STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

GIOVANNIHO PITRUZZELLY

přednesené dne 3. června 2021 ( 1 )

Věci C‑697/19 P až C‑700/19 P

Sony Corporation Sony Electronics, Inc. (C‑697/19 P)

Sony Optiarc a Sony Optiarc America (C‑698/19 P)

Quanta Storage, Inc. (C‑699/19 P)

Toshiba Samsung Storage Technology Corp.,

Toshiba Samsung Storage Technology Korea Corp. (C‑700/19 P)

proti

Evropské komisi

„Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Optické diskové jednotky – Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP – Koluzní dohody týkající se zadávacích řízení vyhlášených dvěma výrobci počítačů – Jediné a trvající protiprávní jednání – Jednotlivá protiprávní jednání, která jej tvoří – Povinnost uvést odůvodnění – Porušení práva na obhajobu – Výpočet výše pokut – Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 – Zásady proporcionality a rovného zacházení“

1. Toto stanovisko se týká čtyř kasačních opravných prostředků podaných dodavateli optických diskových jednotek (Sony Corporation, Sony Electronics, Sony Optiarc; Sony Optiarc America; Quanta Storage, Toshiba Samsung, Storage Technology Corp. a Toshiba Samsung Storage Technology Korea Corp. (dále jen „navrhovatelky“) znějících na zrušení čtyř rozsudků Tribunálu Evropské unie ( 2 ), kterými Tribunál zamítl jejich žaloby proti rozhodnutí Komise ze dne 21. října 2015, C (2015) 7135 final v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT. 39639 – optické diskové jednotky) (dále jen „sporné rozhodnutí“) ( 3 ).

2. Soudní dvůr výslovně požádal o rozvedení dvou právních otázek, které jsou do značné míry společné všem věcem, a tudíž se toto stanovisko zaměří na tato konkrétní témata: 1) vzorec přijatý Komisí spočívající v přičtení, kromě jediného a trvajícího protiprávního jednání, také samostatných protiprávních jednání, jejichž cílem je založit takovéto jediné a trvající protiprávní jednání bez poskytnutí důvodů nezávislých na důvodech, které charakterizují jediné a trvající protiprávní jednání; 2) otázka výpočtu pokuty v případě prodejů v rámci kartelu nebo rozdělení zisku.

3. Je to příležitost pro Soudní dvůr, aby zaprvé posoudil vztah mezi jediným protiprávním jednáním a jednotlivými jednáními se zvláštním odkazem na povinnosti odůvodnit konečné rozhodnutí a na právo účastníků řízení na obhajobu a zadruhé objasnil meze posuzovací pravomoci Komise s ohledem na zásady rovného zacházení a proporcionality v případě prodejů v rámci kartelu nebo rozdělení zisku.

4. Popis skutkového stavu věci, který je společný pro čtyři kasační opravné prostředky, bude stručný a zaměřený výlučně na analýzu otázek, o jejichž rozvedení jsem byl požádán ( 4 ).

I. Skutkový stav

5. Dne 14. ledna 2009 Komise obdržela od společnosti Philips žádost o ochranu před pokutami na základě oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů ( 5 ). Dne 29. ledna a 2. března 2009 byla tato žádost doplněna, aby kromě společnosti Philips zahrnovala i Lite-On a jejich společný podnik Philips & Lite-On Digital Solutions Corporation.

6. Dne 29. června 2009 Komise zaslala žádost o informace podnikům činným v odvětví optických diskových jednotek (dále jen „ODJ“). Dne 30. června 2009 Komise poskytla podmínečnou ochranu před pokutou společnostem Philips, Lite-On a Philips & Lite-On Digital Solutions Corporation. Dne 4. a 6. srpna 2009 podaly společnosti Hitachi-LG Data Storage, Inc. a Hitachi-LG Data Storage Korea, Inc. ke Komisi žádost o snížení pokuty ve smyslu oznámení.

7. Dne 18. července 2012 Komise zaslala oznámení námitek třinácti dodavatelům ODJ, včetně společností Sony Corporation a Sony Electronics, Sony Optiarc a Sony Optiarc America, Quanta Storage, Toshiba Samsung Storage Technology a Toshiba Samsung Storage Technology Korea.

8. Komise uvedla, že tyto společnosti porušily článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) tím, že se zúčastnily kartelu v oblasti ODJ od 5. února 2004 do 29. června 2009, který spočíval v koordinaci jejich jednání ohledně zadávacích řízení, která organizovali dva výrobci počítačů, společnosti Dell a HP.

9. Dne 21. října 2015 přijala Komise sporné rozhodnutí.

10. Ve sporném rozhodnutí Komise konstatovala, že účastníci kartelu koordinovali své soutěžní jednání nejméně od 23. června 2004 do 25. listopadu 2008. Komise uvedla, že tato koordinace se uskutečnila formou sítě paralelních dvoustranných kontaktů. Komise uvedla, že účastníci kartelu se snažili upravit své objemy na trhu a zajistit, aby ceny zůstaly na vyšší úrovni, než by byly při neexistenci těchto dvoustranných kontaktů.

11. Ve sporném rozhodnutí Komise objasnila, že koordinace mezi účastníky kartelu se týkala zákaznických účtů společností Dell a HP, dvou největších hráčů na světovém trhu osobních počítačů. Podle Komise využívaly Dell a HP kromě dvoustranných jednání se svými dodavateli ODJ standardizovaná zadávací řízení, která se konala minimálně každé čtvrtletí. Komise konstatovala, že členové kartelu využívali svou síť dvoustranných kontaktů, aby manipulovali tato zadávací řízení, a zamezili tak snahám svých zákazníků vyvolat cenovou hospodářskou soutěž.

12. Pokud jde o výpočet výše pokuty uložené navrhovatelkám, Komise vycházela z pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1/2003 ( 6 ) (dále jen „pokyny pro výpočet pokut“).

13. Zaprvé za účelem stanovení základní výše pokuty se Komise domnívala, že vzhledem ke značným rozdílům v délce trvání účasti dodavatelů a za účelem lepšího zachycení skutečného vlivu kartelu bylo vhodné vycházet z ročního průměru vypočítaného na základě skutečné hodnoty tržeb, které podniky uskutečnily během ukončených kalendářních měsíců jejich účasti na protiprávním jednání. Komise tudíž vysvětlila, že hodnota tržeb byla vypočtena na základě prodejů ODJ pro notebooky a stolní počítače, které byly fakturovány společnostem HP a Dell nacházejícím se v EHP.

14. Komise kromě toho dospěla k závěru, že jelikož protisoutěžní jednání, pokud jde o HP, začalo později, a za účelem zohlednění vývoje kartelu, vypočte relevantní hodnotu tržeb samostatně pro HP a pro Dell a použije dva násobící koeficienty podle délky trvání.

15. Pokud jde o Sony Corporation, Sony Electronics, Sony Optiarc a Sony Optiarc America, Komise je shledala odpovědné pouze za jejich koordinaci ve vztahu k Dell, jelikož jejich účast na kontaktech se společností HP nebyla prokázána.

16. Zadruhé Komise rozhodla, že jelikož dohody o koordinaci cen svou samotnou povahou patřily k nejvážnějšímu porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP a kartel pokrýval minimálně území EHP, použitá procentní sazba podle závažnosti v projednávaném případě je 16 % pro všechny adresáty sporného rozhodnutí.

17. Kromě toho Komise uvedla, že se vzhledem k okolnostem projednávaného případu rozhodla zvýšit částku o 16 % za účelem dosažení odrazujícího účinku.

18. Komise snížila pokutu uloženou společnostem Sony Corporation, Sony Electronics, Sony Optiarc a Sony Optiarc America o 3 % za účelem zohlednění skutečnosti, že nevěděly o části jediného a trvajícího protiprávního jednání týkajícího se společnosti HP, aby zohlednila vhodným a dostatečným způsobem méně závažnou povahu jejich jednání.

19. Komise dospěla k závěru, že jelikož Sony Corporation a Sony Electronics dosáhly v hospodářském roce před přijetím sporného rozhodnutí světového obratu ve výši 59252000000 eur, bylo vhodné použít na základní částku násobící koeficient ve výši 1,2.

20. Konečně, jelikož upravená základní částka pokuty uložené společnostem Toshiba Samsung Storage Technology a Toshiba Samsung Storage Technology Korea dosáhla horní hranice 10 % jejich obratu, musela Komise provést další úpravu na základě čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003.

21. Výrok sporného rozhodnutí pokud jde o společnosti účastnící se kartelové dohody, zní následovně: „Článek 1 Následující podniky porušily článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP tím, že se účastnily v uvedených obdobích jediného a trvajícího protiprávního jednání složeného z několika samostatných protiprávních jednání v oblasti optických diskových jednotek na území EHP, které spočívalo v dohodách o koordinaci cen: […] e) Toshiba Samsung Storage Technology a Toshiba Samsung Storage Technology Korea od 23. června 2004 do 17. listopadu 2008 z důvodu jejich koordinace ve vztahu ke společnostem Dell a HP; f) Sony Corporation a Sony Electronics od 23. srpna 2004 do 15. září 2006 z důvodu jejich koordinace ve vztahu ke společnosti Dell; g) Sony Optiarc […] od 25. července 2007 do 29. října 2008, Sony Optiarc America […] od 25. července 2007 do 31. října 2007 z důvodu jejich koordinace ve vztahu ke společnosti Dell; h) Quanta Storage od 14. února 2008 do 28. října 2008 z důvodu její koordinace ve vztahu ke společnostem Dell a HP. […] Článek 2 Za protiprávní jednání uvedené v článku 1 se ukládají následující pokuty: […] e) Toshiba Samsung Storage Technology Corporation a Toshiba Samsung Storage Technology Korea Corporation, které mají společnou a nerozdílnou odpovědnost: 41304000 eur; f) Sony Corporation a Sony Electronics, které mají společnou a nerozdílnou odpovědnost: 21024000 eur; g) Sony Optiarc […]: 9782000 eur, z toho 5433000 eur společně a nerozdílně se společností Sony Optiarc America […]; h) Quanta Storage: 7146000 eur.“

II. Řízení před Tribunálem a napadené rozsudky

22. Návrhy došlými kanceláři Tribunálu dne 29. prosince 2015, dne 31. prosince 2015 a dne 5. ledna podaly navrhovatelky čtyři samostatné žaloby, zapsané jako věci T‑762/15, T‑763/19, T‑772/15, T‑8/16, znějící na zrušení sporného rozhodnutí v části, která se jich týká, a podpůrně na snížení výše uložené pokuty.

23. Napadenými rozsudky Tribunál zamítl všechny žalobní důvody vznesené navrhovatelkami, a v důsledku toho žaloby v plném rozsahu.

III. Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastnic řízení

24. Svými kasačními opravnými prostředky navrhovatelky navrhují, aby Soudní dvůr zrušil napadený rozsudek a vyhověl návrhovým žádáním předloženým v řízení v prvním stupni a uložil Komisi náhradu nákladů řízení. Navrhovatelky podpůrně žádají, pokud stav řízení neumožňuje Soudnímu dvoru rozhodnout, aby vrátil věc zpět Tribunálu a rozhodl, že o nákladech řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku se rozhodne později.

25. Komise navrhuje, aby Soudní dvůr kasační opravné prostředky podané navrhovatelkami zamítl a uložil jim náhradu nákladů řízení.

IV. Analýza ( 7 )

26. Na podporu svých kasačních opravných prostředků navrhovatelky ve věcech C‑697/19 P a C‑698/19 P uvádějí čtyři důvody, které mají téměř totožný obsah a týkají se: posouzení existence jediného a trvajícího protiprávního jednání Tribunálem, délky jediného a trvajícího protiprávního jednání, definice jediného a trvajícího protiprávního jednání, výše uložené pokuty.

27. Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka ve věci C‑699/19 P uvádí pět důvodů týkajících se: posouzení Tribunálu ohledně výroku sporného rozhodnutí, v němž se uvádí, že jediné a trvající protiprávní jednání vytýkané navrhovatelkám je tvořeno několika samostatnými protiprávními jednáními, zkreslení určitých důkazů, délky účasti navrhovatelky na jediném a trvajícím protiprávním jednání, údajné a neprokázané vědomosti navrhovatelky o jediném a trvajícím protiprávním jednání a výše uložené pokuty.

28. Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelky ve věci C‑700/19 P uvádějí čtyři důvody týkající se: posouzení Tribunálu ohledně výroku sporného rozhodnutí, který upřesňuje, že vytýkané jediné a trvající protiprávní jednání je tvořeno několika samostatnými protiprávními jednáními, existence jediného a trvajícího protiprávního jednání, porušení práva na obhajobu a pravomoci Komise.

29. Úvodem podotýkám, že čtyři kasační opravné prostředky v některých důvodech kasačního opravného prostředku uvádějí velmi podobné argumenty ( 8 ).

30. Navrhovatelky totiž sdílí výtky ohledně výroku sporného rozhodnutí, v němž Komise konstatovala jediné a trvající protiprávní jednání přidáním výrazu „složené z několika samostatných protiprávních jednání“. Podle názoru navrhovatelek nebyla tato „dvojí kvalifikace“ – jediné a trvající protiprávní jednání a samostatná protiprávní jednání – jasně uvedena v oznámení námitek a nebyla dostatečně odůvodněna ve sporném rozhodnutí.

31. Některé z navrhovatelek dále sdílejí také téma výpočtu pokuty se zvláštním odkazem na údajné porušení zásad proporcionality a rovného zacházení.

32. Na žádost Soudního dvora se ve své analýze zaměřím zaprvé na téma týkající se „dvojí kvalifikace“, které, jak bylo uvedeno, mají všechny navrhovatelky společné, a na důvody kasačního opravného prostředku, které na něj odkazují (A), zadruhé rozvedu čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku ve věcech C‑697/19 P a C‑698/19 P týkající se určení pokuty (B).

A. K dvojí kvalifikaci

1. Shrnutí argumentů účastnic řízení

– a) K porušení práva na obhajobu

33. Navrhovatelky tvrdí, že napadené rozsudky jsou stiženy nesprávným právním posouzením v rozsahu, v němž Tribunál dospěl k závěru, že Komise neporušila jejich právo na obhajobu tím, že jim poprvé ve sporném rozhodnutí vytkla účast na několika samostatných protiprávních jednáních.

34. V oznámení námitek byla uvedena, zejména v bodech 310, 317 a 318, existence jediného a trvajícího protiprávního jednání. Ve sporném rozhodnutí však Komise poprvé stanovila, že jediné a trvající protiprávní jednání bylo tvořeno několika samostatnými protiprávními jednáními.

35. Toto rozhodnutí se tedy podstatně odchyluje od kvalifikace v oznámení námitek, a v důsledku toho navrhovatelkám nebyla dána možnost, před přijetím uvedeného rozhodnutí, zpochybnit kvalifikaci každého jednotlivého kontaktu jako samostatného a autonomního protiprávního jednání. Tím Tribunál nezohlednil rozsudek ze dne 6. prosince 2012 ve věci C‑441/11-P, Komise v. Verhuizingen Coppens (EU:C:2012:778) a rozsudek Tribunálu ze dne 10. října 2014 ve věci T‑68/09, Soliver v. Komise (EU:T:2014:867).

36. Kromě toho různé kombinace protisoutěžních kontaktů uvedené v oznámení námitek mohly vést k četným možným protiprávním jednáním. I kdyby se tedy mělo za to, že skutečnosti a související důkazy již byly uvedeny v oznámení námitek, právní kvalifikace, kterou Komise zamýšlela těmto skutečnostem přiznat, v oznámení námitek není. Z toho vyplývá, že navrhovatelky se nemohly bránit, jelikož neporozuměly kvalifikaci přijaté pro každé možné protiprávní jednání.

37. Ve svých vyjádřeních Komise úvodem připomíná, že Tribunál potvrdil sporné rozhodnutí, pokud jde o jediné a trvající protiprávní jednání a o pokutu. Argumenty předložené navrhovatelkami týkající se části výroku, který pro doplnění uvádí, že jediné a trvající protiprávní jednání se skládá z několika samostatných protiprávních jednání, jsou tedy nepřípustné.

38. Komise dále tvrdí, že Tribunál správně zamítl výtky navrhovatelek týkající se údajného porušení jejich práva na obhajobu. Zaprvé navrhovatelky zakládají své argumenty na nesprávném skutkovém předpokladu. Z napadených rozsudků jasně vyplývá, že oznámení námitek je již informovalo o jednotlivých protiprávních jednáních. Tvrzení navrhovatelek, že je Komise nevyslechla ve vztahu k jednotlivým protiprávním jednáním, je v rozporu s jasným zněním bodů 353, 354 a 375 odůvodnění oznámení námitek a je založeno na nesprávném výkladu judikatury, neboť Soudní dvůr již uvedl, že jeden nebo více prvků ze série skutků nebo trvajícího jednání mohou samy o sobě představovat porušení článku 101 SFEU.

39. Komise dále uvádí, že navrhovatelky byly vyslechnuty ohledně jak jediného a trvajícího jednání, tak jednotlivých protiprávních jednání, která jej tvoří, takže jejich právo na obhajobu nelze považovat za porušené. V průběhu správního řízení měly navrhovatelky možnost pochopit, že byly rovněž obviněny z jednotlivých jednání, která tvoří jediné a trvající protiprávní jednání.

– b) K jedinému a trvajícímu protiprávnímu jednání, které se nutně skládá z několika samostatných protiprávních jednání

40. Navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když učinil závěr, že jediné a trvající protiprávní jednání nutně sestává z několika samostatných protiprávních jednání.

41. Tím, že stanovil, že jediné a trvající protiprávní jednání nutně sestává ze samostatných protiprávních jednání, dospěl Tribunál k závěru, který je v rozporu s judikaturou Tribunálu ( 9 ) a Soudního dvora ( 10 ), která uvádí pouze možnost, a nikoli nutnost, že jediné a trvající protiprávní jednání sestává ze samostatných protiprávních jednání.

42. Podle názoru Komise navrhovatelky zkreslily obsah napadených rozsudků. Tribunál se omezil na stanovení toho, že jediné a trvající protiprávní jednání předpokládá „řadu jednání“, která je možné kvalifikovat sama o sobě jako samostatná protiprávní jednání. Tribunál dodal, že v projednávané věci jediné a trvající protiprávní jednání ve skutečnosti sestávalo ze samostatných protiprávních jednání, ve vztahu ke kterým byly navrhovatelky vyslechnuty.

– c) K nedostatečnému a rozporuplnému odůvodnění

43. Navrhovatelky vytýkají Tribunálu, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že sporné rozhodnutí je dostatečně odůvodněno, pokud jde o existenci několika samostatných protiprávních jednání.

44. Odůvodnění neumožňovalo správné pochopení přijatého rozhodnutí, neuvádělo příslušné důvody a bylo vnitřně rozporné ( 11 ).

45. Komise ve sporném rozhodnutí nevysvětlila ani povahu a rozsah těchto samostatných protiprávních jednání ani jejich kvalifikaci jako dohody nebo jednání ve vzájemné shodě ve smyslu článku 101 SFEU. Tribunál kromě toho nevysvětlil důvody a důkazy podporující každou kvalifikaci a neurčil podniky odpovědné za každé jednotlivé protiprávní jednání.

46. Komise ve své odpovědi uvádí, že by tyto argumenty měly být odmítnuty.

47. Navrhovatelky mohly pochopit odůvodnění rozhodnutí a měly možnost předložit své argumenty ke každému z protisoutěžních kontaktů, které jim byly přisuzovány.

48. Komise dále uvádí, že jakmile jsou prokázány prvky porušení čl. 101 odst. 1 SFEU, není relevantní, zda je forma koluze kvalifikována jako dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě ( 12 ). Komise dále tvrdí, že Tribunál správně uznal, že navrhovatelky nesprávně usoudily, že sporné rozhodnutí mělo jednotlivě kvalifikovat jednotlivá protiprávní jednání jako „dohody“ nebo „jednání ve vzájemné shodě“.

2. Posouzení

49. Právní otázkou, na kterou zaměřím analýzu, je správnost části napadeného rozsudku, která považovala vzorec přijatý Komisí ve výroku rozhodnutí nyní projednávaných věcí za slučitelný s unijním právem.

50. Zejména v rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku ve věcech C‑697/19 P a C‑698/19 P a prvního důvodu kasačního opravného prostředku ve věcech C‑699/19 P a C‑700/19 P je Soudní dvůr vyzván, aby přezkoumal, zda se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že odmítl argumenty navrhovatelek, podle nichž Komise porušila jejich právo na obhajobu tím, že jim účast na několika samostatných protiprávních jednáních poprvé vytkla ve sporném rozhodnutí.

51. Komise ve svém konečném rozhodnutí poté, co zjistila porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP z důvodu účasti zúčastněných stran na jediném a trvajícím protiprávním jednání během uvedených období, dodala, že toto jediné a trvající protiprávní jednání se „skládá“ z několika samostatných protiprávních jednání.

52. Tribunál v rámci potvrzení rozhodnutí Komise v prvním stupni v napadeném rozsudku uvedl, že: „Pojem ‚jediné a trvající protiprávní jednání‘předpokládá souhrn úkonů různých účastníků, které sledují tentýž protisoutěžní hospodářský cíl“ (bod 238), že „ze samotného konceptu jediného a trvajícího protiprávního jednání tedy vyplývá, že implikuje model jednání. Navrhovatelky proto nemohou tvrdit, že Komise pozměnila své závěry tím, že kromě jediného a trvajícího protiprávního jednání zahrnula i několik dvoustranných kontaktů, jelikož právě tyto dvoustranné kontakty tvoří toto jediné protiprávní jednání“ (bod 239). A dále že „v bodě 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí není žádný rozpor, jelikož Komise zde uvedla, že kontakty představovaly individuální protiprávní jednání a zároveň splňovaly kritéria jediného a trvajícího protiprávního jednání“ (bod 240) ( 13 ).

53. Tribunál tedy patrně zastává tezi, podle níž jediné a trvající protiprávní jednání předpokládá pluralitu protiprávního jednání, a z tohoto důvodu skutečnost, že Komise v oznámení námitek účastnicím řízení výslovně vytkla pouze jediné a trvající protiprávní jednání, jí nebrání v tom, aby v konečném rozhodnutí považovala také různá jednání, která tvoří jediné a trvající protiprávní jednání, za protiprávní z hlediska hospodářské soutěže.

54. Z toho podle názoru účastnic řízení vyplývá, že Komise se souhlasem Tribunálu považovala za zjištěná protisoutěžní jednání jak jediné a trvající protiprávní jednání, tak jednotlivá jednání, ke kterým došlo mezi konkurenčními podniky v období uvedeném pro jediné protiprávní jednání.

55. Považuji za nezbytné, za účelem posouzení rozsahu působnosti těchto zásadních tvrzení, zaprvé analyzovat pojem „jediné a trvající protiprávní jednání“ v judikatuře Soudního dvora a zjistit, zda to, co Tribunál uvedl na podporu správnosti rozhodnutí Komise, je s touto judikaturou slučitelné: z hlediska jak práva účastníků řízení na obhajobu ve správním a soudním řízení, tak přiměřenosti odůvodnění Komise, a v konečném důsledku Tribunálu.

56. Otázky, které je třeba zkoumat, se v zásadě týkají: a) nezbytnosti toho, aby Komise právně kvalifikovala jednotlivé koluzní události v případě jediného a trvajícího protiprávního jednání; b) skutečného rozsahu působnosti, který je třeba připsat různým použitým výrazům (protiprávní jednání, chování, kontakty, jednání); c) míry odchylky, kterou může mít konečné rozhodnutí Komise, pokud jde o oznámení námitek; d) důsledků, které může mít použitý vzorec nejen na úrovni veřejnoprávního prosazování, ale také na úrovni soukromoprávního prosazování.

57. Podle ustálené judikatury nemusí být porušení čl. 101 odst. 1 SFEU výsledkem jen jediného skutku, ale i řady skutků nebo rovněž trvajícího jednání, i když jeden nebo několik prvků této řady skutků nebo tohoto trvajícího jednání by mohly samy o sobě a nahlíženy jednotlivě rovněž zakládat porušení uvedeného ustanovení. Pokud se tedy jednotlivé skutky začleňují do „jednotného záměru“ z důvodu totožného cíle narušujícího hospodářskou soutěž uvnitř společného trhu, má Komise právo přičítat odpovědnost za tyto skutky v závislosti na účasti na protiprávním jednání nahlíženém jako celek ( 14 ).

58. Podnik, který se podílel na takovém jediném a komplexním protiprávním jednání chováním, které je mu vlastní, které spadá pod pojem „dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě s cílem narušujícím hospodářskou soutěž“ ve smyslu čl. 101 odst. 1 SFEU a jehož účelem bylo přispět k uskutečňování protiprávního jednání jako celku, tak může být rovněž odpovědný za chování jiných podniků v rámci téhož protiprávního jednání po celou dobu účasti na uvedeném protiprávním jednání. Tato situace nastává v případě, že je prokázáno, že uvedený podnik hodlal svým vlastním jednáním přispět ke společným cílům sledovaným všemi účastníky a že o plánovaném nebo uplatňovaném jednání jiných podniků věděl při sledování týchž cílů nebo ho mohl důvodně předvídat a byl připraven podstoupit z toho plynoucí riziko ( 15 ).

59. Účast podniku na jediném a trvajícím protiprávním jednání nevyžaduje jeho přímou účast na všech protisoutěžních úkonech tvořících toto protiprávní jednání a není rovněž vyžadováno, aby všechny podniky, které se účastnily jediného a trvajícího protiprávního jednání, působily na stejném trhu ( 16 ).

60. Z výše uvedeného vyplývá, že za účelem prokázání, že se podnik podílel na jediném porušení unijního práva hospodářské soutěže, musí být prokázáno: 1) že tento podnik svým jednáním zamýšlel přispět ke společným cílům sledovaným všemi účastníky a 2) že věděl o plánovaném nebo uplatňovaném protiprávním jednání jiných podniků sledujících tytéž cíle nebo ho mohl rozumně předvídat a byl připraven podstoupit z toho plynoucí riziko ( 17 ).

61. Pojem „jediné a trvající protiprávní jednání“ tudíž předpokládá existenci „jednotného záměru“, do něhož jsou zahrnuty různé úkony z důvodu jejich stejného předmětu narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu, a to bez ohledu na skutečnost, že jeden nebo více z těchto úkonů může také sám o sobě představovat porušení článku 101 SFEU.

62. Podle mého názoru je právě toto zásadní bod: jediné a trvající protiprávní jednání představuje pokračující chování skládající se z řady úkonů nebo chování (v případě takových kartelových dohod, jako jsou kartelové dohody, které jsou předmětem tohoto řízení, kontakty mezi různými podniky), ale nejedná se o algebraický součet množiny protiprávních jednání v rozporu s článkem 101 SFEU.

63. Některá chování, úkony nebo kontakty, k nimž došlo v rámci období uvedeného pro jediné a trvající protiprávní jednání, nemusí být samy o sobě protiprávní z hlediska hospodářské soutěže nebo v průběhu řízení může vyjít najevo, že nejsou ze skutkového nebo právního hlediska zcela prokázány.

64. Jaká myšlenka stojí za zavedením teorie jediného a trvajícího protiprávního jednání?

65. Doktrína „jediného a trvajícího protiprávního jednání“ vychází z konceptu široce rozšířeného v právních řádech členských států Evropské unie, který se týká přičtení odpovědnosti za protiprávní jednání, jichž se dopustilo několik subjektů, na základě jejich účasti na protiprávním jednání jako celku ( 18 ).

66. Tato doktrína zastává roli právní domněnky, na jejímž základě může Komise (nebo vnitrostátní orgán pro hospodářskou soutěž) určit existenci jediného porušení práva hospodářské soutěže po určitou dobu a ve vztahu ke konkrétnímu počtu podniků „nejen počínaje izolovaným úkonem, ale také řadou úkonů nebo trvajícího jednání“ ( 19 ).

67. Uplatňování doktríny „jediného a trvajícího protiprávního jednání“ ze strany Komise nepochybně usnadňuje její roli dozorového orgánu při uplatnění čl. 101 odst. 1 SFEU, zejména pokud jde o obvinění z koluze mezi několika stranami.

68. Protiprávní jednání spočívající v „jediném a trvajícím“ modelu chování po určitou dobu řeší řadu praktických problémů, které mohou vyvstat při jakémkoli složitém obvinění z koluze, pokud jde o uplatnění promlčecí lhůty, a snižuje důkazní břemeno, nezbytné pro vyhovění soudnímu přezkumu, že koluzní jednání probíhalo po celé období vyšetřování ( 20 ).

69. Jak je také uvedeno v literatuře, institut „jediného a trvajícího protiprávního jednání výrazně snižuje zátěž, které by jinak musela Komise čelit při zjišťování koluze, zejména pokud kartel trval dlouhou dobu, během níž může být povaha koluze měněna mezi různými stranami nebo v různých obdobích“ ( 21 ).

70. Ulehčení důkazního břemene o konkrétních obdobích a událostech, což je důvodem existence tohoto institutu, má za protiváhu potřebu prokázat existenci společného cíle a povědomí o úkonech jiných podniků.

71. Na druhé straně, pokud nenastane situace jediného a trvajícího protiprávního jednání, bude důkazní břemeno jednotlivých jednání (v projednávané věci například kontaktů mezi konkurenčními podniky) opět zvlášť přísné.

72. Je tedy jistě možné a zcela legitimní, že Komise při zjišťování porušení článku 101 SFEU kvalifikuje různá jednání jako protiprávní sama o sobě a zároveň jako součást jediné koluzní strategie s výše popsanými charakteristikami jediného a trvajícího protiprávního jednání.

73. V tomto případě má však Komise jinou povinnost odůvodnění a důkazní břemeno než v případě, kdy kvalifikuje jednání podniků výlučně jako jediné a trvající protiprávní jednání.

74. Toto posledně uvedené jednání je totiž, jak bylo uvedeno, vždy tvořeno množstvím událostí nebo kontaktů, které musí mít výše uvedené vlastnosti, aby mohly být považovány za jednotně protiprávní z hlediska hospodářské soutěže. Jednotlivé události nebo kontakty celkového chování nemusí nutně samy o sobě obnášet kvalifikaci protisoutěžního jednání.

75. Soudní dvůr v několika rozhodnutích objasnil, že pokud se podnik přímo účastnil jednoho či více protisoutěžních jednání tvořících jediné a trvající protiprávní jednání, ale nebylo prokázáno, že svým jednáním zamýšlel přispět ke všem společným cílům sledovaným dalšími účastníky kartelové dohody a věděl o veškerém dalším plánovaném nebo uplatňovaném protiprávním jednání uvedených účastníků sledujícím tytéž cíle nebo ho mohl rozumně předvídat a byl připraven přijmout z toho plynoucí riziko, může mu Komise přičíst jen odpovědnost za jednání, na kterých se přímo účastnil, a za jednání dalších účastníků sledujících tytéž cíle jako on, o němž je prokázáno, že o něm věděl nebo ho mohl rozumně předvídat a byl připraven přijmout z toho plynoucí riziko ( 22 ).

76. To nicméně nemůže vést k tomu, že tento podnik bude zproštěn své odpovědnosti za chování, kterých se nesporně účastnil nebo za která může být skutečně shledán odpovědným. Skutečnost, že se určitý podnik nepodílel na všech prvcích zakládajících kartelovou dohodu nebo že hrál menší úlohu v těch jejích projevech, na kterých se podílel, není totiž relevantní pro prokázání existence protiprávního jednání, jelikož tyto skutečnosti je třeba zohlednit jen při posuzování závažnosti protiprávního jednání, případně při stanovování pokuty ( 23 ).

77. Soudní dvůr však objasnil, že „takové rozdělení rozhodnutí Komise, které kvalifikuje globální kartelovou dohodu jako jediné a trvající protiprávní jednání, je však myslitelné, pouze bylo-li uvedenému podniku při správním řízení umožněno obeznámit se s tím, že je mu rovněž vytýkán každý ze skutků tvořících uvedené protiprávní jednání, a tedy se v tomto bodě hájit, a pokud je uvedené rozhodnutí v tomto ohledu dostatečně jasné“ ( 24 ).

78. Jediné a trvající protiprávní jednání, jak bylo uvedeno, ulehčuje povinnost odůvodnění a důkazní břemeno Komise, která, jakmile je prokázána existence jednotného záměru a společného protisoutěžního cíle, nemusí prokazovat protiprávnost každého jednotlivého jednání.

79. Z tohoto důvodu však Komise naopak nemůže legitimně tvrdit, že jakmile je zjištěno a prokázáno jediné a trvající protiprávní jednání, jsou všechny jednotlivé události nebo kontakty, které jej tvoří, považovány za zjištěné a prokázané, a to jako protisoutěžní jednání.

80. Důvodem je, že tímto způsobem by Komise získala nespravedlivou výhodu spočívající v ulehčení povinnosti odůvodnění a důkazního břemene na základě kvalifikace protiprávního jednání jako jediného a trvajícího, ale zároveň v případě, že by se v soudním přezkumu použily právní požadavky pro kvalifikaci chování jako jediného a trvajícího protiprávního jednání, rozhodnutí by mohlo být „zachráněno“ a mohlo by být přezkoumáno soudem na základě protiprávnosti jednotlivých jednání tvořících jediné a trvající protiprávní jednání.

81. Argument Komise, která tvrdí, že tento důvod kasačního opravného prostředku je neúčinný, protože je podřízen zjištění neexistence jediného a trvajícího protiprávního jednání, není přesvědčivý.

82. Na rozdíl od toho, co tvrdí Komise ve své odpovědi, argumenty uplatněné v kasačním opravném prostředku týkající se podpůrného závěru rozhodnutí, podle nichž jediné a trvající protiprávní jednání zahrnovalo několik nezávislých protiprávních jednání, nejsou neúčinné. Naopak mají významný dopad na řízení a důsledky rozhodnutí.

83. Komise by se mohla uchýlit k dvojí kvalifikaci, ale aby to bylo legitimní, měla by to výslovně uvést již od oznámení námitek účastníkům řízení a nést související povinnost odůvodnění a důkazní břemeno.

84. V judikatuře Soudního dvora ( 25 ), i když je připuštěno, že mezi oznámením námitek a konečným rozhodnutím mohou existovat rozdíly odůvodněné právě kontradiktorním projednáním věci a prohloubením právních a ekonomických otázek během vyšetřování, kvalifikace skutkových okolností a jednání totiž musí být v souladu po celou dobu samotného řízení.

85. Dodržení práva na obhajobu při vedení správních řízení v oblasti politiky hospodářské soutěže představuje obecnou zásadu unijního práva, jejíž dodržování Soudní dvůr zajišťuje ( 26 ). Tato zásada vyžaduje, aby dotčenému podniku bylo během správního řízení umožněno účinně vyjádřit své stanovisko k pravdivosti a relevantnosti skutkového stavu a dovolávaných okolností, jakož i k dokumentům použitým Komisí za účelem prokázání existence porušení ustanovení obsažených ve Smlouvě o EU ( 27 ).

86. Článek 27 odst. 1 nařízení č. 1/2003 stanoví, že oznámení námitek se zasílá stranám. Podle ustálené judikatury musí toto oznámení jasně uvádět všechny podstatné skutečnosti, o které se Komise v této fázi řízení opírá.

87. Toto uvedení skutečností může být nicméně stručné a rozhodnutí nemusí být nutně kopií popisu námitek, neboť toto oznámení je přípravným dokumentem, jehož skutková a právní posouzení jsou zcela předběžná ( 28 ).

88. Je pravda, jak Tribunál uvádí v napadených rozsudcích, že právní kvalifikace skutkového stavu uvedená v oznámení námitek může být přirozeně pouze předběžná a pozdější rozhodnutí Komise nemůže být zrušeno pouze z důvodu, že konečné závěry vycházející z tohoto skutkového stavu se neshodují přesně s touto předběžnou kvalifikací ( 29 ). Komise totiž musí být schopna upřesnit tuto kvalifikaci ve svém konečném rozhodnutí, přičemž zohlední skutečnosti vyplývající ze správního řízení, a to jak za účelem upuštění od námitek, které se ukázaly jako neopodstatněné nebo upuštění od výtek, které se ukázaly být neopodstatněné, nebo za účelem skutkového a právního strukturování a doplnění svých argumentů na podporu výtek, o které se opírá, za předpokladu, že se opírá pouze o skutečnosti, k nimž zúčastněné strany měly příležitost zaujmout stanovisko, a během správního řízení poskytla prvky nezbytné k obhajobě ( 30 ).

89. Pokud se však během vyšetřování objeví prvky, které přesvědčí Komisi, aby provedla skutečnou úpravu thema decidendum, řízení umožňuje tuto změnu, i když podstatnou, prostřednictvím nástroje, který současně zajišťuje právo stran na obhajobu: dodatečné oznámení námitek.

90. V tomto oznámení by Komise měla analyticky prozkoumat všechny kontakty mezi stranami a uvést důvody pro právní kvalifikaci a protiprávní povahu každého z nich.

91. To by umožnilo plné uplatnění práv stran na obhajobu a plnou soudní kontrolu nad každým jednotlivým jednáním připisovaným stranám, jakož i samozřejmě jedinému a trvajícímu protiprávnímu jednání.

92. V projednávané věci oznámení námitek podrobně popisovalo vytýkané skutečnosti. Komise se však omezila na kvalifikaci souboru dvoustranných kontaktů mezi účastníky kartelové dohody jako jediného a trvajícího protiprávního jednání, přičemž odkázala na pouhou možnost kvalifikovat každý jednotlivý kontakt jako samostatné protiprávní jednání, aniž upřesnila další podrobnosti. V konečném rozhodnutí postupovala Komise stejným způsobem v celém odůvodnění, kromě závěru, uvedeném ve výroku, stanovením dvojí kvalifikace.

93. Nelze sdílet názor Tribunálu, který odkazuje na tvrzení Komise, podle něhož si strany byly dobře vědomy jednotlivých vytýkaných jednání a ve vztahu k nim se hájily, neboť jediné a trvající protiprávní jednání se skládá z řady skutečností, kontaktů a událostí, z nichž všechny byly Komisí uvedeny a byly stranám známy.

94. Tento argument zaměňuje pouhou existenci skutečnosti nebo kontaktu mezi stranami, její uvedení a její představení stranám s jejich právní kvalifikací.

95. Právě v tomto bodě je podle mého názoru Tribunál uveden v omyl argumenty Komise.

96. Důkazem toho je například bod 242 rozsudku T‑762/15, ve kterém Tribunál uvádí, že „jak tvrdí Komise, aniž by jí navrhovatelky v tomto bodě odporovaly, navrhovatelky zpochybnily každý kontakt zvlášť a podrobně ve své odpovědi na oznámení námitek a podařilo se jim přesvědčit Komisi, aby netrvala na svých obviněních týkajících se určitých dvoustranných kontaktů“.

97. Není pochyb o tom, že ve skutkové rovině Komise již při oznámení námitek odkázala na všechny jednotlivé kontakty mezi konkurenty jako prvky, které mohou vytvořit celkový obraz protiprávních koluzí, a strany se nepochybně mohly hájit ve vztahu k existenci a způsobům, jakými se setkání nebo jiné kontakty konaly.

98. Skutečnost, že Komise po celé řízení až do konečného rozhodnutí jasně nevyjádřila svou volbu ohledně právní kvalifikace každého z těchto kontaktů, neumožnila podnikům-navrhovatelkám plně uplatnit jejich právo na obhajobu.

99. Je pravda, že kvalifikace každého protisoutěžního jednání jako dohody nebo jednání ve vzájemné shodě není nezbytná; je však nutné, aby orgán, který vykonává veřejnoprávní prosazování, kvalifikoval jako protiprávní a nezákonnou tuto konkrétní skutečnost, a to za účelem umožnění stranám bránit se nejen ve vztahu k její existenci a ke skutkovým okolnostem, které se jí týkají, ale také ve vztahu k právním hlediskům, na jejichž základě se má za to, že tuto skutečnost lze považovat za jednání porušující článek 101 SFEU.

100. To vše s ohledem na to, že tvrzení, podle něhož je jediné a trvající protiprávní jednání součtem několika samostatných protiprávních jednání, z nichž každé bylo automaticky zjištěno na základě skutečnosti, že byla zjištěna existence jediného a trvajícího protiprávního jednání, nenachází žádné logické nebo právní odůvodnění ani žádný základ v judikatuře Soudního dvora.

101. Lze mít za to, že oba účastníci řízení (orgán prosazování a obviněné podniky) mohou mít zájem na kvalifikaci opakovaných jednání jako jediného a trvajícího protiprávního jednání: orgán prosazování, protože – jak bylo uvedeno – taková kvalifikace může snížit důkazní břemeno, pokud jde o jednotlivé události tvořící jediné protiprávní jednání; obviněné podniky, protože jelikož bude pokuta uložena výpočtem procent z obratu v poměru k jednotlivým porušením, vyhnutí se přičtení plurality samostatných jednání by mohlo mít své ekonomické opodstatnění.

102. Jak je účinně argumentováno v literatuře, vzhledem však k tomu, že není pro obviněného nutně výhodnější, aby mu byla přičtena samostatná protiprávní jednání a že to závisí na okolnostech věci, „je jisté, že presumpce neviny musí hrát určitou roli, pokud jde o skutečnosti, na jejichž základě musí být prokázáno jediné protiprávní jednání. Buď jsou tyto skutečnosti prokázány, nebo nejsou“ ( 31 ).

103. Neexistuje tudíž „ ‚domněnka samostatných protiprávních jednání‘, která se uplatní v případě pochybnosti, na základě předpokladu, že pro podnik bude nutně ‚lepší‘ tato situace. Pokud totiž Komise zjistí, že došlo k samostatným protiprávním jednáním, mohou navrhovatelky, které by na tom byly lépe, kdyby bylo protiprávní jednání jediné, toto zjištění zpochybnit (jak se několikrát stalo) a Komise bude muset také přesvědčit soud, že došlo k samostatným protiprávním jednáním, což ukazuje, že existence samostatných protiprávních jednání musí být ověřena, a nikoli ‚předpokládána‘ “ ( 32 ).

104. Účinky opožděné dvojí kvalifikace pouze v konečném rozhodnutí mohou být četné jak na úrovni veřejnoprávního prosazování, které bylo dosud analyzováno, tak také na úrovni soukromoprávního prosazování.

105. Posouzení Komise, které se neomezuje na jediné a trvající protiprávní jednání, ale rovněž se vztahuje na jednotlivá jednání v referenčním období, by mohlo mít významný dopad na možné žaloby na náhradu škody podané k vnitrostátním soudům.

106. Situace jediného a trvajícího protiprávního jednání totiž umožňuje Komisi považovat protiprávnost jednání podniku za prokázanou po celé prověřované období, ačkoli hypoteticky pro některá období, i když nikoli krátká, neexistuje účinný důkaz o kontaktech mezi stranami nebo některými ze stran. To vždy za předpokladu, že jsou prokázány podmínky pro to, aby bylo protiprávní jednání považováno za jediné a trvající: společný cíl a zapojení podniků do celkového chování ostatních ve smyslu výše uvedených podmínek.

107. Z hlediska délky trvání protiprávního jednání by tedy jediné a trvající protiprávní jednání mohlo pro zúčastněné podniky představovat riziko, že budou obviněny z protiprávního jednání trvajícího déle, než kdyby jim byla přičtena jednotlivá samostatná jednání v průběhu času, a tudíž s řešením kontinuity mezi jedním a druhým.

108. Z hlediska intenzity zjištění protiprávnosti a související důkazní zátěže lze však uvažovat opačně. Zúčastněné podniky čelí situaci, ve které právě proto, že nebyly posouzeny jako protiprávní jednání všechny jednotlivé kontakty nebo chování, které tvoří jediné a trvající protiprávní jednání, nemohou být žaloby podané před vnitrostátními soudy za účelem náhrady škody způsobené protisoutěžními jednáními zcela osvobozeny od důkazu protiprávnosti jednotlivých kontaktů nebo chování na základě posouzení Komise.

109. To má značný praktický význam, zejména s ohledem na skutečnost, že rozsah osob aktivně legitimovaných se domáhat náhrady škody od podniků zahrnutých do rozhodnutí Komise je velmi různorodý, a to i z důvodu nedávné judikatury Soudního dvora, podle které „jak záruka plné účinnosti a užitečného účinku článku 101 SFEU, tak účinná ochrana proti škodlivým následkům porušení práva hospodářské soutěže, by byla vážně ohrožena, kdyby možnost požadovat náhradu škody způsobené kartelovou dohodou byla omezena na dodavatele a kupující na trhu dotčeném kartelovou dohodou“ ( 33 ).

110. V případech podobných tomu, který je předmětem nynějšího řízení, jelikož se jedná o chování učiněné během zadávacích řízení, může mít každé jednotlivé zadávací řízení různé subjekty a významný počet subjektů, které by v důsledku protisoutěžního jednání mohly požadovat náhradu škody za narušení hospodářské soutěže na jednotném trhu.

111. Na základě výše uvedeného mám za to, že je možné dospět k závěru, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když považoval za správný vzorec přijatý Komisí v konečném rozhodnutí, podle kterého jediné a trvající protiprávní jednání sestávalo z několika samostatných protiprávních jednání.

112. Je tedy nezbytné zrušit napadený rozsudek v rozsahu, v němž byl zamítnut druhý žalobní důvod a čtvrtý žalobní důvod vznesený navrhovatelkami v řízení v prvním stupni týkající se dvojí kvalifikace kartelové dohody.

113. Podle čl. 61 prvního pododstavce druhé věty statutu Soudního dvora může Soudní dvůr v případě zrušení rozhodnutí Tribunálu vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje.

114. Tak je tomu dle mého názoru v projednávaném případě, přinejmenším v ohledu na tento důvod kasačního opravného prostředku.

115. Rozhodnutí Komise musí být částečně zrušeno v části, v níž stanovilo, že jediné a trvající protiprávní jednání se nutně skládá ze samostatných protiprávních jednání.

116. Právo stran na obhajobu bylo totiž částečně omezeno a přijatý vzorec měl a mohl mít významné důsledky na úkor zúčastněných podniků.

117. Toto nesprávné právní posouzení však podle mého názoru neovlivnilo celkovou systematiku napadeného rozsudku a sporného rozhodnutí. Odstraněním vzorce „dvojí kvalifikace“ z výroku totiž zůstává jediné a trvající protiprávní jednání zcela ověřeno a výpočet pokuty byl, jak tomu rozumím, proveden pouze na základě jediného a trvajícího protiprávního jednání.

118. V souladu s judikaturou Soudního dvora ( 34 ) částečné vyhovění důvodu týkajícímu se otázky, kterou jsem analyzoval, neukládá zrušení celého rozhodnutí, ale pouze části popsané výše.

119. Vzhledem k tomu, že účelem rozhodnutí Komise, kterým se stanoví, že se podnik účastnil kartelové dohody odporující článku 101 SFEU, je konstatovat jedno nebo více chování tvořících takové porušení, nemůže takové částečné zrušení změnit podstatu takového rozhodnutí.

B. Ke stanovení pokuty

1. Shrnutí argumentů účastnic řízení

120. V rámci čtvrtého důvodu navrhovatelky ve věcech C‑697/19 P a C‑698/19 P tvrdí, že se potvrzením výše pokuty, která jim byla uložena na základě stejných příjmů použitých pro výpočet samostatné pokuty uložené společnostem Lite-On a Quanta, dopustil Tribunál nesprávného právního posouzení, porušil zásady rovného zacházení a proporcionality a nesplnil povinnost uvést odůvodnění. Tento důvod kasačního opravného prostředku se skládá ze tří částí.

121. Pro snazší vysvětlení se níže omezím na uvedení toho, co uvedly navrhovatelky s odkazem na věc C‑697/19 P.

a) K první části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku

122. V první části navrhovatelky tvrdí, že Tribunál porušil zásadu rovného zacházení, která v konkrétním případě vychází z kritéria stanoveného v pokynech pro výpočet pokut, podle kterého hodnota tržeb musí odrážet hospodářský význam protiprávního jednání a relativní podíl každého podniku na protiprávním jednání.

123. Společnost Sony tvrdí, že během období údajného protiprávního jednání společnost Lite-On vyráběla ODJ, které byly následně prodávány pod označením Sony. Na základě dohod o sdílení obratu mezi navrhovatelkami a Lite-On navrhovatelky zaplatily společnosti Lite-On obrat odpovídající výrobkům navrženým a vyrobeným společností Lite-On. Avšak místo toho, aby se tyto prodeje při určování hodnoty tržeb pro účely výpočtu pokuty připsaly společnosti, která nakonec dosáhne obratu, tedy Lite-On, tak rozhodnutí považovalo tyto příjmy za obrat společnosti Sony i za obrat společnosti Lite-On. Jinými slovy, rozhodnutí započítalo stejné příjmy dvakrát. Takto se Komise odchýlila od své ustálené praxe.

124. Komise se nejprve domnívá, že první část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku je nepřípustná, neboť navrhovatelky požadují nové přezkoumání žaloby podané k Tribunálu, aniž by určily jakékoli pochybení v napadeném rozsudku, a takové nové přezkoumání nespadá do pravomoci Soudního dvora ( 35 ).

125. V každém případě by tato část měla být zamítnuta jako neopodstatněná. Zaprvé bod 13 pokynů pro výpočet pokut odkazuje na prodeje přímo nebo nepřímo související s protiprávním jednáním, a nikoli na prodej dotčený protiprávním jednáním. To znamená, že Komise nemá žádnou povinnost stanovit, které jednotlivé prodeje byly protiprávním jednáním dotčeny. Zatímco na jedné straně je třeba věnovat zvláštní pozornost hospodářskému významu protiprávního jednání, na straně druhé musí být tento aspekt vyvážen potřebou zajistit, aby pokuta umožňovala účinné uplatnění sankce v souladu se zásadou zákonnosti a přiměřenosti.

126. Zadruhé, jelikož se chování navrhovatelek podstatně neliší od chování ostatních adresátů sporného rozhodnutí, výpočet pokuty uložené navrhovatelkám s přihlédnutím k jejich prodejům ODJ společnosti Dell, a tedy k relativní váze jejich účasti, je v souladu se zásadou rovného zacházení.

127. Zatřetí argumenty navrhovatelek nejsou založeny ani tak na metodě výpočtu pokuty, která jim byla uložena, ale spíše na metodě výpočtu pokuty uložené společnosti Lite-On. Přiměřenost pokuty uložené společnosti Lite-On však nespadá do tohoto řízení a nemůže sloužit jako objektivní základ pro odůvodnění snížení pokuty. Začtvrté spolupráce navrhovatelek s Lite-On nesnižuje relativní váhu navrhovatelek v protiprávním jednání. Výpočet, který navrhovatelky považují za správný, by tedy vedl k svévolné diskriminaci vůči ostatním adresátům sporného rozhodnutí v rozporu se zásadou rovného zacházení. Zapáté, pokud jde o skutečnost, že se navrhovatelky opírají o předchozí rozhodovací praxi Komise, Tribunál správně uvedl, že srovnání situace adresáta rozhodnutí se situací ostatních podniků nemůže zpochybnit legalitu sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž konstatuje a sankcionuje zjištěné protiprávní jednání ( 36 ).

b) K druhé části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku

128. Ve druhé části navrhovatelky tvrdí, že Tribunál porušil povinnost uvést odůvodnění tím, že nezohlednil jejich argument, podle kterého dvojí započítání protiprávně zvýšilo hospodářský význam údajného protiprávního jednání, a v důsledku toho pokuty, která jim byla uložena.

129. Komise má za to, že tato část není opodstatněná. Tribunál potvrdil, že hodnota tržeb zohledněných ve sporném rozhodnutí pro účely výpočtu základní výše pokuty byla hodnota přímých prodejů navrhovatelek společnosti Dell. Na základě judikatury uvedené v bodech 265 až 269 napadeného rozsudku Tribunál správně zohlednil hodnotu těchto přímých prodejů pro stanovení hodnoty výrobků ve vztahu k protiprávnímu jednání. Konečně podle napadeného rozsudku by metoda, na kterou se odvolávají navrhovatelky, vedla k rizikům obcházení a rozdílnému zacházení s ostatními adresáty rozhodnutí.

c) K třetí části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku

130. Ve třetí části navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když odmítl argument navrhovatelek, podle kterého Komise neodůvodnila odchýlení se od své ustálené praxe.

131. Komise tvrdí, že Tribunál správně uvedl, že sporné rozhodnutí uvádí důvody, proč je výše pokuty uložené navrhovatelkám vypočítána v souladu s bodem 13 pokynů pro výpočet pokut, a že rozhodnutí rovněž vysvětluje, proč nebylo vhodné odchýlit se od tohoto přístupu ve vztahu k navrhovatelkám. Tudíž v rozsahu, v němž sporné rozhodnutí uplatňuje bod 13 pokynů pro výpočet pokut běžným způsobem, není nezbytné, aby odůvodňovalo neexistující odchylku od těchto pokynů.

2. Posouzení

132. Uvedené tři části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku budu analyzovat společně, protože právní otázka, kterou mě Soudní dvůr požádal rozvést, se týká údajného nesprávného právního posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit tím, že potvrdil jako bezvadné rozhodnutí Komise v části, v níž na základě dohody o spoluúčasti započítala příjmy společností Sony a Lite-on dvakrát. Navrhovatelky tvrdí, že tímto způsobem byly porušeny zásady rovného zacházení a proporcionality, a Tribunál nesplnil konkrétní povinnosti odůvodnění. Komise se totiž odchýlila od metody stanovené v pokynech pro výpočet pokut, když zohlednila prodeje mezi účastníky kartelu, čímž zdůraznila hospodářský význam role, kterou v kartelové dohodě hrály navrhovatelky.

133. Úvodem mám za to, že důvody kasačního opravného prostředku týkající se výpočtu sankce nejsou, jak naopak tvrdí Komise, nepřípustné, neboť z kontextu argumentů navrhovatelek implicitně, ale jasně, vyplývá odkaz na body 263 až 276 napadeného rozsudku.

134. Pokud jde nyní o aspekt, který je předmětem výtek účastnic řízení, údajného „dvojího započítání“, Komise podle názoru Tribunálu postupovala podle metody uvedené v pokynech pro výpočet pokut a stanovila základní výši pokuty na základě prodejů optických diskových jednotek fakturovaných společnosti Dell (bod 528 odůvodnění sporného rozhodnutí).

135. Z důvodu dohody o partnerství uzavřené s navrhovatelkami Sony nezaznamenala společnost Lite-On žádné přímé prodeje společnosti Dell. V důsledku toho, pokud jde o Lite-On – a nikoli o navrhovatelky – Komise založila své rozhodnutí na hodnotě tržeb společnosti Lite-On ve vztahu k navrhovatelkám, a nikoli na jejích (neexistujících) prodejích společnosti Dell.

136. Tribunál k tomuto bodu uvedl, že „[p]odle vysvětlení poskytnutých navrhovatelkami společnost Lite-On na základě dohod mezi společnostmi Lite-On a Sony navrhla a vyrobila výrobky ODJ, které se poté prodávaly pod označením Sony. Smlouvy a objednávky zákazníků byly formálně uzavřeny se společností Sony a zákazníci platili společnosti Sony. Argument navrhovatelek, podle kterého Komise dvakrát započítala prodeje uskutečněné společnosti Dell, je tudíž obtížně pochopitelný, jelikož tržby od společnosti Dell získala společnost Sony. V každém případě je třeba připomenout, že podle bodu 13 pokynů pro výpočet pokut bude Komise při určování základní výše udělované pokuty vycházet z hodnoty tržeb za zboží nebo služby uskutečněných podnikem, které přímo nebo nepřímo souvisejí s protiprávním jednáním“ ( 37 ).

137. Tribunál dále uvedl, že „[p]ři stanovování výše pokut uložených za protiprávní jednání porušující pravidla hospodářské soutěže musí Komise vzít v úvahu nejen závažnost protiprávního jednání a zvláštní okolnosti případu, ale i kontext, v němž k protiprávnímu jednání došlo, a zajistit, aby její konání mělo odrazující účinek, zejména pokud jde o protiprávní jednání, která zvláště ohrožují dosažení cílů Unie. Závažnost protiprávních jednání musí být posouzena na základě mnoha faktorů, jako jsou konkrétní okolnosti případu, jeho kontext a odrazující účinek pokut, aniž je nutně stanoven závazný nebo taxativní výčet kritérií, která musejí být povinně zohledněna. Kromě toho Tribunál již uvedl, že Komise nebyla v každém případě povinna určit, které jednotlivé prodeje byly kartelem dotčeny“ ( 38 ).

138. Na závěr Tribunál uvedl, že „[v] projednávané věci, když Komise zkoumala hodnotu prodeje zboží, které přímo nebo nepřímo souvisí s protiprávním jednáním ve smyslu bodu 13 pokynů pro výpočet pokut, bylo logické, že použila přímé prodeje navrhovatelek společnosti Dell jako základ pro výpočet výše pokuty. V tomto ohledu metoda zastávaná navrhovatelkami, spočívající v odečtení od příjmů vybraných společností Sony od společnosti Dell příjmů vyplacených společnosti Lite-On na základě dohod platných mezi společnostmi Sony a Lite-On během referenčního období, aby se zabránilo ‚dvojímu započítání‘, navzdory vysvětlení navrhovatelek, že v tomto ohledu nejsou schopny poskytnout přesné částky, ohrožuje účinnost zákazu kartelových dohod, jelikož by pak stačilo, aby se podniky spojily s účastníkem kartelové dohody, aby snížily výši své pokuty“ ( 39 ).

139. Na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelky v kasačním opravném prostředku, se tedy Tribunál neomezuje na obecná vyjádření k určení výše pokut ( 40 ), ale skutkově a právně vyvrací tvrzení uváděná účastníky řízení již v prvním stupni týkající se údajného „dvojího započítání“.

140. Podle mého názoru Tribunál v zásadě z důvodů, které uvedu, dostatečně odůvodnil následující hlediska.

141. Komise především poskytla jasný popis metodiky, kterou použila pro výpočet pokut uložených adresátům, a neporušila zásadu proporcionality. Komise totiž správně použila zásady odvozené z pokynů pro výpočet pokut a zohlednila závažnost protiprávních jednání a zvláštní okolnosti věci při výkonu své technické diskrece.

142. Mimoto Komise neporušila zásadu rovného zacházení. Komise totiž za účelem uložení sankce nynějším navrhovatelkám zohlednila hodnotu tržeb uskutečněných ve vztahu ke společnosti Dell a neodečetla částku vyplacenou společnosti Lite-On z příjmů vybraných společností Sony. To byla jediná správná metoda, která měla být přijata, neboť jednak nebyly v tomto ohledu poskytnuty žádné přesné částky, jednak by metoda navržená účastníky řízení narušila účinnost rozhodnutí z hlediska jak vztahů mezi podniky účastnícími se kartelu, tak nezbytného odrazujícího účinku sankce.

143. V rámci kasačního opravného prostředku se účastníci řízení v tomto bodě omezují na opětovnou podporu argumentů týkajících se dvojího započítání, aniž přednesou nové prvky, které by umožnily odlišné posouzení Soudním dvorem.

144. Původ argumentu navrhovatelek, jak správně uvedla Komise, nespočívá ve způsobu, jakým Komise vypočítala výši pokuty, která jim byla uložena, která je totožná s výší pokuty udělené většině ostatních adresátů rozhodnutí, ale ve způsobu, jakým Komise vypočítala pokutu uloženou společnosti Lite-On.

145. Tribunál, jak bylo uvedeno, přezkoumal způsob, jakým Komise odůvodnila určení výpočtu pokuty, a konstatoval, že Komise se dostatečně opřela o údaje obsažené ve sporném rozhodnutí týkající se hospodářské síly navrhovatelek. Tím Tribunál vykonal pravomoci stanovené v článcích 261 a 263 SFEU v souladu s požadavky přezkumu v plné jurisdikci, přičemž přezkoumal všechny právní či skutkové výtky uplatněné navrhovatelkami v tomto kontextu ( 41 ).

146. Z judikatury Soudního dvora jasně vyplývá, že ačkoli čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 ponechává Komisi širokou posuzovací pravomoc, omezuje její výkon tím, že zavádí objektivní kritéria, která Komise musí v zásadě dodržet. Zaprvé tak má výše pokuty, kterou lze podniku uložit, vyčíslitelnou a absolutní maximální hodnotu, takže maximální výši pokuty, kterou lze uložit danému podniku, lze stanovit předem. Zadruhé výkon této posuzovací pravomoci je navíc rovněž omezen pravidly jednání, která si Komise sama uložila, zejména v pokynech pro výpočet pokut ( 42 ).

147. Povinnost uvést odůvodnění, která umožňuje kontrolovat výkon posuzovací pravomoci, je základním požadavkem, který je splněn, pokud Komise ve svém rozhodnutí uvede prvky, které jí umožnily posoudit závažnost a délku trvání protiprávního jednání. Tato povinnost však nevyžaduje, aby Komise „ve svém rozhodnutí uvedla číselné údaje týkající se způsobu výpočtu pokut“ ( 43 ). Komise se totiž v každém případě „nemůže s výhradním a mechanickým využitím aritmetických vzorců zbavit své posuzovací pravomoci“ ( 44 ) a „musí v každém projednávaném případě a při zohlednění jeho kontextu, jakož i cílů sledovaných režimem sankcí zavedeným tímto nařízením posoudit sledovaný dopad na dotyčný podnik, a to zejména s přihlédnutím k obratu, který odráží skutečnou hospodářskou situaci tohoto podniku během období, kdy docházelo k protiprávnímu jednání“ ( 45 ).

148. Podle bodu 13 těchto pokynů pro výpočet pokut „[p]ři určování základní výše udělované pokuty bude Komise vycházet z hodnoty tržeb za zboží nebo služby v příslušné zeměpisné oblasti uvnitř EHP, které přímo nebo nepřímo souvisejí s protiprávním jednáním. Komise pro výpočet obvykle použije tržby podniku během posledního celého hospodářského roku jeho účasti na protiprávním jednání“.

149. Jak uvedl Soudní dvůr, bod 13 pokynů pro výpočet pokut má za cíl použít jako výchozí bod pro výpočet pokuty uložené podniku částku, která odráží hospodářský význam protiprávního jednání a relativní váhu dotčeného podniku v protiprávním jednání. Ačkoli nesporně nelze pojem „hodnota tržeb“ uvedený v tomto bodě 13 rozšířit tak, aby zahrnoval prodeje uskutečněné dotčeným podnikem, které nespadají do působnosti vytýkané kartelové dohody, bylo by nicméně v rozporu s cílem sledovaným uvedeným ustanovením, kdyby měl být uvedený pojem chápán tak, že se týká obratu dosaženého pouze z prodejů, ohledně kterých je prokázáno, že byly skutečně dotčeny uvedenou kartelovou dohodou ( 46 ).

150. Z tohoto hlediska Soudní dvůr rozhodl, že nezohlednění prodejů uskutečněných mezi subjekty patřícími ke stejnému podniku by nutně vedlo k neoprávněnému zvýhodnění vertikálně integrovaných podniků tím, že by jim umožnilo uniknout sankci úměrné jejich významu na trhu pro výrobky, na které se vztahuje protiprávní jednání. Z toho vyplývá, že pro účely určení obratu vyplývajícího z prodeje výrobků, na které se vztahuje protiprávní jednání, se vertikálně integrované podniky nacházejí ve srovnatelné situaci jako podniky, které vertikálně integrované nejsou. S těmito dvěma typy podniků je tedy třeba zacházet stejně. Vyloučení vnitřních prodejů z relevantního obratu by se rovnalo zvýhodnění prvního typu podniků snížením jejich relativní váhy v protiprávním jednání na úkor druhého typu podniků na základě kritéria nesouvisejícího s cílem sledovaným při stanovení tohoto obratu, který má odrážet hospodářský význam protiprávního jednání a relativní váhu každého ze zúčastněných podniků ( 47 ).

151. Použitím úvah Soudního dvora na veškeré prodeje v rámci kartelu by široká definice „hodnota tržeb“ mohla Komisi umožnit, aby ji použila i v takových věcech, jako je projednávaná věc, a zohlednila tak pro účely hodnoty tržeb veškeré prodeje, které přímo nebo nepřímo souvisejí s protiprávním jednáním. V opačném případě by někteří účastníci kartelu mohli uměle uniknout pokutě tím, že se připojí k jinému účastníkovi.

152. V tomto ohledu v bodě 271 napadeného rozsudku Tribunál podle mého názoru správně uvedl, že použití metody uvedené navrhovatelkami by ohrozilo účinnost zákazu kartelových dohod, jelikož by pak stačilo, aby se podniky spojily s účastníkem kartelové dohody, aby snížily výši své pokuty.

153. Tento výklad je podpořen cílem sledovaným unijními pravidly hospodářské soutěže. Výklad navrhovaný navrhovatelkami by totiž znamenal, že Komise by při stanovování základní výše pokut ukládaných ve věcech kartelových dohod musela ve všech jednotlivých případech určovat, které z individuálních tržeb jsou dotčené kartelovou dohodou. Taková povinnost, jak Tribunál správně zdůrazňuje v bodě 268 napadeného rozsudku, nebyla unijními soudy nikdy stanovena.

154. V souladu se zásadou rovného zacházení byla pokuta uložená navrhovatelkám vypočítána stejným způsobem jako pro všechny ostatní účastníky kartelové dohody, kteří vykázali přímé prodeje společnostem Dell nebo HP. Využití prodejů podniků zákazníkům dotčeného výrobku je běžnou metodou pro hodnocení hospodářského významu chování adresáta a tato metoda byla vždy uznána jako vyhovující zásadám unijního práva.

155. Jak Tribunál připomněl v bodě 272 napadeného rozsudku, pokud jde o kontakty týkající se společnosti Dell, chování navrhovatelek se podstatně nelišilo od chování ostatních adresátů rozhodnutí. V důsledku toho je relativní váha jejich účasti řádně uznána s přihlédnutím k jejich prodejům optických diskových jednotek společnosti Dell. Tribunál tedy správně dospěl k závěru, že je logické, že Komise založí pokutu uloženou navrhovatelkám na hodnotě jejich prodejů společnosti Dell v EHP (bod 270 napadeného rozsudku). Takový přístup zajišťuje rovné zacházení s ostatními účastníky.

156. Skutečnost, že navrhovatelky spolupracovaly s Lite-On při výrobě, vývoji a prodeji optických diskových jednotek jménem společnosti Dell, nesnižuje relativní váhu navrhovatelek v protiprávním jednání. Navzdory dohodě o partnerství jsou navrhovatelky odpovědné za své vlastní chování a toto rozhodnutí je vede k odpovědnosti za jejich vlastní porušení, bez ohledu na porušení společnosti Lite-On. Snížení pokuty uložené navrhovatelkám pouze z toho důvodu, že část příjmů z prodeje optických diskových jednotek společnosti Dell vrátily společnosti Lite-On, by vedlo ke svévolné diskriminaci vůči ostatním adresátům rozhodnutí v rozporu se zásadou rovného zacházení (a nikoli v souladu s touto zásadou, jak tvrdí navrhovatelky).

157. Pokud jde o argument navrhovatelek, podle kterého Komise v některých předchozích rozhodnutích použila metody výpočtu zaměřené na zabránění riziku dvojího započítání prodejů účastníků dotčeného kartelu, stačí připomenout ustálenou judikaturu, podle které rozhodovací praxe Komise neslouží jako právní rámec pro pokuty v oblasti hospodářské soutěže, neboť Komise má v oblasti stanovení pokut širokou posuzovací pravomoc a není vázána předchozími posouzeními ( 48 ).

158. Tribunál v bodě 275 napadeného rozsudku právem rozhodl, že samotné uplatnění předchozího rozhodnutí ze strany navrhovatelek je samo o sobě irelevantní, jelikož Komise nebyla povinna posuzovat projednávanou věc stejně.

159. Rovněž u předchozích rozhodnutí citovaných navrhovatelkami je zřejmý přístup Komise vyznačující se celkovým posouzením a spravedlností rozhodnutí.

160. Zásada rovného zacházení při ukládání sankce je totiž „relevantní především mezi podniky zapojenými do stejného kartelu. Srovnání s jinými případy je povoleno pouze ve výjimečných případech“ ( 49 ).

161. Dále je třeba znovu zdůraznit, že ustanovení obsažená v pokynech pro výpočet pokut, zejména pokud jde o stanovení hodnoty tržeb, nabízejí parametr, který však musí být upraven na konkrétní případ a přizpůsoben konkrétním okolnostem.

162. V konkrétním případě čelila Komise kartelu mezi subjekty s velmi vysokou tržní silou a, zejména v případě nynějších navrhovatelek Sony a Sony Optiarc, s enormním relevantním obratem.

163. Kromě toho byl jeden ze dvou subjektů uzavírajících dohodu o sdílení zisku, společnost Lite-On, vyloučen z jakýchkoli sankčních důsledků na základě programu shovívavosti. Jedná se tedy o velmi zvláštní případ, a tudíž je třeba v logice nezbytného odrazujícího účinku sankce posoudit všechny konkrétní prvky.

164. Ze spisu vyplývá, že Lite-On neprodala žádné výrobky přímo společnosti Dell kvůli předchozí dohodě se společností Sony. Všechny přímé prodeje společnosti Dell uskutečňovala společnost Sony a z tohoto důvodu je Komise v souvislosti s protiprávním jednáním plně zohlednila.

165. Při stanovení sankce nelze postavení Lite-On, jejíž žádost o shovívavost a následná spolupráce byly Komisí posouzeny jako účinné a upřímné, ani zkoumat, protože ji Komise zcela vyloučila z uložení pokut.

166. V každém případě byla společnost Sony obecně odpovědná za prodeje na základě dohody o spolupráci, zatímco společnost Lite-On byla odpovědná za kvalitu a technické záležitosti a část příjmů z prodejů ODJ získávala od navrhovatelek zpět. Vzhledem k tomu, že téměř všechny příjmy společnosti Lite-On z prodejů ODJ společnosti Dell byly generovány tímto způsobem, tak společnost Lite-On uskutečnila velmi málo přímých prodejů společnosti Dell. Pokud by Komise založila pokutu Lite-On pouze na přímých prodejích subjektům společnosti Dell v EHP, jak to učinila téměř u všech ostatních adresátů rozhodnutí (včetně navrhovatelek), vedlo by to k zanedbatelné pokutě pro Lite-On.

167. Vzhledem k přímému zapojení Lite-On do koluze s dalšími dodavateli ODJ a vzhledem k tomu, že se plně účastnila kartelu, a to navzdory skutečnosti, že jí byla nakonec udělena ochrana před pokutami, by tento výsledek dostatečně neodrážel závažnost zapojení Lite-On do protiprávního jednání a neměl by požadovaný odrazující účinek. Komise tudíž zahrnula do přibližné roční hodnoty tržeb společnosti Lite-On prodeje v souvislosti s notebooky a stolní počítače společnosti Dell společnosti Sony uskutečněné během období protiprávního jednání stanoveného pro Lite-On (bod 529 odůvodnění rozhodnutí).

168. Na jedné straně tedy případný způsob výpočtu sankce připadající na společnost Lite-On nelze použít, protože ve skutečnosti nebyla uložena, na druhé straně možné zvýšení celkové částky, z níž se bude sankce počítat, bylo Komisí, při výkonu její technické posuzovací pravomoci, považováno za zásadní pro zachování nezbytného odrazujícího účinku sankcí pro subjekty se zvláště vysokým relevantním obratem. V tomto ohledu je třeba připomenout, že zásada rovného zacházení vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněno ( 50 ).

169. Nejsem tedy zcela přesvědčen z důvodu zvláštnosti okolností, že tvrzení navrhovatelek o tom, že ve skutečnosti došlo k (protiprávnímu) dvojímu započítání, je pravdivé.

170. Naopak to, co Komise tvrdila, je věrohodné, jak potvrzuje Tribunál, zejména pokud je to vykládáno ve světle zásad, jimiž se řídí metody výpočtu sankce ze strany Komise.

171. Pokyny pro výpočet pokut, jak bylo uvedeno, nehovoří nic o konkrétní situaci, a je tudíž třeba uplatnit zde uvedené zásady, jak jsou vykládány judikaturou Soudního dvora.

172. Zásady, které je třeba vyvážit, jsou: na jedné straně proporcionalita a rovné zacházení a na druhé straně účinnost a odrazující účinek sankce.

173. Při stanovení přiměřené výše pokut, které mají být uloženy, musí Komise s ohledem na konkrétní okolnosti projednávané věci zajistit, aby její jednání mělo nezbytný odrazující účinek. Za tímto účelem Komise jako základ pro výpočet výše pokuty uvádí hodnotu tržeb zboží nebo služeb v souvislosti s protiprávním jednáním, jakož i délku trvání a závažnost protiprávního jednání. Odkaz na tyto faktory sice poskytuje dobrou známku hospodářského významu protiprávního jednání jako celku a relativní váhy každého podniku, avšak neměl by být chápán jako základ metody automatického a aritmetického výpočtu.

174. Pokyny pro výpočet pokut slouží k tomu, aby stranám a soudu poskytly objektivní kritéria pro posouzení správnosti rozhodnutí přijatých Komisí, ale samy obsahují omezení a výjimky, které posilují posuzovací pravomoc Komise. Stačí připomenout zejména bod 37 těchto pokynů, podle něhož „[p]řestože je v těchto pokynech vysvětlena obecná metodika stanovování výše pokut, konkrétní okolnosti dané věci nebo nutnost dosáhnout v dané věci odrazujícího účinku, mohou být důvodem k tomu, aby se Komise odchýlila od této metodiky nebo od limitů stanovených v bodě 21“.

175. Z těchto důvodů podle mého názoru nelze v napadených rozsudcích shledat zjevně nesprávné právní posouzení, pokud jde o způsoby výpočtu sankcí, ani z hlediska povinnosti uvést odůvodnění ani z hlediska zásad proporcionality a rovného zacházení.

176. Tribunál přiměřeně odůvodnil každý bod, který byl předmětem výtky, a prokázal, že Komise využila posuzovací pravomoc, která jí byla svěřena, v souladu se zásadami proporcionality a rovného zacházení.

177. Je třeba připomenout, že Soudnímu dvoru nepřísluší, když rozhoduje o právních otázkách v řízení o kasačním opravném prostředku, aby z důvodů ekvity nahradil posouzení Tribunálu vlastním posouzením při rozhodování – v rámci výkonu pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci – o výši pokut ukládaných podnikům za porušení unijního práva. Nesprávné právní posouzení Tribunálu z důvodu nepřiměřené výše pokuty by bylo možné konstatovat pouze v případě, že by Soudní dvůr měl za to, že výše pokuty je nejen nevhodná, ale také nadměrná, a to natolik, že je nepřiměřená ( 51 ).

178. V tomto ohledu je však třeba připomenout, že výkon pravomoci přezkumu v plné jurisdikci stanovený v článku 261 SFEU a článku 31 nařízení č. 1/2003 není rovnocenný přezkumu z úřední povinnosti, a zdůraznit, že řízení před unijními soudy má spornou povahu. S výjimkou důvodů veřejného pořádku, které je soud povinen uplatnit i bez návrhu, tedy náleží navrhovateli, aby vznesl důvody proti spornému rozhodnutí a na podporu těchto důvodů předložil důkazy ( 52 ).

179. Vzhledem k tomu, že důvody pro metody výpočtu sankce nabízené Komisí a potvrzené Tribunálem vycházejí z právních argumentů týkajících se zásad pro stanovení sankce, které se zdají být v souladu s výše uvedenými vodítky Soudního dvora, zatímco argumenty navrhovatelek, v rámci opakování výtek již uplatněných v řízení v prvním stupni, nenabízejí žádný nový prvek posouzení, navrhuji, aby Soudní dvůr nevyhověl důvodu kasačního opravného prostředku týkajícího se výše řešené právní otázky.

V. Závěry

180. Na základě všech výše uvedených úvah navrhuji, aby Soudní dvůr v mezích uvedených výše vyhověl třetímu důvodu kasačního opravného prostředku ve věcech C‑697/19 P a C‑698/19 a prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku ve věcech C‑699/19 P a C‑700/19 P a zamítl jako neopodstatněný čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku ve věcech C‑697/19 P a C‑698/19 P.

( 1 ) – Původní jazyk: italština.

( 2 ) – Rozsudky Tribunálu ze dne 12. července 2019, Sony a Sony Electronics v. Komise (T‑762/15, nezveřejněný, EU:T:2019:515) (dále jen „napadený rozsudek“) a Sony Optiarc a Sony Optiarc America v. Komise (T‑763/15, nezveřejněný, EU:T:2019:517) a Quanta Storage v. Komise (T‑772/15, nezveřejněný, EU:T:2019:519) a Toshiba Samsung Storage Technology a Toshiba Samsung Storage Technology Korea v. Komise (T‑8/16, nezveřejněný, EU:T:2019:522) (dále jen společně „napadené rozsudky“).

( 3 ) – Rozhodnutí Evropské komise C (2015) 7135 final ze dne 21. října 2015 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT. 39639 – Optické diskové jednotky) Úř. věst. 2015, C 484, s. 22.

( 4 ) – Pro podrobný popis odkazuji na napadené rozsudky, zejména na body 1 až 37 rozsudků T‑762/15 a T‑763/15 a body 1 až 32 rozsudků T‑772/15 a T‑8/16.

( 5 ) – Úř. věst. 2006, C 298, s. 17.

( 6 ) – Úř. věst. 2006, C 210, s. 2.

( 7 ) – Veškerou kurzivou v textu zvýraznil autor tohoto stanoviska.

( 8 ) – Ve třetím důvodu ve věcech C‑697/19 P a C‑698/19 a v prvním důvodu ve věcech C‑699/19 P a C‑700/19 P.

( 9 ) – Viz rozsudek ze dne 10. října 2014, Soliver v. Komise (T‑68/09, EU:T:2014:867).

( 10 ) – Viz rozsudek ze dne 26. ledna 2017, Villeroy & Boch Belgium v. Komise (C‑642/13 P, EU:C:2017:58, bod 54).

( 11 ) – Viz rozsudek ze dne 16. prosince 2015, Singapore Airlines a Singapore Airlines Cargo v. Komise (T‑43/11, nezveřejněný, EU:T:2015:989).

( 12 ) – Viz rozsudek ze dne 23. listopadu 2006, ASNEF-EQUIFAX a Administración del Estado (C‑238/05, EU:C:2006:734, body 30 až 32).

( 13 ) – „Jakýkoli aspekt chování vůči kterémukoli dotčenému zákazníkovi (Dell nebo HP) nebo jakýkoli soubor (nebo soubory) dvoustranných kontaktů má za cíl omezení hospodářské soutěže, a tudíž představuje porušení čl. 101 odst. 1 SFEU“ (bod 352 odůvodnění rozhodnutí Komise).

( 14 ) – V tomto smyslu, i když s odkazem na bývalý čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES, viz rozsudek ze dne 24. června 2015, Fresh Del Monte Produce v. Komise a Komise v. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2015:416, bod 156).

( 15 ) – V tomto smyslu, i když s odkazem na bývalý čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES, viz rozsudek ze dne 6. prosince 2012, Komise v. Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778, bod 42 a citovaná judikatura).

( 16 ) – Viz rozsudek ze dne 22. října 2020, Silver Plastics a Johannes Reifenhäuser v. Komise (C‑702/19 P, EU:C:2020:857, body 81 a 82). Viz rovněž rozsudek ze dne 26. ledna 2017, Villeroy & Boch v. Komise (C‑644/13 P, EU:C:2017:59, bod 47 a citovaná judikatura).

( 17 ) – Viz rozsudek ze dne 24. září 2020, Prysmian a Prysmian Cavi e Sistemi v. Komise (C‑601/18 P, EU:C:2020:751, bod 130). V tomto smyslu viz rovněž rozsudek ze dne 26. září 2018, Infineon Technologies v. Komise (C‑99/17 P, EU:C:2018:773, bod 172 a citovaná judikatura).

( 18 ) – Viz rozsudek ze dne 8. července 1999, Komise v. Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, bod 84).

( 19 ) – Viz rozsudek ze dne 8. července 1999, Komise v. Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, bod 81).

( 20 ) – V tomto smyslu viz doktrína P. Alexiadis – D. G.Swanson, A. Guerrero-Perez, Raising the EU evidentiary bar for the„single and continuous infringement“ doctrine, Concurrences, 2016, s. 3.

( 21 ) – M. Siragusa a C. Rizza (eds.), EU Competition law. Volume III. Cartels & Collusive Behaviour. Restrictive Agreements and Practices Between Competitors, 2012, bod 1.7. Viz také I. Simonsson, Legitimacy in EU Cartel Control, Hart Publishing, Modern Studies in European Law, 2010, bod 135.

( 22 ) – Viz rozsudek ze dne 6. prosince 2012, Komise v. Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778, bod 44).

( 23 ) – Viz rozsudek ze dne 6. prosince 2012, Komise v. Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778, bod 45).

( 24 ) – Viz rozsudek ze dne 6. prosince 2012, Komise v. Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778, bod 46).

( 25 ) – Viz rozsudek ze dne 5. prosince 2013, SNIA v. Komise (C‑448/11 P, nezveřejněný, EU:C:2013:801, body 42 až 44).

( 26 ) – Viz rozsudek ze dne 3. září 2009, Prym a Prym Consumer v. Komise (C‑534/07 P, EU:C:2009:505, bod 26 a citovaná judikatura).

( 27 ) – Viz rozsudek ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, EU:C:2004:6, bod 66 a citovaná judikatura).

( 28 ) – Viz rozsudek ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, EU:C:2004:6, bod 67 a citovaná judikatura).

( 29 ) – Viz rozsudek ze dne 5. prosince 2013, SNIA v. Komise (C‑448/11 P, nezveřejněný, EU:C:2013:801, body 42 a 43).

( 30 ) – Viz rozsudek ze dne 5. prosince 2013, SNIA v. Komise (C‑448/11 P, nezveřejněný, EU:C:2013:801, bod 44).

( 31 ) – F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier, Evidence, proof and judicial review in EU competition law, 2017, s. 92.

( 32 ) – F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier, Evidence, proof and judicial review in EU competition law, 2017, s. 92.

( 33 ) – Viz rozsudek ze dne 12. prosince 2019, Otis a další (C‑435/18, EU:C:2019:1069, bod 27).

( 34 ) – Viz rozsudek ze dne 31. října 2019, Repower v. EUIPO (C‑281/18 P, EU:C:2019:916, bod 38); rozsudek ze dne 1. července 2010, Knauf Gips v. Komise (C‑407/08 P, EU:C:2010:389, bod 28).

( 35 ) – Viz rozsudek ze dne 4. července 2000, Bergaderm a Goupil v. Komise (C‑352/98-P, EU:C:2000:361, body 34 a 35).

( 36 ) – Viz rozsudek ze dne 28. listopadu 2019, ABB v. Komise (C‑593/18 P, nezveřejněný, EU:C:2019:1027, body 80 až 86).

( 37 ) – Rozsudek ze dne 12. července 2019, Sony a Sony Electronics v. Komise (T‑762/15, EU:T:2019:515, body 263 až 266).

( 38 ) – Rozsudek ze dne 12. července 2019, Sony a Sony Electronics v. Komise (T‑762/15, EU:T:2019:515, body 267 až 269).

( 39 ) – Rozsudek ze dne 12. července 2019, Sony a Sony Electronics v. Komise (T‑762/15, EU:T:2019:515, body 271 až 272).

( 40 ) – Bod 79 kasačního opravného prostředku ve věci C‑697/19 P.

( 41 ) – Viz rozsudek ze dne 10. července 2014, Telefónica a Telefónica de España v. Komise (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, bod 214).

( 42 ) – Viz rozsudek ze dne 12. listopadu 2014, Guardian Industries a Guardian Europe v. Komise (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, bod 55 a citovaná judikatura) a rozsudek Schindler Holding a další v. Komise (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, bod 58).

( 43 ) – Rozsudek ze dne 19. prosince 2013, Siemens v. Komise (C‑239/11 P, C‑489/11 P a C‑498/11 P, nezveřejněný, EU:C:2013:866, bod 394 a citovaná judikatura).

( 44 ) – Rozsudek ze dne 19. prosince 2013, Siemens v. Komise (C‑239/11 P, C‑489/11 P a C‑498/11 P, nezveřejněný, EU:C:2013:866, bod 395 a citovaná judikatura).

( 45 ) – Viz nedávný rozsudek ze dne 25. března 2021, Lundbeck v. Komise (C‑591/16 P, EU:C:2021:243, bod 185 a citovaná judikatura).

( 46 ) – Viz nedávný rozsudek ze dne 25. března 2021, Lundbeck v. Komise (C‑591/16 P, EU:C:2021:243, bod 187 a citovaná judikatura).

( 47 ) – Viz rozsudek ze dne 1. února 2018, Kühne + Nagel International a další v. Komise (C‑261/16 P, nezveřejněný, EU:C:2018:56, bod 83 a citovaná judikatura).

( 48 ) – Viz rozsudek ze dne 19. března 2009, Archer Daniels Midland v. Komise (C‑510/06 P, EU:C:2009:166, bod 82).

( 49 ) – Viz literatura S. Galokho, Les atteintes au principe d'égalité dans le cadre du calcul des amendes en droit européen des ententes, Revue internationale de droit économique, s. 186; L. Bernardeau a J.-Ph. Christienne, Les amendes en droit de la concurrence. Pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l'Union, coll. Europe(s), Bruxelles, Larcier, 2013, s. 1267. V judikatuře pro tvrzení, podle něhož rozhodnutí v jiných případech v zásadě pouze naznačují existenci diskriminace; srovnání s jinými rozhodnutími Komise mohou být relevantní pro zásadu rovnosti, pouze pokud se prokáže, že konkrétní údaje dotčených případů jsou úzce srovnatelné, viz rozsudek ze dne 19. prosince 2012, Heineken Nederland a Heineken v. Komise (C‑452/11 P, nezveřejněný, EU:C:2012:829, bod 108).

( 50 ) – Viz rozsudek ze dne 14. září 2010, Akzo Nobel Chemicals a Akcros Chemicals v. Komise (C‑550/07 P, EU:C:2010:512, body 54 a 55 a citovaná judikatura).

( 51 ) – Viz nedávný rozsudek ze dne 25. března 2021, Lundbeck v. Komise (C‑591/16 P, EU:C:2021:243, body 197 a 198 a citovaná judikatura).

( 52 ) – Viz rozsudek ze dne 22. října 2015, AC-Treuhand v. Komise (C‑194/14 P, EU:C:2015:717, bod 75).