ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1

Několika písemnými otázkami položenými v letech 2005 a 2006 (E-4431/05, E-4772/05, E-5800/06 a P-5509/06) se poslanci Evropského parlamentu dotázali Komise Evropských společenství na kvalifikaci jako státní podpora ustanovení článku 12 odst. 5, které bylo do španělského zákona o dani z příjmu právnických osob vloženo zákonem Ley 24/2001, de Medidas Fiscales, Administrativas y del Orden Social (zákon 24/2001 o přijetí daňových a správních opatření a opatření sociální povahy) ze dne 27. prosince 2001 (BOE č. 313 ze dne 31. prosince 2001, s. 50493) a převzato Real Decreto Legislativo 4/2004, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades (královský legislativní dekret 4/2004, kterým se schvaluje kodifikované znění zákona o dani z příjmu právnických osob) ze dne 5. března 2004 (BOE č. 61 ze dne 11. března 2004, s. 10951) (dále jen „sporný režim“). Komise v podstatě odpověděla, že podle informací, které má k dispozici, nic nenasvědčuje tomu, že by sporný režim spadal do rozsahu působnosti pravidel týkajících se státních podpor.
Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise C (2011) 6499 final ze dne 20. září 2011 o opatření C 35/2010 (ex N 302/2010), které Dánské království zamýšlelo provést v podobě danění hazardních her poskytovaných on-line na základě dánského zákona o danění hazardních her
32

Zadruhé Tribunál připomíná, že podle ustálené judikatury jak Soudní dvůr, tak Tribunál odmítají uznat, že pouhé nepřijetí rozhodnutí orgánem je považováno za implicitní rozhodnutí, s výjimkou existence výslovných ustanovení, která by stanovovala lhůtu, po jejímž uplynutí by se mělo za to, že takové rozhodnutí orgánu, který měl zaujmout stanovisko, bylo přijato, a která by vymezovala obsah tohoto rozhodnutí, neboť jinak by došlo ke zpochybnění systému procesních prostředků zavedeného Smlouvou o FEU (rozsudek Soudního dvora ze dne 9. prosince 2004, Komise v. Greencore, C-123/03 P, Sb. rozh. s. I-11647, bod 45; rozsudky Tribunálu ze dne 13. prosince 1999, SGA v. Komise, T-189/95, T-39/96 a T-123/96, Recueil, s. II-3587, bod 27, a ze dne 9. září 2009, Brink’s Security Luxembourg v. Komise, T-437/05, Sb. rozh. s. II-3233, bod 55).
35

Ani rozsudek Tribunálu ze dne 21. května 2010, Francie a další v. Komise (T-425/04, T-444/04, T-450/04 a T-456/04, Sb. rozh. s. II-2099) není v tomto ohledu relevantní. Žalobkyně tvrdí, že Tribunál rozhodl v bodě 123 tohoto rozsudku, že v důsledku zrušení ustanovení sporného rozhodnutí konstatujícího neslučitelnost dotčené podpory se společným trhem, by konstatování protiprávnosti dotčeného opatření podpory, které je individuálním opatřením v její prospěch, bylo neplatné od počátku, což by představovalo právní účinek, který by změnil její právní situaci a poskytl by jí výhodu. Jak nicméně správně zdůrazňuje Komise, Tribunál v tomto bodě zaujal stanovisko k podmínce přípustnosti právního zájmu na podání žaloby, který se od podmínky osobního dotčení liší zejména skutečností, že se týká výhody získané žalobcem na základě výsledku jeho žaloby, nikoli však zvláštního vztahu mezi tímto žalobcem a rozhodnutím, které je předmětem žaloby (viz výše, bod 23, a viz rovněž níže, bod 38).
41

Každopádně úkolem žalobce je podle článku 2 jeho stanov vést v zájmu svých členských podniků zpracovávajících mléko a mléčné produkty sporná a nesporná řízení týkající se zejména námitek proti zápisu označení původu podle právních předpisů Unie a poskytovat v rámci těchto řízení podporu. Bod 3 vnitřních pravidel žalobce, která byla přijata na základě zmíněných stanov, upřesňuje, že žalobce „bude jednat pouze tehdy, pokud jeho členové podají žádosti o zápis do rejstříku nebo návrhy na zamítnutí/odmítnutí zápisu do rejstříku“. Jak vyplývá z prohlášení o námitce podaného německým úřadům a z žaloby podané žalobcem k Tribunálu, v projednávaném případě je nesporné, že členové žalobce, kteří podali jeho prostřednictvím návrhy na zamítnutí nebo odmítnutí zápisu do rejstříku, jsou producenti nebo distributoři edamu. Producenti mléka, ať už se jednalo o členy žalobce, či nikoliv, však z tohoto titulu proti zápisu dotčeného CHZO námitky nevznesli. Z toho vyplývá, že žalobce v žádném případě nemůže před Tribunálem zastupovat zájmy těch svých členů, kteří nepodali návrhy na zamítnutí nebo odmítnutí zápisu dotčeného CHZO do rejstříku.
41

Každopádně úkolem žalobce je podle článku 2 jeho stanov vést v zájmu svých členských podniků zpracovávajících mléko a mléčné produkty sporná a nesporná řízení týkající se zejména námitek proti zápisu označení původu podle právních předpisů Unie a poskytovat v rámci těchto řízení podporu. Bod 3 vnitřních pravidel žalobce, která byla přijata na základě zmíněných stanov, upřesňuje, že žalobce „bude jednat pouze tehdy, pokud jeho členové podají žádosti o zápis do rejstříku nebo návrhy na zamítnutí/odmítnutí zápisu do rejstříku“. Jak vyplývá z prohlášení o námitce podaného německým úřadům a z žaloby podané žalobcem k Tribunálu, v projednávaném případě je nesporné, že členové žalobce, kteří podali jeho prostřednictvím návrhy na zamítnutí nebo odmítnutí zápisu do rejstříku, jsou producenti nebo distributoři goudy. Producenti mléka, ať už se jednalo o členy žalobce, či nikoliv, však z tohoto titulu proti zápisu dotčeného CHZO námitky nevznesli. Z toho vyplývá, že žalobce v žádném případě nemůže před Tribunálem zastupovat zájmy těch svých členů, kteří nepodali návrhy na zamítnutí nebo odmítnutí zápisu dotčeného CHZO do rejstříku.
59

V každém případě čl. 263 pátý pododstavec SFEU není takové povahy, aby zpochybnil soudní pravomoc Tribunálu, která je zakotvena v čl. 263 prvním pododstavci druhé větě SFEU (viz body 49 a 52 výše). Jakýkoli opačný výklad by totiž mohl ohrozit jasné rozdělení zákonodárné a výkonné moci na straně jedné a soudní moci na straně druhé, na nichž stojí články 13 SEU až 19 SEU, jakož i povinnosti jediného unijního soudu zajistit „dodržování práva při výkladu a provádění Smluv“, jak to vyžaduje čl. 19 odst. 1 druhá věta SEU. Platí to tím spíš, že znění čl. 122 odst. 2 nařízení o ochranné známce č. 207/2009, podle něhož Komise „vyžaduje změnu nebo zrušení rozhodnutí uvedených v odstavci 1, jsou-li protiprávní“, předpokládá ze strany tohoto orgánu konstatování protiprávnosti, a tudíž skutečné posouzení zákonnosti aktů prezidenta OHIM obdobně jako v případě posouzení soudem. Rovněž část první věty odstavce 3 uvedeného článku, podle níž „[k]aždé […] rozhodnutí […] může členský stát nebo každá třetí osoba, které se přímo a osobně týká, předložit Komisi za účelem kontroly zákonnosti“, dokládá, že unijní zákonodárce měl v úmyslu svěřit Komsi pravomoc přezkumu, která je obdobná pravomoci soudu na základě čl. 230 druhého a čtvrtého pododstavce ES. Ač se z hlediska uvedeného zákonodárce v okamžiku přijetí článku 122 nařízení o ochranné známce č. 207/2009 ještě mohlo jednat o to, že tato pravomoc přezkumu zákonnosti přenesená na Komisi vyplňovala případnou mezeru v systému soudní ochrany podle Smlouvy, uvedená pravomoc v každém případě ztratila opodstatnění po vstupu čl. 263 prvního pododstavce druhé věty SFEU v platnost (viz bod 56 výše).
Zvážení různých dotčených zájmů spočívá v tom, že soudce rozhodující o návrhu na předběžné opatření určí, zda zájem účastníka řízení, který požaduje vydání předběžného opatření, převažuje či nepřevažuje nad zájmem, aby byl sporný akt bezodkladně proveden, a konkrétně zkoumá, zda případné zrušení tohoto aktu soudem rozhodujícím ve věci samé umožní uvést situaci, která by vznikla okamžitým výkonem daného aktu, v předešlý stav a naopak zda odklad vykonatelnosti daného aktu může zabránit jeho plnému účinku v případě, že by žaloba v hlavním řízení byla zamítnuta. V tomto kontextu může soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních rovněž považovat za nezbytné vzít v úvahu zájmy třetích osob.

V tomto ohledu má řízení o předběžném opatření pouze zaručit plnou účinnost budoucího rozhodnutí ve věci samé. Toto řízení má tudíž čistě akcesorickou povahu ve vztahu k hlavnímu řízení, s nímž souvisí, takže rozhodnutí soudce rozhodujícího o předběžném opatření musí být prozatímní v tom smyslu, že nemá předjímat budoucí rozhodnutí ve věci samé ani ho nemá učinit iluzorním tím, že ho zbaví užitečného účinku Z toho nutně plyne, že zájem některého z účastníků řízení o předběžném opatření nepožívá ochrany, pokud tento účastník požaduje, aby soudce rozhodující o předběžném opatření přijal rozhodnutí, které zdaleka nebude pouze prozatímní, ale bude předjímat budoucí rozhodnutí ve věci samé a zbaví ho užitečného účinku, čímž se toto rozhodnutí stane iluzorním.

Tak by tomu bylo, pokud jde o spor vedený před soudcem rozhodujícím o předběžném opatření, který se týká předání dokumentů obsahujících profesní tajemství orgánem, který je získal v řízení v oblasti hospodářské soutěže, vnitrostátnímu soudu, jenž si je vyžádal v rámci probíhajícího sporu. Za předpokladu, že by návrh na odklad vykonatelnosti byl zamítnut, a v důsledku toho by dokumenty byly předány vnitrostátnímu soudu, by však vnitrostátní soud mohl rozhodnout před tím, než tak učiní unijní soud v rámci hlavního řízení. Zamítnutí návrhu na předběžné opatření by tak mohlo mít za důsledek předjímání budoucího rozhodnutí ve věci samé, tedy zamítnutí žaloby na neplatnost.

V důsledku toho je v takovém případě třeba odložit vykonatelnost rozhodnutí o předání uvedených dokumentů za účelem vyvážení účinného použití unijních pravidel v oblasti hospodářské soutěže s respektováním akcesorické povahy řízení o předběžném opatření.

(viz body 29–31, 36, 37, 39, 42)
V rámci návrhu na odklad výkonu rozhodnutí Komise, kterým byla určena neslučitelnost státní podpory s vnitřním trhem, existuje prima facie fumus boni juris, pokud jde o argumentaci vyvolávající právní otázku, kterou judikatura dosud nevyřešila, zda by kvůli všem zvláštním a mimořádným obtížím spojeným s úspornými opatřeními, kterými se vyznačuje stav vnitrostátního hospodářství členského státu již několik let, mohlo být vnitrostátní odvětví, které je příjemcem podpory, považováno za odvětví, které nebylo vystaveno účinné hospodářské soutěži ani se nezaměřovalo na mezinárodní obchod, což by případně vyloučilo, že sporné platby mohly podstatně ovlivnit obchod a hospodářskou soutěž mezi členskými státy ve smyslu článku 107 odst. 1 SFEU. Krom toho i za předpokladu, že by uvedená podpora splňovala všechny podmínky uvedeného ustanovení, ponechává judikatura otevřenou otázku, zda se dotčený členský stát může platně odvolávat na takové výjimečné okolnosti, které činí navrácení sporných částek nepřiměřeným, jelikož musel čelit vážným problémům svého národního hospodářství ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, a zda Komise tím, že vycházela z tohoto ustanovení primárního práva, měla upustit od požadování jakéhokoli navrácení podpory v odvětví silně oslabeném těmito problémy.

Naléhavost návrhu na předběžné opatření musí být posouzena ve vztahu k nezbytnosti nařídit předběžné opatření, aby bylo zabráněno, že účastníku řízení, který se domáhá předběžného opatření, vznikne vážná a nenapravitelná újma. Navrhovatel musí prokázat, že nemůže čekat do dne vydání rozhodnutí v hlavním řízení, aniž utrpí takovouto újmu. Hrozba újmy sice nemusí být prokázána s absolutní jistotou, způsobení újmy však musí být předvídatelné s dostatečnou mírou pravděpodobnosti. Strana, která podává návrh na předběžné opatření, je v každém případě povinna prokázat skutečnosti, které mají odůvodňovat perspektivu takové vážné a nenapravitelné újmy a umožnit soudci rozhodujícímu o návrhu na předběžné opatření, aby posoudil přesné následky, které by pravděpodobně nastaly, kdyby požadovaná opatření nebyla přijata, přičemž čistě hypotetická újma, v rozsahu, v němž závisí na vzniku budoucích a nejistých událostí, nemůže odůvodnit vydání předběžných opatření.

Je tomu tak v případě, kdy by okamžité navrácení protiprávní státní podpory znamenalo administrativní obtíže, které by mohly způsobit vážnou a nenapravitelnou újmu členskému státu, jehož finanční situace je obecně velmi závažná, takže by bylo ohroženo splnění hlavních úkolů daňové správy, pokud jde o boj proti daňovým podvodům, vzhledem k nutnosti zásahu vysokého počtu úředníků daňové správy za účelem vymáhání podpory od jejích příjemců, jakož i riziko narušení veřejného pořádku, jelikož okamžité navrácení podpory by mohlo vést k demonstracím, které by mohly vyvolat násilí, a v podobných situacích již k takovým demonstracím došlo.

(viz body 36, 43, 47–50)
USNESENÍ TRIBUNÁLU

(kasační senát)

12. června 2012

Guido Strack

v.

Evropská komise

„Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Předkládací usnesení — Rozhodnutí, které nemůže být předmětem kasačního opravného prostředku — Zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek“

Předmět:

Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 7. prosince 2011, Strack v. Komise (F‑44/05 RENV), kterým se navrhovatel domáhá zrušení tohoto usnesení

Rozhodnutí:

Kasační opravný prostředek se zamítá. G. Strack ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené v rámci tohoto stupně řízení Evropskou komisí.

Shrnutí

Kasační opravný prostředek – Předmět – Zrušení usnesení Soudu pro veřejnou službu, kterým se tento soud prohlašuje za nepříslušný ve prospěch příslušnosti Soudního dvora nebo Tribunálu – Nepřípustnost

(Statut Soudního dvora, příloha I, čl. 9 první a druhý pododstavec)

Podmínky stanovené prvním a druhým pododstavcem článku 9 přílohy I statutu Soudního dvora, týkající se rozhodnutí, proti kterým lze podat opravný prostředek, nejsou splněny v případě, kdy Soud pro veřejnou službu nerozhodne o nepříslušnosti soudu Evropské unie, ale postoupí věc Tribunálu v souladu s postupem stanoveným v čl. 8 odst. 2 přílohy I statutu Soudního dvora. Takové postoupení věci nemůže narušit soudní ochranu účastníků řízení před soudem Unie, který v každém případě rozhodne o všech otázkách vznesených v žalobě.

Je věcí soudu, kterému byla věc postoupena, aby posoudil svou příslušnost a případně postoupil, v souladu s postupem za tímto účelem zvláště stanoveným, věc zpět soudu prvního stupně, který se již poté nemůže prohlásit za nepříslušný. Tento zvláštní mechanismus umožňuje upravit otázky rozložení příslušnosti mezi soudy, které tvoří Soudní dvůr Evropské unie. Z tohoto hlediska, a ačkoliv otázka příslušnosti soudu může být případně rovněž předmětem kontradiktorní diskuse mezi účastníky řízení před Tribunálem, který rozhoduje poté, co mu byla věc postoupena, je pokračování v řízení o opravném prostředku v takovéto věci v rozporu s podrobnou úpravou stanovenou v příloze I statutu Soudního dvora, jakož i s řádným výkonem spravedlnosti. Mělo by to totiž za následek rozdvojení řízení, jelikož v téže věci by jak postoupená věc, tak opravný prostředek podaný proti rozhodnutí o postoupení byly projednávány Tribunálem.

(viz body 9 až 13)

Odkazy:

Tribunál: 4. září 2008, Gualtieri v. Komise, T‑413/06 P, Sb. VS s. I‑B‑1‑35 a II‑B‑1‑00253, body 24, 25 a 27; 8. července 2010, Marcuccio v. Komise, T‑166/09 P, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, body 28 až 30
3.

Žaloba na neplatnost — Právní zájem na podání žaloby — Žaloba proti rozhodnutí Komise, kterým se státní podpora prohlašuje za neslučitelnou se společným trhem — Žaloba podaná orgány, které jsou pověřeny udělováním subvencí a podniky, které jsou příjemci těchto subvencí — Rozhodnutí Komise, které nezasahuje nepříznivě do právního postavení žalobců — Neexistence závazných právních účinků, které by mohly ovlivnit zájmy uvedených žalobců — Zájem týkající se budoucích a nejistých situací — Neexistence právního zájmu na podání žaloby — Nepřípustnost (Článek 107 odst. 1 a 3 SFEU, čl. 108 odst. 3 SFEU a čl. 263 SFEU; nařízení Rady č. 659/1999, články 17 až 19 a 21) (viz body 41–56)
Usnesení Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 9. září 2013 – Planet v. Komise

(Věc T‑489/12)

„Rozhodčí doložka — Šestý rámcový program pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace — Smlouvy týkající se projektů Ontogov, FIT a RACWeb — Způsobilé náklady — Nedostatek právního zájmu na podání žaloby — Nepřípustnost“

1. Žaloba na neplatnost — Fyzické nebo právnické osoby — Právní zájem na podání žaloby — Nezbytnost existujícího a skutečného zájmu — Posouzení v okamžiku podání žaloby — Podmínka, kterou je třeba dodržovat v rámci všech žalob podaných k soudu Unie — Zájem vztahující se k budoucím a nejistým situacím — Vyloučení (Články 263 SFEU, 272 SFEU a 340, první pododstavec SFEU) (viz body 31, 32, 48)

2. Žaloba na neplatnost — Žaloba týkající se ve skutečnosti sporu smluvní povahy — Nepříslušnost soudu Unie — Nepřípustnost — Překvalifikování žaloby — Vyloučení [Články 256 SFEU, 263 SFEU, 272 SFEU a 288 SFEU; jednací řád Tribunálu, čl. 44 odst. 1 písm. c)] (viz body 51 až 54)

Předmět

Žaloba založená na článku 272 SFEU a čl. 340 prvním pododstavci SFEU, jejímž předmětem je určit, že odmítnutí Komise považovat za způsobilé náklady některé částky předem vyplacené na základě smluv „Ontology enabled E-Gov Service Configuration (ONTOGOV)“, „Fostering self-adaptive e-government service improvement using semantic technologies (FIT)“ a „Risk Assessment for Customs in Western Balkans (RACWeb)“ uzavřených v rámci šestého rámcového programu Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace přispívajícího k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a k inovacím (2002-2006) představuje porušení Komisí jejích smluvních povinností, a dále že tyto částky představují způsobilé náklady a nemusejí být vráceny

Výrok

1) Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
49

Za těchto podmínek riziko uplatněné Řeckou republikou, že by okamžité navrácení sporných plateb v odvětví zemědělství mohlo vyvolat demonstrace, které by mohly vyvolat násilí, se nejeví hypotetické, teoretické ani neurčité. Nelze totiž ignorovat možnost, že by procesu navrácení sporných plateb některé subjekty veřejně využily jako příkladu nespravedlnosti učiněné na zemědělské populaci a že za současné situace plné silných emocí by takový veřejný projev vyvolal násilné demonstrace, zatímco není relevantní, která skupina obyvatelstva by mohla být původcem násilí, které by si vyžádalo stále větší nasazení pořádkových sil. Je zřejmé, že ohrožení veřejného pořádku vyvolané takovými demonstracemi a vystoupeními, k nimž by mohlo, jak ukazují nedávné dramatické události, dojít, by způsobilo vážnou a nenapravitelnou újmu, na kterou se Řecká republika může legitimně odvolávat.
55

Soudce rozhodující ve věci samé bude muset zkoumat, zda mohly mít žalobkyně v březnu 2003 za to, že toto stanovisko týkající se ochrany informací poskytnutých v rámci žádostí o shovívavost, které Komise pevně obhajuje, má vliv i na výklad bodu oznámení o spolupráci. Podle tohoto ustanovení Komise na základě nařízení č. 1049/2001 neposkytne „dokumenty, které obdržela v rámci tohoto oznámení“. S ohledem na základní právo na profesní tajemství a zásadu legitimního očekávání by se omezení této ochrany na pouhé „dokumenty“ podle nařízení č. 1049/2001 mohlo jevit jako formalistní, poněvadž cíl, jehož má být takovou ochranou dosaženo, se vztahuje i na zveřejnění úplného znění informací z takových dokumentů či jejich částí – a to i v odvětví práva hospodářské soutěže. V tomto ohledu bude konečně nutné zkoumat, do jaké míry je teze, kterou v projednávaném případě obhajuje Komise a podle níž je uplatňování práva kartelových dohod prostřednictvím žalob na náhradu škody součástí sankcí za porušení práva hospodářské soutěže ve smyslu bodu 33 oznámení o spolupráci, slučitelná se stanoviskem, které Komise zastávala ve věcech, v nichž byly vydány výše uvedené rozsudky EnBW Energie Baden-Württemberg v. Komise a CDC Hydrogene Peroxide v. Komise.
34

Nejprve za předpokladu, že by návrhu na odklad vykonatelnosti bylo vyhověno, nebyly by sporné dokumenty Komisí předány High Court, dokud by Tribunál nevydal rozsudek v hlavním řízení. Vedlejší účastnice řízení se však domnívá, že pokud by Tribunál rozhodl ve prospěch Komise, ale vydal svůj rozsudek, až když High Court přijme své rozhodnutí, neměla by vedlejší účastnice přístup k dokumentům užitečným pro její žalobu a tento odklad by ve skutečnosti zvýhodnil žalobkyni v rámci účinků konečného rozsudku, zatímco by Tribunál zamítl hlavní žalobu jako neopodstatněnou.
30

S ohledem na výše uvedené je třeba mít za to, že zamítnutí projednávané žádosti o právní pomoc pouze z důvodu, že žadatel nepředložil povolení vnitrostátního orgánu stanovené v čl. 3 odst. 1 nařízení č. 765/2006, přestože žádost o právní pomoc splňuje podmínky stanovené jednacím řádem, jak jsou připomenuty v bodě 14 výše, by představovalo zásah do základního práva, kterým je právo na účinný procesní prostředek.
USNESENÍ TRIBUNÁLU

(kasační senát)

14. listopadu 2013

Luigi Marcuccio

v.

Evropská komise

„Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Odmítnutí žaloby v prvním stupni řízení jako zjevně nepřípustné — Neexistence totožnosti mezi žalobou podanou faxem a prvopisem podaným později — Podání prvopisu žaloby po lhůtě — Opožděné podání žaloby — Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“

Předmět:

Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 11. března 2013, Marcuccio v. Komise (F‑17/12), a znějící na zrušení tohoto usnesení.

Rozhodnutí:

Kasační opravný prostředek se zamítá. Luigi Marcucio ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí v tomto stupni.

Shrnutí

Soudní řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální náležitosti – Žaloba podaná faxem ve lhůtě pro podání žaloby – Vlastnoruční podpis advokáta lišící se od podpisu, který je uveden na prvopisu žaloby zaslaném poštou – Důsledek – Nezohlednění data doručení faxu při posouzení zachování lhůty pro podání žaloby

(Statut Soudního dvora, článek 21; jednací řád Soudu pro veřejnou službu, čl. 34 odst. 1 a 6)

Pokud podpis advokáta zastupujícího žalobce uvedený pod žalobou podanou faxem není totožný s podpisem uvedeným na následně předloženém prvopisu žaloby, nelze žalobu podanou faxem zohlednit pro účely zachování lhůty pro podání žaloby.

V rámci sporů v oblasti unijní veřejné služby stanoví čl. 34 odst. 6 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu, že den, kdy je stejnopis podepsaného prvopisu podání doručen do kanceláře jakýmkoli technickým prostředkem, jímž uvedený Soud disponuje, je rozhodný pro účely zachování procesních lhůt, a to za podmínky, že podepsaný prvopis podání je doručen do kanceláře do deseti dnů od obdržení kopie prvopisu. Je-li patrné, že prvopis podání, který je fyzicky doručen do kanceláře do deseti dnů po zaslání jeho kopie Soudu pro veřejnou službu faxem, není opatřen stejným podpisem, jako je podpis uvedený na dokumentu zaslaném faxem, je tedy třeba konstatovat, že kanceláři uvedeného Soudu byla doručena dvě odlišná podání, každé z nich opatřené vlastním podpisem, i když oba podpisy byly připojeny toutéž osobou. Striktní použití čl. 34 odst. 6 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu odpovídá požadavku právní jistoty a nutnosti zabránit jakékoli diskriminaci nebo jakémukoli svévolnému zacházení při výkonu spravedlnosti.

(viz body 14 a 19)

Odkazy:

Soudní dvůr: 22. září 2011, Bell & Ross v. OHIM, C-426/10 P, Sb. rozh. s. I-8849, bod 43 a citovaná judikatura

Tribunál: 29. listopadu 2011, ENISA v. EIOÚ, T‑345/11, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, body 15 až 17; 3. října 2012, Tecnimed v. OHIM – Ecobrands (ZAPPER-CLICK), T‑360/10, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, body 15 až 17 a citovaná judikatura