CS Úřední věstník Evropské unie C 59/3

Kasační opravný prostředek podaný dne 14. listopadu 2015 National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC) a dalšími proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 4. září 2015 ve věci T-577/12, NIOC a další v. Rada Evropské unie

(Věc C-595/15 P)

(2016/C 059/03)

Jednací jazyk: francouzština

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek:

National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC), National Iranian Oil Company International Affairs Ltd (NIOC International Affairs), Iran Fuel Conservation Organization (IFCO), Karoon Oil & Gas Production Co., Petroleum Engineering & Development Co. (PEDEC), Khazar Exploration and Production Co. (KEPCO), National Iranian Drilling Co. (NIDC), South Zagros Oil & Gas Production Co.,Maroun Oil & Gas Co.,Masjed-Soleyman Oil & Gas Co. (MOGC), Gachsaran Oil & Gas Co., Aghajari Oil & Gas Production Co. (AOGPC), Arvandan Oil & Gas Co. (AOGC), West Oil & Gas Production Co.,East Oil & Gas Production Co. (EOGPC), Iranian Oil Terminals Co. (IOTC), Pars Special Economic Energy Zone (PSEEZ) (zástupce: J.-M. Thouvenin, advokát)

Další účastnice řízení:

Rada Evropské unie

Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

— zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie (sedmého senátu) ze dne 4. září 2015 ve věci T-577/12,

— vyhovět návrhovým žádáním navrhovatelek, které předložily k Tribunálu Evropské unie,

— uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení v obou stupních.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

1. První důvod kasačního opravného prostředku je založen na tvrzení navrhovatelek, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení v bodě 44 napadeného rozsudku tím, že rozhodl, že na prováděcí nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012 (1) je třeba z důvodu uvedení čl. 46 odst. 2 nařízení (EU) č. 267/2012 (2) nahlížet tak, že jasně stanoví, že tento čl. 46 odst. 2 je jeho právním základem.

2. Ve druhém důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení v bodech 55 až 57 napadeného rozsudku, ve kterých bylo shrnuto tvrzení, podle kterého „z čl. 215 odst. 2 nevyplývá, že individuální omezující opatření vůči fyzickým nebo právnickým osobám a skupinám nebo nestátním subjektům musí být přijata v souladu s postupem upraveným v čl. 215 odst. 1 SFEU“. Na jedné straně čl. 215 odst. 1, jediné ustanovení SFEU věnované restriktivním opatřením, jasně uvádí, že řízení použitelné na tato opatření je to, které stanoví, a žádné jiné nestanoví; na druhé straně článek 291 SFEU je neslučitelný s článkem 215 odst. 2 SFEU; podpůrně čl. 291 odst. 2 SFEU nelze považovat za článek, který může Radě poskytnout právní základ pro přijetí omezujících opatření doplňující právní základ, který představuje čl. 215 odst. 2 SFEU; konečně a podpůrně v případě rozhodnutí, že čl. 291 odst. 2 SFEU může Radě poskytnout dodatečný právní základ pro přijetí omezujících opatření doplňující právnímu základ, který představuje čl. 215 odst. 2 SFEU, zůstává použití takového právního základu v projednávané věci nadále protiprávní.

3. Ve třetím důvodu kasačního opravného prostředku, který je předložen podpůrně v případě, že bude rozhodnuto, že použití čl. 291 odst. 2 SFEU jako základ pro přijetí individuálních omezujících opatření je v rámci politiky přijímání omezujících opatření původně založených na článku 215 SFEU právně možné, navrhovatelky tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 75 až 83 svého rozsudku v podstatě rozhodl, že Rada Evropské unie, slovy čl. 291 odst. 2, „náležitě odůvodnila“ použití takového mimořádného postupu, které bylo v projednávané věci jediné možné. Na jedné straně musí být požadované odůvodnění výslovné, na druhé straně i v případě, že by implicitní odůvodnění mohlo tento požadavek splnit, v projednávaném případě není splněn, jelikož Tribunál vyložil dotyčná ustanovení nesprávně.

4. Ve čtvrtém důvodu kasačního opravného prostředku, který je předložen podpůrně v případě, že bude rozhodnuto, že použití čl. 291 odst. 2 SFEU jako základ pro přijetí individuálních omezujících opatření je v rámci politiky přijímání omezujících opatření založených na článku 215 SFEU právně možné, navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 87 svého rozsudku rozhodl, že článek 46 odst. 2 nařízení č. 267/2012 „ponechává Radě pravomoc provést ustanovení čl. 23 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení“, což postačuje ke splnění povinnosti uvést odůvodnění, týkající se uvedení právního základu tohoto ustanovení, kterým je článek 291 odst. 2 SFEU. Podle navrhovatelek vyvodil Tribunál tento závěr na základě nesprávného právního výkladu čl. 46 odst. 2 nařízení č. 267/2012.

5. V pátém důvodu kasačního opravného prostředku, který je předložen podpůrně v případě, že bude rozhodnuto, že použití čl. 291 odst. 2 SFEU jako základ pro přijetí individuálních omezujících opatření je v rámci politiky přijímání omezujících opatření založených na článku 215 SFEU právně možné, navrhovatelky tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, v bodech 86 až 88 svého rozsudku, tím, že měl za to, že povinnost uvést odůvodnění právních aktů Unie nevyžaduje od Rady, aby výslovně uvedla, že nařízení č. 267/2012 bylo založeno na čl. 291 odst. 2 SFEU, pokud jde o právní základ čl. 46 odst. 2 nařízení č. 267/2012.

6. V šestém důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že v bodech 100 a 103 a také v bodech 108 a 110 rozhodl, že dodržení, prostřednictvím omezujících opatření přijatých Unií, zásad právní jistoty a předvídatelnosti zákona, z nichž vyplývá, že uvedená opatření unie musí být jasná a přesná, se ověřuje s ohledem na pravidla judikatury týkající se jednotného výkladu aktů Unie, které požadují, aby tyto akty byly vykládány a uplatňovány s ohledem na znění stanovená v jiných úředních jazycích.

7. V sedmém důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení v bodě 134 napadeného rozsudku tím, že rozhodl, že čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012 (sporné kritérium) je v souladu se zásadami právního státu a obecněji s právem Evropské unie, protože „není svévolný ani diskreční“, a v bodě 140 napadeného rozsudku tím, že rozhodl, že „sporné kritérium omezuje pravomoc posouzení Rady zavedením objektivních kritérií a zaručuje stupeň předvídatelnosti požadovaný unijním právem“. V tomto ohledu navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že vyložil sporné kritérium s odkazem na rozsudek ze dne 13. března 2012, Melli Bank v. Rada (C-380/09 P).

8. V osmém důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky podpůrně tvrdí, že za předpokladu, že smysl, který je třeba přidělit pojmu „spojení“ je smysl, který mu dal Tribunál, je třeba konstatovat, že byl v projednávané věci uplatněn nesprávným způsobem.

(1) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 282, s. 16).

(2) Nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1).