Keywords

Summary



Keywords

1. Kasační opravný prostředek – Právní zájem na podání kasačního opravného prostředku – Podmínka – Kasační opravný prostředek, který může přinést prospěch účastníku řízení, který jej podal

2. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Vyšetřovací pravomoci Komise – Pravomoc požadovat předložení komunikace mezi advokátem a klientem – Meze – Ochrana důvěrnosti takové komunikace – Rozsah – Vyloučení komunikace s interními podnikovými advokáty

3. Právo Unie – Zásady – Rovné zacházení – Pojem – Meze

(Listina základních práv Evropské unie, články 20 a 21)

4. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Vyšetřovací pravomoci Komise – Pravomoc požadovat předložení komunikace mezi advokátem a klientem – Meze – Ochrana důvěrnosti takové komunikace – Rozsah – Vyloučení komunikace s interními podnikovými advokáty

(Nařízení Rady č. 1/2003)

5. Právo Unie – Zásady – Právo na obhajobu – Použití na řízení, která mohou vést k uložení sankcí

(Listina základních práv Evropské unie, čl. 48 odst. 2)

6. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Vyšetřovací pravomoci Komise – Pravomoc požadovat předložení komunikace mezi advokátem a klientem – Meze – Ochrana důvěrnosti takové komunikace – Rozsah – Vyloučení komunikace s interními podnikovými advokáty

(Články 101 SFEU a 102 SFEU; nařízení Rady č. 17 a č. 1/2003)

7. Právo Unie – Přímý účinek – Individuální práva – Ochrana vnitrostátními soudy – Soudní řízení – Zásada vnitrostátní procesní autonomie

8. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Vyšetřovací pravomoci Komise – Pravomoc požadovat předložení komunikace mezi advokátem a klientem

(Nařízení Rady č. 17, čl. 14 odst. 6, a č. 1/2003, čl. 20 odst. 6)

9. Evropská unie – Výlučná příslušnost – Ustanovení nezbytná pro fungování vnitřního trhu – Procesní pravidla v oblasti hospodářské soutěže – Zahrnutí

(Článek 3 odst. 1 písm. b) SFEU, články 101 SFEU až 103 SFEU a 105 SFEU; nařízení Rady č. 17, článek 14, a č. 1/2003, článek 20)

Summary

1. Právní zájem na podání žaloby je podmínkou přípustnosti, která musí přetrvávat až do okamžiku, než soud rozhodne ve věci samé.

V rámci kasačního opravného prostředku mimoto takový zájem existuje tak dlouho, dokud může kasační opravný prostředek svým výsledkem přinést prospěch účastníku řízení, který jej podal.

V oblasti hospodářské soutěže přetrvává právní zájem podniku na podání žaloby proti rozhodnutí Komise, jímž odmítla vrátit tomuto podniku dokumenty a zničit jejich případné kopie, z důvodu porušení důvěrnosti komunikace mezi advokáty a klienty během šetření přinejmenším po dobu, po kterou má Komise v držení uvedené dokumenty nebo jejich kopie. K případnému porušení důvěrnosti komunikace mezi advokáty a klienty během šetření totiž dochází nikoli tehdy, když se Komise v meritorním rozhodnutí opírá o chráněný dokument, ale od okamžiku, kdy byl takový dokument zabaven úředníkem Komise.

(viz body 22–23, 25)

2. Ochrana důvěrnosti komunikace mezi advokáty a klienty podléhá dvěma kumulativním podmínkám. Korespondence s advokátem musí mít spojitost s výkonem práva na obhajobu klienta a musí se jednat o korespondenci s nezávislými advokáty, tedy s advokáty, kteří nejsou v zaměstnaneckém poměru s klientem.

Požadavek nezávislosti předpokládá neexistenci jakéhokoli zaměstnaneckého poměru mezi advokátem a jeho klientem, takže ochrana na základě zásady důvěrnosti se nevztahuje na korespondenci s interními advokáty v rámci podniku nebo koncernu.

Koncept nezávislosti advokáta je vymezen nejen pozitivně, tedy odkazem na profesní disciplínu, ale i negativně, a sice neexistencí zaměstnaneckého vztahu. Interní advokát, byť je zapsán v advokátní komoře a podléhá s tím spojeným profesním pravidlům, nepožívá ve vztahu ke svému zaměstnavateli stejného stupně nezávislosti jako advokát, který činnost pro svého klienta vykonává v externí advokátní kanceláři. Za těchto okolností může interní advokát čelit případným střetům mezi profesními povinnostmi a cíli sledovanými jeho klientem obtížněji než externí advokát.

Interní advokát tedy nemůže být ani přes záruky, jimiž disponuje při výkonu svého povolání, postaven naroveň externímu advokátovi, neboť jeho postavení zaměstnance, v němž se nachází, mu svou povahou neumožňuje odchýlit se od obchodní strategie sledované jeho zaměstnavatelem, a ohrožuje tak jeho způsobilost jednat v profesní nezávislosti.

Interní advokát mimoto může v rámci své pracovní smlouvy plnit další úkoly, jež mohou mít vliv na obchodní politiku podniku a jež mohou ještě více posílit úzké vazby advokáta k jeho zaměstnavateli.

Z toho plyne, že interní advokát nepožívá vzhledem ke své hospodářské závislosti a úzkým vazbám ke svému zaměstnavateli profesní nezávislosti, jež by byla srovnatelná s nezávislostí externího advokáta.

Jelikož se interní advokát nachází v zásadně odlišném postavení než externí advokát, takže jejich situace nejsou srovnatelné, z odlišného zacházení s těmito profesemi nevyplývá žádné porušení zásady rovného zacházení ve vztahu k ochraně důvěrnosti komunikace mezi advokáty a klienty.

Kromě toho, i kdyby konzultace interních advokátů zaměstnaných podnikem nebo koncernem měla spadat do práva vyžádat si právní poradenství, být obhajován a nechat se zastupovat, nevylučuje to v případě využití interních advokátů uplatnění některých omezení a podmínek týkajících se výkonu povolání, aniž by to muselo být považováno za zásah do práva na obhajobu.

Konečně skutečnost, že v rámci šetření vedeného Komisí je ochrana komunikace omezena na korespondenci s externími advokáty, nijak neodporuje zásadě právní jistoty.

(viz body 40–41, 44–45, 47–49, 58–59, 95, 106)

3. Zásada rovného zacházení, která vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněno, představuje obecnou zásadu práva Unie, která je zakotvena články 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie.

(viz body 54–55)

4. Soudní dvůr v rozsudku ze dne 18. května 1982, AM & S Europe v. Komise, 155/79, k zásadě ochrany důvěrnosti v šetření vedeném v oblasti práva hospodářské soutěže zdůraznil, že tato oblast práva Unie musí přihlížet k zásadám a koncepcím společným právním řádům členských států, pokud jde o dodržování důvěrnosti zejména ve vztahu k některým informacím sdělovaným mezi advokáty a jejich klienty. Za tímto účelem provedl Soudní dvůr srovnání jednotlivých vnitrostátních právních řádů. Na základě tohoto srovnání uznal, že jsou-li splněny určité podmínky, musí být důvěrnost komunikace mezi advokáty a jejich klienty chráněna na úrovni práva Unie.

V průběhu let, jež uplynuly od vyhlášení rozsudku AM & S Europe v. Komise, nebylo možné z právních řádů 27 členských států Evropské unie dovodit žádnou převládající tendenci ve prospěch ochrany důvěrnosti komunikace s interními advokáty v rámci podniku nebo koncernu. Právní stav se v členských státech Unie tedy nezměnil v takové míře, že by bylo důvodné očekávat vývoj judikatury v tom směru, že by interním advokátům měla být přiznána ochrana důvěrnosti.

Krom toho platí, že i když nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy přineslo celou řadu změn procesních pravidel týkajících se práva hospodářské soutěže na úrovni Unie, uvedená pravidla neobsahují nic, co by nasvědčovalo domněnce, že staví naroveň advokáty vykonávající činnost nezávisle a advokáty v zaměstnaneckém poměru, pokud jde o ochranu důvěrnosti komunikace, neboť tato zásada není vůbec předmětem uvedeného nařízení, jehož účelem je posílit vyšetřovací pravomoci Komise, zejména pokud jde o dokumenty, na něž se tato opatření mohou vztahovat. V důsledku toho nemůže ani změna procesních pravidel v oblasti práva hospodářské soutěže, vyplývající zejména z uvedeného nařízení, odůvodnit revizi judikatury zavedené rozsudkem AM & S Europe v. Komise.

(viz body 69–70, 74, 76, 83, 86–87)

5. Dodržování práva na obhajobu v jakémkoli řízení, které může vést k uložení sankcí, zejména pokut nebo penále, představuje základní zásadu práva Unie, která byla zakotvena v čl. 48 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie.

(viz bod 92)

6. Pravomoci, jimiž disponuje Komise na základě nařízení č. 17 a nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy, se totiž odlišují od rozsahu šetření, jež mohou být vedena na vnitrostátní úrovni. Oba typy řízení totiž spočívají na rozdělení pravomocí mezi jednotlivými orgány na ochranu hospodářské soutěže. Pravidla týkající se ochrany důvěrnosti komunikace mezi advokáty a klienty se tedy mohou lišit v závislosti na tomto rozdělení pravomocí a předpisech, jimiž se řídí.

Právo Unie a vnitrostátní právo v oblasti hospodářské soutěže nahlížejí na restriktivní praktiky z různých pohledů. Zatímco články 101 SFEU a 102 SFEU se na tyto praktiky vztahují z důvodu překážek, které z nich mohou vyplývat pro obchod mezi členskými státy, vnitrostátní právní předpisy vycházející z úvah, které jsou specifické pro každou vnitrostátní právní úpravu, nahlížejí na restriktivní praktiky pouze v tomto rámci.

Za těchto podmínek mohou podniky, jejichž prostory se staly předmětem prohlídky v rámci šetření v oblasti hospodářské soutěže, zjistit svá práva a své povinnosti vůči příslušným orgánům na základě použitelného práva, jako například nakládání s dokumenty, jež mohou být zabaveny během takového šetření, a odpověď na otázku, zda jsou dotčené podniky oprávněny se dovolávat ochrany důvěrnosti komunikace s interními advokáty, či nikoliv. Podniky se tedy v případě, že jim jsou zabavovány dokumenty, mohou účelně orientovat podle pravomocí uvedených orgánů a jejich konkrétních oprávnění.

Zásada právní jistoty tedy nevyžaduje, aby pro oba výše uvedené typy řízení byla použita totožná kritéria, pokud jde o důvěrnost komunikace mezi advokáty a klienty.

(viz body 102–105)

7. V souladu se zásadou vnitrostátní procesní autonomie přísluší při neexistenci právní úpravy Unie v dané oblasti vnitrostátnímu právnímu řádu každého členského státu, aby určil příslušné soudy a upravil procesní podmínky soudních řízení určených k zajištění ochrany práv, která jednotlivcům vyplývají z práva Unie.

Této zásady se nelze dovolávat vůči rozhodnutí přijatému orgánem Unie na základě právní úpravy přijaté na úrovni Unie, která navíc neobsahuje žádný odkaz na vnitrostátní právo.

(viz body 113–114)

8. Jednotný výklad a použití zásady důvěrnosti komunikace mezi advokáty a klienty na úrovni Unie jsou nezbytné, aby šetření prováděná Komisí v rámci řízení v oblasti kartelových dohod mohla probíhat v podmínkách rovného zacházení s dotyčnými podniky. Kdyby tomu tak nebylo, mělo by použití pravidel a pojmů vnitrostátního práva spadajících do právní úpravy členského státu za následek ohrožení jednoty práva Unie. Takový jednotný výklad a použití tohoto právního řádu nemohou být závislé na místě šetření a případných zvláštnostech vnitrostátních předpisů.

Při šetření prováděném Komisí jakožto evropským orgánem na ochranu hospodářské soutěže je vnitrostátní právo rozhodné pouze potud, pokud jí orgány členských států poskytnou součinnost, zejména má-li být překonán odpor dotyčného podniku použitím donucovacích opatření, jak stanoví čl. 14 odst. 6 nařízení č. 17 a čl. 20 odst. 6 nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy. Naproti tomu pro účely určení, které písemnosti a dokumenty může Komise kontrolovat a pořizovat z nich kopie v rámci svých šetření v oblasti kartelových dohod, je výlučně použitelné právo Unie.

(viz body 115, 119)

9. Procesní pravidla v oblasti hospodářské soutěže, jak jsou zakotvena v článku 14 nařízení č. 17 a v článku 20 nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy, patří mezi ustanovení nezbytná pro fungování vnitřního trhu, jejichž přijetí spadá do výlučné pravomoci Unie na základě čl. 3 odst. 1 písm. b) SFEU.

V souladu s ustanoveními článku 103 SFEU přísluší Unii přijmout nařízení nebo směrnice potřebné k provedení zásad uvedených v článcích 101 SFEU a 102 SFEU, týkajících se pravidel hospodářské soutěž použitelných na podniky. Tato pravomoc má zejména zajistit dodržování zákazů uvedených v těchto článcích stanovením pokut a penále a vymezit úlohu Komise při provádění těchto ustanovení.

V tomto rámci článek 105 SFEU stanoví, že Komise dbá na provádění zásad vytyčených v článcích 101 SFEU a 102 SFEU a vyšetřuje případy domnělého porušení uvedených zásad.

Zásada svěřených pravomocí tudíž nemůže být uplatňována proti vyšetřovacím pravomocím Komise v oblasti hospodářské soutěže.

(viz body 116–118, 120)