ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
V oblasti hospodářské soutěže je rozpětí pokut nástroj pouze a výhradně spojený s postupem při narovnání. Článek 10a odst. 2 nařízení č. 773/2004 o vedení řízení Komise podle článků 81 [ES] a 82 [ES] výslovně poskytuje útvarům Komise možnost informovat účastníky jednání o narovnání o odhadu výše pokuty, která jim může být uložena s ohledem na pravidla obsažená v pokynech pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003, v oznámení o postupu při narovnání s cílem přijmout rozhodnutí podle článků 7 a 23 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 v případech kartelů a případně v oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů.

Nepředloží-li podnik návrh na narovnání a odstoupí tak z postupu při narovnání, bude se postup vedoucí ke konečnému rozhodnutí řídit namísto ustanovení, kterými se řídí postup při narovnání, obecnými ustanoveními nařízení č. 773/2004. Jedná se tedy zde o tzv. situaci „tabula rasa“, ve které musí být odpovědnost teprve prokázána. Z toho vyplývá, že rozpětí sdělené v průběhu postupu při narovnání je napříště irelevantní, jelikož je nástrojem vlastním tomuto postupu. Bylo by proto nelogické, a dokonce nesprávné, aby byla Komise povinna v oznámení námitek uplatnit rozpětí pokut, které souviselo s jiným řízením, od kterého se již upustilo, nebo na takové rozpětí odkazovat. Uvedení rozpětí pokut již v oznámení námitek by totiž bylo v rozporu s čistě přípravným charakterem takového aktu a zbavilo by Komisi možnosti uložit pokutu přizpůsobenou novým okolnostem existujícím v době přijetí jejího rozhodnutí, a to přesto, že musí zohlednit nové argumenty a důkazy, se kterými byla seznámena v řádném správním řízení a které mohou mít dopad na stanovení výše pokuty, která má být uložena.

Při sledování stejné logiky nepřísluší Komisi žádná přísnější povinnost odůvodnění, pokud využije postup při narovnání, který má usnadnit urovnání sporů a od něhož se později upustí, než je povinnost, která jí přísluší při přijímání rozhodnutí v řádném řízení.

(viz body 100, 101, 104–107)
Komise neporušuje povinnost uvést odůvodnění, pokud v případě, že vykonává pravomoc kontroly spojování podniků, neuvede v rozhodnutí přesné odůvodnění, co se týče posouzení určitého množství aspektů spojení, které se jí zdají být zjevně nevhodné, bez významu, nebo při tomto posuzování jasně podružné. Takový požadavek by byl totiž obtížně slučitelný s požadavkem rychlosti a krátkých lhůt řízení, které musí Komise dodržovat při výkonu pravomoci kontroly spojování podniků a které patří mezi zvláštní okolnosti řízení o kontrole tohoto spojování. Z toho vyplývá, že pokud Komise prohlásí spojení za slučitelné s vnitřním trhem na základě čl. 8 odst. 2 nařízení č. 139/2004 o kontrole spojování podniků, je požadavek odůvodnění splněn, pokud toto rozhodnutí jasně uvádí důvody, pro které se Komise domnívá, že dotyčné spojení, případně po změnách provedených dotyčnými podniky, zásadně nenarušuje účinnou hospodářskou soutěž na vnitřním trhu nebo jeho podstatné části, a to zejména vytvořením nebo posílením dominantního postavení.

Z toho vyplývá, že Komise správně vymezila relevantní trh, když v rámci kontroly spojení v odvětví pravidelné osobní letecké dopravy rozvinula přístup „místo odletu – místo destinace“, tzv. O & D, který odpovídá přístupu na základě dvojic měst a odráží hledisko poptávky, podle něhož spotřebitelé zvažují všechny možnosti, jak se dostat z města odletu do města destinace, a to včetně různých způsobů dopravy. Podle tohoto přístupu tvoří každá kombinace místa odletu a místa destinace samostatný trh.

V oblasti spojování podniků, které spadá do unijního práva hospodářské soutěže, vymezení relevantní trhu nutně neodpovídá vymezení relevantního trhu v souvislosti se schválením státní podpory, jelikož obě řízení se liší jak předmětem, tak právním základem, kterým je v jednom případě čl. 88 odst. 2 první pododstavec ES, a ve druhém případě čl. 8 odst. 2 nařízení č. 139/2004 o kontrole spojování podniků.

V rámci přezkumu státních podpor, které mohou být schváleny podle čl. 87 odst. 3 písm. c) ES, tak musí dbát Komise na to, aby předmětné podpory neměnily podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. V případě rozhodnutí o plánu restrukturalizace, kdy dotyčná podpora směřuje ke snížení dluhu podniku v obtížích a spadá do rámce plánu restrukturalizace, jehož cílem je zajistit obnovení dlouhodobé životaschopnosti tohoto podniku, se účinky této podpory neomezují na konkrétní trh, na kterém podnik působí, ale dopadají na jeho celkovou situaci.

Naopak v rámci kontroly spojení musí Komise podle čl. 2 odst. 2 a 3 nařízení o spojování zajistit, aby spojení zásadně nenarušilo účinnou hospodářskou soutěž na společném trhu nebo na jeho podstatné části. Hodnocení se tedy soustřeďuje na důsledky spojení pro konkurenční omezování. Právě proto je cílem závazků, které navrhly strany předkládající oznámení, náprava problémů v oblasti hospodářské soutěže, jež spojení vytváří na trzích, na kterých uvedené strany před spojením soutěžily.

(viz body 145–147)
2)

Společnost Yoshida Metal Industry Co. Ltd ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) a společnostmi Pi Design AG, Bodum France a Bodum Logistics A/S v řízení před Tribunálem a Soudním dvorem.
Za účelem kvalifikace vnitrostátního daňového opatření jako „selektivního“ daňového opatření v rámci použití čl. 107 odst. 1 SFEU musí Evropská komise předně identifikovat obecný nebo „obvyklý“ daňový režim uplatňovaný v dotyčném členském státě a dále prokázat, že se předmětné daňové opatření od uvedeného obecného režimu odchyluje v rozsahu, v němž zavádí rozlišování mezi hospodářskými subjekty, které se s ohledem na cíl sledovaný tímto obecným režimem nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci. Pojem „státní podpora“ se však na opatření zavádějící rozlišení mezi podniky, které se s ohledem na cíl dotčeného právního režimu nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci, a tedy opatření a priori selektivní, nevztahuje, pokud se dotyčnému členskému státu podaří prokázat, že je toto rozlišení odůvodněné, jelikož vyplývá z povahy nebo systematiky soustavy, do níž tato opatření patří.

Pokud jde o určení obecného vnitrostátního daňového režimu, tzn. první fázi metody zmíněné výše, k věcnému vymezení tohoto referenčního rámce v zásadě dochází v souvislosti s opatřením považovaným za podporu. Kromě existence spojitosti mezi účelem dotčeného opatření a účelem obvyklého režimu umožňuje též zkoumání srovnatelnosti situací spadajících do tohoto opatření a situací spadajících do tohoto režimu vymezit věcnou působnost uvedeného režimu. Tato srovnatelnost se posuzuje s ohledem na cíl sledovaný obvyklým režimem. K závěru o existenci odchylky umožňuje ostatně rovněž dospět srovnatelnost těchto situací, pokud je se situacemi spadajícími do sporného opatření zacházeno odlišně od situací spadajících do obvyklého režimu, přestože jsou srovnatelné. Společná úvaha týkající se prvních dvou fází metody uvedené výše tak může v některých případech vést ke stanovení jak obvyklého režimu, tak existence odchylky.

(viz body 63, 64, 95, 98, 102-104, 106)
Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr v rozsudku o kasačním opravném prostředku upřesnil, že napadený rozsudek musí být zrušen v rozsahu, v němž v něm měl Tribunál za to, že odvolací senát byl povinen přezkoumat rozlišovací způsobilost zvýšenou v důsledku užívání starších ochranných známek, a sporné rozhodnutí z tohoto důvodu zrušil, třebaže předtím konstatoval, že kolidující ochranné známky podobné nejsou, Soudní dvůr nezamýšlel zpochybnit skutková zjištění provedená Tribunálem, pokud jde o analýzu podobnosti mezi kolidujícími označeními, která tvořila předpoklad pro úvahy Soudního dvora.

Vzhledem k tomu, že se tento důvod pro zrušení netýkal uvedených skutkových zjištění, byt přezkum uvedeného žalobního důvodu ukončen konstatováním, podle něhož je přezkum rozlišovací způsobilosti zvýšené v důsledku užívání starších ochranných známek irelevantní, jelikož kolidující označení jsou odlišná.

To je rovněž potvrzeno v rozsahu, v němž Soudní dvůr uvedl, že vzhledem k tomu, že Tribunál předtím konstatoval, že dotčené ochranné známky jsou globálně odlišné, bylo jakékoli nebezpečí záměny vyloučeno a případná existence rozlišovací způsobilosti zvýšené v důsledku užívání starších ochranných známek nemohla vyvážit neexistenci podobnosti uvedených ochranných známek.

Kromě toho by zpochybnění analýzy podobnosti kolidujících označení Tribunálem, aniž Soudní dvůr zmínil jakékoli pochybení, jehož se Tribunál v tomto ohledu dopustil, znamenalo, že by se druhý senát Tribunálu stal odvolacím soudem proti rozhodnutí prvního senátu Tribunálu, a že by byl rozsudek o kasačním opravném prostředku zbaven části závazného účinku v rozsahu, v němž zrušení nemůže jít nad rámec zrušení konstatovaného Soudním dvorem a umožnit zpochybnění skutkového stavu, což by způsobilo neúčinnost důvodů, na nichž je rozsudek o kasačním opravném prostředku založen.

(viz body 38–40, 43)
Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 18. února 2010 (věc R 230/2009-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Teco Electric & Machinery Co. Ltd a Graf-Syteco GmbH & Co. KG
slovní ochranná známka AIR FORCE pro výrobky zařazené do třídy 14 – přihláška č. 5016704

Namítaná ochranná známka nebo označení:
Rozsudek Tribunálu (šestého senátu) ze dne 6. října 2011 – Seven v. OHIM – Seven for all mankind (SEVEN FOR ALL MANKIND)

(Věc T-176/10)

„Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Společenství SEVEN FOR ALL MANKIND – Starší obrazové ochranné známky Společenství a starší mezinárodní obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek ‚seven‘ – Relativní důvod pro zamítnutí – Podobnost označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009“

Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody zamítnutí – Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 50, 55)

Předmět

Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. ledna 2010 (věc R 1514/2008-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Seven SpA a Seven for all mankind LLC

Výrok

1) Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 28. ledna 2010 (věc R 1514/2008-2) se zrušuje.

2) Žaloba se ve zbývající části zamítá.

3) OHIM se ukládá náhrada nákladů vynaložených společnosti Seven SpA v souvislosti s řízením před Tribunálem, jakož i nákladů vynaložených touto společností v rámci řízení před odvolacím senátem.
25

Konečně je třeba poukázat na to, že jsou-li absolutní důvody pro zamítnutí stanovené v čl. 7 odst. 1 nařízení č. 207/2009 jedinými důvody relevantními v rámci řízení o přihlášce ochranné známky Společenství bez ohledu na absolutní důvody pro zamítnutí stanovené právními předpisy členských států, vyplývá to z povahy nařízení jakožto aktu závazného ve všech jeho částech a přímo použitelného ve všech členských státech. V tomto ohledu znění uvedeného ustanovení obsahuje taxativní výčet absolutních důvodů pro zamítnutí, který neodkazuje na absolutní důvody stanovené právními předpisy členských států. Stejně tak čl. 1 odst. 1 nařízení č. 207/2009 stanoví, že ochranné známky Společenství jsou zapsány za podmínek a způsobem stanoveným v uvedeném nařízení. Výklad čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009 navrhovaný žalobkyní nelze tudíž přijmout, neboť by výše uvedený odstavec zbavoval užitečného účinku.
Rozsudek Tribunálu (druhého senátu) ze dne 23. listopadu 2011 – Geemarc Telecom v. OHIM – Audioline (AMPLIDECT)

(Věc T-59/10)

„Ochranná známka Společenství – Řízení o prohlášení neplatnosti – Slovní ochranná známka Společenství AMPLIDECT – Absolutní důvody pro zamítnutí – Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 – Popisný charakter – Nedostatek rozlišovací způsobilosti – Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním – Důkaz“

Ochranná známka Společenství – Vzdání se, zrušení a neplatnost – Absolutní důvody neplatnosti – Zápis v rozporu s čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009 – Výjimka – Získávání rozlišovací způsobilosti užíváním [Nařízení Rady č. 207/2009 čl. 7 odst. 1 písm. b) a c), čl. 52 odst. 1 písm. a)] (viz body 34–35, 67, 69, 81)

Předmět

Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. listopadu 2009 (věc R 913/2009-2) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Audioline GmbH a Geemarc Telecom International Ltd

Výrok:

1) Žaloba se zamítá.
35

Pokud jde o to, že se žalobkyně v tomto ohledu odvolává na judikaturu německých soudů, je třeba uvést, že režim ochranných známek Společenství je autonomním systémem, který se skládá ze souboru jemu vlastních pravidel a který sleduje jemu vlastní cíle, přičemž jeho použití je nezávislé na jakémkoli vnitrostátním systému. OHIM a případně unijní soud tudíž nejsou vázány rozhodnutími přijatými na úrovni členských států [viz rozsudek Tribunálu ze dne 27. února 2002, Streamserve v. OHIM (STREAMSERVE), T-106/00, Recueil, s. II-723, bod 47 a citovaná judikatura], která představují pouze prvek, který – aniž je rozhodující – může být zohledněn v rámci řízení o prohlášení neplatnosti týkajícího se ochranné známky Společenství [obdobně viz rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2001, Henkel v. OHIM (Červenobílá kulatá tableta), T-337/99, Recueil, s. II-2597, bod 58 a citovaná judikatura].
41

V tomto ohledu je třeba připomenout, že pokud je rozhodnutí nebo nařízení, které se bezprostředně a osobně dotýká jednotlivce, v průběhu řízení nahrazeno aktem se stejným předmětem, musí být tento akt považován za novou skutečnost, která umožňuje žalobci upravit jeho návrhová žádání a žalobní důvody. Bylo by totiž v rozporu s řádným výkonem spravedlnosti a požadavkem na hospodárnost řízení požadovat po žalobci, aby podal novou žalobu. Mimoto by bylo nespravedlivé, kdyby dotčený orgán mohl na kritiku obsaženou v žalobě podané proti aktu k unijnímu soudu reagovat tak, že by změnil napadený akt nebo jej nahradil jiným, a dovolávat se v průběhu soudního řízení této změny nebo tohoto nahrazení, aby tak druhého účastníka řízení zbavil možnosti rozšířit jeho původní návrhová žádání a žalobní důvody na pozdější akt nebo proti němu předložit doplňující návrhová žádání a žalobní důvody (viz obdobně rozsudek Tribunálu ze dne 23. října 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran v. Rada, T-256/07, Sb. rozh. s. II-3019, bod 46 a citovaná judikatura).
87

Zásada účinné soudní ochrany je obecnou zásadou unijního práva, která vyplývá z ústavních tradic společných členským státům a která byla zakotvena v článcích 6 a 13 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 a v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (Úř. věst. 2007, C 303, s. 1). Účinnost soudního přezkumu znamená, že příslušný unijní orgán má povinnost sdělit důvody omezujícího opatření dotčenému subjektu v nejširším možném rozsahu, a to buď v okamžiku, kdy je uvedené opatření přijato, nebo alespoň co nejdříve poté, aby bylo dotčenému subjektu umožněno využít v příslušných lhůtách jeho práva takové opatření napadnout. Dodržení této povinnosti sdělit uvedené důvody je totiž nezbytné jak k tomu, aby adresátům omezujících opatření bylo umožněno hájit svá práva za co nejpříznivějších podmínek a rozhodnout se s plnou znalostí věci, zda je účelné obrátit se na unijní soud, tak i k tomu, aby byl unijní soud plně schopen přezkoumat legalitu dotčeného aktu, tak jak mu to přísluší (v tomto smyslu viz obdobně rozsudek Kadi a Al Barakaat International Foundation v. Rada a Komise, bod 80 výše, body 335 až 337 a citovaná judikatura).
29

Dále je nutno konstatovat, že přihlášená ochranná známka označuje víno obecně, a nikoli zvláštní druhy vín. Okolnost, že žalobkyně zamýšlí užívat přihlášenou ochrannou známku k prodeji vín druhu „cacher“ – což spadá pod zvláštní podmínky uvádění na trh výrobků označených uvedenou ochrannou známkou, které se mohou měnit v čase a podle vůle svých majitelů – tak nic nemění na skutečnosti – kterou na jednání připustila i sama žalobkyně – že by se ochrana přihlášené ochranné známky, pokud by byla zapsána, vztahovala na veškeré víno, takže je relevantní veřejnost třeba vymezit s ohledem na veškeré výrobky „víno“ [viz v tomto smyslu a obdobně rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2009, Zero Industry v. OHIM – zero Germany (zerorh+), T-400/06, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 38 a citovaná judikatura].
31

Dne 21. října 2009 podnik ING zaslal dopis Komisi, že vyhoví žádosti Komise vzít výše uvedená vyjádření zpět, aby jí umožnil přijmout do 18. listopadu 2009 konečné rozhodnutí ohledně podpor uvedených v bodě 3 výše. V tomto dopise však podnik ING uvedl, že trvá na názoru, že náklady na opatření týkající se znehodnocených aktiv byly posouzeny správně. Komise v odpověď přípisem uvedla, že dopis podniku ING, v němž se uvádí, že právě Komise požadovala zpětvzetí vyjádření, nemůže přijmout. Komise upřesnila, že potřebovala dopis, v němž by podnik ING pouze uvedl, že své vyjádření bere zpět, jelikož toto vyjádření již vzhledem k dohodě a očekávanému rozhodnutí není relevantní („We need a letter that simply states that ING is withdrawing its observations because they are [no] longer valid in view of the settlement and the expected decision“). Komise nakonec uvedla, že nepodnikne žádné kroky, pokud jde o tento rozhodovací proces, dokud takový dopis neobdrží („Once again, I will not start the decision process before I have not [sic] received such a letter“). V návaznosti na tento dopis podnik ING zaslal dne 21. října 2009 nový dopis, aby vyhověl očekávání Komise.
35

Zatřetí v rozporu s tím, co tvrdí Španělské království, nelze nezbytnost takového důkazu vyloučit, jestliže – jako je tomu v projednávaném případě – členský stát v souladu s ustanoveními nařízení č. 1433/2003 přibližně stanovil dodatečné náklady způsobené nakládáním s obaly ve srovnání s obvyklými náklady. Takové tvrzení by totiž mělo za následek, že by OP, které nenesly žádné dodatečné náklady, mohly využívat dotčenou podporu, což porušuje pravidlo připomenuté v bodě 20 výše.
1

Několika písemnými otázkami položenými v letech 2005 a 2006 (E-4431/05, E-4772/05, E-5800/06 a P-5509/06) se poslanci Evropského parlamentu dotázali Komise Evropských společenství na kvalifikaci jako státní podpory ustanovení článku 12 odst. 5, které bylo do španělského zákona o dani z příjmu právnických osob vloženo zákonem Ley 24/2001, de Medidas Fiscales, Administrativas y del Orden Social (zákon 24/2001 o přijetí daňových a správních opatření a opatření sociální povahy) ze dne 27. prosince 2001 (BOE č. 313 ze dne 31. prosince 2001, s. 50493) a převzat Real Decreto Legislativo 4/2004, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades (královský legislativní dekret 4/2004, kterým se schvaluje kodifikované znění zákona o dani z příjmu právnických osob) ze dne 5. března 2004 (BOE č. 61 ze dne 11. března 2004, s. 10951) (dále jen „sporný režim“). Komise v podstatě odpověděla, že podle informací, které má k dispozici, nic nenasvědčuje tomu, že by sporný režim spadal do rozsahu působnosti pravidel týkajících se státních podpor.
12

Rozhodnutím ze dne 6. října 2010 (dále jen „napadené rozhodnutí“) druhý odvolací senát OHIM odvolání vyhověl a rozhodnutí námitkového oddělení zrušil. Pokud jde o čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009, měl za to, že starší ochranné známky požívají ve třech členských státech velmi dobrého jména. Dále měl za to, že mezi dotčenými ochrannými známkami existuje určitý stupeň podobnosti a že si relevantní veřejnost může mezi označeními vytvořit spojitost, a to s ohledem na rozlišovací způsobilost a dobré jméno starších ochranných známek a na podobnost výrobků, kterých se týkají dotčené ochranné známky. Konečně odvolací senát dospěl k závěru, když odkázal na argumenty uplatněné vedlejší účastnicí, že by přihlašovaná ochranná známka mohla rozmělnit jedinečný image starších ochranných známek a mohla by neprávem těžit z jejich rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména. Pokud jde o čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009, měl odvolací senát za to, že starší ochranné známky byly pro chráněné výrobky skutečně a trvale užívány.
Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 20. května 2010 (věc R 1235/2008‑1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Pi‑Design AG, Bodum France a Bodum Logistics A/S na jedné straně a Yoshida Metal Industry Co. Ltd. na druhé straně
Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 20. května 2010 (věc R 1237/2008‑1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Pi‑Design AG, Bodum France a Bodum Logistics A/S na jedné straně a Yoshida Metal Industry Co. Ltd. na druhé straně
Rozsudek Tribunálu (pátého senátu) ze dne 26. září 2012 –

LIS v. Komise

(Věc T-269/10)

„Dumping – Dovozy elektronických integrovaných kompaktních fluorescenčních výbojek pocházejících z Číny – Žádost o vrácení vybraných cel – Článek 11 odst. 8 nařízení (ES) č. 384/96 [nyní čl. 11 odst. 8 nařízení (ES) č. 1225/2009] – Podmínky – Důkaz“

1. Společná obchodní politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Žádost o vrácení antidumpingových cel založená na čl. 11 odst. 8 nařízení č. 384/96 – Účel – Zpochybnění platnosti nařízením o uložení konečných cel nebo návrh na opětovný přezkum obecných údajů zjištěných během předcházejících vyšetřování – Nepřípustnost (Nařízení Rady č. 384/96, čl. 11 odst. 8, a č. 1225/2009, čl. 11 odst. 8) (viz bod 32)

2. Společná obchodní politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Dumpingové rozpětí – Určení běžné hodnoty – Dovozy pocházející ze země, která nemá tržního hospodářství – Přiznání postavení podniku působícího v tržním hospodářství – Podmínky – Kumulativní charakter – Důkazní břemeno, které nesou výrobci – Hodnocení důkazů orgány – Soudní přezkum – Meze [Nařízení Rady č. 384/96, čl. 2 odst. 7 písm. a), b) a c), a č. 1225/2009, čl. 2 odst. 7 písm. a), b) a c)] (viz body 37–40)

3. Společná obchodní politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Individuální zacházení s vyvážejícími podniky ze země, která nemá tržní hospodářství – Podmínky – Kumulativní charakter – Důkazní břemeno, které nese podnik požadující uplatnění uvedeného zacházení [Nařízení Rady č. 384/96, čl. 9 odst. 5 druhý pododstavec, a č. 1225/2009, čl. 9 odst. 5 druhý pododstavec) (viz body 41–44)

4. Společná obchodní politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Vrácení antidumpingových cel podnikům dovážejícím ze země, která nemá tržní hospodářství – Důkazní břemeno, které nese dovozce – Nezbytnost podat stejné důkazy týkající se běžné hodnoty a vývozních cen, jako jsou důkazy vyžadované od vývozce pro účely získání postavení podniku působícího v tržním hospodářství nebo individuálního zacházení (Nařízení Rady č. 384/96, čl. 11 odst. 8, a č. 1225/2009, čl. 11 odst. 8) (viz body 45, 47, 49–50, 56–58)

5. Společná obchodní politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Dumpingové rozpětí – Určení běžné hodnoty – Faktor, který je třeba použít přednostně – Cena v běžném obchodním styku – Výrobní náklady, které nejsou samy o sobě určující pro výpočet běžné hodnoty (Nařízení Rady č. 384/96, čl. 2 odst. 1, a č. 1225/2009, čl. 2 odst. 1) (viz bod 54)

Předmět

Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2010) 2198 final ze dne 12. dubna 2010, týkající se návrhů na vrácení antidumpingových cel, která byla odvedena z dovozů elektronických integrovaných kompaktních fluorescenčních výbojek pocházejících z Čínské lidové republiky

Výrok

1) Žaloba se zamítá.