ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Absolutní důvody pro zamítnutí – Ochranné známky tvořené výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit k označení vlastností výrobku – Slovní označení „LIMO“

[Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 1 písm. c)]

Summary

Slovní označení LIMO, jehož zápis je požadován pro výrobky spadající do tříd 9 a 10 ve smyslu Niceské dohody a zahrnující zejména lasery a lasery pro lékařské účely, může ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství, z hlediska relevantní veřejnosti pokládané za veřejnost složenou z odborníků, kteří jsou dobře informovaní, pozorní a obezřetní, sloužit k označení jedné ze základních vlastností výrobků uvedených v přihlášce ochranné známky. Odborný spotřebitel bude totiž schopen vytvořit si dostatečně přímou a konkrétní spojitost mezi uvedenými výrobky a označením a bude vnímat toto označení jako zkratku pro „Laser Intensity Modulation“ a jako odkaz přinejmenším na jeden z možných účelů těchto výrobků, a sice jejich začlenění do systému modulace laserové intenzity.

(viz body 28, 45)
Keywords

Summary



Keywords

1. Hospodářská a sociální soudržnost – Strukturální pomoc – Financování Společenství – Řízení ohledně zrušení finanční pomoci – Povinnosti Komise – Povinnost žádat na dotyčném členském státě nebo na jiných orgánech jím určených, aby předložily své připomínky ve stanovené lhůtě – Neexistence, v konkrétním případě, totožnosti státem určeného orgánu a příjemce finanční pomoci Společenství

(Nařízení Rady č. 4253/88, čl. 14 odst. 1, čl. 21 odst. 1, a čl. 24 odst. 1)

2. Právo Společenství – Zásady – Proporcionalita – Zrušení celkové částky finanční pomoci pro nezorganizování mezinárodního veletrhu v textilním a oděvním odvětví – Porušení – Neexistence

(Nařízení Rady č. 4253/88, článek 24)

Summary

1. Za předpokladu, že je příjemci finanční pomoci Společenství uděleno postavení „určeného orgánu“ ve smyslu čl. 24 odst. 1 nařízení č. 4253/88, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2052/88 pokud jde o koordinaci mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji, Komise není povinna konzultovat dotyčný členský stát před přijetím rozhodnutí (o zrušení této pomoci), protože toto ustanovení jí ohledně zrušení dotčené pomoci ponechává na výběr, zda požádá dotyčný členský stát nebo orgány jím určené, aby předložily své připomínky ve stanovené lhůtě.

Tento závěr není v rozporu s právním postavením žalobkyně coby sdružení podle soukromého práva. Nic v nařízení č. 4253/88 totiž nezakazuje členským státům, aby právnickou osobu podle soukromého práva, zejména osobu, která navrhuje uskutečnění projektu předloženého Komisi za účelem financování z fondů Společenství, pověřily úkoly zahrnujícími zpracování žádostí o pomoc a příjmem plateb ve smyslu čl. 14 odst. 1 a čl. 21 odst. 1 tohoto nařízení. To platí o to více, když dotčený finanční projekt jako v projednávaném případě zasahuje jen okrajově do veřejných zájmů státu, do jehož pravomoci patří příjemce fondů Společenství.

(viz body 39, 46–47)

2. Komise neporušila zásadu proporcionality, když, poté, co konstatovala, že projekt týkající se organizace mezinárodního veletrhu v textilním a oděvním odvětví plánovaný příjemcem finanční pomoci, nebyl uskutečněn v zamýšlených termínech, rozhodla, v souladu s článkem 24 nařízení č. 4253/88, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2052/88 pokud jde o koordinaci mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji, zrušit celou poskytnutou finanční pomoc a žádat zpět vyplacenou zálohu.

S přihlédnutím ke skutečnosti, že povinnost skutečného provedení projektu totiž tvořila hlavní závazek příjemce finanční pomoci a byla tedy podmínkou přidělení této pomoci, uvedený příjemce ztratil všechna práva na dotčenou finanční pomoc, když navržený veletrh nebyl nikdy ani z části uskutečněn. Částečné financování Komisí bylo přesně vzato možné jen za předpokladu dílčího uskutečnění projektu.

(viz body 59–60, 67–68)
Keywords

Summary



Keywords

1. Ochranná známka Společenství – Odvolací řízení – Osoby oprávněné podat odvolání a být účastníky řízení – Osoby, jejichž požadavkům rozhodnutí nevyhoví – Námitkové řízení založené na několika starších národních ochranných známkách – Rozhodnutí, kterým bylo vyhověno námitkám, aniž by bylo přihlédnuto ke všem starším ochranným známkám – Rozhodnutí, kterým bylo vyhověno požadavkům osoby, která podala námitky – Možnost přihlašovatele převést svou přihlášku ochranné známky Společenství na přihlášku národní ochranné známky v příslušných členských státech – Neexistence dopadu

(Nařízení Rady č. 40/94, články 58 a 108)

2. Ochranná známka Společenství – Vyjádření třetích osob a námitky – Přezkum námitek – Přerušení řízení při podání námitky na základě přihlášky – Posuzovací pravomoc Úřadu

(Nařízení Komise č. 2868/95, čl. 1 pravidlo 20 odst. 6)

Summary

1. Rozhodnutí námitkového oddělení Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), které vyhoví, pro všechny dotyčné výrobky a služby, námitkám podaným proti zápisu ochranné známky Společenství a založeným na několika starších národních ochranných známkách, vyhovělo požadavkům účastníka řízení, které vedlo k vydání rozhodnutí, i když námitkám nebylo vyhověno na základě všech ochranných známek vznesených jako důvody námitek, a přihlašovatel ochranné známky Společenství tedy může stále v souladu s článkem 108 nařízení č. 40/94 převést svoji přihlášku na přihlášku národní ochranné známky v těch členských státech, ohledně kterých jeho přihláška ochranné známky Společenství nebyla zamítnuta.

Účelem námitkového řízení je totiž dát podnikům možnost podat námitky, na základě jediného řízení, proti přihláškám ochranných známek Společenství, které by mohly vést ke vzniku nebezpečí záměny s jejich staršími ochrannými známkami nebo právy, a nikoli předběžně řešit možné konflikty na národní úrovni.

Krom toho skutečnost, že námitkové oddělení nepřihlédne k některým starším národním ochranným známkám, nemá pro osobu, která podala námitky, negativní právní důsledky, jelikož postup převodu přihlášky ochranné známky Společenství na přihlášku národní ochranné známky je pro přihlašovatele ochranné známky Společenství pouze možností. Tento postup mu totiž nijak nepřiznává právo na to, aby byla jeho přihláška přijata, a nic nebrání přihlašovateli, jehož přihláška ochranné známky Společenství byla zamítnuta v návaznosti na námitkové řízení, podat obdobné přihlášky u vnitrostátních úřadů bez využití postupu převodu.

(viz body 35, 41–42, 45)

2. Z pravidla 20 odst. 6 nařízení č. 2868/95, kterým se provádí nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství, jež stanoví, že Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) „může přerušit námitkové řízení, je-li námitka podána na základě přihlášky ... a to až do doby pravomocného rozhodnutí v tomto řízení“, vyplývá, že uvedené přerušení je pro Úřad pouze možností, které využije, pokud to považuje za odůvodněné.

(viz bod 46)
Keywords

Summary



Keywords

1. Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody pro zamítnutí – Námitky majitele totožné nebo podobné starší ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou – Slovní ochranné známky CALPICO a CALYPSO

[Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)]

2. Ochranná známka Společenství – Odvolací řízení – Odvolací senáty – Kvalifikace jako správní orgány Úřadu – Právo účastníků řízení na spravedlivý „proces“ – Neexistence

(Nařízení Rady č. 40/94, články 60 až 62)

3. Ochranná známka Společenství – Rozhodnutí Úřadu – Dodržování práv obhajoby – Dosah zásady

(Nařízení Rady č. 40/94, článek 73)

Summary

1. Pro průměrného německého spotřebitele neexistuje nebezpečí záměny mezi slovním označením CALPICO, jehož zápis jakožto ochranné známky Společenství je požadován pro „minerální vody, šumivé vody, sodovky a ostatní nealkoholické nápoje, zvláště nápoje k fyziologickému použití; nápoje na bázi ovoce a ovocné šťávy, nápoje na bázi ovocných šťáv; sirupy a ostatní přípravky na výrobu nápojů“ náležející do tříd 29, 30 a 32 ve smyslu Niceské dohody, a slovní ochrannou známkou CALYPSO, dříve zapsanou v Německu pro „ovocné prášky a nealkoholické přípravky na bázi ovoce na výrobu nealkoholických nápojů (všechny tyto výrobky rovněž ve formě instantních výrobků)“ náležející do třídy 32 uvedené dohody, jelikož i přes skutečnost, že výrobky, na které se vztahují kolidující ochranné známky, jsou zčásti totožné, a zčásti velmi podobné, umožňují vzhledová odlišnost a zřetelné fonetické a pojmové odlišnosti mezi kolidujícími ochrannými známkami vyloučit u relevantní veřejnosti jakékoli nebezpečí záměny mezi těmito ochrannými známkami, a to i kdyby těmto ochranným známkám dotyčný spotřebitel nevěnoval žádnou zvláštní pozornost.

(viz body 45, 54–55)

2. Uplatnění práva na spravedlivý „proces“ podle čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv je vyloučeno pro odvolací senáty Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) vzhledem k tomu, že řízení u odvolacích senátů nemá soudní povahu, ale správní povahu.

(viz bod 62)

3. I když se právo být vyslechnut, jak je zakotveno čl. 73 druhou větou nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství, vztahuje na všechny skutkové nebo právní okolnosti a na důkazní materiály, které představují základ rozhodnutí přijatého Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), přesto se neuplatní na konečné stanovisko, které správní orgány zamýšlí přijmout.

(viz bod 65)
V rámci žaloby na náhradu škody, po vyhlášení mezitímního rozsudku, kterým Soud uložil Společenství, aby nahradilo škodu, která vznikla zaměstnancům společného podniku Joint European Torus (JET) z důvodu použití právního statutu jiného než statutu dočasných zaměstnanců, musí být zařazení každého žalobce do platové třídy a platového stupně na začátku období, za nějž má být vyplacena náhrada škody, stanoveno s přihlédnutím k jeho skutečnému přijetí do zaměstnání; jedná se o období pěti let ode dne nabytí účinnosti nejstarší smlouvy nebo ode dne jejího obnovení, přičemž toto datum nesmí být starší než pět let.

Soud totiž sice omezil nároky na náhradu škody na období nejvýše pěti let, nicméně rozhodl, že od začátku, to znamená od jejich prvního přijetí, měly být dotčené osoby přijaty v rámci smluv dočasných zaměstnanců, jelikož protiprávnost přetrvávala během celé doby existence společného podniku. Situace každého žalobce na začátku období, za nějž má být vyplacena náhrada škody, nemůže být proto pokládána za situaci prvního přijetí do zaměstnání, ale musí být posuzována s přihlédnutím k tomu, že od doby prvního přijetí jako smluvního zaměstnance měla být dotčená osoba přijata jako dočasný zaměstnanec, což případně vede k zohlednění „služebního postupu“ dosaženého před začátkem uvedeného období. Taková metoda „rekonstrukce služebního postupu“ nutně zahrnuje povýšení, kterého se mohlo dostat každému žalobci.

Co se týče povýšení v průběhu období, za nějž má být vyplacena náhrada škody, Soud měl za to, že žalobci byli udržováni v diskriminační právní situaci, která představuje zaviněné protiprávní jednání, a že žalobcům z tohoto důvodu vznikla škoda, s ohledem na situaci řádných členů projektového týmu JET. Podobnou situací dočasných zaměstnanců ESAE, která má sloužit ke srovnání pro určení vývoje služebního postupu, kterého žalobci mohli dosáhnout, je proto – případně příznivější – situace, v níž se nacházeli řádní členové projektového týmu JET.

(viz body 49–51, 64, 67)
(viz body 47–49, 84)

Tuto podmínku selektivity však nesplňuje opatření, které, byť zvýhodňuje osobu, které je určeno, vyplývá z obecné povahy nebo struktury daňového systému, do něhož patří. Pro účely tohoto posouzení je nutno rozlišit mezi cíli určitého daňového systému, které tomuto systému nejsou vlastní, a mechanismy vlastními samotnému daňovému systému, které jsou nezbytné k uskutečnění takových cílů, jelikož tyto cíle a mechanismy mohou jakožto základní nebo řídící zásady dotčeného daňového systému takové odůvodnění podpořit, prokázání čehož přísluší členskému státu.

V oblasti státních podpor platí, že, i za předpokladu, že by zvláštní daňový režim mohl být popsán jako „mimořádné daňové zatížení postihující omezené hospodářské odvětví“, neznamenalo by to, že se na toto daňové zatížení pouze z tohoto důvodu nevztahuje zákaz podle čl. 87 odst. 1 ES, jelikož tento režim může v rámci téhož odvětví činit rozdíly, které mohou splňovat kritéria výhody a selektivity. Kromě toho v souladu s právní povahou pojmu „podpora“, který musí být vykládán na základě objektivních skutečností, takový cíl státního opatření, jako je environmentální cíl nebo povaha ekologické daně zvláštního nebo odvětvového daňového režimu, nestačí k tomu, aby toto opatření nebylo bez dalšího kvalifikováno jako podpora ve smyslu tohoto ustanovení, jelikož takové opatření musí být posuzováno z hlediska jeho účinků a bez zohlednění jeho příčin nebo cílů. Pojem „podpora“ ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES tudíž vyžaduje přezkum toho, zda zvláštní nebo odvětvový daňový režim zahrnuje rozlišení, jehož důsledkem je zvýhodnění „určitých podniků nebo určitých odvětví výroby“ v rámci odvětví, na které se tento režim vztahuje, což předpokládá, že bude nejprve určeno „obvyklé“ zdanění, ze kterého daný režim vychází.

(viz bod 52)
Pokud musí být státní zásah považován za vyrovnání představující protihodnotu za služby poskytnuté podniky-příjemci za účelem plnění povinností veřejné služby, takže tyto podniky ve skutečnosti nejsou finančně zvýhodněny, a pokud tedy účinkem uvedeného zásahu není poskytnutí výhodnějšího soutěžního postavení těmto podnikům ve vztahu k podnikům, které s nimi soutěží, nespadá tento zásah do čl. 87 odst. 1 ES.

Aby v konkrétním případě takovéto vyrovnání nebylo kvalifikováno jako státní podpora, musí být splněno několik podmínek. Zaprvé, podnik-příjemce musí být skutečně pověřen plněním povinností veřejné služby a tyto povinnosti musejí být jasně definovány. Zadruhé, parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musejí být objektivním a transparentním způsobem předem stanoveny, aby bylo zabráněno tomu, že vyrovnání bude zahrnovat hospodářskou výhodu, která může zvýhodňovat podnik-příjemce ve vztahu ke konkurenčním podnikům. Zatřetí, vyrovnání nemůže překračovat to, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených na plnění povinností veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností. Začtvrté, když výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, není v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky, musí být výše nezbytného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů průměrného podniku, správně řízeného a vybaveného přiměřeně k tomu, aby mohl splnit požadavky veřejné služby, které by tento podnik vynaložil na plnění těchto povinností se zohledněním příslušných příjmů, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.

(viz body 72–73)
15

Žalobkyně má za to, že se odvolací senát dopustil nesprávného posouzení, když shledal, že rozhodnutím námitkového oddělení nebyla zkrácena na svém právu. Zdůrazňuje, že rozhodnutí námitkového oddělení nevyhovělo všem jejím požadavkům tím, že ji zbavilo jejího práva na důkladné přezkoumání věci. V tomto ohledu uplatňuje, že kvůli tomu, že námitkové oddělení nevzalo v úvahu ani starší ochranné známky získané v Rakousku, Řecku a Spojeném království, ani přihlášku ochranné známky Společenství, která byla v té době projednávána, Moser Grupo Media, SL, by stále ještě mohla v souladu s článkem 108 nařízení č. 40/94 převést svou přihlášku ochranné známky Společenství na přihlášku národní ochranné známky v těch členských státech, ohledně kterých její přihláška ochranné známky Společenství nebyla námitkovým oddělením zamítnuta na základě starších práv žalobkyně. Tato možnost by byla vyloučena, pokud by námitkové oddělení založilo své rozhodnutí, jak také mělo učinit, buď na všech starších národních právech žalobkyně, nebo na její přihlášce ochranné známky Společenství. Důvody, na kterých je založeno rozhodnutí námitkového oddělení, tedy omezily účinky zamítnutí přihlášky Moser Grupo Media, SL.
Dne 7. dubna 1999 zaslalo námitkové oddělení vedlejšímu účastníkovi fax následujícího znění:

„Notification of deficiencies in the notice of opposition [Rule 15 and 18 (2) of the Implementing Regulatibn]

[...]

The examination of the notice of opposition has shown that the indication of the goods and services has not been provided in the language of the opposition proceedings (English).

This deficiency must be remedied within a non extendible period of two months from receipt of this notification, that is on or before 07/06/1999.

The notice of opposition will otherwise be rejected on grounds of inadmissibility.“

[„Oznámení o nedostatcích ve sdělení o námitce (pravidlo 15 a pravidlo 18 odst. 2 prováděcího nařízení)

[...]

Přezkum sdělení o námitce ukázal, že označení zboží a služeb nebylo poskytnuto v jazyce námitkového řízení (angličtině).

Tento nedostatek musí být odstraněn ve lhůtě, kterou nelze prodloužit, tedy nejpozději do 7. června 1999.

Jinak bude sdělení o námitce zamítnuto jako nepřípustné.“]
39

V projednávaném případě je označení DIESEL zapsáno jednak v Itálii jako národní ochranná známka pro všechny výrobky a služby tříd 1 až 42 a jednak u OHIM jako ochranná známka Společenství pro všechny výrobky zahrnuté do tříd 11,19, 20 a 21. Výrobky, na které se vztahuje přihláška ochranné známky Společenství, jsou zahrnuty do tříd 7, 11 a 21. Relevantní území z hlediska rozboru nebezpečí záměny je tudíž tvořeno celým Společenstvím, co se týče výrobků zahrnutých do tříd 11 a 21, a Itálií, co se týče výrobků zahrnutých do třídy 7. Kromě toho vzhledem k tomu, že dotčené výrobky jsou výrobky běžné spotřeby, je cílovou částí veřejnosti průměrný spotřebitel, který je považován za běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného.
36

V napadeném rozhodnutí došel odvolací senát k závěru o nedostatku rozlišovací způsobilosti přihlašované ochranné známky, maje za to, že „dotčené označení se v podstatě skládá z nádoby, jejíž tvar připomíná obrácenou hrušku v tom, že jeden konec je širší a druhý konec se vytahuje do špičky, a její strany jsou značně ploché“. Rovněž konstatuje, že „se jeví, že žádná z těchto vlastností nemá rozlišovací způsobilost, ať je posuzujeme jednotlivě, nebo společně“, že „dotčený tvar nemůže být tudíž považován za inherentně rozlišující“, že „ani zploštělé strany, ani plochá vnitřní část a horní část nemění podstatně celkový dojem vyvolaný tvarem“ a že „je nepravděpodobné, že dotyčný spotřebitel bude věnovat pozornost těmto vlastnostem a bude je vnímat tak, že označují obchodní původ“. Pokud jde o nárokovanou kombinaci barev pro daný tvar, odvolací senát konstatuje, že nijak nezvyšuje rozlišovací způsobilost ochranné známky. Odvolací senát má tudíž za to, že „z kombinace těchto prostorových vlastností a barvy nemůže vzniknout označení, které by vykazovalo minimální rozlišovací způsobilost“.
10

Odvolací senát měl v podstatě za to, že zápis přihlašované ochranné známky, ať je obrazová nebo prostorová, musí být zamítnut podle čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č 40/94. Zvláště co se týče barvy dotčeného obalu, odvolací senát poté, co připomněl, že nárokovaná barva v přihlášce ochranné známky je „světle hnědá (karamelová)“, potvrdil, že na grafické reprodukci přihlašované ochranné známky nemůže rozlišit tři barvy uvedené žalobkyní v jejím písemném odůvodnění odvolání. Barva na této reprodukci vypadá spíše jako zlatá nebo obsahující odstín zlaté, jejíž užívání pro obaly bonbónů je v obchodě obvyklé a časté. Mimoto měl za to, že skutečnosti předložené žalobkyní neumožňují prokázat, že přihlašovaná ochranná známka získala rozlišovací způsobilost pro bonbóny obecně nebo zejména pro karamely následně po užívání této ochranné známky.
40

Odvolací senát mimoto dostatečně právně prokázal, že žádná vlastnost tvaru této ochranné známky, ať už sama o sobě nebo ve spojení s jinými vlastnostmi, nemá rozlišovací způsobilost. V tomto ohledu měl nejprve za to, že „[téměř] kulatý předmětný tvar připomínající kruh [...] je základním geometrickým tvarem“ a že průměrný spotřebitel „je zvyklý se setkávat s cukrovinkami, včetně bonbónů, kulatého tvaru (kruhového, oválného, elipsovitého nebo válcovitého)“. Co se dále týče vypouklých horních okrajů bonbónu, měl za to, že „bonbóny mají vypouklé okraje, ať je jejich tvar jakýkoliv“, a to z funkčních důvodů. Co se konečně týče kruhového prohloubení uprostřed bonbónu a jeho ploché vnitřní strany, došel odvolací senát k závěru, že „tyto prvky podstatně nemění celkový dojem, který tvar vyvolává“, a že „je tedy nepravděpodobné, aby dotyčný spotřebitel věnoval pozornost těmto dvěma vlastnostem tak, aby je vnímal jako jemu [označující] určitý obchodní původ“ (bod 13 napadeného rozhodnutí).
43

Dříve než bude zkoumán důvod, jehož se dovolává vedlejší účastník řízení, je třeba zkoumat žalobní důvod, jehož se dovolává žalobkyně. Pokud by se totiž mělo dospět k závěru v rozporu s tím, co tvrdí žalobkyně, že odvolací senát správně zamítl u něj podané odvolání z důvodu neexistence nebezpečí záměny, nebylo by již třeba zkoumat, jak se domáhá vedlejší účastník řízení, zda měl odvolací senát tuto žalobu zamítnout z důvodu neexistence důkazu o řádném užívání starší ochranné známky.
Namítaná ochranná známka nebo označení:

Dvě italské ochranné známky, jedna mezinárodní ochranná známka jakož i jedna řecká ochranná známka, jedna finská ochranná známka, jedna švédská ochranná známka, jedna britská ochranná známka a jedna irská ochranná známka INTESA pro výrobky zařazené do tříd 9, 14, 18 a 21 co se týče dvou italských ochranných známek, a pro výrobky zařazené do třídy 3 co se týče ostatních
52

Avšak na rozdíl od toho, co uvádí Komise (viz body 31 až 33 výše), i za předpokladu, že by tento režim mohl být popsán jako „mimořádné daňové zatížení postihující omezené hospodářské odvětví“, neznamenalo by to, že se na toto daňové zatížení pouze z tohoto důvodu nevztahuje zákaz podle čl. 87 odst. 1 ES (v tomto smyslu viz rozsudek Heiser, bod 47 výše, bod 42), jelikož tento režim může v rámci téhož odvětví činit rozdíly, které mohou splňovat kritéria výhody a selektivity ve smyslu judikatury uvedené v bodě 47 výše. Kromě toho v souladu s právní povahou pojmu „podpora“, který musí být vykládán na základě objektivních skutečností (rozsudek o kasačním opravném prostředku, jenž je uveden v bodě 8 výše, bod 111), takový cíl státního opatření, jako je v projednávané věci environmentální cíl nebo povaha ekologické daně zvláštního nebo odvětvového daňového režimu, nestačí k tomu, aby toto opatření nebylo bez dalšího kvalifikováno jako podpora ve smyslu tohoto ustanovení (rozsudek o kasačním opravném prostředku, jenž je uveden v bodě 8 výše, bod 84), jelikož takové opatření musí být posuzováno z hlediska jeho účinků a bez zohlednění jeho příčin nebo cílů (rozsudek o kasačním opravném prostředku, jenž je uveden v bodě 8 výše, body 85 až 88). Pojem „podpora“ ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES tudíž vyžaduje přezkoumat, zda zvláštní nebo odvětvový daňový režim zahrnuje rozlišení, jehož důsledkem je zvýhodnění „určitých podniků nebo určitých odvětví výroby“ v rámci odvětví, na které se tento režim vztahuje, což předpokládá nejprve určit „obvyklé“ zdanění, ze kterého daný režim vychází (viz bod 49 výše).