2

Skutkový základ sporu vylíčil Tribunál v bodech 1 až 11 napadeného usnesení následujícím způsobem: „1 Žalobkyně [...] jsou společnosti působící v oblasti bydlení (woningcorporaties, dále jen ‚wocos‘) usazené v Nizozemsku. Wocos jsou neziskové organizace, jejichž posláním je nabývat, stavět a pronajímat byty určené především znevýhodněným osobám a sociálně znevýhodněným skupinám. Wocos vykonávají rovněž jiné činnosti, jako jsou výstavba a pronájem bytů s vyšším nájmem, výstavba bytů určených ke koupi a výstavba a pronájem nemovitostí obecného zájmu. 2 V roce 2002 nizozemské orgány oznámily Komisi všeobecný systém státních podpor placených ve prospěch wocos. Vzhledem k tomu, že se Komise domnívala, že finanční opatření určená wocos mohla být kvalifikována jako existující podpory, vzaly nizozemské orgány následně své oznámení zpět. 3 Dne 14. července 2005 zaslala Komise nizozemským orgánům dopis na základě článku 17 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [107 SFEU] (Úř. věst. L 83, s. 1), ve kterém kvalifikovala všeobecný systém státních podpor placených ve prospěch wocos jako existující podpory (podpora E 2/2005) a vyjádřila pochybnosti o jejich slučitelnosti se společným trhem. Předběžně v něm Komise uvedla, že by nizozemské orgány měly změnit poslání veřejné služby svěřené wocos tak, aby sociální bydlení bylo určeno jasně vymezené cílové skupině znevýhodněných osob nebo sociálně znevýhodněných skupin. Podotkla, že jakékoli obchodní činnosti wocos musí být vykonávány za tržních podmínek a že na ně nemohou být poskytnuty státní podpory. Konečně uvedla, že nabídka sociálního bydlení musí být přizpůsobena poptávce znevýhodněných osob nebo sociálně znevýhodněných skupin. 4 Po zaslání tohoto dopisu zahájila Komise jednání s nizozemskými orgány za účelem uvedení dotčeného režimu podpor do souladu s čl. 106 odst. 2 SFEU. 5 Dne 16. dubna 2007 podalo Sdružení institucionálních investorů v oblasti nemovitosti v Nizozemsku (Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland [...]) Komisi stížnost ve věci podpor poskytnutých wocos. V červnu 2009 se k této stížnosti připojila Vesteda Groep BV. 6 Dopisem ze dne 3. prosince 2009 nizozemské orgány navrhly Komisi závazky s cílem změnit všeobecný systém státních podpor ve prospěch wocos. 7 Dne 15. prosince 2009 přijala Komise [sporné] rozhodnutí. Komise zejména zaznamenala závazky nizozemských orgánů týkající se podpory E 2/2005 v souladu s článkem 19 nařízení č. 659/1999. 8 Opatření obsažená ve všeobecném systému státních podpor vyplacených Nizozemskem ve prospěch wocos a dotčená řízením E 2/2005 jsou následující: a) státní záruky na půjčky poskytnuté Záručním fondem pro výstavbu sociálního bydlení; b) podpory Ústředního fondu pro bydlení, podpory na projekty nebo podpory na racionalizaci ve formě půjček se zvýhodněnou sazbou nebo přímých dotací; c) prodej pozemků obcemi za ceny nižší než tržní ceny; d) právo na půjčku u Bank Nederlandse Gemeenten. 9 Ve [sporném] rozhodnutí Komise kvalifikovala každé z těchto opatření jako státní podporu a konstatovala, že nizozemský systém financování sociálního bydlení představuje existující podporu, která byla vytvořena před vstupem Smlouvy o ES v platnost v Nizozemsku, a následující reformy ji podstatně nezměnily. 10 V bodě 41 odůvodnění [sporného] rozhodnutí Komise uvedla: ‚Nizozemské orgány se zavázaly změnit fungování wocos a opatření, která je zvýhodňují. Co se týče jednotlivých změn, nizozemské orgány předložily Komisi návrhy ustanovení. Nová pravidla obsažena v nové ministerské vyhlášce, která vstoupila v platnost dne 1. ledna 2010 a v novém zákoně o bydlení, který vstoupí v platnost dne 1. ledna 2011 [...].‘ (neoficiální překlad) 11 Komise přezkoumala slučitelnost podpory E 2/2005 týkající se systému financování wocos změněného na základě závazků přijatých nizozemskými orgány. Komise dospěla v bodě 72 odůvodnění [sporného] rozhodnutí k závěru, že ‚podpory poskytované na činnosti související se sociálním bydlením, které jsou například spojeny s výstavbou a pronájmem bytů určených pro jednotlivce, včetně výstavby a údržby související infrastruktury […], jsou slučitelné s čl. 106 odst. 2 SFEU‘. Komise proto přijala závazky nizozemských orgánů.“