ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Článek 81 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu stanoví, že je-li určitý návrh zcela nebo zčásti zjevně nepřípustný nebo po právní stránce zjevně zcela neopodstatněný, může uvedený Soud, aniž by pokračoval v řízení, rozhodnout usnesením obsahujícím odůvodnění.

Zejména platí, že odmítnutí žaloby prostřednictvím odůvodněného usnesení přijatého na základě článku 81 jednacího řádu nejenže přispívá k hospodárnosti řízení, ale rovněž šetří náklady, které by účastníkům řízení konání jednání přineslo, pokud má Soud po přezkoumání spisu ve věci za to, že je dostatečně obeznámený s danou věcí prostřednictvím písemností obsažených v uvedeném spise a je zcela přesvědčen o zjevné nepřípustnosti žaloby anebo o tom, že je po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná a navíc se domnívá, že konání jednání by nemohlo přinést žádné nové poznatky, které by mohly změnit jeho názor.

(viz body 27 a 28)

Soud pro veřejnou službu: usnesení ze dne 10. července 2014, Mészáros v. Komise, F‑22/13, EU:F:2014:189, bod 39 a citovaná judikatura
Ostatně právo úředníka nebo zaměstnance na uznání odsloužených let je zcela ustaveno teprve po převodu kapitálové hodnoty, představující jeho nároky nabyté v jiném systému, do důchodového systému Unie.

Na druhou stranu oznámení návrhu týkajícího se uznání odsloužených let započitatelných pro důchod úředníkovi nebo zaměstnanci, který podal žádost o převod nároků na důchod, které získal v rámci jiného systému, do důchodového systému Unie, a tím méně pouhé podání takové žádosti nemění právní postavení dotčené osoby a nemají závazné právní účinky. Úředník nebo zaměstnanec tudíž nenabyl práv, která by bylo možno porušit použitím nových ustanovení.

Orgán tím, že přijme nová obecná prováděcí ustanovení k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu, která mají za následek rozdílné zacházení s úředníky, jimž byla kapitálová hodnota představující jejich nároky na důchod nabyté v jiném systému převedena do systému Unie před vstupem uvedených ustanovení v platnost, a s úředníky, v jejichž případě se tak stalo po jejich vstupu v platnost, neporušuje zásadu rovného zacházení, jelikož rozdílné zacházení se týká úředníků, kteří netvoří jednu a tutéž kategorii.

Úředníci, u nichž nebyla kapitálová hodnota představující jejich nároky na důchod nabyté v jiném systému převedena do důchodového systému Unie v okamžiku vstupu nových ustanovení v platnost, se totiž nenacházeli ve stejné právní situaci jako úředníci, jejichž nároky na důchod nabyté před jejich nástupem do služebního poměru již byly před tímto datem převedeny ve formě kapitálové hodnoty do důchodového systému Unie a vůči kterým bylo přijato rozhodnutí týkající se uznání odsloužených let započitatelných pro důchod v tomto posledně jmenovaném systému. První z nich ještě měli nároky na důchod v jiném systému, kdežto u druhých již došlo k převodu kapitálové hodnoty, jehož výsledkem byl zánik těchto nároků a odpovídající uznání odsloužených let v důchodovém systému Unie.

Takové rozdílné zacházení je mimoto dáno rovněž objektivním faktorem nezávislým na vůli dotčeného orgánu, kterým je rychlost zpracování žádosti o převod dané kapitálové hodnoty příslušným externím důchodovým systémem.

(viz bod 38)

Odkazy:

Tribunál Evropské unie: rozsudek ze dne 13. října 2015, Komise v. Verile a Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, body 177 až 179
Kromě toho právo úředníka nebo zaměstnance na započtení příspěvkových let vzniká plně až převedením kapitálové hodnoty představující jejich nároky nabyté v jiném systému do důchodového systému Unie.

Kromě toho oznámení návrhu na započtení příspěvkových let úředníkovi nebo zaměstnanci, který podal žádost o převod nároků na důchod nabytých v rámci jiného systému do důchodového systému Unie, a tím spíše ani samotné podání takové žádosti nemění právní postavení dotyčné osoby a nemají právně závazné účinky. Úředník nebo zaměstnanec tedy nenabyl práv, která by mohla být porušena uplatněním nových ustanovení.

Orgán tím, že přijme nová obecná prováděcí ustanovení k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu, která mají za následek rozdílné zacházení s úředníky, jímž byla kapitálová hodnota představující jejich nároky na důchod nabyté v jiném systému převedena do systému Unie před vstupem uvedených ustanovení v platnost, a s úředníky, u nichž došlo k tomuto převodu po uvedeném vstupu v platnost, neporušuje zásadu rovného zacházení, jelikož rozdílné zacházení se týká úředníků, kteří netvoří jednu a tutéž kategorii.

Úředníci, u nichž nebyla kapitálová hodnota představující jejich nároky na důchod nabyté v jiném systému převedena v okamžiku vstupu nových ustanovení v platnost do důchodového systému Unie, se totiž nenacházeli ve stejné právní situaci jako úředníci, jejichž nároky na důchod nabyté před jejich nástupem do služebního poměru již byly před tímto datem převedeny do důchodového systému Unie ve formě kapitálové hodnoty a vůči kterým bylo přijato rozhodnutí týkající se započtení příspěvkových let v tomto posledně jmenovaném systému. První z nich ještě měli nároky na důchod v jiném systému, kdežto u druhých již došlo k převodu kapitálové hodnoty vedoucímu k zániku těchto nároků a odpovídajícímu započtení příspěvkových let v důchodovém systému Unie.

Takové rozdílné zacházení má mimoto základ také v objektivním prvku nezávislém na vůli dotyčného orgánu, tedy v rychlosti zpracování dotčené žádosti o převod kapitálové hodnoty dotyčným externím důchodovým systémem.

(viz bod 37)

Odkazy:

Tribunál Evropské unie: rozsudek ze dne 13. října 2015, Komise v. Verile a Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, body 177 až 179
USNESENÍ SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU EVROPSKÉ UNIE

(druhého senátu)

20. července 2016

Rosalba Polizzi

v.

Evropská komise

„Veřejná služba — Úředníci — Důchody — Převod vnitrostátních důchodových nároků — Návrh na započtení příspěvkových let — Akt, který nezasahuje nepříznivě do právního postavení — Nepřípustnost žaloby — Návrh na vydání rozhodnutí bez projednání věci samé — Článek 83 jednacího řádu“

Předmět:

Žaloba podaná na základě článku 270 SFEU, jenž je použitelný na Smlouvu o ESAE na základě jejího článku 106a, kterou se Rosalba Polizzi domáhá především zrušení návrhu Evropské komise ze dne 17. dubna 2014, ve kterém se na její žádost stanoví počet příspěvkových let uznaných v důchodovém systému Evropské unie a vyplývajících z převodu důchodových nároků, které nabyla ve vnitrostátním důchodovém systému předtím, než nastoupila do služebního poměru v Komisi.

Rozhodnutí:

Žaloba se odmítá jako nepřípustná. Rosalba Polizzi ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé Evropské komisi.

Shrnutí

Žaloby úředníků – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Pojem – Návrh na započtení příspěvkových let za účelem převodu důchodových nároků nabytých před nástupem do služebního poměru v Unii do unijního systému – Vyloučení

(Služební řád úředníků, čl. 91 odst. 1 a příloha VIII, čl. 11 odst. 2)

Návrh na započtení příspěvkových let, oznámený úředníkovi za účelem převodu důchodových nároků nabytých v jiném systému do důchodového systému Evropské unie, nemá právně závazné účinky, které bezprostředně a okamžitě ovlivňují právní postavení jeho příjemce tím, že jej podstatným způsobem mění, a nemůže být kvalifikován jako akt nepříznivě zasahující do právního postavení ve smyslu čl. 91 odst. 1 služebního řádu.

(viz bod 16)

Odkazy:

Tribunál Evropské unie: rozsudky ze dne 13. října 2015, Komise v. Verile a Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, bod 73; Komise v. Cocchi a Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, bod 65, a Teughels v. Komise, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, bod 69
USNESENÍ SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU EVROPSKÉ UNIE

(druhého senátu)

20. července 2016

Wanda Gaj

v.

Evropská komise

„Veřejná služba — Úředníci — Důchody — Převod vnitrostátních důchodových nároků — Návrh na započtení příspěvkových let — Akt nezasahující nepříznivě do právního postavení — Návrh na vydání rozhodnutí bez projednání věci samé — Článek 83 jednacího řádu — Žaloba zčásti nepřípustná a zčásti po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná — Článek 81 jednacího řádu“

Předmět:

Žaloba podaná na základě článku 270 SFEU, jenž je použitelný na Smlouvu o ESAE na základě jejího článku 106a, kterou se W. Gaj domáhá především zrušení rozhodnutí Evropské komise ze dne 19. srpna 2013 uzavřít její spis týkající se převodu důchodových nároků, které nabyla ve francouzském důchodovém systému před nástupem do služebního poměru v Komisi, a zrušení návrhu Komise ze dne 18. září 2013, ve kterém se na její žádost stanoví počet příspěvkových let uznaných v důchodovém systému Evropské unie a vyplývajících z převodu uvedených důchodových nároků.

Rozhodnutí:

Žaloba se zčásti odmítá jako nepřípustná a zčásti zamítá jako zjevně neopodstatněná. Wanda Gaj ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

Shrnutí

Žaloby úředníků – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Pojem – Návrh na započtení příspěvkových let za účelem převodu důchodových nároků, které byly nabyty před nástupem do služebního poměru v Unii, do unijního důchodového systému – Vyloučení

(Služební řád, čl. 91 odst. 1 a příloha VIII, čl. 11 odst. 2)

Návrh na započtení příspěvkových let, který je sdělen úředníkovi za účelem převodu důchodových nároků, které byly nabyty v jiném důchodovém systému, do unijního důchodového systému, nemá právně závazné účinky, které bezprostředně a okamžitě ovlivňují právní situaci jeho příjemce tím, že podstatným způsobem mění jeho právní postavení, a nepředstavuje akt nepříznivě zasahující do právního postavení ve smyslu čl. 91 odst. 1 služebního řádu.

(viz bod 23)

Odkazy:

Tribunál Evropské unie: rozsudky ze dne 13. října 2015, Komise v. Verile a Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, bod 73; Komise v. Cocchi a Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, bod 65, a Teughels v. Komise, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, bod 69
USNESENÍ SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU EVROPSKÉ UNIE

(třetího senátu)

21. července 2016

Anne-Claire Simon

v.

Evropská komise

„Veřejná služba — Úředníci — Důchody — Článek 11 odst. 2 přílohy VIII Služebního řádu — Nároky na důchod nabyté před vstupem do služebního poměru v Unii na základě vnitrostátního důchodového systému — Převod do důchodového systému Unie — Návrh na uznání počtu odsloužených let — Pojem ‚akt nepříznivě zasahující do právního postavení‘ — Zjevná nepřípustnost — Článek 81 jednacího řádu“

Předmět:

Žaloba podaná na základě článku 270 SFEU, jenž je použitelný na Smlouvu o ESAE na základě jejího článku 106a, kterou se Anne-Claire Simon a Silvia Cobo Benito domáhají zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování Evropské komise, kterými tento orgán s konečnou platností stanovil v rámci důchodového systému Evropské unie nároky na důchod, které nabyly před nastoupením do služebního poměru v Unii.

Rozhodnutí:

Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná. Anne-Claire Simon ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

Shrnutí

Žaloby úředníků – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Pojem – Návrh týkající se uznání počtu odsloužených let za účelem převodu nároků na důchod nabytých před nástupem do služebního poměru v Unii do důchodového systému Unie – Vyloučení

(Služební řád úředníků, čl. 91 odst. 1 a příloha VIII, čl. 11 odst. 2)

Návrh týkající se uznání počtu odsloužených let, který je úředníkovi oznámen za účelem převodu nároků na důchod nabytých v jiném systému do důchodového systému Evropské unie, nemá právně závazné účinky, které bezprostředně a okamžitě ovlivňují právní postavení jeho příjemce tím, že podstatným způsobem mění jeho právní postavení. Nepředstavuje tudíž akt nepříznivě zasahující do právního postavení ve smyslu čl. 91 odst. 1 služebního řádu.

(viz bod 26)

Odkazy:

Tribunál Evropské unie: rozsudky ze dne 13. října 2015, Komise v. Verile a Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, bod 62, a Teughels v. Komise, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, bod 58
USNESENÍ SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU EVROPSKÉ UNIE

(druhého senátu)

20. července 2016

Claudio Belis

v.

Evropská komise

„Veřejná služba — Úředníci — Důchody — Převod vnitrostátních nároků na důchod — Návrh na započtení příspěvkových let — Akt, který nezasahuje nepříznivě do právního postavení — Nepřípustnost žaloby — Návrh na vydání rozhodnutí bez projednání věci samé — Článek 83 jednacího řádu“

Předmět:

Žaloba podaná na základě článku 270 SFEU, jenž je použitelný na Smlouvu o ESAE na základě jejího článku 106a, kterou se Claudio Belis domáhá zrušení návrhu Evropské komise ze dne 16. ledna 2014, kterým na jeho žádost určila počet příspěvkových let uznaných v unijním důchodovém systému vyplývající z převodu nároků na důchod, které nabyl ve vnitrostátním důchodovém systému před nástupem do služebního poměru u Komise.

Rozhodnutí:

Žaloba se odmítá jako nepřípustná. Claudio Belis ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

Shrnutí

Žaloby úředníků – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Pojem – Návrh na započtení příspěvkových let za účelem převodu nároků na důchod nabytých před nástupem do služebního poměru u Unie do unijního důchodového systému – Vyloučení

(Služební řád úředníků, čl. 91 odst. 1)

Návrh na započtení příspěvkových let oznámený úředníkovi na jeho žádost nemá právně závazné účinky, které bezprostředně a okamžitě ovlivňují právní situaci jeho příjemce tím, že podstatným způsobem mění jeho právní postavení, a nelze jej tedy kvalifikovat jako akt nepříznivě zasahující do právního postavení ve smyslu čl. 91 odst. 1 služebního řádu.

(viz bod 16)

Odkazy:

Tribunál Evropské unie: rozsudky ze dne 13. října 2015, Komise v. Verile a Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, bod 73; Komise v. Cocchi a Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, bod 65; a Teughels v. Komise, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, bod 69
Žaloby úředníků – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Pojem – Návrh na uznání let služby za účelem převodu nároků na důchod nabytých před nástupem do služebního poměru v Evropské unii do unijního důchodového systému – Vyloučení – Rozhodnutí týkající se uznání let služby přijaté po převodu kapitálové hodnoty představující nabyté nároky na důchod – Zahrnutí

(Služební řád, čl. 91 odst. 1 a příloha VIII, čl. 11 odst. 2)
(viz bod 62)

Ačkoli je pravda, že uchazeč ve výběrovém řízení se může v žalobě proti rozhodnutí nezapsat jej na seznam úspěšných uchazečů dovolávat nesrovnalostí v průběhu řízení včetně těch, které pramení ze samotného znění oznámení o výběrovém řízení a pokynů, které jsou nedílnou součástí uvedeného oznámení, nic to nemění na tom, že v případě, že mezi odůvodněním napadeného rozhodnutí a námitkou protiprávnosti oznámení o výběrovém řízení či připojených pokynů není úzká souvislost a k jejich zpochybnění nedojde ve lhůtě, musí být uvedená námitka prohlášena za nepřípustnou.

(viz body 63 až 65)

Podle čl. 102 odst. 2 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu může tento Soud uložit účastníku řízení, který měl ve věci úspěch, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené druhým účastníkem řízení, odůvodňuje-li to chování prvního účastníka řízení, a to i před zahájením řízení. V tomto ohledu může být uložení náhrady nákladů řízení orgánu odůvodněno nedostatkem péče tohoto orgánu během postupu před zahájením soudního řízení.

Článek 102 odst. 2 jednacího řádu je třeba uplatnit, pokud rozhodnutí, kterým se zamítá žádost uchazeče v obecném výběrovém řízení o přezkum, nebylo přijato v přiměřené lhůtě, nýbrž téměř šest a půl měsíce poté, co Evropský úřad pro výběr personálu žádost obdržel, a více než pět měsíců po zveřejnění seznamu úspěšných uchazečů výběrového řízení, neboť uchazeč byl bez přijatelného odůvodnění uveden do stavu nejistoty, zda bude jeho jméno zařazeno na seznam úspěšných uchazečů v případě, že by jeho žádosti o přezkum bylo vyhověno.

(viz body 103 a 107 až 109)

Soud pro veřejnou službu: usnesení ze dne 5. července 2011, Coedo Suárez v. Rada, F‑73/10, EU:F:2011:102, bod 47
Ustanovení článku 91 odst. 3 druhé odrážky služebního řádu, podle kterého platí, že „pokud je stížnost zamítnuta výslovným rozhodnutím poté, co byla zamítnuta mlčky učiněným rozhodnutím, ale před uplynutím lhůty pro podání odvolání [žaloby], začíná lhůta pro podání odvolání [žaloby] běžet znovu“, nelze použít ve fázi žádosti před podáním stížnosti. Toto zvláštní ustanovení, které se týká způsobu počítání lhůty pro podání žaloby, totiž musí být vykládáno doslovně a striktně. Z toho vyplývá, že výslovné zamítnutí žádosti poté, co byla tatáž žádost zamítnuta mlčky učiněným rozhodnutím, má povahu čistě potvrzujícího aktu, který nemůže dotyčnému úředníkovi umožnit, aby pokračoval v postupu před zahájením soudního řízení tím, že mu začne běžet nová lhůta pro podání stížnosti.

Stížností podanou po více než třech měsících od mlčky učiněného rozhodnutí o zamítnutí žádosti tedy nelze věc řádným způsobem předběžně předložit orgánu oprávněnému ke jmenování, a umožnit tak pokračování v postupu před zahájením soudního řízení o žalobě.

I kdyby nadto bylo namístě připustit, že lhůta pro podání žaloby může znovu začít běžet jen v důsledku sdělení důvodů zamítnutí ve zmíněném rozhodnutí o zamítnutí žádosti, na všechna mlčky učiněná rozhodnutí administrativy, která z povahy věci nejsou odůvodněná, by se mohl neustále vztahovat požadavek odůvodnění, díky kterému by úředníci či jiní zaměstnanci získali novou lhůtu pro podání stížnosti, a to ve lhůtě tří měsíců od okamžiku, kdy obdrželi doplňující odůvodnění, i když nedostatek odůvodnění rozhodnutí ve smyslu čl. 90 odst. 1 služebního řízení může, ba dokonce musí být namítnut právě v rámci stížnosti, a administrativa ho tak případně musí náležitě napravit v rozhodnutí o téže stížnosti.

(viz body 24, 25 a 28)

Soud prvního stupně: usnesení ze dne 17. listopadu 2000, Martinelli v. Komise,T‑200/99, EU:T:2000:269, bod 11

Tribunál Evropské unie: rozsudky ze dne 7. července 2011, Longinidis v. Cedefop,T‑283/08 P, EU:T:2011:338, bod 72, a ze dne 21. května 2014, Mocová v. Komise,T‑347/12 P, EU:T:2014:268, bod 35

Soud pro veřejnou službu: usnesení ze dne 8. července 2009, Sevenier v. Komise,F‑62/08, EU:F:2009:88, bod 33, a ze dne 22. dubna 2015, ED v. ENISA,F‑105/14, EU:F:2015:33, bod 41
Účelem oznámení o volném pracovním místě je na jedné straně informovat dotyčné osoby co možná nejpřesněji o povaze předpokladů požadovaných pro obsazení pracovního místa, aby měly možnost posoudit, zda pro ně podání žádosti o pracovní místo připadá v úvahu, a na druhé straně stanovit právní rámec, ve kterém bude orgán přezkoumávat srovnatelné schopnosti uchazečů. Jelikož oznámení o volném pracovním místě stanoví podmínky týkající se přístupu k dotčenému pracovnímu místu, je orgán oprávněný ke jmenování povinen se jím v případě úředníků řídit. Kromě toho, stejně jako má oznámení o volném pracovním místě za účel stanovení rámce legality, s ohledem k němuž orgán oprávněný ke jmenování provede zvážení srovnatelných zásluh uchazečů stanovené čl. 45 odst. 1 služebního řádu, jsou pro tento orgán závazné podmínky stanovené ve výzvě k podání žádostí o přijetí zveřejněné orgánem oprávněným k uzavírání pracovních smluv.

Kdyby se výběrová komise a orgán oprávněný k uzavírání pracovních smluv mohly odchýlit se od oznámení o volném pracovním místě a dokumentů, které ho doplňují, aniž by pro to bylo dostatečné odůvodnění, které by bylo včas v přiměřené formě zveřejněno, tyto dokumenty by byly zbaveny jejich podstatné úlohy, kterou mají hrát v přijímacím řízení, totiž informovat dotčené osoby co nejpřesněji o povaze podmínek požadovaných pro obsazení dotčeného pracovního místa.

I když je písemná zkouška jen prvkem při posouzení zásluh uchazečů, stejně jako jejich motivační dopis, jejich životopis a ústní zkouška, nemůže její zrušení v žádném případě být považováno za detail, k němuž mohlo dojít z důvodu nezmínění v pozvání uchazečů a při vysvětleních poskytnutých na úvod jejich ústní zkoušky výběrovou komisí, pokud zrušení nebylo včas oznámeno, tedy dostatečně včas na to, aby dotčeným osobám umožnilo připravit se na zkoušky a případně svou přípravu přizpůsobit.

(viz body 18, 23 a 24)

Soud prvního stupně: rozsudky ze dne 5. listopadu 2003, Cougnon v. Soudní dvůr,T‑240/01, EU:T:2003:290, body 112 a 113, a ze dne 21. ledna 2004, Robinson v. Parlament,T‑328/01, EU:T:2004:13, bod 55

Soud pro veřejnou službu: rozsudky ze dne 15. dubna 2010, Angelidis v. Parlament,F‑104/08, EU:F:2010:23, bod 78, a ze dne 16. července 2015, Murariu v. AEAPP,F‑116/14, EU:F:2015:89, body 74 a 75
(viz body 54 až 56)

V každém případě vnitřní směrnice přijaté orgány Evropské unie nemohou legálně v žádném případě stanovit pravidla, která by se odchylovala od ustanovení, která jsou jim hierarchicky nadřazena, jako jsou ustanovení služebního řádu a ustanovení přijatá k jeho provedení.

Úředník se nemůže opírat o výklad vnitřní směrnice orgánu, který je v rozporu se samotným zněním obecných ustanovení služebního řádu, pro účely napadení přijetí rozhodnutí, kterým byl zrušen paušální příspěvek za práci přesčas pouze z důvodu jeho povýšení do platové třídy AST 5, a poté do platové třídy AST 6.

Pokud jde o paušální příspěvek za práci přesčas uvedený v článku 56 služebního řádu, druhý a třetí odstavec uvedeného ustanovení výslovně vylučují úředníky funkční skupiny AD a úředníky funkční skupiny AST, platových tříd AST 5 až AST 11, z jakéhokoli nároku na náhradu či odměnu za případně odvedenou práci přesčas a nestanoví žádnou výjimku týkající se povahy vykonávaných funkcí či obvyklého charakteru odvedené práce přesčas. Proto úředník nemůže s úspěchem tvrdit, že se toto omezení nevztahuje na úředníky pravidelně povolávané k výkonu práce přesčas, jako jsou řidiči, kteří by proto měli mít právo na zachování paušálního příspěvku za práci přesčas po celý služební postup, bez ohledu na jejich zařazení do platové třídy.

V tomto ohledu vyplývá ze společného výkladu prvního, druhého a třetího pododstavce článku 56 služebního řádu, že zákonodárce zamýšlel chránit úředníky proti jakékoli povinnosti odvádět nadměrné množství odpracovaných hodin, přičemž nárok na náhradu či odměnu za odvedenou práci přesčas vyhradil pouze úředníkům, kteří jsou zařazeni do prvních úrovní platových tříd a kteří proto pobírají nižší odměnu než ostatní kolegové, kteří zejména z toho důvodu, že odpracovali více let služby, jsou zařazeni do vyšší platové třídy a pobírají vyšší odměny.

Mimoto příloha VI služebního řádu, která se týká přiznávání náhradního volna a odměny za práci přesčas, provádí článek 56 služebního řádu a v mezích stanovených uvedeným článkem upřesňuje formu a částku náhrady, která může být přiznána úředníkům funkční skupiny AST/SC, platových tříd SC 1 až SC 6, a úředníkům funkční skupiny AST, platových tříd AST 1 až AST 4. Z přílohy VI služebního řádu, ani a fortiori z článku 3 uvedené přílohy, tedy nelze vyvodit jakoukoli odchylku ze zásady stanovené v článku 56 služebního řádu ve prospěch úředníků funkční skupiny AST, platových tříd AST 5 až AST 11.

V každém případě nelze nárok na paušální příspěvek za práci přesčas rozšířit na jiné kategorie úředníků, než které jsou výslovně vymezeny v článku 3 přílohy VI služebního řádu. Ustanovení o nárocích na finanční příspěvky totiž musí být vykládána restriktivně.

(viz body 65 a 67 až 70)

Soud prvního stupně: rozsudky ze dne 18. září 2003, Lebedef a další v. Komise, T‑221/02, EU:T:2003:239, bod 38, a ze dne 15. července 2004, Valenzuela Marzo v. Komise, T‑384/02, EU:T:2004:239, bod 104

Soud pro veřejnou službu: rozsudek ze dne 7. října 2009, Pappas v. Komise, F‑101/08, EU:F:2009:137, bod 65