného sporu.

28. Podle mého názoru však jsou předběžné otázky přípustné.

29. I když je pravda, že se spor v původním řízení týká hlavně požadavku stanoveného čl. 94 prvním pododstavcem KSO na přerušení placení příspěvků, aby mohl být v Bulharsku přiznán starobní důchod, okolnosti sporu mezi paní Somovou a generálním ředitelem SUSO nejsou čistě vnitřní záležitostí členského státu. Ke dni podání žádosti o starobní důchod v Bulharsku totiž S. Somova pracovala jako osoba samostatně výdělečně činná v Rakousku a uplatňovala tak své právo na svobodu usazování podle článku 49 SFEU ( 6 ).

30. Kromě toho předkládající soud konstatoval, že v případě S. Somové došlo k souběhu dob pojištění v Bulharsku a v Rakousku, a to ( 7 ) po dobu dvou let, šesti měsíců a sedmnácti dnů, která byla po doplacení dodatečných příspěvků zohledněna na základě ustanovení § 9 třetího pododstavce přechodných a závěrečných ustanovení KSO jakožto doba pojištění podle bulharského práva. Takovou situaci upravují ustanovení nařízení č. 1408/71.

B – K podstatě předběžných otázek

1. K první otázce

a) Argumentace

31. Bulharská vláda ve svém písemném vyjádření tvrdí, že článek 94 KSO neomezuje svobodu usazování zaručenou článkem 49 SFEU. Uvádí, že nařízení č. 1408/71 neharmonizuje režimy sociálního zabezpečení, ale koordinuje je, a že se požadavek na přerušení pojištění jakožto základ pro přiznání starobního důchodu uplatní nediskriminačním způsobem na všechny osoby, na které se vztahuje bulharské právo.

32. Předpokladem pro přiznání starobního důchodu je v bulharském systému ukončení výdělečné činnosti jakožto zaměstnanec nebo osoba samostatně výdělečně činná, přičemž tento důchod nahrazuje příjmy z výdělečné činnosti. V tomto ohledu uvádí, že vzhledem k rozdílům mezi režimy a právními předpisy členských států v dané oblasti může být usazení v jiném členském státě v konkrétních případech pro dotčenou osobu více či méně výhodné nebo více či méně nevýhodné v závislosti na kombinaci vnitrostátních právních úprav použitelných podle nařízení č. 1408/71 ( 8 ).

33. Bulharská vláda na jednání dne 9. ledna 2014 v návaznosti na písemné a ústní otázky Soudního dvora potvrdila, že povinnost ukončit pojištění stanovená čl. 94 prvním pododstavci KSO ve znění platném v okamžiku přiznání starobního důchodu ( 9 ) S. Somové implikovala povinnost ukončit výdělečnou činnost. Uvedla, že předmětná povinnost byla ryze formální a že stačilo přerušit výdělečnou činnost pouze na jeden den a poté v ní další den pokračovat a pobírat vedle příjmu starobní důchod.

34. Doplnila, že tento požadavek nesledoval žádný konkrétní cíl a stejně tak postrádal význam i logiku.

35. Jak bulharská vláda prohlásila, bulharské orgány zrušily tento požadavek pro osoby samostatně výdělečně činné k datu 1. ledna 2012 a zvažovaly jeho zrušení pro zaměstnance právě proto, že si byly vědomy problémů, které může způsobit v přeshraničních situacích.

36. Komise má za to, že daný pracovník, který dosáhl důchodového věku v souladu s bulharskými právními předpisy, nemůže jít na základě čl. 94 prvního pododstavce KSO pracovat do jiného členského státu, kde je věk pro přiznání důchodu vyšší, aniž mu je odepřen nárok na důchod v Bulharsku. Dotčené vnitrostátní pravidlo, které vede k odepření bulharského důchodu v návaznosti na rozhodnutí pracovníka pracovat jako osoba samostatně výdělečně činná v jiném členském státě, představuje podle Komise překážku výkonu svobody pohybu.

37. Komise na jednání konaném dne 9. ledna 2014 uvedla, že podle jejího názoru judikatura Soudního dvora týkající se článku 49 SFEU brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 94 první pododstavec KSO, pokud může ztížit nebo znemožnit výkon svobody usazování, ačkoli se toto ustanovení použije bez rozdílu, pokud jde o státní příslušnost. Doplnila, že osoba samostatně výdělečně činná, která musí provizorně přerušit výdělečnou činnost, kterou vykonává v jiném členském státě, je vystavena riziku, že v ní nebude moci pokračovat.

b) Posouzení

38. První otázkou se předkládající soud Soudního dvora táže, zda čl. 48 první pododstavec SFEU a čl. 49 první a druhý pododstavec SFEU brání uplatnění takového vnitrostátního opatření členského státu, jako je čl. 94 první pododstavec KSO, které spojuje nárok na starobní důchod v tomto státě s požadavkem přerušit odvádění příspěvků na sociální zabezpečení týkajících se činnosti vykonávané v tomto nebo v jiném členském státě.

39. Předkládající soud je toho názoru, že požadavek přerušit odvádění příspěvků, který implikuje povinnost přerušit profesní činnost – což může trvat pouhý jeden den, jak bulharská vláda potvrdila na jednání – může v praxi omezit svobodu usazování zejména proto, že není jisté, zda bude moci dotyčná osoba, která pracuje v jiném členském státě, po předmětném přerušení pokračovat ve výdělečné činnosti.

40. Uvádím, že podle předkládajícího soudu, měl pojištěnec po přiznání starobního důchodu nadále právo vykonávat profesní činnost a mohl pobírat starobní důchod při výkonu výdělečné činnosti. Mezi vyplácením takového důchodu podle bulharského práva a ukončením výdělečné činnosti tedy neexistuje potřebný přímý vztah. Tyto skutečnosti bulharská vláda potvrdila na jednání.

41. Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru mimo jiné vyplývá, že podle čl. 4 odst. 3 KSO musí být penzisté, kteří pracují jako zaměstnanci, povinně sociálně pojištěni, a jsou tudíž povinni odvádět sociální příspěvky, zatímco podle výše uvedeného rozsudku č. 5 Konstitucionen sad byla tato povinnost prohlášena za neslučitelnou s bulharskou ústavou v případě penzistů, kteří pracují jako osoby samostatně výdělečně činné. Z toho důvodu mají osoby samostatně výdělečně činné na výběr, zda budou v Bulharsku nadále odvádět příspěvky na sociální zabezpečení či nikoli. Pokud penzista (zaměstnanec nebo osoba samostatně výdělečně činná) odvádí příspěvky na sociální zabezpečení, jeho důchod se poměrně zvyšuje ( 10 ).

42. Dále je nesporné, že S. Somova působila v době od října 1995 do prosince 2000 a od ledna 2001 do července 2011 jako osoba samostatně výdělečně činná v Rakousku a byla z tohoto titulu pojištěna u rakouského orgánu sociálního zabezpečení. Rovněž je nesporné, že ke dni přiznání bulharského důchodu, tj. k 5. červenci 2007, podléhala S. Somova podle čl. 13 odst. 2 písm. b) nařízení č. 1408/71 rakouskému režimu sociálního zabezpečení a že nepřerušila odvádění příspěvků do režimu sociálního pojištění tohoto státu.

i) Existuje diskriminace nebo překážka?

43. Z ustálené judikatury vyplývá, že při neexistenci harmonizace na úrovni Evropské unie v dané oblasti je věcí právních předpisů každého členského státu, aby určily na jedné straně podmínky týkající se práva nebo povinnosti být pojištěn v systému sociálního zabezpečení a na druhé straně podmínky, které zakládají nárok na dávky. Ačkoli je pravda, že článek 48 SFEU umožňuje, aby i nadále existovaly rozdíly mezi systémy sociálního zabezpečení různých členských států, a tedy i rozdíly mezi nároky osob, které v těchto členských státech pracují, je nesporné, že v rámci výkonu této pravomoci musí členské státy dodržovat unijní právo ( 11 ).

44. Proto nemá skutečnost, že se taková vnitrostátní úprava, jako je vnitrostátní úprava dotčená v původním řízení, týká podmínek pro přiznání starobního důchodu, za důsledek vyloučení použití pravidel Smlouvy o FEU, konkrétně pravidel týkajících se volného pohybu osob ( 12 ).

45. Z ustálené judikatury rovněž vyplývá, že veškerá ustanovení Smlouvy o FEU týkající se volného pohybu osob mají za cíl usnadnit příslušníkům Unie výkon výdělečné činnosti jakékoli povahy na území Unie a brání opatřením, jež by mohla tyto státní příslušníky znevýhodňovat, budou-li si přát vykonávat hospodářskou činnost na území jiného členského státu, a to i když se uplatní nezávisle na státní příslušnosti dotčených pracovníků ( 13 ). Tím pádem brání ustanovení Smlouvy týkající se volného pohybu osob jakémukoli opatření, které může příslušníkům Unie bránit ve výkonu základních svobod zaručených Smlouvou nebo jej činit méně přitažlivým, byť se uplatní nezávisle na státní příslušnosti ( 14 ). Zakázána jsou všechna omezení těchto svobod, i když jsou jen menšího významu ( 15 ), pokud údajné omezení není příliš neurčité a nepřímé ( 16 ).

46. Z toho vyplývá, že bulharský zákonodárce je oprávněn stanovit podmínky pro přiznání starobního důchodu v tomto členském státě, nebudou-li tyto podmínky diskriminační z důvodu státní příslušnosti a nebudou-li omezovat volný pohyb nebo mu vytvářet překážky.

47. Sporné ustanovení se podle všeho po právní i skutkové stránce vztahuje na bulharské státní příslušníky i na příslušníky jiných států bez rozlišení, což musí ověřit předkládající soud, a není tudíž diskriminační. Podle mého názoru však představuje překážku volného pohybu, v tomto případě svobodě usazování.

48. Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru totiž vyplývá, že podle čl. 94 prvního pododstavce KSO postačuje k přiznání důchodu formální a velice krátké jednodenní přerušení placení příspěvků ( 17 ). Ačkoli se takové ukončení odvádění příspěvků v Bulharsku jeví být snadné a bez důsledků pro výkon ve výdělečné činnosti nebo pokračování v ní zvláště pro osoby samostatně činné, které mají na výběr, zda pokračovat v odvodech příspěvků či nikoli, může být obtížné, resp. nemožné v této činnosti pokračovat v jiném členském státě. Vzhledem ke zdlouhavým a náročným administrativním postupům, s nimiž by takové přerušení mohlo být v jiném členském státě spojeno, by pracovník jako S. Somova mohl být nucen zastavit výdělečnou činnost na delší a nepředvídatelnou dobu a ohrozit tak kontinuitu své práce, jen aby získal starobní důchod v Bulharsku.

49. Jak uvádí předkládající soud, penzisté se mohou z důvodu takového přerušení v jiném členském státu ocitnout v nejistém profesním postavení. Po takovém přerušení by penzista neměl žádnou záruku, že bude moci v zaměstnání pokračovat nebo získat jiné. I po návratu penzisty na pracovní trh může navíc toto povinné přerušení, které narušuje průběh a vývoj jeho kariéry, konkrétním a přímým způsobem ovlivnit výhody, jež mu plynou z jeho výdělečné činnosti ( 18 ).

50. Alternativní řešení je rovněž nevýhodné, jelikož bez přerušení placení příspěvků a výdělečné činnosti v jiném členském státě nemůže dojít k souběžnému pobírání příjmu z výdělečné činnosti a pobírání bulharského starobního důchodu.

51. Připomínám, že na jednání bulharská vláda naznačila, že upuštění od této podmínky pro osoby samostatně výdělečně činné souviselo se zjištěním, že tato podmínka může činit problémy v přeshraničních situacích.

ii) Může být překážka oprávněná?

52. Podle ustálené judikatury jsou vnitrostátní opatření, která činí překážky svobodě pohybu, přípustná pouze za podmínky, že sledují cíl obecného zájmu, jsou způsobilá zaručit jeho uskutečnění a nepřekračují meze toho, co je k dosažení sledovaného cíle nezbytné ( 19 ).

53. Předkládající soud má za to, že požadavek přerušit pojištění stanovený čl. 94 prvním pododstavcem KSO nesleduje cíl obecného zájmu. Kromě toho připomínám, že na jednání konaném dne 9. ledna 2014 bulharská vláda uvedla, že cíl tohoto čistě formálního požadavku není znám nebo dokonce neexistuje. Bulharská vláda rovněž dodala, že tento požadavek postrádá význam i logiku, že dotčené ustanovení bylo pro osoby samostatně výdělečně činné zrušeno s účinností od 1. ledna 2012 a že účelnost takového zrušení pro zaměstnané pracovníky je v současné době v Bulharsku předmětem zkoumání.

54. Je tedy zjevné, že uvedený požadavek není odůvodněn cílem obecného zájmu, jehož provedení by dotčené opatření zaručovalo.

55. S ohledem na výše uvedené je třeba na první předběžnou otázku odpovědět tak, že článek 49 SFEU brání takové vnitrostátní úpravě členského státu, jako je čl. 94 první pododstavec KSO, která spojuje nárok na starobní důchod s požadavkem přerušit placení příspěvků na sociální zabezpečení.

2. K druhé otázce

a) Argumentace

56. Podle bulharské vlády je podstatou druhé předběžné otázky předkládajícího soudu to, zda čl. 94 odst. 2 nařízení č. 1408/71 připouští výjimku z pravidla sčítání dob odvádění příspěvků pro doby pojištění, které byly získány v jiném členském státě dříve, než toto nařízení začal uplatňovat členský stát, ve kterém byla žádost o důchod předložena, pokud odpracovaná léta získaná výlučně podle práva státu, v němž bylo o důchod žádáno, nestačí ke vzniku nároku na důchod, ledaže jsou doplaceny příspěvky na pojištění.

57. Bulharská vláda má ve svém písemném vyjádření za to, že nařízení č. 1408/71 dává pojištěncům, na které se vztahuje, možnost výběru použitelných právních předpisů pouze, pokud to výslovně stanoví.

58. Podle bulharské vlády přiznává čl. 94 odst. 2 nařízení č. 1408/71 tomuto nařízení zpětný účinek, jelikož členským státům ukládá, aby vzaly v úvahu všechny doby pojištění, zaměstnání a bydlení získané podle právních předpisů daného členského státu před 1. říjnem 1972 nebo přede dnem, od kterého je toto nařízení použitelné na území uvedeného členského státu nebo na jeho části, pokud je to nezbytné ke stanovení nároku osoby na určitý typ dávek. Tato vláda má za to, že toto ustanovení bylo přijato s účelem předejít ztrátě nároku na důchod a zajistit vznik a zachování tohoto nároku všem osobám, a to i pro doby pojištění získané před datem použitelnosti uvedeného nařízení. To znamená, že ke sčítání dob pojištění musí dojít v první řadě v souladu s pravidly pro sčítání dob pojištění stanovenými tímto nařízením a teprve v případě, že doba odvádění příspěvků není u dotčené osoby dostačující, může se tato osoba dovolávat možnosti doplatit chybějící příspěvky stanovené vnitrostátním právem.

59. Na jednání konaném dne 9. ledna 2014 bulharská vláda tvrdila, že se ustanovení nařízení č. 1408/71 vztahují na členské státy a jejich orgány, a proto by měli mít pojištěnci na výběr, zda ustanovení tohoto nařízení uplatní či nikoli. Pokud se totiž pojištěnec rozhodne na zmíněné nařízení nepoukázat, nemůže jej podle této vlády z úřední povinnosti uplatnit státní orgán. Bulharská vláda má za to, že vyjádření Irska a Komise, podle kterých se pojištěnci nemohou bránit uplatnění ustanovení nařízení č. 1408/71, jsou v rozporu s cílem tohoto nařízení, kterým je zabezpečit pojištěncům pobírání dávek, jakož i samotným smyslem pojmu subjektivní právo.

60. Irsko má za to, že je znění čl. 94 odst. 2 nařízení č. 1408/71 jasné a jednoznačné: znění tohoto ustanovení je ze své povahy závazné, jelikož stanoví, že se všechny doby pojištění získané podle právních předpisů členského státu před datem použitelnosti nařízení na území tohoto státu „berou v úvahu“ při stanovení nároků získaných v souladu s ustanoveními nařízení č. 1408/71. Podle Irska tedy toto ustanovení nemůže být vykládáno tak, že žadateli přiznává právo rozhodnout, že se příslušné doby pojištění při sčítání nevezmou v úvahu. Pokud by nařízení č. 1408/71 přiznávalo osobám právo vyloučit doby pojištění, vedlo by to podle Irska ke komplikacím, které by mohly ohrozit koordinaci vnitrostátních systémů a potažmo cíle vnitřního trhu.

61. Komise má za to, že se nařízení č. 1408/71 v souladu s jeho čl. 94 odst. 2 na projednávaný případ použije. Má za to, že použití systému kolizních norem zavedeného tímto nařízení závisí pouze na objektivní situaci, ve které se nachází dotyčný pracovník. Sociálně pojištěné osoby, na které se toto nařízení vztahuje, nemohou zabránit tomu, aby se tyto kolizní normy uplatnily, a nemohou se od nich odchýlit.

b) Posouzení

62. Svou druhou otázkou se předkládající soud Soudního dvora táže, zda dává čl. 94 odst. 2 nařízení č. 1408/71 sociálně pojištěným osobám možnost vyloučit doby pojištění získané v jiném členském státě před datem použitelnosti tohoto nařízení v Bulharsku. Podstatou této otázky je, zda je čl. 94 odst. 2 uvedeného nařízení závazný ( 20 ).

63. Podle ustálené judikatury platí, že tam, kde nařízení č. 1408/71 poskytuje pojištěncům sociálního zabezpečení, kteří spadají do jeho rozsahu působnosti, právo volby použitelných právních předpisů, činí tak výslovně ( 21 ).

64. Článek 94 odst. 2 nařízení č. 1408/71 stanoví, že „[v]šechny doby pojištění [...] získané podle právních předpisů členského státu před 1. říjnem 1972 nebo přede dnem, od kterého je toto nařízení použitelné na území uvedeného členského státu [...], se berou v úvahu při stanovení nároků získaných podle tohoto nařízení ( 22 )“. Stejně jako Irsko mám za to, že je znění čl. 94 odst. 2 tohoto nařízení jednoznačné a závazné.

65. Závaznost tohoto ustanovení jasně vyplývá ze slovního spojení „est prise en considération“ použitého ve francouzském znění textu, ale i v jeho dalších jazykových zněních ( 23 ). Toto ustanovení nenechává žádný prostor pro členské státy, ani pro příslušené orgány, ani pro pojištěnce. Z toho vyplývá, že ve věci v původním řízení je pro účely stanovení nároku S. Somové na důchod v Bulharsku třeba zohlednit i doby pojištění získané podle rakouských právních předpisů před datem použitelnosti nařízení č. 1408/71 v Bulharsku ( 24 ).

66. Mám za to, že toto posouzení nevyvrací skutečnost, že Soudní dvůr v jednom rozsudku, a sice ve výše uvedeném rozsudku Habelt, konstatoval, že podle čl. 94 odst. 2 nařízení č. 1408/71 se dotyčné osoby za účelem určení nároků vzniklých podle tohoto nařízení „mohou dovolávat“ ( 25 ) toho, aby byly vzaty v úvahu všechny doby pojištění, zaměstnání nebo bydlení získané podle právních předpisů členského státu přede dnem, od kterého je toto nařízení použitelné. Použití tohoto výrazu zřejmě vycházelo z konkrétních okolností ve věci dotčené v tomto rozsudku, kde nebylo dotyčným osobám umožněno využít nařízení č. 1408/71, pokud jde o zohlednění dob pojištění a bydlení získaných v jiném členském státě.

67. Mám proto za to, že na základě čl. 94 odst. 2 nařízení č. 1408/71 musí být všechny doby pojištění, zaměstnání nebo bydlení získané podle právních předpisů členského státu přede dnem, od kterého se toto nařízení použije, povinně vzaty v úvahu při určování nároků vzniklých podle ustanovení uvedeného nařízení, včetně ustanovení týkajících se nároku zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné na starobní důchod, na kterou se vztahovaly právní předpisy dvou nebo více členských států.

68. Z toho vyplývá, že vznik nároku S. Somové na starobní důchod v Bulharsku měl být posouzen na základě sečtení dob pojištění získaných v Bulharsku a v Rakousku podle článku 45 nařízení č. 1408/71, a nikoli na základě ustanovení § 9 přechodných a závěrečných ustanovení KSO.

69. Kromě toho uvádím, že podle Administrativen sad Sofia-grad „doby získané v Rakousku postačují k doplnění chybějící doby pojištění podle vnitrostátních právních předpisů, aniž je třeba uznávat dobu na základě § 9 přechodných a závěrečných ustanovení KSO“. To znamená, že na výpočet starobního důchodu S. Somové se použijí pravidla pro sčítání a poměrný výpočet stanovená v čl. 46 odst. 2 nařízení č. 1408/71, jelikož souběh dob pojištění v Bulharsku a v Rakousku na základě článku 45 tohoto nařízení postačuje k tomu, aby jí byl přiznán nárok na starobní důchod v Bulharsku.

70. Mám za to, že článek 45 a čl. 46 odst. 2 nařízení č. 1408/71 jsou rovněž kogentní ( 26 ) a pojištěnec nemůže vyloučit jejich použití tím, že v žádosti o starobní důchod neuvede doby pojištění získané v jiném členském státě.

71. Zastávám proto názor, že článek 45, čl. 46 odst. 2 a čl. 94 odst. 2 nařízení č. 1408/71 jsou nutně kogentní a neumožňují pojištěnci, aby svým rozhodnutím vyloučil použití pravidel pro sčítání a poměrný výpočet dob pojištění získaných v jiném členském státě před datem použitelnosti uvedeného nařízení v členském státě, v němž byla žádost o důchod předložena.

3. K třetí otázce

a) Argumentace

72. Bulharská vláda má za to, že podle čl. 12 odst. 1 nařízení č. 1408/71 nemůže toto nařízení zakládat ani zachovávat nárok na pobírání několika dávek stejného druhu vztahující se k jedné a téže době povinného pojištění. Bez ohledu na výjimky, které stanoví, podle ní čl. 12 odst. 1 nařízení č. 1408/71 brání uznat dobu odvádění příspěvků na základě doplacení příspěvků podle vnitrostátního práva, pokud se takto uznaná doba odvádění příspěvků časově shoduje s dobami pojištění, které byly získány podle právních předpisů jiného členského státu.

73. Komise má s ohledem na svou odpověď na předchozí předběžnou otázku za to, že není nutné na tuto otázku odpovídat.

b) Posouzení

74. Třetí otázka položená Administrativen sad Sofia-grad se týká toho, zda musí být čl. 12 odst. 1 nařízení č. 1408/71 vykládán v tom smyslu, že brání uznání doby pojištění na základě doplacení příspěvků podle odstavce 9 třetího pododstavce přechodných a závěrečných ustanovení KSO, pokud se takto uznaná doba pojištění časově shoduje s dobami pojištění, které byly získány podle právních předpisů jiného členského státu, jako tomu je za okolností ve věci v původním řízení.

75. Vzhledem k mé odpovědi na druhou otázku o kogentnosti článku 45, čl. 46 odst. 2 a čl. 94 odst. 2 nařízení č. 1408/71 mám za to, že není nutné zvlášť odpovídat na třetí otázku. Jak totiž potvrdil Administrativen sad Sofia-grad, doby pojištění, které S. Somova získala v Rakousku, postačují pro doplnění doby pojištění, která jí chyběla pro účely vzniku nároku na starobní důchod podle bulharského práva, aniž je navíc nutné uznávat dobu na základě § 9 třetího pododstavce přechodných a závěrečných ustanovení KSO. Na základě pravidla pro sčítání stanoveného v článku 45 nařízení č. 1408/71 proto není nutné ani možné uplatnit ustanovení § 9 třetího pododstavce přechodných a závěrečných ustanovení KSO.

4. Ke čtvrté otázce

a) Argumentace

76. Podle bulharské vlády čl. 12 odst. 2 nařízení č. 1408/71 připouští, aby členský stát do budoucna zastavil vyplácení a požadoval vrácení všech plateb z titulu starobního důchodu přiznaného státnímu příslušníkovi podle vnitrostátního práva, pokud ke dni podání žádosti o dávky starobního důchodu žadatel nesplnil povinnost uvést doby pojištění získané na území jiného členského státu. Má za to, že v případě dodatečného sdělení doby odvádění příspěvků získané v zahraničí musí být důchod přepočten s ohledem na doložená odpracovaná léta, která byla uznána jiným členským státem.

77. Komise má za to, že vzhledem k odpovědím na první a druhou otázku byla zodpovězena i první část čtvrté otázky. Druhá část čtvrté otázky, která se týká vrácení dluhů, není podle ní s ohledem na předchozí odpovědi relevantní.

b) Posouzení

78. Čtvrtá předběžná otázka položená Administrativen sad Sofia-grad se týká otázky, zda čl. 12 odst. 2 nařízení č. 1408/71 připouští vrácení částek vyplacených S. Somové z titulu starobního důchodu z důvodu souběhu těchto dávek s jinými příjmy získanými v Rakousku. Z článku 12 odst. 2 nařízení č. 1408/71 totiž vyplývá, že ustanovení snižující dávky stanovené právními předpisy členského státu se v zásadě ( 27 ) použijí na osoby mající nárok na dávku od tohoto členského státu, mají-li nárok na jiné dávky sociálního zabezpečení nebo na jiné příjmy jakékoli povahy, získané zejména na základě právních předpisů jiného členského státu.

79. Z vyjádření předložených bulharskou vládou na jednání jasně vyplývá, že bulharské právo umožňuje souběh výdělečné činnosti a pobírání starobního důchodu. Za těchto okolností mám za to, že se čl. 12 odst. 2 nařízení č. 1408/71 nepoužije na souběžný příjem z výdělečné činnosti v Rakousku a pobírání starobního důchodu v Bulharsku v případě S. Somové.

80. Navíc a pro úplnost dodávám, že vzhledem k mým odpovědím na druhou a třetí otázku měl být starobní důchod S. Somové vypočten na základě pravidel pro sčítání a poměrný výpočet stanovených v článku 45 a čl. 46 odst. 2 nařízení č. 1408/71. Podle údajů Administrativen sad Sofia-grad a s výhradou ověření, které musí provést tento soud, se ostatně jeví, že se důchod přiznaný na základě těchto ustanovení nařízení č. 1408/71 neliší od důchodu stanoveného usnesením SUSO ze dne 11. července 2007 ( 28 ).

VI – Závěry

81. S ohledem na výše uvedené navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na první, druhou a čtvrtou předběžnou otázku Administrativen sad Sofia-grad následovně: 1) Článek 49 SFEU brání takové právní úpravě členského státu, jako je čl. 94 první pododstavec bulharského zákoníku sociálního zabezpečení (Kodex za socialnoto osiguriavane), která spojuje nárok na starobní důchod s požadavkem přerušit odvádění příspěvků na sociální zabezpečení. 2) Články 45, čl. 46 odst. 2 a čl. 94 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, dále pozměněném nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1992/2006 ze dne 18. prosince 2006, jsou kogentní a neumožňují pojištěnci, aby svým rozhodnutím vyloučil použití pravidel pro sčítání a poměrný výpočet dob pojištění získaných v jiném členském státě před datem použitelnosti uvedeného nařízení v členském státě, ve kterém byla žádost o starobní důchod předložena. 3) Článek 12 odst. 2 nařízení č. 1408/71 ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, dále pozměněném nařízením č. 1992/2006, se nepoužije na souběh příjmů z výdělečné činnosti a dávek sociálního zabezpečení dotčený ve věci v původním řízení.

( 1 ) – Původní jazyk: francouzština.

( 2 ) – _ Úř. věst. 1997, L 28, s. 1

( 3 ) – _ Úř. věst. L 392, s. 1.

( 4 ) – _ Věc 4/2000, DV č. 55 pro rok 2000.

( 5 ) – _ A to po dobu 33 let 11 měsíců a 17 dní na základě dokumentů vystavených bulharskými zaměstnavateli S. Somové týkajících se jejího sociálního pojištění a jejích příjmů.

( 6 ) – _ Předkládající soud má za to, že dodržování požadavku ukončit pojištění může ovlivnit rozhodnutí usadit se na území jiného členského státu na základě článku 49 SFEU z důvodu nebezpečí a nejistoty, zda bude možné po ukončení pojištění pokračovat ve výkonu samostatně výdělečné činnosti.

( 7 ) – _ Předkládající soud rovněž uvedl, že k souběhu dob pojištění v těchto členských státech došlo v jejím případě v době od října 1995 do května 1996 včetně, aniž upřesnil, jak mohl tento souběh vzniknout.

( 8 ) – _ Rozsudek ze dne 16. července 2009 Chamier-Glisczinski (C-208/07, Sb. rozh. s. I-6095, bod 85).

( 9 ) – _ Tedy ve znění platném od 27. prosince 2005 do 31. prosince 2011 použitelném na skutkový stav ve věci v původním řízení.

( 10 ) – _ Tato ustanovení bulharského práva podle mého názoru spíše podněcují penzisty, aby pracovali a odváděli příspěvky.

( 11 ) – _ V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 26. ledna 1999, Terhoeve (C-18/95, Recueil, s. I-345, body 33 až 35), jakož i ze dne 21. února 2013, Salgado González (C‑282/11, body 35 až 37 a citovaná judikatura).

( 12 ) – _ V tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Terhoeve (bod 35) a rozsudek ze dne 12. července 2001, Vanbraekel a další (C-368/98, Recueil, s. I-5363, bod 42).

( 13 ) – _ Rozsudek ze dne 15. prosince 1995, Bosman (C-415/93, Recueil, s. I-4921, bod 96); výše uvedený rozsudek Terhoeve (bod 39); rozsudky ze dne 27. ledna 2000, Graf (C-190/98, Recueil, s. I-493, bod 23); ze dne 30. září 2003, Köbler (C-224/01, Recueil, s. I-10239, bod 74); ze dne 2. října 2003, Van Lent (C-232/01, Recueil, s I-11525, bod 16); ze dne 17. března 2005, Kranemann (C-109/04, Sb. rozh. s. I-2421, bod 26), a ze dne 11. ledna 2007, ITC (C-208/05, Sb. rozh. s. I-181, bod 33).

( 14 ) – _ V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 5. října 2004, CaxiaBank France (C-442/02, Sb. rozh. s. I-8961, bod 11), jakož i ze dne 10. března 2011, Casteels (C-379/09, Sb. rozh. s. I-1379, body 21 a 22 a citovaná judikatura).

( 15 ) – _ V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. dubna 2008, Vláda Francouzského společenství a valonská vláda (C-212/06, Sb. rozh. s. I-1683, bod 52).

( 16 ) – _ Rozsudek ze dne 27. ledna 2000, Graf (C-190/98, Recueil, s. I-493, bod 25).

( 17 ) – _ Všechny další podmínky, zejména věk a odpracovaná léta, byly splněny.

( 18 ) – _ Například ztráta zařazení nebo odpracovaných let, které mohou ovlivnit povýšení a nárůst mezd dotyčných osob, ztráta nároku na dovolenou nebo zpřetrhání hospodářských a obchodních vztahů pro osoby samostatně výdělečně činné atd.

( 19 ) – _ Výše uvedený rozsudek Bosman (bod 104). Viz rovněž rozsudek ze dne 16. května 2013, Wencel (C‑589/10, bod 70).

( 20 ) – _ Předkládající soud má za to, že pokud není čl. 94 odst. 2 nařízení č. 1408/71 závazný, S. Somova nebyla povinna uvádět ve své žádosti o starobní důchod v Bulharsku z roku 2007 dobu pojištění získanou podle rakouských právních předpisů.

( 21 ) – _ Rozsudky ze dne 27. května 1982, Aubin (227/81, Recueil, s. 1991, bod 19), jakož i ze dne 14. října 2010, van Delft a další (C-345/09, Sb. rozh. s. I-9879, bod 54). Soudní dvůr v bodě 52 tohoto rozsudku van Delft a další rozhodl, že „kolizní normy upravené nařízením č. 1408/71 jsou tedy pro členské státy kogentní, nelze tím spíše připustit, aby pojištěnci, na které se tyto normy vztahují, mohli mařit jejich účinky tím, že by měli možnost se jim vyhnout. Použití systému kolizních norem zavedeného nařízením č. 1408/71 totiž závisí pouze na objektivní situaci, v jaké se dotyčný pracovník nachází“.

( 22 ) – _ Uvádím, že S. Somova požadovala v roce 2007 starobní důchod v Bulharsku, kde dříve pracovala jako zaměstnanec. Mám za to, že navzdory skutečnosti, že článek 94 nařízení č. 1408/71 nazvaný „Přechodná ustanovení pro zaměstnané osoby“ v odstavci 2 výslovně neodkazuje na „samostatně výdělečnou činnost“, Soudní dvůr v bodě 25 svého rozsudku ze dne 7. února 2002 Kauer (C-28/00, Recueil, s. I-1343) rozhodl, že „[p]okud jde o čl. 94 odst. 2 nařízení č. 1408/71, je třeba připomenout, že výraz ‚doba pojištění‘, který je zde uveden, je vymezen v čl. 1 písm. r) tohoto nařízení jako doba zahrnující ‚příspěvkové doby nebo doby zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti, které jsou definované nebo uznané za doby pojištění právními předpisy, podle nichž byly získány [...]‘“. Nařízení Rady (EHS) č. 1390/81 ze dne 12. května 1981, kterým se rozšiřuje nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství na osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodiny (Úř. věst. L 143, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 222), totiž rozšířilo režim zavedený původním zněním nařízení pro zaměstnané osoby na osoby samostatně výdělečně činné. Doplňuji, že článek 95 nařízení č. 1408/71 ve znění použitelném na spor v původním řízení nazvaný „Přechodná ustanovení pro osoby samostatně výdělečně činné“ ve svém odstavci 2 stanoví, že „[v]šechny doby pojištění a případně všechny doby zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti nebo bydlení získané podle právních předpisů členského státu [...] se berou v úvahu při stanovení nároků získaných podle tohoto nařízení“. Podle mého názoru má toto ustanovení z právního hlediska stejný obsah jako čl. 94 odst. 2 tohoto nařízení.

( 23 ) – _ Viz konkrétně „се вземат предвид“ v bulharském znění, „wordt rekening gehouden“ v holandštině, „shall be taken into consideration“ v angličtině, „se tomará en cuenta“ ve španělštině, „é preso in considerazione“ v italštině, „será tido em consideração“ v portugalštině, „λαμβάνεται υπόψη“ v řečtině, „sunt luate în considerare“ v rumunštině, „figyelembe kell venni“ v maďarštině, „otetaan huomioon“ ve finštině, „skall beaktas vid“ ve švédštině, „skal tages i betragtning“ v dánštině, „werden […] berücksichtigt“ v němčině, „sa zohľadnia“ ve slovenštině, „se berou v úvahu“ v češtině, „ņem vērā“ v litevštině a „jest uwzględniany“ v polštině.

( 24 ) – _ Obdobně viz rozsudek ze dne 18. dubna 2002, Duchon (C-290/00, Recueil, s. I-3567, bod 23). Viz rovněž rozsudky ze dne 7. února 1991, Rönfeldt (C-227/89, Recueil, s. I-323, bod 16); ze dne 11. června 1998, Kuusijärvi (C-275/96, Recueil, s. I-3419, bod 25); ze dne 10. května 2001, Rundgren (C-389/99, Recueil, s. I-373, body 29 a 30), jakož i ze dne 18. prosince 2007, Habelt a další (C-396/05, C-419/05 a C-450/05, Sb. rozh. s. I-11895, bod 55).

( 25 ) – _ Viz bod 55 tohoto rozsudku, jakož i bod 95, který používá výraz „může dovolávat“. Podle Administrativen sad Sofia-grad tento výraz znamená, že Soudní dvůr nepovažuje čl. 94 odst. 2 nařízení č. 1408/71 za závazný, a jeho uplatnění je tudíž v dispozici oprávněného. Důsledkem toho by v projednávané věci bylo, že by S. Somova nebyla povinna ve své žádosti o přiznání důchodu podle vnitrostátního práva uvádět doby pojištění získané v jiném členském státě před použitím tohoto nařízení.

( 26 ) – _ Samotné znění těchto ustanovení pojištěncům žádné právo volby nenabízí. Obdobně viz výše uvedený rozsudek van Delft (bod 57). Stejně jako Irsko mám za to, že na základě čl. 84a odst. 1 nařízení č. 1408/71 „žadatel o dávky sociálního zabezpečení nemá právo předkládat kusý přehled svého profesního života a dob pojištění s cílem získat finanční výhodu“. Jak uvedl generální advokát Cruz Villalón v bodě 67 svého stanoviska ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Wencel, toto ustanovení „ukládá institucím a osobám, na něž se toto nařízení vztahuje, povinnost se vzájemně informovat a spolupracovat, která se projevuje v případě prvně uvedených povinností ‚poskytnout dotyčným osobám veškeré požadované informace nezbytné pro výkon práv přiznaných jim tímto nařízením‘ a v případě osob, na které se vztahuje nařízení, povinností ‚uvědom[it] instituce příslušného státu a státu bydliště o všech změnách své osobní nebo rodinné situace, které ovlivňují dávky poskytované na základě tohoto nařízení‘ “.

( 27 ) – _ Výjimka ze zásady stanovené čl. 12 odst. 2 nařízení č. 1408/71 je stanovena v čl. 46b odst. 1 tohoto nařízení, který stanoví, že v případě souběhu dávek stejného druhu, se ustanovení snižující dávky stanovené vnitrostátními právními předpisy nepoužijí na dávky vypočtené na základě čl. 46 odst. 2 uvedeného nařízení.

( 28 ) – _ Vzhledem k mé odpovědi na třetí otázku položenou předkládajícím soudem, může vyvstat otázka, zda může mít S. Somova případně podle vnitrostátního práva nárok na vrácení příspěvků, které odváděla na základě odstavce 9 přechodných a závěrečných ustanovení KSO. Vzhledem k tomu, že vznik nároku S. Somové na starobní důchod v Bulharsku měl být posouzen podle ustanovení nařízení č. 1408/71, a nikoli podle odstavce 9 přechodných a závěrečných ustanovení KSO, nezakládá posledně uvedené ustanovení v projednávané věci nárok na starobní důchod. Z toho vyplývá, že platby odváděné S. Somovou na základě tohoto ustanovení představují sociální příspěvky bez nároku na protiplnění. Předkládajícímu soudu přísluší zabývat se touto otázkou a zejména ověřit, zda SUSO a S. Somova dodržely vzájemné informační povinnosti a povinnost spolupracovat stanovené článkem 46b nařízení č. 1408/71. Uvádím, že podle SUSO S. Somova ve špatném úmyslu neuvedla doby pojištění získané v Rakousku. Předkládající soud nicméně potvrdil, že žádný z dokumentů správy důchodů nezmiňoval povinnost S. Somové sdělit doby pojištění získané v jiném členském státu za účelem přihlédnutí ke všem dobám pojištění podle článku 45 nařízení č. 1408/71. Kromě toho podle tohoto soudu, formulář, který má být vyplněn za účelem žádosti o starobní důchod, rovněž neupřesňuje práva a povinnosti, které vyplývají z tohoto nařízení.