Keywords

Summary



Keywords

1. Předběžné otázky – Předložení sporu Soudnímu dvoru – Povinnost vnitrostátního soudu, který podává žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, informovat současně o této skutečnosti z úřední povinnosti ministra spravedlnosti –Neexistence vlivu

(Článek 267 SFEU; statut Soudního dvora, článek 23)

2. Sbližování právních předpisů – Zneužívající klauzule ve spotřebitelských smlouvách – Směrnice 93/13 – Zneužívající klauzule ve smyslu článku 3 – Pojem – Ustanovení o založení příslušnosti

(Směrnice Rady 93/13, čl. 3 odst. 1)

3. Sbližování právních předpisů – Zneužívající klauzule ve spotřebitelských smlouvách – Směrnice 93/13 – Povinnost vnitrostátního soudu, který podává žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, informovat současně o této skutečnosti z úřední povinnosti ministra spravedlnosti – Působnost

(Směrnice Rady 93/13, článek 3)

Summary

1. Článek 23 první pododstavec statutu Soudního dvora Evropské unie nebrání ustanovení vnitrostátního práva, které stanoví, že soud, který podává žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, informuje současně o této skutečnosti z úřední povinnosti ministra spravedlnosti dotyčného členského státu.

Nejeví se, že by taková povinnost mohla být považována za zásah do mechanismu soudního dialogu zavedeného článkem 267 SFEU. Povinnost vnitrostátních soudů dotyčného členského státu informovat ministra spravedlnosti v okamžiku předání předkládacího rozhodnutí Soudnímu dvoru totiž nepředstavuje podmínku takového předložení. Nemůže mít tudíž vliv na práva uvedených soudů podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce ani zasahovat do pravomocí svěřených těmto soudům na základě článku 267 SFEU. Krom toho se nejeví, že by případné porušení této informační povinnosti vyvolalo právní důsledky, které by mohly mít dopad na řízení upravené v článku 267 SFEU, nebyla-li předložena žádná informace, ze které by vyplývalo, že z důvodu uvedené informační povinnosti by mohly být vnitrostátní soudy dotyčného členského státu odrazovány od toho, aby předložily Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.

(viz body 31–35, výrok 1)

2. Článek 267 SFEU je třeba vykládat v tom smyslu, že výklad pojmu „zneužívající klauzule“ uvedeného v čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 o zneužívajících klauzulích ve spotřebitelských smlouvách a v příloze této směrnice, jakož i stanovení kritérií, která vnitrostátní soud může nebo musí použít při přezkumu smluvní klauzule s ohledem na ustanovení této směrnice, spadají do pravomoci Soudního dvora Evropské unie, přičemž je věcí vnitrostátního soudu, aby s přihlédnutím k uvedeným kritériím rozhodl o konkrétní kvalifikaci předmětné smluvní klauzule v závislosti na okolnostech daného případu.

Zneužívající charakter smluvní klauzule se musí posuzovat s ohledem na povahu zboží nebo služeb, pro které byla smlouva uzavřena, a s ohledem na všechny okolnosti, které v době uzavření smlouvy provázely její uzavření, k nimž náleží i skutečnost, že ustanovení obsažené ve smlouvě uzavřené mezi spotřebitelem a poskytovatelem nebo prodávajícím bylo do smlouvy vloženo, aniž bylo individuálně sjednáno, a zakládá výlučnou příslušnost soudu, v jehož obvodu se nachází sídlo poskytovatele nebo prodávajícího.

(viz body 42–44, výrok 2)

3. Vnitrostátní soud musí přijmout z úřední povinnosti vyšetřovací opatření za účelem zjištění, zda klauzule o výlučné místní příslušnosti soudu uvedená ve smlouvě, která je předmětem sporu, jenž mu byl předložen, a která byla uzavřena mezi prodávajícím nebo poskytovatelem na jedné straně a spotřebitelem na straně druhé, spadá do působnosti směrnice 93/13 o zneužívajících klauzulích ve spotřebitelských smlouvách, a pokud ano, posoudit z úřední povinnosti možný zneužívající charakter takové klauzule.

K tomu, aby mohla být zajištěna účinná ochrana spotřebitelů zamýšlená unijním zákonodárcem v situaci, která se vyznačuje nerovným postavením mezi spotřebitelem a prodávajícím nebo poskytovatelem, které může být narovnáno pouze pozitivním zásahem, vnějším ve vztahu k samotným smluvním stranám, musí totiž vnitrostátní soud v první fázi svého přezkumu, ve všech případech a bez ohledu na pravidla vnitrostátního práva, určit, zda sporná klauzule byla či nebyla individuálně sjednána mezi poskytovatelem nebo prodávajícím na jedné straně a spotřebitelem na straně druhé.

Co se týče druhé fáze uvedeného přezkumu, klauzule obsažená ve smlouvě uzavřené mezi spotřebitelem a poskytovatelem nebo prodávajícím, která byla do smlouvy vložena, aniž byla individuálně sjednána, a která zakládá výlučnou místní příslušnost soudu, který se nachází v blízkosti sídla poskytovatele nebo prodávajícího, jak z hlediska územního, tak i dopravních možností, musí být považována za zneužívající ve smyslu článku 3 směrnice, protože v rozporu s požadavkem přiměřenosti způsobuje významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran, které vyplývají z dané smlouvy, v neprospěch spotřebitele.

(viz body 48, 51–53, 56, výrok 3)