Keywords

Summary



Keywords

1. Opravný prostředek – Důvody opravného prostředku – Pouhé opakování důvodů opravného prostředku a argumentů vznesených před Soudem – Nepřípustnost – Zpochybnění výkladu nebo použití práva Společenství Soudem – Přípustnost

[Článek 225 ES; statut Soudního dvora, čl. 58 pododstavec 1; jednací řád Soudního dvora, čl. 112 odst. 1 písm. c)]

2. Žaloba na neplatnost – Žalovatelné akty – Pojem – Akty mající závazné právní účinky – Prohlášení předsedy Evropského parlamentu, jímž bere na vědomí uprázdněný mandát v důsledku uplatnění vnitrostátních předpisů vnitrostátními orgány – Vyloučení

(Článek 230 ES; akt o volbě zastupitelů ve Shromáždění ve všeobecných a přímých volbách, čl. 12 odst. 2)

Summary

1. Podle článku 225 ES, čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora a čl. 112 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudního dvora musí opravný prostředek přesným způsobem uvádět kritizované části rozsudku, jehož zrušení se navrhovatel domáhá, jakož i právní argumenty, které specifickým způsobem tento návrh podporují. Opravný prostředek, který vůbec neobsahuje argumentaci specificky směřující k označení vady spočívající v nesprávném právním posouzení, jíž byl napadený rozsudek postižen, a omezuje se na opakování nebo doslovné převzetí důvodů a argumentů, které již byly uplatněny před Soudem, tento požadavek nesplňuje. Pokud navrhovatel naproti tomu zpochybňuje výklad nebo použití práva Společenství Soudem, mohou se právní otázky zkoumané v prvním stupni stát znovu předmětem diskuse během řízení o opravném prostředku. Pokud by totiž navrhovatel nemohl svůj opravný prostředek takto opřít o důvody a argumenty, které již byly vzneseny před Soudem, bylo by uvedené řízení zbaveno části svého smyslu.

(viz body 39–40)

2. Při určení, zda akty mohou být předmětem žaloby na neplatnost podle článku 230 ES, je třeba vycházet ze samotné jejich podstaty a úmyslu jejich tvůrce, přičemž forma, jakou byly akt nebo rozhodnutí přijaty, je v zásadě nerozhodná. Nelze tedy vyloučit, že by písemné sdělení nebo i prosté ústní prohlášení podléhalo přezkumu Soudního dvora na základě článku 230 ES.

Posouzení prohlášení předsedy Parlamentu ohledně uprázdnění mandátu člena, učiněného na plenárním zasedání, však nemůže popírat pravidla a postupy vztahující se na volbu poslanců Parlamentu. Vzhledem k tomu, že v rozhodné době nebyl přijat žádný jednotný volební postup pro volbu členů tohoto orgánu, řídil se tento postup v souladu s čl. 7 odst. 2 aktu z roku 1976 o volbě zastupitelů ve Shromáždění ve všeobecných a přímých volbách nadále platnými předpisy v každém členském státě. Pokud podle předpisů členského státu vede ztráta volitelnosti ke ztrátě mandátu poslance Parlamentu, neměl Parlament jinou volbu než vzít zjištění uprázdnění mandátu, učiněné již vnitrostátními orgány, bezodkladně na vědomí, přičemž takové zjištění se týkalo předchozího právního stavu a vyplývalo výlučně z rozhodnutí těchto orgánů.

Ze samotného znění čl. 12 odst. 2 aktu z roku 1976, podle nějž má Parlament povinnost „vzít na vědomí“ uprázdněný mandát vyplývající z použití platných vnitrostátních předpisů některého členského státu, totiž vyplývá, že Parlament nemá v této oblasti žádný prostor pro uvážení. V tomto zvláštním případě totiž nespočívá úloha Parlamentu ve zjištění uprázdněného mandátu, ale v prostém vzetí na vědomí uprázdnění mandátu, jak již bylo konstatováno vnitrostátními orgány, zatímco v jiných případech, týkajících se zejména vzdání se mandátu nebo úmrtí jednoho ze svých členů, má tento orgán aktivnější úlohu, neboť sám konstatuje, že mandát byl uprázdněn, a informuje dotyčný členský stát o tomto uprázdnění. Krom toho nikoli Parlamentu, ale vnitrostátním soudům, případně Evropskému soudu pro lidská práva přísluší ověřit dodržování postupu upraveného použitelným vnitrostátním právem nebo základních práv dotyčné osoby.

(viz body 46–50, 56)