Věc T-299/08

Elf Aquitaine SA

v.

Evropská komise

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh s chlorečnanem sodným – Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Přičitatelnost protiprávního jednání – Právo na obhajobu – Povinnost uvést odůvodnění – Zásada personality trestu a sankcí – Zásada legality trestů – Presumpce neviny – Zásada řádné správy – Zásada právní jistoty – Zneužití pravomoci – Pokuty – Přitěžující okolnost – Odrazení – Polehčující okolnost – Spolupráce během správního řízení – Významná přidaná hodnota“

Shrnutí rozsudku

1. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Porušení – Přičtení odpovědnosti – Mateřská společnost a dceřiné společnosti – Hospodářská jednotka – Kritéria posouzení

(Články 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

2. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Oznámení námitek – Nezbytný obsah – Dodržování práva na obhajobu – Dosah

(Nařízení Rady č. 1/2003, článek 23 a čl. 27 odst. 1)

3. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Porušení – Přičtení odpovědnosti – Mateřská společnost a dceřiné společnosti – Hospodářská jednotka – Kritéria posouzení

(Článek 81 odst. 1 ES)

4. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Porušení – Přičtení odpovědnosti – Mateřská společnost a dceřiné společnosti – Hospodářská jednotka

(Články 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

5. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Porušení – Přičtení odpovědnosti – Mateřská společnost a dceřiné společnosti – Hospodářská jednotka – Kritéria pro posouzení

(Článek 81 odst. 1 ES)

6. Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Dosah – Rozhodnutí vydané podle pravidel hospodářské soutěže – Rozhodnutí týkající se většího počtu adresátů – Nezbytnost dostatečného odůvodnění zejména ve vztahu k subjektu, který musí nést odpovědnost za protiprávní jednání

(Článek 81 odst. 1 ES a článek 253 ES)

7. Akty orgánů – Presumpce platnosti – Rozhodnutí Komise přičítající mateřské společnosti porušení práva hospodářské soutěže, kterého se dopustila její dceřiná společnost

(Článek 249 ES)

8. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Odrazující povaha

(Článek 81 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; sdělení Komise 2006/C 210/02, body 25 a 30)

9. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Neuložení nebo snížení pokuty za spolupráci dotyčného podniku – Nezbytnost chování, které usnadnilo Komisi zjištění existence protiprávního jednání

[Nařízení Rady č. 1/2003, článek 18 a čl. 23 odst. 2; sdělení Komise 2002/C 45/03, body 20, 21 a bod 23 písm. b)]

10. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Posuzovací pravomoc Komise – Soudní přezkum – Pravomoc unijního soudu přezkoumat věc v plné jurisdikci

(Článek 229 ES; nařízení Rady č. 1/2003, článek 31)

1. Chování dceřiné společnosti může být přičteno mateřské společnosti, zejména pokud tato dceřiná společnost, byť má vlastní právní subjektivitu, samostatně neurčuje své chování na trhu, ale v zásadě uplatňuje pokyny, které jsou jí uděleny mateřskou společností, zejména s ohledem na hospodářské, organizační a právní vazby, které tyto dva právní subjekty spojují. Je tomu tak proto, že v takové situaci jsou mateřská společnost a její dceřiná společnost totiž součástí téže hospodářské jednotky a tudíž tvoří jediný podnik, což umožňuje Komisi určit rozhodnutí ukládající pokuty mateřské společnosti, aniž by bylo vyžadováno prokázání osobního zapojení této společnosti do protiprávního jednání.

V konkrétním případě, kdy mateřská společnost vlastní 100 % kapitálu své dceřiné společnosti, která porušila pravidla práva hospodářské soutěže, může tato mateřská společnost vykonávat rozhodující vliv na chování této dceřiné společnosti a dále existuje vyvratitelná domněnka, podle které uvedená mateřská společnost skutečně vykonává rozhodující vliv na chování své dceřiné společnosti.

Za těchto podmínek postačí k tomu, aby se dalo předpokládat, že mateřská společnost vykonává rozhodující vliv na obchodní politiku dceřiné společnosti, aby Komise prokázala, že veškerý kapitál této dceřiné společnosti je vlastněn její mateřskou společností. Komise následně může činit mateřskou společnost společně a nerozdílně odpovědnou za zaplacení pokuty uložené její dceřiné společnosti, ledaže tato mateřská společnost, které přísluší vyvrátit tuto domněnku, předloží dostatečné důkazy, které by mohly prokázat, že se její dceřiná společnost chová na trhu samostatně.

Komise totiž není povinna uvedený předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu podepřít dalšími nepřímými důkazy. I kdyby předchozí rozhodovací praxe Komise spočívala v podepření tohoto předpokladu dalšími nepřímými důkazy, takové konstatování nebude mít žádný dopad na závěr, podle kterého je Komise oprávněna vycházet pouze z držení téměř celého kapitálu dceřiné společnosti její mateřskou společností pro uplatnění předpokladu, že tato na ní vykonávala rozhodující vliv.

(viz body 49–52, 59)

2. Dodržování práva na obhajobu vyžaduje, aby podniku stíhanému pro porušení pravidel hospodářské soutěže bylo v průběhu správního řízení zahájeného Komisí umožněno účinně vyjádřit své stanovisko k reálnosti a relevantnosti skutkového stavu a dovolávaných okolností, jakož i k dokumentům použitým Komisí na podporu jejího tvrzení, že došlo k porušení Smlouvy.

Nařízení č. 1/2003 v čl. 27 odst. 1 stanoví, že stranám je zasíláno oznámení námitek, jež musí jasným způsobem uvádět všechny základní skutečnosti, o které se Komise v tomto stadiu řízení opírá, aby bylo dotčeným osobám umožněno skutečně zjistit, jaké chování je jim vytýkáno, a aby se mohly účinně hájit předtím, než Komise přijme konečné rozhodnutí.

Takové oznámení námitek představuje procesní záruku uplatňující základní zásadu práva Společenství, jež vyžaduje dodržování práva na obhajobu během celého řízení. Tato zásada především vyžaduje, aby oznámení námitek zaslané Komisí podniku, kterému tato zamýšlí uložit sankci za porušení pravidel hospodářské soutěže, obsahovalo takové základní skutečnosti uplatňované vůči tomuto podniku, jako jsou vytýkané skutkové okolnosti, jejich kvalifikace a důkazy, o něž se Komise opírá, aby mohl uvedený podnik užitečně uplatnit své argumenty v rámci správního řízení, které bylo proti němu zahájeno.

Oznámení námitek musí zejména jednoznačně uvádět právnickou osobu, které mohou být ukládány pokuty, a této osobě musí být určeno a musí uvádět, na základě jakého postavení jsou této osobě tvrzené skutečnosti vytýkány. Dotyčný podnik je totiž právě oznámením námitek informován o všech podstatných skutečnostech, o které se Komise opírá v této fázi řízení. V důsledku toho může dotyčný podnik plně uplatnit své právo na obhajobu až po zaslání uvedeného oznámení.

Pokud tak Komise informuje mateřskou společnost v oznámení námitek o tom, že jí na základě předpokladu výkonu rozhodujícího vlivu hodlá přičíst protiprávní jednání její dceřiné společnosti, skutečnost, že Komise ve vztahu k této společnosti neprovedla žádné vyšetřovací opatření předtím, než jí bylo doručeno uvedené oznámení námitek, nepředstavuje porušení práva tohoto podniku na obhajobu. V tomto ohledu je uvedené společnosti v průběhu správního řízení umožněno užitečně vyjádřit své stanovisko k reálnosti a relevantnosti skutečností a okolností tvrzených Komisí v oznámení námitek, a to jak v jejím vyjádření v odpověď na uvedené oznámení, tak i při slyšení před úředníkem pro slyšení.

(viz body 134–140)

3. Na základě zásady personality trestů a sankcí má být fyzická nebo právnická osoba potrestána pouze za skutečnosti, které jsou jí individuálně vytýkány. Uvedená zásada je použitelná na veškerá správní řízení, která mohou vést k uložení sankcí na základě pravidel hospodářské soutěže.

Tato zásada však musí být skloubena s pojmem podniku ve smyslu článku 81 ES. Pokud hospodářská jednotka poruší pravidla hospodářské soutěže, musí tak nést za toto protiprávní jednání odpovědnost na základě zásady osobní odpovědnosti.

Skutečností, která opravňuje Komisi k určení rozhodnutí ukládajícího pokuty mateřské společnosti skupiny společností, totiž není vztah mezi mateřskou a dceřinou společností, a tím spíše ani účast mateřské společnosti na uvedeném protiprávním jednání, ale to, že tvoří jediný podnik ve smyslu článku 81 ES.

Komise tudíž tím, že přičetla mateřské společnosti odpovědnost za protiprávní jednání, u něhož se má za to, že se ho z důvodu hospodářských a právních vazeb, které ji spojovaly s její dceřinou společností a které jí umožňovaly určovat její chování na trhu, dopustila sama, neporušuje zásadu personality trestů a sankcí.

(viz body 178–181)

4. Zásada legality trestů vyžaduje, aby zákon jasně definoval protiprávní jednání a tresty, které je potlačují. Tato podmínka je splněna, pokud jednotlivec má možnost se z textu příslušného ustanovení – a v případě potřeby z výkladu, který k němu podaly soudy – dozvědět, z jakých úkonů a opomenutí mu vzniká trestněprávní odpovědnost.

Podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 může Komise rozhodnutím uložit pokuty podnikům, které se dopouštějí zejména jednání v rozporu s článkem 81 ES. Vzhledem k tomu, že mateřská společnost a její dceřiná společnost byly považovány za jeden podnik ve smyslu tohoto článku, může Komise uložit pokutu právnickým osobám, které jsou součástí uvedeného podniku, aniž porušila zásadu legality trestů.

(viz body 187–189)

5. Zásada rovného zacházení vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněno.

V kontextu rozhodnutí Komise ukládajícího pokutu mateřské společnosti za porušení pravidel hospodářské soutěže její dceřinou společností na základě předpokladu rozhodujícího vlivu mateřské společnosti držící téměř celý kapitál své dceřiné společnosti má Komise prostor pro uvážení, zda je namístě přičíst odpovědnost za protiprávní jednání mateřské společnosti.

V důsledku toho, jelikož Komise disponuje možností, nikoliv povinností přičíst odpovědnost za protiprávní jednání mateřské společnosti, jsou-li podmínky pro takové přičtení splněny, pouhá skutečnost, že Komise takové přičtení v jiných případech neprovedla, neznamená, že by byla povinna provést stejné posouzení v napadeném rozhodnutí. Takové přičtení však podléhá přezkumu unijních soudů, kterým přísluší ověřit, zda jsou splněny podmínky pro takové přičtení.

(viz body 196–198)

6. Odůvodnění požadované článkem 253 ES musí být přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musejí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum. Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 253 ES, musí být posuzována s ohledem nejen na jeho znění, ale také s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast.

Pokud je rozhodnutí v rámci použití článku 81 ES určeno více osobám a řeší otázku přičitatelnosti protiprávního jednání, musí obsahovat dostatečné odůvodnění ve vztahu ke každé z těchto osob, a zejména ve vztahu k těm z nich, které podle uvedeného rozhodnutí musejí nést odpovědnost za uvedené protiprávní jednání. Aby tak bylo rozhodnutí Komise dostatečně odůvodněno ve vztahu k mateřským společnostem dceřiných společností, které se dopustily protiprávního jednání, musí obsahovat podrobný popis důvodů, které mohou přičitatelnost protiprávního jednání těmto společnostem odůvodnit.

(viz body 216–217)

7. Na rozhodnutí Komise se vztahuje presumpce platnosti a tato rozhodnutí mají právní účinky, dokud nejsou zrušena nebo vzata zpět. Mimoto není Komise povinna přerušit řízení zahájené proti společnosti za porušení pravidel hospodářské soutěže do vyhlášení rozhodnutí unijního soudu o žalobě podané stejnou společností proti jinému rozhodnutí, kterým jí byly uloženy sankce za jiná porušení pravidel hospodářské soutěže. Žádný právní předpis totiž neukládá, aby Komise odložila přijetí rozhodnutí ve věcech, které se týkají různých skutkových okolností.

(viz bod 241)

8. V rámci pravomoci Komise uložit pokuty podnikům, které se dopustí porušení článku 81 ES, odpovídá v zásadě za protiprávní jednání fyzická nebo právnická osoba, která řídila dotyčný podnik v době, v níž došlo k tomuto jednání, i když ke dni přijetí rozhodnutí konstatujícího protiprávní jednání odpovídala za provoz podniku jiná osoba. Pro účely uplatnění a výkonu rozhodnutí přijatých Komisí podle článku 81 ES však tato rozhodnutí musejí být určena entitám nadaným právní subjektivitou. Komise tak při přijímání rozhodnutí podle čl. 81 odst. 1 ES musí označit fyzickou nebo právnickou osobu nebo osoby, kterým lze přičíst odpovědnost za chování dotčeného podniku a uložit jim z tohoto důvodu sankci a kterým bude rozhodnutí určeno.

Pokyny, které Komise přijímá pro stanovení výše pokut, zajišťují právní jistotu podniků, jelikož určují metodologii, kterou si Komise stanovila pro stanovení výše pokut. Správní orgány se od nich mohou v konkrétním případě odklonit pouze tehdy, uvedou-li důvody slučitelné se zásadou rovného zacházení.

Pokud jde o dva podniky, a sice mateřskou společnost a její dceřinou společnost, které v době protiprávního jednání spolu tvořily podnik ve smyslu článku 81 ES, ale které již ke dni přijetí rozhodnutí, kterým jim byla uložena pokuta, tuto formu neměly, je Komise oprávněna podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 uložit pokutu společně a nerozdílně oběma podnikům, které jsou odpovědné za dotčené protiprávní jednání, a dále podle bodu 30 pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1/2003 uložit pouze mateřské společnosti zvýšení základní částky pokuty, vzhledem k tomu, že její zvláště vysoký celkový obrat ve vztahu k ostatním subjektům, jimž byly uloženy sankce ke dni přijetí napadeného rozhodnutí, jí umožňuje snadněji uvolnit prostředky nezbytné pro zaplacení pokuty.

V tomto ohledu nemůže být nespravedlivé to, že pokuta uložená pouze mateřské společnosti z důvodu odrazení je stanovena na základě základní částky pokuty uložené společně a nerozdílně oběma společnostem, která již obsahuje zvláštní zvýšení z důvodu odrazení.

Pokuta uložená společně a nerozdílně oběma společnostem totiž odpovídá základní částce pokuty, zahrnující doplňující částku odpovídající určité části tržeb dceřiné společnosti v souladu s bodem 25 uvedených pokynů, tak „aby podniky odradila i jen od účasti na horizontálních dohodách o stanovení cen, rozdělení trhů a omezení produkce“.

Naopak pokuta uložená pouze mateřské společnosti, zahrnující výrazné zvýšení základní částky pokuty, má podle bodu 30 uvedených pokynů „zajistit, aby pokuty měly dostatečně odrazující účinek“ pro podniky, které mají zvláště vysoký obrat přesahující tržby za zboží a služby, jichž se dané protiprávní jednání týká.

Doplňující částka uplatněná podle bodu 25 uvedených pokynů a dále specifické zvýšení uložené mateřské společnosti podle bodu 30 týchž pokynů proto plní dva odlišné cíle odrazení, které může Komise právem zohlednit při stanovení pokuty.

(viz body 250–253, 255–256, 288–289)

9. Komise má širokou posuzovací pravomoc, co se týče metody stanovování pokut, a v tomto ohledu může vzít v potaz celou řadu okolností, mezi něž patří i spolupráce dotčených podniků v průběhu šetření vedeného útvary tohoto orgánu. V rámci toho Komise musí učinit komplexní posouzení skutečností, jako je posouzení týkající se spolupráce těchto jednotlivých podniků. V rámci posuzování spolupráce poskytnuté účastníky kartelové dohody může být shledána pouze vada spočívající ve zjevně nesprávném posouzení Komise, protože při hodnocení kvality a užitečnosti spolupráce určitého podniku, zejména v porovnání s přispěním jiných podniků, má Komise široký prostor pro uvážení.

I když je Komise povinna uvést důvody, proč se domnívá, že informace poskytnuté podniky v rámci oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů jsou či nejsou příspěvkem odůvodňujícím snížení uložené pokuty, musí podniky, které si v tomto ohledu přejí rozhodnutí Komise zpochybnit, naproti tomu prokázat, že by Komise při neexistenci těchto informací dobrovolně poskytnutých uvedenými podniky nemohla prokázat podstatné znaky protiprávního jednání, a tedy přijmout rozhodnutí ukládající pokuty.

Základem pro snížení pokut v případě spolupráce podniků podílejících se na protiprávním jednání porušujícím právo hospodářské soutěže je úvaha, podle níž taková spolupráce usnadňuje úlohu Komise směřující ke zjišťování existence protiprávního jednání a k jeho případnému ukončení. S ohledem na samotný účel snížení nemůže Komise odhlédnout od užitečnosti poskytnuté informace, která nezbytně závisí na důkazech, které již měla k dispozici.

Pokud podnik v rámci spolupráce toliko potvrdí, a to méně přesným a jednoznačným způsobem, některé informace, které již byly poskytnuty jiným podnikem na základě spolupráce, stupeň spolupráce poskytnuté tímto podnikem sice nemusí postrádat jistý význam pro Komisi, nelze jej však považovat za srovnatelný se stupněm spolupráce poskytnutým podnikem, který dodal uvedené informace jako první. Prohlášení, které pouze do určité míry potvrzuje prohlášení, které již Komise měla k dispozici, totiž neusnadňuje činnost Komise výrazným způsobem. Nemůže tudíž být dostačující k odůvodnění snížení výše pokuty na základě spolupráce. Navíc, spolupráce podniku v šetření neposkytuje nárok na žádné snížení pokuty, jestliže tato spolupráce nepřekročila rámec povinností, které pro něj vyplývají z článku 18 nařízení č. 1/2003.

(viz body 340–344)

10. Pokud jde o přezkum rozhodnutí Komise v oblasti hospodářské soutěže vykonávaný unijním soudem nad rámec pouhého přezkumu legality, který umožňuje pouze zamítnout žalobu na neplatnost nebo zrušit napadený akt, pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci přiznaná na základě článku 229 ES Tribunálu článkem 31 nařízení č. 1/2003 tento soud opravňuje k tomu, aby s přihlédnutím ke všem skutkovým okolnostem napadený akt změnil, aniž by jej zrušil, za účelem úpravy například výše pokuty.

(viz bod 379)

ROZSUDEK TRIBUNÁLU (druhého senátu)

17. května 2011( )

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh s chlorečnanem sodným – Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Přičitatelnost protiprávního jednání – Právo na obhajobu – Povinnost odůvodnění – Zásada personality trestu a sankcí – Zásada legality trestů – Presumpce neviny – Zásada řádné správy – Zásada právní jistoty – Zneužití pravomoci – Pokuty – Přitěžující okolnost – Odrazení – Polehčující okolnost – Spolupráce během správního řízení – Významná přidaná hodnota“

Ve věci T‑299/08,

Elf Aquitaine SA, se sídlem v Courbevoie (Francie), zastoupená É. Morgan de Riverym a S. Thibault-Ligerem, advokáty,

žalobkyně,

proti

Evropské komisi, zastoupené X. Lewisem, É. Gippini Fournierem a R. Sauerem, jako zmocněnci,

žalované,

jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise K (2008) 2626 v konečném znění ze dne 11. června 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) (Věc COMP/38.695 – Chlorečnan sodný), v rozsahu, v němž se uvedené rozhodnutí týká společnosti Elf Aquitaine, a podpůrně návrh na zrušení nebo snížení pokut uložených této společnosti v uvedeném rozhodnutí,

TRIBUNÁL (druhý senát),

ve složení I. Pelikánová, předsedkyně, K. Jürimäe (zpravodaj) a S. Soldevila Fragoso, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: C. Kristensen, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 2. června 2010,

vydává tento

Rozsudek

Skutečnosti předcházející sporu

1 Rozhodnutím K (2008) 2626 v konečném znění ze dne 11. června 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) (Věc COMP/38.695 – Chlorečnan sodný) (dále jen „napadené rozhodnutí“) Komise Evropských společenství uložila sankci, mezi jinými podniky, žalobkyni, společnosti Elf Aquitaine SA, která byla až do roku 2006 mateřskou společností společnosti Arkema France (dříve Atochem SA, poté Elf Atochem SA a nakonec Atofina SA a Arkema SA), z důvodu jejich účasti na souboru dohod a jednání ve vzájemné shodě na trhu s chlorečnanem sodným v EHP, v období od 11. května 1995 do 9. února 2000, pokud jde o žalobkyni a společnost Arkema France (body 12 až 15 odůvodnění a článek 1 napadeného rozhodnutí).

2 Chlorečnan sodný je silný oxidant získávaný elektrolýzou vodného roztoku v elektrolyzérech bez diafragmy. Chlorečnan sodný může být vyráběn v krystalické formě nebo jako roztok. Jeho hlavní využití je při výrobě oxidu chloričitého, využívaného v odvětví celulózy a papíru pro bělení buničiny. Ve značně menší míře se používá rovněž při čištění pitné vody, bělení textilu, v herbicidech a při rafinaci uranu (bod 2 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

3 Hlavními soutěžiteli na trhu s chlorečnanem sodným v EHP byly v roce 1999 následující podniky: EKA Chemicals AB (dále jen „EKA“), jejíž kapitál byl v celém rozsahu držen skupinou Akzo Nobel a která měla 49% podíl na uvedeném trhu; Finnish Chemicals Oy, jejíž kapitál byl nepřímo a v celém rozsahu držen společností Erikem Luxembourg SA (dále jen „ELSA“) a která měla 30% podíl na uvedeném trhu; Arkema France, jejíž kapitál byl od roku 1992 do roku 2000 z 97,55 % držen žalobkyní a která měla 9% podíl na tomto trhu; a konečně Aragonesas Industrias y Energia SAU (dále jen „Aragonesas“), jejíž kapitál byl v celém nebo ve většinovém rozsahu v letech 1992 až 2000 držen, přímo či nepřímo, společností Uralita SA a která měla, obdobně jako Solvay SA/NV, 5% podíl na tomto trhu, zatímco ostatní výrobci měli dohromady 2% podíl na uvedeném trhu (body 13, 14, 25 až 30, 42 a 46 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

4 Dne 28. března 2003 předložila EKA Komisi žádost o ochranu na základě oznámení Komise ze dne 19. února 2002 o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. C 45, s. 3; Zvl. vyd. 08/02, s. 155, dále jen „oznámení o spolupráci z roku 2002“), týkající se existence kartelové dohody na trhu s chlorečnanem sodným (dále jen „kartelová dohoda“). EKA tuto žádost podložila listinnými důkazy a ústním prohlášením (body 54 a 55 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

5 Dne 30. září 2003 přijala Komise rozhodnutí, kterým společnosti EKA podmínečně prominula pokutu podle bodu 15 oznámení o spolupráci z roku 2002 (bod 55 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

6 Dne 10. září 2004 zaslala Komise společnostem Finnish Chemicals, Arkema France a Aragonesas žádosti o informace podle čl. 18 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) (bod 56 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

7 Dne 18. října 2004 předložila Arkema France ve své odpovědi na žádost Komise o informace uvedenou v bodě 6 výše žádost na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 (bod 57 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

8 Dne 29. října 2004 předložila Finnish Chemicals Komisi žádost na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 a ústně jí poskytla informace týkající se kartelové dohody. Finnish Chemicals potvrdila uvedenou žádost dopisem ze dne 2. listopadu 2004 a současně předložila listinné důkazy týkající se její účasti na dotčeném protiprávním jednání (bod 58 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

9 Počínaje 4. listopadem 2004 zaslala Komise žádosti o informace podle čl. 18 odst. 2 nařízení č. 1/2003 jmenovitě společnostem Arkema France, Aragonesas, EKA a Finnish Chemicals. Se zástupci posledních dvou společností se rovněž setkala. Pokud jde o žalobkyni, první žádost o informace jí zaslala dne 11. dubna 2008 (body 59 až 65 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

10 Dopisem ze dne 11. července 2007 Komise informovala společnost Arkema France, že hodlá zamítnout její žádost na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 (bod 563 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

11 Dopisem z téhož dne Komise rovněž informovala společnost Finnish Chemicals o svém záměru přiznat jí na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 snížení výše pokuty, která jí hrozila, o 30 až 50 % (bod 583 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

12 Dne 27. července 2007 vypracovala Komise oznámení námitek, jehož adresáty byly vedle žalobkyně i EKA, Akzo Nobel NV, Finnish Chemicals, ELSA, Arkema France, Aragonesas a Uralita. Ty na něj odpověděly ve stanovené lhůtě (body 66 a 67 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

13 Dne 20. listopadu 2007 Arkema France a žalobkyně využily v řízení před úředníkem pro slyšení svého práva být vyslechnuty (bod 68 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

14 Dne 11. června 2008 přijala Komise napadené rozhodnutí, jež bylo žalobkyni oznámeno dne 16. června 2008.

15 V napadeném rozhodnutí Komise v podstatě uvádí, že Arkema France, EKA, Finnish Chemicals a Aragonesas uskutečňovaly strategii stabilizace trhu s chlorečnanem sodným, jejímž konečným cílem bylo rozdělit si objemy prodeje tohoto produktu, koordinovat politiku tvorby cen účtovaných jejich zákazníkům a optimalizovat tak své marže. Fungování kartelové dohody spočívalo na častých kontaktech soutěžitelů prostřednictvím dvoustranných nebo mnohostranných schůzek a telefonních hovorů, avšak bez předem definovaného schématu. Podle Komise k těmto koluzním jednáním docházelo od 21. září 1994 u společností EKA a Finnish Chemicals, od 17. května 1995 u společnosti Arkema France, od 16. prosince 1996 u společnosti Aragonesas a od 13. února 1997 u společnosti ELSA. Uvedená jednání přetrvávala až do 9. února 2000, přinejmenším co se týče společností Arkema France, EKA, Finnish Chemicals a Aragonesas (body 69 a 71 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

16 Zvlášť ohledně protiprávního jednání společnosti Arkema France Komise uvádí, že skutečnosti obsažené v napadeném rozhodnutí ukazují, že se přímo účastnila dotčených protisoutěžních jednání. Komise rovněž uvádí, že po celou dobu trvání protiprávního jednání držela žalobkyně více než 97 % kapitálu společnosti Arkema France. Z tohoto důvodu má Komise za to, že je namístě se rozumně domnívat, že se musela podřizovat politice vytýčené její mateřskou společností, a nemohla tedy jednat samostatně. Komise tudíž dochází k závěru, že je možné předpokládat, že žalobkyně vykonávala rozhodující vliv na společnost Arkema France, což je podepřeno doplňujícími nepřímými důkazy, které vyjmenovává (body 384 a 386 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

17 Co se týče stanovení výše pokuty uložené jmenovitě společnosti Arkema France a žalobkyni, Komise vycházela z pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2; Zvl. vyd. 08/02, s. 205, dále jen „pokyny“) (bod 498 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

18 Komise především uvádí, že pro určení základní částky pokuty uložené společnosti Arkema France je třeba zohlednit částku odpovídající 19 % hodnoty tržeb za produkty dotčené kartelovou dohodou. Jelikož se žalobkyně účastnila protiprávního jednání přinejmenším po dobu čtyř let a osmi měsíců, Komise má za to, že tato částka musí být k zohlednění délky trvání protiprávního jednání vynásobena pěti. Komise k odrazení dotčených podniků, a zejména Arkema France, od účasti na horizontálních dohodách o stanovení cen dále považuje za nezbytné uložit doplňující částku pokuty odpovídající 19 % hodnoty uvedených tržeb. Z toho vyvozuje, že je tudíž třeba společnosti Arkema France a žalobkyni uložit společně a nerozdílně pokutu ve výši 22 700 000 eur (body 510 a 521 až 523 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

19 Navíc Komise ohledně úprav základní částky pokuty mezi přitěžujícími okolnostmi uvádí, že ke dni přijetí napadeného rozhodnutí již společnosti Arkema France uložila sankce ve třech rozhodnutích, ve kterých byla tato činěna odpovědnou za koluzní činnosti. Komise má v podstatě za to, že opakování protiprávního jednání společnosti Arkema France odůvodňuje, aby jí byla základní částka pokuty navýšena o 90 %. Dále neuvádí žádnou polehčující okolnost ve prospěch společnosti Arkema France nebo žalobkyně, která by odůvodňovala snížení pokuty. Komise má především za to, že vzhledem ke všem dotčeným skutkovým okolnostem nemohou „žádné mimořádné okolnosti“ odůvodnit přiznání snížení pokuty společnosti Arkema France nad rámec oznámení o spolupráci z roku 2002 (body 525, 526, 538 a 544 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

20 Komise dále v podstatě uvádí, že k zajištění toho, aby pokuty měly dostatečně odrazující účinek, a s ohledem na skutečnost, že žalobkyně má zvláště vysoký obrat z prodeje jiných výrobků než těch, kterých se týká protiprávní jednání, a konečně, že tento obrat v absolutních číslech vysoce převyšuje obraty ostatních dotyčných podniků, je třeba jí zvýšit základní částku pokuty o 70 % (body 545, 548 a 559 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

21 Mimoto Komise konstatuje, že pokuty, které musejí být uloženy zejména společnosti Arkema France a žalobkyni, jsou nižší než 10 % jejich celkových obratů za rok 2007 a že pokuty, které jim mohou být uloženy před použitím oznámení o spolupráci z roku 2002, dosahují u společnosti Arkema France 43 130 000 eur a u žalobkyně 38 590 000 eur (body 551 a 552 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

22 Komise má konečně za to, že společnosti Arkema France nelze přiznat žádné snížení pokuty na základě oznámení o spolupráci z roku 2002, jelikož informace, které jí poskytla, neměly významnou přidanou hodnotu ve smyslu bodu 21 uvedeného oznámení. Komise má naopak za to, že Finnish Chemicals jí poskytla důkazy s významnou přidanou hodnotu ve smyslu bodu 21 téhož oznámení. V důsledku toho jí snižuje výši pokuty, jež by jí byla jinak udělena, o 50 % (body 580, 588 a 591 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

23 Články 1 a 2 výroku napadeného rozhodnutí znějí následovně:

„Článek 1

Následující společnosti porušily článek 81 ES a článek 53 Dohody o EHP tím, že se v uvedených obdobích podílely na souboru dohod a jednání ve [vzájemné] shodě zaměřeném [zaměřených] na rozdělení objemů prodeje, stanovování cen, výměnu obchodně citlivých informací o cenách a objemech prodeje a sledování výkonu [provádění] protisoutěžních ujednání na trhu s chlorečnanem sodným v EHP:

a) [EKA], od 21. září 1994 do 9. února 2000;

b) Akzo Nobel […], od 21. září 1994 do 9. února 2000;

c) Finnish Chemicals […], od 21. září 1994 do 9. února 2000;

d) [ELSA], od 13. února 1997 do 9. února 2000;

e) Arkema France […], od 17. května 1995 do 9. února 2000;

f) [žalobkyně], od 17. května 1995 do 9. února 2000;

g) Aragonesas […], od 16. prosince 1996 do 9. února 2000;

h) Uralita […], od 16. prosince 1996 do 9. února 2000.

Článek 2

Z důvodu protiprávního jednání uvedeného v článku 1 se ukládají tyto pokuty:

a) EKA […] a Akzo Nobel […], společně a nerozdílně: 0 eur;

b) Finnish Chemicals […]: 10 150 000 eur, z toho společně a nerozdílně [se společností ELSA] (v likvidaci): 50 900 eur;

c) Arkema France […] a [žalobkyně], společně a nerozdílně: 22 700 000 eur;

d) Arkema France […]: 20 430 000 eur;

e) [žalobkyně]: 15 890 000 eur;

f) Aragonesas […] a Uralita […], společně a nerozdílně: 9 900 000 eur.

[…]“

24 V článku 3 výroku napadeného rozhodnutí Komise podnikům uvedeným v článku 1 uvedeného rozhodnutí nařizuje, aby ukončily dotčené protiprávní jednání, pakliže tak dosud neučinily, a aby se dále zdržely veškerého jednání, jež je popsané v článku 1 uvedeného rozhodnutí, a rovněž veškerého jednání se stejnými nebo podobnými účinky.

25 Článek 4 výroku napadeného rozhodnutí provádí výčet adresátů napadeného rozhodnutí, kterými jsou podniky uvedené v článku 1 uvedeného rozhodnutí.

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

26 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 1. srpna 2008 podala žalobkyně projednávanou žalobu.

27 Na základě zprávy soudce zpravodaje se Tribunál (druhý senát) rozhodl zahájit ústní část řízení. Tribunál žalobkyni a Komisi položil určité otázky. Komisi požádal rovněž o předložení některých dokumentů. S výhradou přepisu ústní žádosti společnosti EKA o ochranu, který Komise odmítla předložit, účastnice řízení na tyto žádosti a otázky odpověděly ve stanovené lhůtě.

28 Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na ústní otázky položené Tribunálem byly vyslechnuty na jednání dne 2. června 2010.

29 Usnesením ze dne 11. června 2010, Elf Aquitaine v. Komise (T‑299/08, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), Tribunál Komisi nařídil předložit přepis ústní žádosti společnosti EKA o ochranu a dále povolil, aby advokáti žalobkyně do tohoto dokumentu nahlédli v kanceláři Tribunálu. Komise tento dokument předložila ve stanovené lhůtě a advokáti žalobkyně do něj nahlédli v kanceláři Tribunálu. V odpovědi na písemnou otázku Tribunálu žalobkyně uvedla, že sice není schopna potvrdit shodu tohoto dokumentu s dokumentem, ke kterému jí byl umožněn přístup v rámci správního řízení před Komisí, nemá však žádný důvod pochybovat, že se jedná o tentýž dokument.

30 Ústní část řízení skončila dne 16. července 2010.

31 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

– na základě článku 230 ES zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, ve kterém se jí týká;

– podpůrně na základě článku 229 ES zrušil nebo snížil pokuty, které jí byly uloženy v čl. 2 písm. c) a e) napadeného rozhodnutí;

– v každém případě uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

32 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– žalobu zamítl;

– uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

1. K návrhovým žádáním, směřujícím ke zrušení napadeného rozhodnutí

33 Na podporu svého návrhu na zrušení napadeného rozhodnutí v části, ve které se jí týká, žalobkyně uplatňuje deset žalobních důvodů. První žalobní důvod vychází z porušení pravidel, kterými se řídí přičítání odpovědnosti za protiprávní jednání v rámci skupin společností. Druhý žalobní důvod vychází z porušení šesti základních zásad, vyplývajícího z toho, že jí byla přičtena odpovědnost za dotčené protiprávní jednání. Třetí žalobní důvod vychází ze zkreslení souboru nepřímých důkazů, které předložila. Čtvrtý žalobní důvod vychází z rozporného odůvodnění v napadeném rozhodnutí. Pátý žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy. Šestý žalobní důvod vychází z porušení zásady právní jistoty. Sedmý žalobní důvod vychází ze zneužití pravomoci. Osmý žalobní důvod vychází z neopodstatněnosti pokuty, která jí byla uložena osobně. Devátý žalobní důvod vychází z porušení zásad a pravidel, kterými se řídilo stanovení pokuty, která byla uložena společně a nerozdílně společnosti Arkema France a jí samotné. Desátý žalobní důvod vychází z porušení ustanovení oznámení o spolupráci z roku 2002.

K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení pravidel, kterými se řídí přičítání odpovědnosti za protiprávní jednání v rámci skupin společností

34 První žalobní důvod žalobkyně, podle kterého Komise v napadeném rozhodnutí porušila pravidla, kterými se řídí přičítání odpovědnosti za protiprávní jednání v rámci skupin společností, lze rozdělit do pěti částí.

K první části, vycházející z nesprávného právního posouzení při přičtení odpovědnosti za dotčené protiprávní jednání žalobkyni

– Argumenty účastnic řízení

35 Žalobkyně v podstatě tvrdí, že se Komise tím, že se v bodě 369 odůvodnění napadeného rozhodnutí domnívala, že není povinna konkrétními poznatky podepřít domněnku, podle které v podstatě mateřská společnost držící veškerý kapitál své dceřiné společnosti skutečně vykonává rozhodující vliv na tuto společnost, dopustila nesprávného právního posouzení (dále jen „předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu“).

36 Zaprvé z rozsáhlé judikatury i z předchozí rozhodovací praxe Komise vyplývá, že jí přísluší předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu podepřít konkrétními nepřímými důkazy dokládajícími uvedený vliv. Tyto nepřímé důkazy musejí prokazovat, že se mateřská společnost podílela na protiprávním jednání, že o něm věděla nebo že jí vnitřní organizace skupiny umožňovala konkrétně zasahovat do obchodní politiky své dceřiné společnosti. Žalobkyně především tvrdí, že Komise po dobu téměř čtyřiceti let před přijetím rozhodnutí K (2004) 4876 v konečném znění ze dne 19. ledna 2005 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/E-1/37.773 – MCAA) (Úř. věst. 2006, L 353, s. 12, dále jen „rozhodnutí MCAA“) zohledňovala konkrétní nepřímé důkazy podepírající předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu. Upřesňuje rovněž, že v bodě 574 odůvodnění rozhodnutí ze dne 1. října 2008 podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/C.39181 – Svíčkové vosky) (Úř. věst. C 295, s. 17, dále jen „rozhodnutí Svíčkové vosky“) Komise uznala, že před rokem 2005 nepřičítala mateřským společnostem odpovědnost za protiprávní jednání bez předložení konkrétních nepřímých důkazů podepírajících uvedený předpoklad.

37 Zadruhé žalobkyně podotýká, že v rozhodnutí ze dne 10. prosince 2003 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHS (Případ COMP/E-2/37.857 – Organické peroxidy) (Úř. věst. 2005, L 110, s. 44, dále jen „rozhodnutí Organické peroxidy“) Komise nepřičetla odpovědnost za protiprávní jednání, za které byla v tomto rozhodnutí uložena sankce, žalobkyni, jelikož měla za to, že Arkema France jedná na trhu zcela samostatně.

38 Zatřetí žalobkyně v podstatě tvrdí, že povinnost Komise předložit další nepřímé důkazy podepírající předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu v rámci použití článku 81 ES je potvrzena judikaturou týkající se přičítání opatření přijatého veřejnoprávním podnikem státu v právu státních podpor. V tomto ohledu odkazuje na rozsudek Soudního dvora ze dne 16. května 2002, Francie v. Komise (C‑482/99, Recueil, s. I‑4397), a na rozsudek Tribunálu ze dne 26. června 2008, SIC v. Komise (T‑442/03, Sb. rozh. s. II‑1161). Podle ní nemůže být, v souladu s článkem 295 ES, z hlediska zásady rovného zacházení zacházeno se soukromým akcionářem skupiny společností hůře než s veřejnoprávním akcionářem.

39 Začtvrté žalobkyně tvrdí, že posouzení Komise, uvedené v bodě 369 odůvodnění napadeného rozhodnutí, podle kterého jí nepřísluší podepírat předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu dalšími nepřímými důkazy prokazujícími kontrolu dceřiné společnosti její mateřskou společností, je v rozporu s řešeními uplatňovanými ve většině členských států Unie, například v Belgii, Francii, Itálii a Spojeném království, jakož i ve Spojených státech, jejichž vliv na právo Společenství v oblasti hospodářské soutěže je nepopiratelný. Ve všech těchto státech vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž využívají souboru nepřímých důkazů, které mají prokázat samostatné jednání dceřiné společnosti ve vztahu ke své mateřské společnosti. Komise sice není vázána řešeními přijatými vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž členských států, měla by je však zohlednit, s ohledem na mechanismy posílené spolupráce, kterými se řídí její vztahy s uvedenými orgány v rámci evropské sítě orgánů pro hospodářskou soutěž.

40 Komise argumenty žalobkyně popírá.

– Závěry Tribunálu

41 Nejprve je třeba uvést, že poté, co v bodech 369 až 372 odůvodnění napadeného rozhodnutí připomenula judikaturu týkající se přičitatelnosti protiprávního jednání dceřiné společnosti její mateřské společnost, Komise v bodech 386 a 387 odůvodnění uvedeného rozhodnutí konstatuje následující:

„(386) Po celou dobu trvání protiprávního jednání držela [žalobkyně] více než 97 % kapitálu [společnosti Arkema France]. Vzhledem k tomu, že za takových okolností je namístě se rozumně domnívat, že se dceřiná společnost musí podřizovat politice vytýčené její mateřskou společností (a nemůže tedy jednat samostatně) a že mateřská společnost nenaráží při vytyčování této politiky pro svou dceřinou společnost na žádné překážky, je možné předpokládat, že [žalobkyně] vykonávala rozhodující vliv na [společnost Arkema France]. Kromě toho existují další poznatky podepírající předpoklad, podle kterého byl vliv vykonávaný [žalobkyní] skutečně rozhodující. Především členové správní rady [společnosti Arkema France] byli všichni jmenováni [žalobkyní]. Mimoto mezi roky 1994 a 1999 byl [P.] současně členem řídícího výboru [společnosti Arkema France] a [žalobkyně] a členem správní rady [společnosti Arkema France]. Stejně tak tomu bylo u [I.], který byl členem správní rady [společnosti Arkema France] mezi roky 1994 a 1998 a řídícího výboru [žalobkyně] mezi roky 1994 a 1997. Stejně tak zasedal [W.] mezi roky 1994 a 1999 ve správní radě [společnosti Arkema France] a v roce 1999 byl jmenován do řídícího výboru [žalobkyně]. Kromě toho několik dalších osob, jako například [D.] (1994–2000) a [R.] (1994–1997), bylo současně členy správní rady [společnosti Arkema France] a [žalobkyně]. Vzhledem k těmto různým překryvům členů řídících a kontrolních orgánů [společnosti Arkema France], kteří byli (pokud jde o řídící orgány) jmenováni a, jak se lze oprávněně domnívat, mohli být odvoláni [žalobkyní], je jasné, že ta byla informována o všech rozhodnutích přijatých [společností Arkema France] a mohla je kdykoliv ovlivnit. Neexistoval navíc žádný jiný významný akcionář, který by mohl vykonávat vliv na obchodní politiku dceřiné společnosti.

(387) S ohledem na předpoklad vyplývající z účasti [žalobkyně] ve [společnosti Arkema France] v okamžiku protiprávního jednání (převyšující 97 %) a organizačních vazeb má Komise za to, že [žalobkyně] vykonávala rozhodující vliv na jednání své dceřiné společnosti [Arkema France]“.

42 Navíc v bodech 396 až 415 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise odmítá argumenty, které Arkema France a žalobkyně vznesly ve svých vyjádřeních v odpověď na oznámení námitek a které měly zpochybnit přičtení odpovědnosti za dotčené protiprávní jednání žalobkyni.

43 Z odůvodnění napadeného rozhodnutí, které je uvedeno v bodech 41 a 42 výše, vyplývá, že Komise přičetla odpovědnost za dotčené protiprávní jednání žalobkyni na základě předpokladu, podle kterého mateřská společnost, která drží více než 97 % kapitálu své dceřiné společnosti, na ní vykonává rozhodující vliv. Komise měla rovněž za to, že tento předpoklad je podepřen doplňujícími nepřímými důkazy, které vyjmenovala v napadeném rozhodnutí, a dále že argumenty uplatněné společností Arkema France a žalobkyní v jejich vyjádřeních v odpověď na oznámení námitek nemohou uvedený předpoklad vyvrátit.

44 Je tedy třeba posoudit, zda, jak tvrdí žalobkyně, se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když došla k závěru, že to, že držela více než 97 % kapitálu společnosti Arkema France, postačuje samo o sobě k tomu, aby jí přičetla odpovědnost za dotčené protiprávní jednání,.

45 Ve svém rozsudku ze dne 10. září 2009, Akzo Nobel a další v. Komise, (C‑97/08 P, Sb. rozh. s. I‑8237, bod 54) Soudní dvůr připomněl, že právo hospodářské soutěže se vztahuje na činnosti podniků (rozsudek ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, bod 59) a že pojem podniku zahrnuje jakoukoli jednotku vykonávající hospodářskou činnost nezávisle na právním postavení této jednotky a způsobu jejího financování (rozsudky Soudního dvora ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Sb. rozh. s. I‑5425, bod 112; ze dne 10. ledna 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a další, C‑222/04, Sb. rozh. s. I‑289, bod 107, a ze dne 11. července 2006, FENIN v. Komise, C‑205/03 P, Sb. rozh. s. I‑6295, bod 25).

46 Soudní dvůr rovněž upřesnil, že pojem podnik musí být v tomto kontextu chápán jako pojem označující hospodářskou jednotku, i když z právního hlediska je tato hospodářská jednotka složena z více fyzických nebo právnických osob (viz rozsudek Akzo Nobel a další v. Komise, bod 45 výše, bod 55, a citovaná judikatura).

47 Pokud taková hospodářská jednotka poruší pravidla hospodářské soutěže, musí nést za toto protiprávní jednání odpovědnost na základě zásady osobní odpovědnosti (viz rozsudek Akzo Nobel a další v. Komise, bod 45 výše, bod 56, a citovaná judikatura).

48 Porušení práva hospodářské soutěže musí být jednoznačně přičteno právnické osobě, které mohou být pokuty uloženy, a musí jí být určeno oznámení námitek. Důležité je rovněž to, aby oznámení námitek uvádělo, v jakém postavení právnická osoba čelí obvinění z tvrzených skutečností (viz rozsudek Akzo Nobel a další v. Komise, bod 45 výše, bod 57, a citovaná judikatura).

49 Z ustálené judikatury vyplývá, že chování dceřiné společnosti může být přičteno mateřské společnosti, zejména pokud tato dceřiná společnost, byť má vlastní právní subjektivitu, samostatně neurčuje své chování na trhu, ale v zásadě uplatňuje pokyny, které jsou jí uděleny mateřskou společností, zejména s ohledem na hospodářské, organizační a právní vazby, které spojují tyto dva právní subjekty (viz rozsudek Akzo Nobel a další v. Komise, bod 45 výše, bod 58, a citovaná judikatura).

50 Je tomu tak proto, že v takové situaci jsou mateřská společnost a její dceřiná společnost součástí téže hospodářské jednotky, a tudíž vytvářejí jediný podnik ve smyslu judikatury uvedené v bodech 45 a 46 výše. Skutečnost, že mateřská společnost a její dceřiná společnost představují jediný podnik ve smyslu článku 81 ES, tak umožňuje Komisi určit rozhodnutí ukládající pokuty mateřské společnosti, aniž by bylo vyžadováno prokázání osobního zapojení této společnosti do protiprávního jednání (viz rozsudek Akzo Nobel a další v. Komise, bod 45 výše, bod 59, a citovaná judikatura).

51 V konkrétním případě, kdy mateřská společnost vlastní 100 % kapitálu své dceřiné společnosti, která porušila pravidla práva hospodářské soutěže, může tato mateřská společnost vykonávat rozhodující vliv na chování této dceřiné společnosti a dále existuje vyvratitelná domněnka, podle které uvedená mateřská společnost skutečně vykonává rozhodující vliv na chování své dceřiné společnosti (viz rozsudek Akzo Nobel a další v. Komise, bod 45 výše, bod 60, a citovaná judikatura).

52 Za těchto podmínek postačí k tomu, aby se dalo předpokládat, že mateřská společnost vykonává rozhodující vliv na obchodní politiku dceřiné společnosti, aby Komise prokázala, že veškerý kapitál této dceřiné společnosti je vlastněn její mateřskou společností. Komise následně může činit mateřskou společnost společně a nerozdílně odpovědnou za zaplacení pokuty uložené její dceřiné společnosti, ledaže tato mateřská společnost, které přísluší vyvrátit tuto domněnku, předloží dostatečné důkazy, které by mohly prokázat, že se její dceřiná společnost chová na trhu samostatně (viz rozsudek Akzo Nobel a další v. Komise, bod 45 výše, bod 61, a citovaná judikatura).

53 Soudní dvůr sice ve svém rozsudku ze dne 16. listopadu 2000, Stora Kopparbergs Bergslags v. Komise (C‑286/98 P, Recueil, s. I‑9925, body 28 a 29) zmínil kromě vlastnictví 100 % kapitálu dceřiné společnosti další okolnosti jako nezpochybnění vlivu vykonávaného mateřskou společností na obchodní politiku její dceřiné společnosti a společné zastoupení obou společností v průběhu správního řízení, nemění to však nic na tom, že takové okolnosti Soudní dvůr uvedl pouze s cílem popsat souhrn skutečností, na kterých Tribunál založil své úvahy, a nikoli za účelem podmínit použití uvedené domněnky předložením dalších nepřímých důkazů o skutečném vykonávání vlivu mateřské společnosti (viz rozsudek Akzo Nobel a další v. Komise, bod 45 výše, bod 62, a citovaná judikatura).

54 Ze všech těchto úvah vyplývá, že pokud mateřská společnost vlastní 100 % kapitálu své dceřiné společnosti, existuje vyvratitelná domněnka, podle které tato mateřská společnost vykonává rozhodující vliv na chování své dceřiné společnosti (viz rozsudek Akzo Nobel a další v. Komise, bod 45 výše, bod 63, a citovaná judikatura).

55 Z judikatury Tribunálu mimoto vyplývá, že pokud mateřská společnost drží téměř celý kapitál své dceřiné společnosti, lze dojít rozumně k závěru, že uvedená dceřiná společnost samostatně neurčuje své chování na trhu, a že v důsledku toho tvoří se svojí mateřskou společností jeden podnik ve smyslu článku 81 ES (viz, v tomto smyslu, rozsudek Tribunálu ze dne 30. září 2003, Michelin v. Komise, T‑203/01, Recueil, s. II‑4071, bod 290, a citovaná judikatura).

56 V projednávaném případě je třeba konstatovat, že žalobkyně nezpochybňuje, jak Komise uvedla v bodě 386 odůvodnění napadeného rozhodnutí, že v době rozhodné z hlediska dotčených skutkových okolností držela více než 97 % kapitálu společnosti Arkema France, konkrétně že držela 97, 55 %, jak bylo konstatováno v bodě 13 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Dále sice žalobkyně tvrdí, že nepřítomnost jiného akcionáře podílejícího se na kapitálu společnosti Arkema France než jí samé nemůže podepírat předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu, nepředkládá však žádný argument, který by mohl zpochybnit posouzení Komise uvedené v bodě 396 odůvodnění napadeného rozhodnutí, podle kterého lze držení téměř celého kapitálu dceřiné společnosti její mateřskou společností přirovnat k držení veškerého kapitálu, jelikož v zásadě „menšinoví akcionáři nemají v takovém případě žádná zvláštní práva, mimo svého podílu na ziscích dceřiné společnosti“.

57 V důsledku toho Komise právem, v souladu s judikaturou uvedenou v bodech 45 až 55 výše, v napadeném rozhodnutí předpokládala, že žalobkyně vykonává rozhodující vliv na společnost Arkema France, a to na základě konstatování, že drží téměř celý její kapitál.

58 Žádný z žalobkyní uplatněných argumentů tento závěr nepopírá.

59 Zaprvé, co se týče argumentů, podle kterých z judikatury i z rozhodovací praxe Komise předcházející přijetí rozhodnutí MCAA vyplývá, že Komise je povinna předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu podepřít konkrétními nepřímými důkazy, je třeba je odmítnout jako neopodstatněné. Jak totiž vyplývá z bodů 45 až 55 výše, Soudní dvůr v souladu s ustálenou judikaturou v rozsudku Akzo Nobel a další v. Komise (bod 45 výše) připomněl, že Komise není povinna uvedený předpoklad podepřít dalšími nepřímými důkazy. Navíc, i kdyby, jak údajně Komise uvedla ve svém rozhodnutí Svíčkové vosky, její rozhodovací praxe předcházející přijetí rozhodnutí MCAA spočívala v podepření předpokladu výkonu rozhodujícího vlivu dalšími nepřímými důkazy, takové konstatování nebude mít žádný dopad na závěr uvedený v bodě 57 výše, podle kterého byla Komise oprávněna v napadeném rozhodnutí vycházet pouze z držení téměř celého kapitálu společnosti Arkema France žalobkyní pro uplatnění předpokladu, že na ní vykonávala rozhodující vliv.

60 Zadruhé je třeba jako neopodstatněný odmítnout argument, podle kterého se Komise dopustila nesprávného právního posouzení tím, že přičetla odpovědnost za dotčené protiprávní jednání žalobkyni, třebaže takové přičtení neprovedla v rozhodnutí Organické peroxidy. Jelikož, jak vyplývá z bodů 45 až 55 výše, Komise v napadeném rozhodnutí přičetla odpovědnost za dotčené protiprávní jednání žalobkyni na základě správného výkladu pojmu podniku ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES, pouhá skutečnost, že Komise takové přičtení neprovedla v předchozích rozhodnutích ukládajících sankce společnosti Arkema France, nemůže zpochybnit legalitu napadeného rozhodnutí v tomto ohledu. A dále, jelikož Komise disponuje možností, ale nikoliv povinností, přičíst odpovědnost za protiprávní jednání mateřské společnosti (viz, v tomto smyslu, rozsudek Soudního dvora ze dne 24. září 2009, Erste Group Bank a další v. Komise, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P, Sb. rozh. s. I‑8681, bod 82, a rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2006, Raiffeisen Zentralbank Österreich a další v. Komise, T‑259/02 až T‑264/02 a T‑271/02, Sb. rozh. s. II‑5169, bod 331), pouhá skutečnost, že Komise takové přičtení neprovedla v rozhodnutí Organické peroxidy, neznamená, že by byla povinna provést stejné posouzení v pozdějších rozhodnutích (viz, v tomto smyslu, rozsudek Tribunálu ze dne 20. dubna 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, tzv. „PVC II“, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Recueil, s. II‑931, bod 990).

61 Zatřetí, pokud žalobkyně v podstatě tvrdí, že rozsudek Francie v. Komise, bod 38 výše (body 50 až 52, 55 a 56), a rozsudek SIC v. Komise, bod 38 výše (body 94, 95, 98, 99, 101 až 105 a 107), směřují k potvrzení toho, že Komise je povinna předložit další nepřímé důkazy podepírající předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu, ze kterého vycházela v rámci použití článku 81 ES, musí být tento argument odmítnut jako neúčinný. Dotčené body, které souvisejí s otázkou, zda lze opatření přijaté veřejnoprávním podnikem přičítat státu, a tudíž zda může být takové opatření kvalifikováno jako státní podpora ve smyslu článku 87 ES, totiž nemají žádný vztah k podmínkám přičítání odpovědnosti za porušení článku 81 ES mateřské společnosti a dále nebrání existenci předpokladu výkonu rozhodujícího vlivu v oblasti porušení článku 81 ES, jehož legalitu soudy Unie výslovně uznaly, jak vyplývá z judikatury uvedené v bodech 45 až 55 výše.

62 Začtvrté je třeba odmítnout jako neúčinný argument, podle kterého v podstatě judikatura v několika členských státech Evropské unie a ve Spojených státech vyžaduje, aby byl výkon rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na její dceřinou společnost podepřen konkrétními nepřímými důkazy. Mimo skutečnost, že judikatura uvedených států Komisi nezavazuje a nepředstavuje relevantní právní rámec, v němž by měla být přezkoumávána legalita napadeného rozhodnutí, by totiž neuznání předpokladu výkonu rozhodujícího vlivu judikaturou uvedených států v žádném případě neznamenalo, i kdyby se potvrdilo, že by byl tento předpoklad v právu Společenství protiprávní.

63 Ve světle výše uvedených úvah musí být první část tohoto žalobního důvodu zamítnuta jako zčásti neopodstatněná a zčásti neúčinná.

Ke druhé části, vycházející z porušení zásad právní a hospodářské samostatnosti společností

– Argumenty účastnic řízení

64 Žalobkyně tvrdí, že pokud předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu není, jak tomu bylo v případě rozhodovací praxe Komise předcházející přijetí rozhodnutí MCAA, podepřeno dalšími nepřímými důkazy potvrzujícími vměšování mateřské společnosti do činnosti její dceřiné společnosti na trhu dotčeném protiprávním jednání, je takový předpoklad neslučitelný se zásadou samostatnosti právnické osoby, jelikož jeho důsledkem je automatická odpovědnost mateřské společnosti za protiprávní jednání, kterých se dopustí její dceřiná společnost.

65 Zaprvé žalobkyně tvrdí, že mateřská společnost může být uznána za součást podniku ve smyslu článku 81 ES pouze na základě řádně zdůvodněné výjimky ze zásady hospodářské samostatnosti právnické osoby. V takovém výjimečném případě by mohla být mateřské společnosti přičtena odpovědnost za protiprávní jednání její dceřiné společnosti a mohlo by jí být společně a nerozdílně uloženo zaplatit pokutu, která je uložena uvedené dceřiné společnosti, ale nemohla by být uložena pokuta jí osobně.

66 Žalobkyně podotýká, že společenstevní právo v členských státech Unie zakotvuje zásadu právní samostatnosti právnických osob, včetně dceřiných společností, jejichž kapitál je v celém rozsahu držen jejich mateřskou společností. Tato zásada vyplývá ze znaků právní subjektivity a jejím důsledkem je zejména plná způsobilost k právním úkonům a vlastní majetek každé společnosti, která je tak plně odpovědná za vlastní jednání, včetně důsledků své hospodářské činnosti na trhu. V tomto ohledu upřesňuje, že zásada hospodářské samostatnosti dceřiné společnosti, vyplývající z její právní samostatnosti, byla uznána judikaturou. Tato zásada představuje rovněž základní prvek řádného fungování moderních hospodářství. V důsledku toho disponují žalobkyně i Arkema France, jakožto odlišné právnické osoby, vlastní právní a hospodářskou samostatností.

67 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že zásada hospodářské samostatnosti dceřiné společnosti je konkrétním projevem využívání všech právních znaků její právní subjektivity. Analýza práva převážné části členských států Unie ukazuje, že zásada samostatnosti právnické osoby je součástí samotných právních základů, na nichž spočívá jejich společenská organizace a od kterých se lze odchýlit pouze za výjimečných okolností, jak vyplývá z jednotlivých vnitrostátních judikatur. Komise je dále povinna při použití práva hospodářské soutěže přihlížet k judikatuře soudů členských států Unie, neboť v opačném případě by mohla ohrozit nezbytné sbližování jednotlivých práv hospodářské soutěže v rámci evropské a mezinárodní sítě hospodářské soutěže.

68 Komise argumenty žalobkyně popírá.

– Závěry Tribunálu

69 Žalobkyně v podstatě tvrdí, že Komise tím, že jí přičetla odpovědnost za dotčené protiprávní jednání, porušila zásady právní a hospodářské samostatnosti společností.

70 Není nutné rozhodnout o dosahu zásad právní a hospodářské samostatnosti společností či dokonce o existenci druhé z těchto zásad, stačí konstatovat, že ty nemohou v žádném případě znamenat, že společnost, jejíž kapitál je v celém či téměř celém rozsahu držen jinou společností, jedná nutně na trhu samostatně pouze na základě skutečnosti, že má vlastní právní subjektivitu nebo hospodářské prostředky. Takový předpoklad by totiž zcela odhlížel od četných možností, jak může v praxi mateřská společnost držící v celém či téměř celém rozsahu kapitál své dceřiné společnosti formálně či neformálně ovlivňovat její jednání.

71 Údajné zásady právní a hospodářské samostatnosti, které žalobkyně v projednávaném případě uplatňuje, tudíž nebyly Komisí porušeny.

72 Argumenty, které žalobkyně v tomto ohledu uplatňuje, nelze přijmout. Co se týče argumentů, podle kterých je předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu v rozporu s právem použitelným v některých členských státech Unie, je třeba je odmítnout jako neopodstatněné, a to ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny v bodě 62 výše, a sice zejména proto, že právo uvedených států nepředstavuje relevantní právní rámec, v němž by musela být přezkoumávána legalita napadeného rozhodnutí. A dále, pokud žalobkyně tvrdí, že Komise tím, že jí přičetla odpovědnost za dotčené protiprávní jednání, porušila právo společností použitelné v členských státech Unie, a tudíž i zásadu subsidiarity, je třeba konstatovat, že podle čl. 81 odst. 1 ES v případě, že hospodářský subjekt poruší pravidla hospodářské soutěže, mu přísluší se za toto protiprávní jednání, za které je Komise oprávněna uložit sankci podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, zodpovídat.

73 Ve světle výše uvedených úvah je třeba druhou část zamítnout jako neopodstatněnou.

Ke třetí části, vycházející z pochybení souvisejícího se skutečností, že nepřímé důkazy, které Komise zohlednila v napadeném rozhodnutí, nepodepírají předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu

– Argumenty účastnic řízení

74 Žalobkyně v podstatě tvrdí, že se Komise tím, že měla za to, že všechny tři doplňující poznatky uvedené v bodě 386 odůvodnění napadeného rozhodnutí (viz bod 41 výše) podpírají předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu, dopustila nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávných posouzení. V tomto ohledu v podstatě uvádí, že to, že jmenovala členy správní rady své dceřiné společnosti, a dále to, že pět členů řídícího výboru nebo správní rady společnosti Arkema France zasedalo v jejím řídícím výboru nebo její správní radě, neumožňují uvedený předpoklad podepřít.

75 Komise argumenty žalobkyně popírá.

– Závěry Tribunálu

76 Podle judikatury uvedené v bodech 52 až 55 výše není Komise povinna podepřít doplňujícími poznatky předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu, ze kterého je oprávněna vycházet, pokud mateřská společnost drží v celém či téměř celém rozsahu kapitál své dceřiné společnosti, ale při vyvracení tohoto předpokladu přísluší naopak žalobkyni, aby předložila důkazy dostatečné k prokázání, že její dceřiná společnost jednala na trhu samostatně.

77 Takové pochybení by tudíž v žádném případě nemohlo zpochybnit skutečnost, že mohla oprávněně vycházet z pouhého konstatování držení téměř celého kapitálu její dceřiné společnosti žalobkyní pro uplatnění předpokladu výkonu jejího rozhodujícího vlivu na tuto společnost, i kdyby bylo třeba mít za to, že, jak tvrdí žalobkyně, Komise v bodě 386 odůvodnění napadeného rozhodnutí nesprávně vycházela z nepřímých důkazů, které nemohly podepřít předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu.

78 Třetí část tedy musí být zamítnuta jako neúčinná, aniž je nutné posoudit argumenty žalobkyně směřující v podstatě ke zpochybnění relevantnosti nepřímých důkazů uplatněných Komisí v napadeném rozhodnutí pro podepření předpokladu výkonu rozhodujícího vlivu.

Ke čtvrté části, vycházející ze skutečnosti, že Komise měla nesprávně za to, že žalobkyně nepředložila soubor nepřímých důkazů, který by vyvracel předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu

– Argumenty účastnic řízení

79 Žalobkyně v podstatě tvrdí, že Komise měla nesprávně za to, že nepředložila soubor shodujících se nepřímých důkazů, který by vyvracel předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu a prokazoval samostatnost společnosti Arkema France na trhu a dále její nevměšování do obchodní politiky její dceřiné společnosti. Upřesňuje, že na rozdíl od tvrzení Komise se soubor nepřímých důkazů, který předložila, neomezuje na prokázání toho, že se neúčastnila kartelové dohody nebo že o ní nevěděla.

80 Žalobkyně nejprve tvrdí, že souborem shodujících se nepřímých důkazů prokázala samostatnost společnosti Arkema France na trhu.

81 Zaprvé žalobkyně především připomíná, že, jak podotkla v rámci první části prvního žalobního důvodu (viz bod 37 výše), Komise uznala samostatnost společnosti Arkema France na trhu v rozhodnutí Organické peroxidy. Navíc tvrdí, že jestliže ve svém rozhodnutí ze dne 3. května 2006, Peroxid vodíku a perboritan (věc COMP/F/38.620) (Úř. věst. L 353, s. 54, dále jen rozhodnutí „Peroxid vodíku“), se Komise nikdy nepokusila podepřít jakýmkoliv konkrétním poznatkem předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu, bylo to z důvodu, že tehdy se domnívala, že neexistuje žádný nepřímý důkaz umožňující potvrdit uvedený předpoklad. A konečně, jelikož patří chlorečnan sodný do stejné skupiny produktů, které se týkají rozhodnutí Organické peroxidy a Peroxid vodíku, a jelikož v jeho případě bylo v rámci skupiny Elf Aquitaine postupováno naprosto stejně jako v případě produktů dotčených těmito dvěma rozhodnutími, nemůže Komise v rámci projednávané věci oprávněně tvrdit, že žalobkyně zasahovala do obchodní strategie společnosti Arkema France.

82 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že Arkema France patřila do skupiny vyznačující se decentralizovaným řízením svých dceřiných společností, a že v důsledku toho žalobkyně působila v čele skupiny pouze jako neoperativní holdingová společnost, která nijak nezasahuje do operativního řízení svých dceřiných společností. Z tohoto důvodu jí Komise neměla přičítat odpovědnost za dotčené protiprávní jednání, stejně jako z téhož důvodu neprovedla toto přičtení ve vztahu k jedné z mateřských společností, kterým byly uloženy sankce v jejím rozhodnutí ze dne 20. října 2004 týkajícím se řízení podle čl. 81 [CE] (Věc COMP/C.38.238, Surový tabák – Španělsko) (Úř. věst. 2007, L 102, s. 14, dále jen „rozhodnutí Surový tabák Španělsko“).

83 Zatřetí žalobkyně tvrdí, že Arkema France si vždy svoji obchodní strategii určovala samostatně.

84 Na rozdíl od tvrzení Komise v bodě 324 oznámení námitek a jak sama posledně jmenovaná uznala při slyšení před úředníkem pro slyšení, žalobkyně nikdy nestanovila či neschválila plán činnosti nebo rozpočet na činnost společnosti Arkema France specificky spjatou s chlorečnanem sodným. Naopak, Arkema France měla v době rozhodné z hlediska skutečností k dispozici veškeré organizační, právní a finanční prostředky a zdroje nezbytné pro vytyčení obchodní strategie spjaté s chlorečnanem sodným, jakož i pro řízení s ním souvisejících činností.

85 Žalobkyně dále uplatňuje řadu argumentů, která má prokázat, že Arkema France jednala na trhu samostatně. Arkema France se především těšila plné pravomoci uzavírat smlouvy bez předchozího souhlasu své mateřská společnost, což jí poskytovalo možnost zcela samostatně řídit svoji obchodní politiku. Arkema France dále vždy svobodně určovala nabídku produktů nebo služeb, které uváděla na trh s chlorečnanem sodným, jelikož žalobkyně své dceřiné společnosti nikdy nedala jakýkoliv pokyn nebo příkaz týkající se její produkce, uplatňovaných cen a odbytu její produkce. Mimoto mohla Arkema France naprosto svobodně, bez zásahů své mateřské společnosti definovat své cíle v oblasti prodeje a hrubých marží, jelikož žádní zaměstnanci žalobkyně se do tohoto druhu rozhodování nemohli vměšovat. Kromě toho žalobkyně nikdy nepůsobila na trzích, či na vstupu nebo výstupu z trhů, kde působila její dceřiná společnost. A konečně, Arkema France působila na trhu s chlorečnanem sodným svým jménem a na svůj účet, a nikoliv jako její představitel či obchodní zástupce.

86 Začtvrté podle žalobkyně disponovala Arkema France plnou finanční samostatností. Takové konstatování vyplývá z úvah uvedených v bodech 81 až 85 výše, jakož i z její velmi omezené činnosti týkající se chlorečnanu sodného v rámci skupiny v době rozhodné z hlediska sporných skutečností. Dodává, že finanční dohled, který vykonávala nad společností Arkema France, byl velmi obecný, a nemohl se tedy týkat činnosti související s chlorečnanem sodným.

87 Zapáté žalobkyně tvrdí, že Arkema France jí neinformovala o své činnosti na trhu a že pouhé předkládání účtů, které ve vztahu k ní Arkema France prováděla, zůstávalo striktně v mezích povinností holdingu s ohledem na použitelná pravidla účetnictví a finanční regulace. Toto předkládání účtů tudíž zůstávalo na velmi obecné úrovni a netýkalo se obchodní politiky společnosti Arkema France.

88 Zašesté žalobkyně podotýká, že ve světle všech úvah uvedených v bodech 81 až 87 výše měla Komise konstatovat, že činnost společnosti Arkema France nepodléhala pokynům její mateřské společnosti. Dále jak z judikatury, tak z rozhodovací praxe Komise vyplývá, že veškeré nepřímé důkazy uplatněné žalobkyní pro vyvrácení předpokladu výkonu rozhodujícího vlivu jsou relevantní pro účely prokázání samostatnosti její dceřiné společnosti. Odmítnutím nepřímých důkazů, které jí žalobkyně předložila, jí Komise de facto upřela tento způsob dokazovaní pro vyvrácení uvedeného předpokladu.

89 Dále žalobkyně tvrdí, že Komise v bodě 370 odůvodnění napadeného rozhodnutí nesprávně odmítla průkaznost její neúčasti na protiprávním jednání, kterého se dopustila její dceřiná společnost, jakož i její nevědomosti o uvedeném protiprávním jednání pro vyloučení její odpovědnosti, přestože Komise v napadeném rozhodnutí výslovně uznala, že žalobkyně nebyla nikdy do dotčeného protiprávního jednání přímo nebo nepřímo zapojena. Účast na protiprávním jednání nebo vědomí o něm přitom byly Komisí a soudy Unie zohledňovány v rámci přičítání odpovědnosti za toto protiprávní jednání mateřské společnosti jako relevantní nepřímý důkaz.

90 A nakonec, žalobkyně uvádí, že Komise měla v bodě 403 odůvodnění napadeného rozhodnutí nesprávně za to, že skutečnost, že nepůsobila na trhu s chlorečnanem sodným v EHP ani na vstupu nebo výstupu z trhu s tímto produktem, nepředstavuje důkaz její samostatnosti. Takové stanovisko je neslučitelné s judikaturou, tak jak vyplývá z rozsudku Tribunálu ze dne 12. září 2007, Prym a Prym Consumer v. Komise (T‑30/05, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí).

91 Komise argumenty žalobkyně popírá.

– Závěry Tribunálu

92 Žalobkyně v podstatě tvrdí, že předložila soubor nepřímých důkazů prokazující samostatnost společnosti Arkema France na trhu s chlorečnanem sodným a její nevměšování do obchodní politiky její dceřiné společnosti.

93 Je třeba připomenout, že jak vyplývá z judikatury uvedené zejména v bodech 52 až 55 výše, pokud Komise vychází při přičtení odpovědnosti za protiprávní jednání mateřské společnosti z předpokladu výkonu rozhodujícího vlivu, přísluší posledně uvedené, aby ho vyvrátila předložením důkazů dostatečných k prokázání, že její dceřiná společnost jedná na trhu samostatně. K prokázání samostatnosti její dceřiné společnosti na trhu, a tedy k vyvrácení uvedeného předpokladu dále mateřské společnosti přísluší předložit veškeré poznatky týkající se organizačních, hospodářských a právních vazeb mezi ní a její dceřinou společností, které by mohly prokázat, že netvoří jedinou hospodářskou jednotku.

94 V projednávaném případě je tedy třeba posoudit, zda měla Komise právem za to, že soubor nepřímých důkazů, které žalobkyně předložila, neumožňují prokázat samostatnost společnosti Arkema France na trhu a vyvrátit předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu.

95 Zaprvé argument žalobkyně, podle kterého stanovisko zaujaté Komisí v rozhodnutí Organické peroxidy a v rozhodnutí Peroxid vodíku prokazuje, že Arkema France vystupovala na trhu samostatně, musí být odmítnut jako neopodstatněný. Především je třeba uvést, že žalobkyně uvedená rozhodnutí vykládá chybně, jelikož Komise v žádném případě nedošla k závěru, že Arkema France jedná samostatně ať už, zejména, na trhu s chlorečnanem sodným nebo, obecně, na ostatních trzích s produkty, které uváděla na trh. Jak totiž vyplývá zejména z článku 1 rozhodnutí Organické peroxidy, Komise se spokojila s uložením sankce společnosti Arkema France (dříve Atofina), aniž rozhodla o tom, zda je třeba přičíst odpovědnost za tato protiprávní jednání žalobkyni. Dále je třeba konstatovat, že v rozhodnutí Peroxid vodíku došla Komise zejména v bodě 427 odůvodnění uvedeného rozhodnutí v podstatě k tomu, že odpovědnost za protiprávní jednání dotčené v tomto rozhodnutí musí být přičtena žalobkyni. Ani jedno z těchto rozhodnutí tudíž neumožňuje dojít k závěru, že Komise měla za okolností podobných okolnostem projednávaného případu za to, že Arkema France jedná na trhu samostatně.

96 Navíc, jelikož Komise, jak bylo konstatováno v bodě 60 výše, disponuje možností, nikoliv povinností přičíst odpovědnost za protiprávní jednání mateřské společnosti a jelikož v projednávaném případě odpovědnost za dotčené protiprávní jednání žalobkyni přičetla na základě správného výkladu článku 81 ES, případné konstatování, podle kterého měla Komise v dřívějších věcech za to, že není namístě takové přičtení provést, nebo podepřela předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu dalšími důkazy, neumožňuje v žádném případě dojít v projednávaném případě k závěru, že se přičtením odpovědnosti za dotčené protiprávní jednání žalobkyni dopustila nesprávného právního posouzení.

97 Zadruhé, co se týče argumentů žalobkyně, podle kterých je samostatnost společnosti Arkema France dosvědčena decentralizovaným řízením skupiny Elf Aquitaine a skutečností, že žalobkyně byla pouze „neoperativním holdingem“, který nezasahoval do operativního řízení svých dceřiných společností, a tudíž jí Komise neměla přičítat odpovědnost za protiprávní jednání, tak jak ostatně neučinila ve vztahu k jedné z mateřských společností v rozhodnutí Surový tabák Španělsko, je třeba je rovněž odmítnout jako neopodstatněné.

98 Především je třeba uvést, že tvrzení, podle kterého je žalobkyně „neoperativní holdingovou“ sopečností, není podpořeno žádným konkrétním poznatkem, který by mohl prokázat, že nevykonávala rozhodující vliv na svoji dceřinou společnost. Dále, jak vyplývá z judikatury uvedené v bodě 60 výše, skutečnost, že Komise v rozhodnutí Surový tabák Španělsko nepřičetla odpovědnost za protiprávní jednání mateřské společnosti, nemůže v žádném případě vyvrátit konstatování, podle kterého byly podmínky pro takové přičtení v napadeném rozhodnutí splněny.

99 Navíc v kontextu skupiny společností je každopádně posláním holdingové společnosti zastřešit účast v různých společnostech a její funkcí je zajistit jejich jednotné řízení. Nelze tudíž vyloučit, že by žalobkyně vykonávala rozhodující vliv na jednání své dceřiné společnosti zejména koordinováním finančních investic v rámci skupiny Elf Aquitaine. Mimoto interní rozdělení jednotlivých činností žalobkyně, které se podobá decentralizovanému řízení, mezi jednotlivé divize nebo oddělení je běžným jevem uvnitř takových skupin společností, v čele jaké stojí žalobkyně. Tento argument tedy nijak nevyvrací předpoklad, podle kterého žalobkyně a Arkema France tvořily jeden podnik ve smyslu článku 81 ES.

100 Zatřetí, pokud žalobkyně tvrdí, že si Arkema France vždy svoji obchodní strategii na trhu s chlorečnanem sodným určovala samostatně, jelikož nikdy nestanovila či neschválila plán činnosti nebo rozpočet na činnosti společnosti Arkema France specificky spjaté s tímto produktem, a že tato měla v podstatě možnost jednat na trhu samostatně, a dále, že Arkema France disponovala plnou finanční samostatností, jelikož dohled, který vykonávala nad svojí dceřinou společností, byl velmi obecný, musejí být tyto argumenty rovněž odmítnuty jako neopodstatněné.

101 Mimo skutečnost, že argumenty žalobkyně nejsou podpořeny žádným konkrétním poznatkem, je totiž třeba především uvést, že skutečnost, že nestanovila či neschválila plán činnosti a rozpočet na činnost společnosti Arkema France, neumožňuje prokázat, že je nemohla změnit ani odmítnout nebo kontrolovat jejich provádění.

102 Nelze navíc vyloučit, že by žalobkyně vykonávala rozhodující vliv na jednání své dceřiné společnosti zejména koordinováním finančních investic v rámci skupiny Elf Aquitaine.

103 A konečně, pokud, jak ostatně tvrdila žalobkyně ve své odpovědi na oznámení námitek (viz strana 71 uvedené odpovědi) a jak vyplývá z bodu 392 odůvodnění napadeného rozhodnutí, kontrolovala nejdůležitější závazky své dceřiné společnosti, tato okolnost dále podporuje závěr Komise, podle kterého nebyla uvedená dceřiná společnost na žalobkyni nezávislá.

104 Začtvrté argument žalobkyně, podle kterého ji Arkema France informovala o své činnosti na trhu a předkládala jí účty pouze velmi obecně, v souladu s francouzským právem a jejími stanovami, musí být odmítnut jako neopodstatněný. V tomto ohledu mimo skutečnost, že je třeba uvést, že tento argument není podepřen žádným konkrétním poznatkem, uznání, jak je uvedeno v bodě 103 výše, skutečnosti, že kontrolovala nejdůležitější závazky své dceřiné společnosti, žalobkyní směřuje k popření uvedeného argumentu.

105 Zapáté, pokud žalobkyně tvrdí, že se nikdy neúčastnila protiprávního jednání, že o něm nevěděla a že nepůsobila na vstupu nebo výstupu z trhu s chlorečnanem sodným, stejně jako na uvedeném trhu, který měl pro ni jen malou důležitost, je třeba konstatovat, že takové poznatky nemohou prokázat samostatnost společnosti Arkema France. Především je třeba připomenout, že jak vyplývá z judikatury, skutečností, která opravňuje Komisi k určení rozhodnutí ukládajícího pokuty mateřské společnosti skupiny společností, tedy není vztah mezi mateřskou a dceřinou společností, kdy dochází k podněcování k protiprávnímu jednání, a tím spíše ani účast mateřské společnosti na uvedeném protiprávním jednání, ale to, že tvoří jediný podnik (rozsudek Michelin v. Komise, bod 55 výše, bod 290). Žádný závěr nelze dále vyvodit ani ze skutečnosti, že žalobkyně a Arkema France působily na odlišných trzích a že trh s chlorečnanem sodným měl pro žalobkyni malý význam. Je totiž třeba mít za to, že v takové skupině, na jejímž čele je žalobkyně, je dělba úkolů obvyklým jevem, který neumožňuje vyvrátit domněnku, podle které žalobkyně a Arkema France tvořily jediný podnik ve smyslu článku 81 ES. Tyto argumenty tudíž musejí být odmítnuty jako neúčinné.

106 Zašesté, co se týče argumentu žalobkyně, podle kterého jí Komise de facto upřela právo vyvrátit předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu tím, že měla za to, že nepřímé důkazy, které předložila, neumožňují prokázat samostatnost společnosti Arkema France, je třeba ho odmítnout jako neopodstatněný. V napadeném rozhodnutí totiž Komise nejenže nezpochybnila právo žalobkyně předložit nepřímé důkazy, které by mohly vyvrátit předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu, ale po přezkumu souboru nepřímých důkazů, který jí žalobkyně předložila, došla právem, jak vyplývá z konstatování uvedených v bodech 95 až 105 výše, k závěru, že důkazy z uvedeného souboru neumožňují uvedený předpoklad vyvrátit.

107 Ve světle všech předchozích úvah je třeba dojít k závěru, že Komise měla správně za to, že žalobkyně nepředložila důkazy, který by mohly vyvrátit předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu.

108 Čtvrtou část prvního žalobního důvodu je tudíž třeba zamítnout jako zčásti neopodstatněnou a zčásti neúčinnou.

K páté části, vycházející ze změny předpokladu výkonu rozhodujícího vlivu na nevyvratitelnou domněnku

– Argumenty účastnic řízení

109 Žalobkyně tvrdí, že odmítnutím souboru nepřímých důkazů, který Komisi předložila, tato změnila předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu, který musí být vyvratitelnou domněnkou, na nevyvratitelnou domněnku.

110 Žalobkyně především tvrdí, že změna vyvratitelné domněnky na nevyvratitelnou domněnku je zásahem do zásady presumpce neviny. Nejprve tato změna představuje probatio diabolica, to znamená nezpochybnitelný důkaz, a tedy důkaz z hlediska judikatury nepřípustný. Na jednání žalobkyně dále upřesnila, že taková domněnka je v rozporu se zásadou presumpce neviny zakotvenou Úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsanou v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen „EÚLP“), tak jak byla vyložena Evropským soudem pro lidská práva v jeho rozsudku Salabiaku v. Francie ze dne 7. října 1988 (řada A č. 141-A, §28), a dále Listinou základních práv Evropské unie, vyhlášenou v Nice dne 7. prosince 2000 (Úř. věst. C 364, s. 1), která má podle čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce SEU stejnou právní závaznost jako Smlouvy. A konečně, v odpovědi na otázky Tribunálu na jednání upřesnila, že má za to, že rozsudek Akzo Nobel a další v. Komise, bod 45 výše, je neslučitelný s výše uvedenými ustanoveními.

111 Dále žalobkyně tvrdí, že Komise učinila předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu, který uplatnila v napadeném rozhodnutí, nevyvratitelným.

112 Zaprvé z bodů 396 a 412 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise uznává, že vyvrácení předpokladu výkonu rozhodujícího vlivu je v praxi téměř nemožné, jelikož v nich uvádí zejména, že „tento předpoklad se téměř ve všech případech potvrdí“.

113 Zadruhé Komise odmítla zohlednit nepřímé důkazy, které žalobkyně předložila pro vyvrácení předpokladu výkonu rozhodujícího vlivu, zatímco takové nepřímé důkazy, jsou-li uplatňovány Komisí, jí umožňují uvedený předpoklad podepřít.

114 Zatřetí z bodu 401 in fine odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise měla nesprávně za to, že mateřská společnost musí být činěna odpovědnou za protiprávní jednání, ať zasahovala do činnosti své dceřiné společnosti či nikoliv, ať jí poskytla volnost v jednání či nikoliv, a ať o protiprávních jednáních, kterých se uvedená dceřiná společnost dopustila, věděla či nikoliv.

115 Začtvrté Komise nevyvodila přiměřené důsledky ze svého nesprávného výkladu, který uznala při slyšení před úředníkem pro slyšení, vyjádření formulovaného společností Arkema France dne 18. října 2004 v odpovědi na žádost o informace, která jí byla Komisí zaslána dne 10. září 2004, a ve kterém zaměnila společnost Elf Atochem a žalobkyni.

116 Zapáté Komise v napadeném rozhodnutí vycházela nikoliv z konkrétních poznatků prokazujících skutečný výkon rozhodujícího vlivu žalobkyně na obchodní vedení společnosti Arkema France, ale z pouhých nepodložených tvrzení, která představují další domněnky a dohady, které nikdy neověřila.

117 Zašesté z odmítnutí všech prvků ze souboru nepřímých důkazů předloženého žalobkyní je třeba vyvodit, že Komise vyžaduje negativní listinné důkazy o nevměšování mateřské společnosti do obchodní politiky své dceřiné společnosti.

118 Komise argumenty žalobkyně popírá.

– Závěry Tribunálu

119 Žalobkyně v podstatě tvrdí, že odmítnutím nepřímých důkazů, které jí předložila, Komise změnila předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu na nevyvratitelnou domněnku. Taková domněnka je přitom protiprávní jak z pohledu EÚLP a Listiny základních práv Evropské unie, tak judikatury soudů Evropské unie a Evropského soudu pro lidská práva.

120 V tomto ohledu je třeba uvést, že v souladu s judikaturou uvedenou v bodě 52 výše nebylo požadováno, aby žalobkyně předložila důkaz o svém nevměšování do řízení své dceřiné společnosti, ale pouze aby předložila důkazy dostatečné pro prokázání, že její dceřiná společnost jednala na dotčeném trhu samostatně.

121 Přitom okolnost, že žalobkyně v projednávaném případě nepředložila důkazy, které by mohly vyvrátit předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu, jak vyplývá z přezkumu čtvrté části prvního žalobního důvodu (viz body 95 až 106 výše), neznamená, že uvedený předpoklad nemůže být v žádném případě vyvrácen.

122 Z tohoto důvodu je zaprvé třeba odmítnout jako neúčinný argument žalobkyně uvedený v bodě 110 výše, podle kterého je předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu, který Komise uplatnila v napadeném rozhodnutí a jehož legalitu Soudní dvůr uznal v rozsudku Akzo Nobel a další v. Komise, bod 45 výše, v podstatě v rozporu se zásadou presumpce neviny, tak jak tato zásada byla uznána v Listině základních práv Evropské unie a v EÚLP a dále tak jak byla vyložena Evropským soudem pro lidská práva a soudy Unie. Zadruhé je třeba odmítnout jako neopodstatněné argumenty uvedené v bodech 111 až 117 výše, podle kterých měla v podstatě Komise nesprávně za to, že nepřímé důkazy, které jí žalobkyně předložila, prokazují, že nevykonává rozhodující vliv na společnost Arkema France, jelikož, jak bylo konstatováno v rámci přezkumu čtvrté části prvního žalobního důvodu (viz body 95 až 106 výše), Komise v napadeném rozhodnutí přičetla odpovědnost za protiprávní jednání žalobkyni z důvodu, že žádný z nepřímých důkazů, které žalobkyně předložila, neumožňoval dojít v projednávaném případě k závěru o samostatnosti společnosti Arkema France na trhu.

123 Pátou část prvního žalobního důvodu, a v důsledku toho první žalobní důvod v plném rozsahu, je tudíž třeba zamítnout jako částečně neopodstatněné a částečně neúčinné.

Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení šesti základních zásad v důsledku přičtení odpovědnosti za dotčené protiprávní jednání žalobkyni

124 Žalobkyně v podstatě tvrdí, že Komise tím, že jí přičetla protiprávní jednání společnosti Arkema France, porušila šest základních zásad. Tento žalobní důvod se tedy dělí na šest částí.

K první části, vycházející z porušení práva žalobkyně na obhajobu

– Argumenty účastnic řízení

125 Žalobkyně se v podstatě domnívá, že její právo na obhajobu bylo porušeno předtím i poté, co jí byly oznámeny námitky.

126 Zaprvé žalobkyně především tvrdí, že posouzení Komise uvedené v bodě 406 odůvodnění napadeného rozhodnutí, podle kterého nebyla Komise povinna před oznámením námitek splnit ve vztahu k ní zvláštní náležitosti, je popřeno judikaturou, tak jak vyplývá z rozsudků Soudního dvora ze dne 2. října 2003, Thyssen Stahl v. Komise (C‑194/99 P, Recueil, s. I‑10921), a ze dne 21. září 2006, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. Komise (C‑105/04 P, Sb. rozh. s. I‑8725). Domnívá se totiž, že Komise měla před zasláním oznámení námitek využít svých vyšetřovacích pravomocí k získání nepřímých důkazů podepírajících předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu od žalobkyně, namísto aby se spokojila s důkazy předloženými společností Arkema France. Na jednání upřesnila, že taková povinnost vyplývá rovněž z rozsudku Tribunálu ze dne 8. července 2008, AC‑Treuhand v. Komise (T‑99/04, Sb. rozh. s. II‑1501), a z kodexu osvědčených postupů Komise, týkajícího se článků 101 SFEU a 102 SFEU (dále jen „kodex osvědčených postupů“), který byl ke dni jednání k dispozici na internetových stránkách Komise.

127 Dále, při neprovedení vyšetřovacích opatření ve vztahu k ní byla žalobkyně zbavena svého práva vysvětlit před přijetím oznámení námitek způsob fungování skupiny Elf Aquitaine, své vztahy se společností Arkema France a svoji čistě pasivní úlohu při řízení její činnosti týkající se chlorečnanu sodného. Rovněž neměla možnost zkontrolovat správnost informací poskytnutých společností Arkema France, u nichž posledně uvedená požádala o důvěrnost, jako například obratu žalobkyně, který Arkema France Komisi poskytla v odpovědi na žádost o informace.

128 Mimoto Komise nemohla získat úplné odpovědi na otázky, které jí položila, jelikož se šetření týkalo období po odchodu společnosti Arkema France ze skupiny Elf Aquitaine, ke kterému došlo dne 18. května 2006. Žalobkyně tudíž přišla o možnost ovlivnit námitky, které byly vůči ní uplatněny, prokázáním nemožnosti přičítání jí protiprávního jednání, kterého se dopustila společnost Arkema France, již ve fázi šetření, a dále vyhnout se tomu, aby jí byly uloženy dvě různé pokuty. Na jednání doplnila, že jelikož jí bylo oznámení námitek doručeno ke dni, kdy již Arkema France nebyla součástí skupiny Elf Aquitaine, a jelikož od začátku šetření uplynuly již čtyři roky, nemá již k dispozici důkazy, které by jí ke dni doručení uvedeného oznámení umožňovaly užitečně se hájit.

129 A konečně, zhoršení schopnosti žalobkyně bránit se bylo podtrženo nekonzistentností a rozporností stanoviska zaujatého Komisí v rozhodnutí MCAA, v rozhodnutí K (2006 v konečném znění) ze dne 31. května 2006 týkajícím se řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc č. COMP/F/38.645 – Metakryláty) ( Úř. věst. 2006, L 322, s. 20, dále jen „rozhodnutí Metakryláty“), v rozhodnutí Peroxid vodíku a v napadeném rozhodnutí.

130 Kromě toho na jednání žalobkyně podotkla, že Soudní dvůr uznal trestní povahu pokut v oblasti hospodářské soutěže ve svých rozsudcích ze dne 8. července 1999, Hüls v. Komise (C‑199/92 P, Recueil, s. I‑4287), ze dne 22. května 2008, Evonik Degussa v. Komise a Rada (C‑266/06 P, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), a ze dne 23. prosince 2009, Spector Photo Group a Van Raemdonck (C‑45/08, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), a dále že Listina základních práv Evropské unie, která vstoupila v platnost dne 1. prosince 2009, byla ihned použitelná na spory probíhající před Tribunálem. V tomto rámci tvrdí, že byla porušena její základní práva, jelikož Komise měla nesprávně za to, že „základní práva musejí být přiznána podniku, a nikoliv každé jednotlivé právnické osobě“.

131 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že z bodů 402 až 406 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise neposoudila pečlivě, čímž porušila požadavky zakotvené judikaturou, veškeré prvky souboru nepřímých důkazů, který předložila pro vyvrácení předpokladu výkonu rozhodujícího vlivu, jelikož se spokojila s odmítnutím uvedených důkazů neodůvodněnými tvrzeními, domněnkami a čistě teoretickými předpoklady, které neodpovídají skutečnému fungování skupiny Elf Aquitaine v okamžiku vzniku skutkových okolností dotčené věci.

132 Komise argumenty žalobkyně popírá.

– Závěry Tribunálu

133 Žalobkyně tvrdí, že Komise porušila její právo na obhajobu tím, že ve vztahu k ní neprovedla jakékoliv vyšetřovací opatření předtím, než jí bylo doručeno oznámení námitek, a dále tím, že po doručení uvedeného oznámení pečlivě neposoudila veškeré poznatky vyplývající ze souboru nepřímých důkazů, které předložila za účelem vyvrácení předpokladu výkonu rozhodujícího vlivu.

134 Podle ustálené judikatury dodržování práv obhajoby vyžaduje, aby dotčenému podniku bylo v průběhu správního řízení umožněno účinně vyjádřit své stanovisko k reálnosti a relevantnosti skutkového stavu a dovolávaných okolností, jakož i k dokumentům použitým Komisí na podporu jejího tvrzení, že došlo k porušení Smlouvy (rozsudky Soudního dvora ze dne 7. června 1983, Musique Diffusion française a další v. Komise, 100/80 až 103/80, Recueil, s. 1825, bod 10, a ze dne 6. dubna 1995, BPB Industries a British Gypsum v. Komise, C‑310/93 P, Recueil, s. I‑865, bod 21).

135 Obdobně jako nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, první nařízení, kterým se provádějí články [81 ES] a [82 ES] Smlouvy (Úř. věst. 1962, 13, s. 204), které bylo zrušeno a nahrazeno nařízením č. 1/2003, toto posledně uvedené nařízení v čl. 27 odst. 1 stanoví, že stranám je zasíláno oznámení námitek, jež musí jasným způsobem uvádět všechny základní skutečnosti, o které se Komise v tomto stadiu řízení opírá (rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise, bod 45 výše, bod 67), aby bylo dotčeným osobám umožněno skutečně zjistit, jaké chování jim Komise vytýká, a aby se mohly účinně hájit předtím, než Komise přijme konečné rozhodnutí. Takové oznámení námitek představuje procesní záruku uplatňující základní zásadu práva Společenství, jež vyžaduje dodržování práva na obhajobu během celého řízení (rozsudek Soudního dvora ze dne 3. září 2009, Papierfabrik August Koehler a další v. Komise, C‑322/07 P, C‑327/07 P a C‑338/07 P, Sb. rozh. s. I‑7191, bod 35).

136 Tato zásada především vyžaduje, aby oznámení námitek zaslané podniku, kterému Komise zamýšlí uložit sankci za porušení pravidel hospodářské soutěže, obsahovalo takové základní skutečnosti uplatňované vůči tomuto podniku jako vytýkané skutkové okolnosti, jejich kvalifikaci a důkazy, o něž se Komise opírá, aby mohl uvedený podnik užitečně uplatnit své argumenty v rámci správního řízení, které bylo proti němu zahájeno (viz rozsudek Papierfabrik August Koehler a další v. Komise, bod 135 výše, bod 36, a citovaná judikatura).

137 Oznámení námitek musí s ohledem na svůj význam zejména jednoznačně uvádět právnickou osobu, které mohou být ukládány pokuty, a této osobě musí být určeno a musí uvádět, na základě jakého postavení jsou této osobě tvrzené skutečnosti vytýkány (viz, v tomto smyslu, Papierfabrik August Koehler a další v. Komise, bod 135 výše, body 37 a 38).

138 Dotyčný podnik je totiž právě oznámením námitek informován o všech podstatných skutečnostech, o které se Komise opírá v této fázi řízení. V důsledku toho může dotyčný podnik plně uplatnit své právo na obhajobu až po zaslání uvedeného oznámení (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 25. ledna 2007, Dalmine v. Komise, C‑407/04 P, Sb. rozh. s. I‑829, bod 59, a citovaná judikatura, a rozsudek AC‑Treuhand v. Komise, bod 126 výše, bod 48).

139 Co se týče první výtky žalobkyně, podle které Komise porušila její právo na obhajobu tím, že ve vztahu k ní neprovedla jakékoliv vyšetřovací opatření předtím, než jí bylo doručeno oznámení námitek, je třeba uvést, že účastnice řízení sice Tribunálu uvedené oznámení námitek nepředložily, z vyjádření žalobkyně ze dne 27. září 2007 v odpovědi na uvedené oznámení však jednoznačně vyplývá, že jí Komise informovala o tom, že jí hodlá přičíst protiprávní jednání společnosti Arkema France na základě předpokladu výkonu rozhodujícího vlivu. Žalobkyně tedy byla seznámena s námitkou uplatněnou vůči ní v uvedeném oznámení a bylo jí umožněno na uvedené oznámení odpovědět, což skutečně písemně učinila. Navíc nezpochybňuje, že jí bylo umožněno předložit vyjádření k uvedenému oznámení při slyšení před úředníkem pro slyšení, což skutečně učinila.

140 Skutečnost, že Komise ve vztahu k žalobkyni neprovedla žádné vyšetřovací opatření předtím, než jí bylo doručeno oznámení námitek, nebo otázka, zda – jak ostatně podotýká – jí Komise v předchozích rozhodnutích přičetla odpovědnost za jiná protiprávní jednání, kterých se dopustila její dceřiná společnost, či nikoliv, nemohou zpochybnit závěr, podle kterého jí Komise mohla informovat o námitkách uplatňovaných vůči ní poprvé v uvedeném oznámení. Žalobkyni totiž bylo v průběhu správního řízení umožněno užitečně vyjádřit své stanovisko k reálnosti a relevantnosti skutečností a okolností tvrzených Komisí v jejím oznámení námitek, jak v jejím vyjádření v odpověď na uvedené oznámení, tak při slyšení před úředníkem pro slyšení.

141 Komise tudíž tím, že ve vztahu k ní neprovedla žádné vyšetřovací opatření předtím, než jí bylo doručeno oznámení námitek, neporušila právo žalobkyně na obhajobu.

142 Ostatní argumenty uplatněné žalobkyní tento závěr nepopírají.

143 Zaprvé, co se týče argumentu vzneseného žalobkyní na jednání, podle kterého Komise porušila její základní práva, tak jak byla uznána judikaturou Společenství a Listinou základních práv Evropské unie, tím že měla nesprávně za to, že tato základní práva musejí být přiznána podniku, a nikoliv každé jednotlivé právnické osobě, je třeba ho odmítnout jako neopodstatněný. Mimo skutečnost, že z napadeného rozhodnutí ani z jejích písemností nevyplývá, že by Komise takovou úvahu formulovala, je totiž třeba konstatovat, jak vyplývá z bodu 66 odůvodnění napadeného rozhodnutí a článku 4 výroku uvedeného rozhodnutí, že Komise zaslala oznámení námitek, jakož i napadené rozhodnutí žalobkyni a společnosti Arkema France, každé zvlášť, takže v průběhu správního řízení, jakož i po jeho skončení respektovala právo na obhajobu každé z těchto dvou společností.

144 Zadruhé argument, podle kterého z judikatury uvedené v bodě 126 výše vyplývá, že Komise měla v projednávaném případě nesprávně za to, že není povinna provést zvláštní vyšetřovací opatření ve vztahu k žalobkyni, musí být rovněž odmítnut jako neopodstatněný.

145 Soudní dvůr především v rozsudku Thyssen Stahl v. Komise, bod 126 výše (bod 31) rozhodl, že je třeba konstatovat, že Komise porušuje právo podniku na obhajobu tehdy, když existuje možnost, že z důvodu pochybení, kterého se Komise dopustila, by správní řízení bývalo mohlo dospět k jinému výsledku. Soudní dvůr měl v uvedeném bodě rovněž za to, že podnik prokáže, že k takovému porušení došlo, pokud dostatečně prokáže nikoliv to, že by rozhodnutí Komise bývalo mělo odlišný obsah, ale že bez tohoto pochybení by býval mohl lépe zajistit svoji obhajobu, například tím, že by býval mohl pro svoji obhajobu využít dokumentů, k nimž mu v průběhu správního řízení nebyl umožněn přístup. V projednávaném případě je přitom třeba konstatovat, že žalobkyně neprokazuje, že to, že Komise vůči ní neprovedla žádné vyšetřovací opatření předtím, než jí bylo doručeno oznámení námitek, mohlo Komisi vést k odlišnému výsledku v napadeném rozhodnutí. Na rozdíl od svého tvrzení totiž měla příležitost sdělit, na základě oznámení námitek, své vyjádření ke způsobu fungování skupiny Elf Aquitaine, svým vztahům se společností Arkema France, jakož i ke své údajně čistě pasivní roli v řízení její činnosti související s chlorečnanem sodným.

146 Dále v rozsudku Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. Komise, bod 126 výše (body 48 až 50 a 56) Soudní dvůr rozhodl zejména, že je důležité zabránit tomu, aby mohlo být právo na obhajobu nenapravitelně narušeno z důvodu nadměrné doby trvání vyšetřovací fáze a aby tato doba trvání mohla být na překážku provádění důkazů majících vyvrátit existenci jednání, která mohou zakládat odpovědnost dotčených podniků. V projednávaném případě je přitom třeba uvést, že žalobkyně nepředkládá žádný konkrétní poznatek prokazující, že vyšetřovací fáze řízení, které vedlo k přijetí napadeného rozhodnutí, trvalo příliš dlouho a tvořilo tak překážku tomu, aby mohla předložit nepřímé důkazy, které by mohly vyvrátit předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu.

147 A konečně, v rozsudku AC‑Treuhand v. Komise, bod 126 výše (bod 56), měl Tribunál za to, že Komise je povinna informovat dotyčný podnik ve stádiu prvního opatření přijatého vůči němu, včetně žádostí o informace, které mu zasílá na základě článku 11 nařízení č. 17, zejména o předmětu a cíli vyšetřování. V bodě 58 uvedeného rozsudku Tribunál rovněž připomněl, že z judikatury vyplývá, že pochybení, kterého se Komise dopustí, může vést ke zrušení jejího konečného rozhodnutí pouze tehdy, když toto pochybení bylo takové, že se konkrétně dotklo práva dotčeného podniku na obhajobu ve správním řízení. Ovšem v projednávaném případě, mimo skutečnost, že z uvedeného rozsudku nelze vyvodit, že by Komise byla povinna, jak tvrdí žalobkyně, přijmout vyšetřovací opatření vůči podniku před zasláním oznámení námitek, pokud má za to, že jinak disponuje informacemi odůvodňujícími zaslání takového oznámení, je nutno uvést, že žalobkyně nepředkládá žádný konkrétní poznatek prokazující, že by byla z tohoto důvodu zbavena možnosti předložit důkaz, že nevykonávala rozhodující vliv na společnost Arkema France.

148 Zatřetí, co se týče argumentu podle kterého Komise porušila kodex osvědčených postupů tím, že vůči ní nepřijala žádné vyšetřovací opatření, je třeba konstatovat, že uvedený kodex, který musí být podle svého bodu 5 použit pouze na věci probíhající v době jeho zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie a po něm následující, byl přijat po napadeném rozhodnutí, a tudíž není na skutkové okolnosti tohoto případu použitelný. Dále je každopádně třeba uvést, že bod 14 uvedeného kodexu stanoví, s odkazem na rozsudek AC‑Treuhand v. Komise, bod 126 výše (bod 56), že „v okamžiku prvního vyšetřovacího opatření (obvykle žádosti o informace nebo inspekce) jsou podniky informovány o tom, že jsou předmětem předběžného šetření, jakož i o předmětu a cíli takového šetření“. Ač tedy není nezbytné rozhodnout o právním dosahu uvedeného kodexu, je třeba každopádně konstatovat, že tímto kodexem nevzniká žádná povinnost zatěžující Komisi, na jejímž základě by musela vůči podnikům uplatnit vyšetřovací opatření před přijetím oznámení námitek.

149 První výtku žalobkyně je tudíž třeba zamítnout jako neopodstatněnou.

150 Co se týče druhé výtky žalobkyně, podle které Komise porušila její právo na obhajobu, jelikož pečlivě nepřezkoumala všechny prvky souboru nepřímých důkazů, který předložila za účelem vyvrácení předpokladu výkonu rozhodujícího vlivu, je třeba konstatovat, že jak podotýká Komise, žalobkyně neuvádí žádnou skutkovou nebo právní okolnost zmíněnou v napadeném rozhodnutí, ke které se nemohla vyjádřit v odpovědi na oznámení námitek. Dále je třeba odkázat na body 397 až 415 odůvodnění napadeného rozhodnutí a konstatovat, že Komise odpověděla na argumenty vznesené společností Arkema France a žalobkyní v jejich vyjádřeních v odpověď na oznámení námitek odůvodňujícím a vyčerpávajícím způsobem. V důsledku toho nelze Komisi vytýkat, že by v tomto ohledu porušila právo žalobkyně na obhajobu.

151 Druhá výtka žalobkyně, jakož i první část v plném rozsahu tudíž musejí být zamítnuty jako neopodstatněné.

Ke druhé části, vycházející z porušení zásady rovnosti zbraní





Argumenty účastnic řízení

152 Žalobkyně tvrdí, že Komise porušila zásadu rovnosti zbraní. Toto porušení vyplývá v projednávaném případě ze skutečnosti, že namísto toho, aby se odvolávala na konkrétní poznatky umožňující osvětlit jednotlivé skutkové okolnosti projednávaného případu, tak jak vyplývají ze souboru nepřímých důkazů, který žalobkyně předložila, Komise se spokojila s uplatněním nových dohadů a domněnek, třebaže žalobkyně v souladu s judikaturou předložila jiné přijatelné vysvětlení skutkových okolností, které bylo v rozporu s vysvětlením zohledněným Komisí.

153 Na jednání žalobkyně doplnila, že skutečnost, že Komise vůči ní nezahájila šetření, měla za následek porušení zásady rovnosti zbraní, jelikož by si tak mohla „uchovat důkazy“ a „přijmout opatření proti obvinění ze zasahování do své dceřiné společnosti“.

154 Komise argumenty žalobkyně popírá.

Závěry Tribunálu

155 Žalobkyně v podstatě tvrdí, že Komise porušila zásadu rovnosti zbraní, jelikož vzhledem k tomu, že předložila soubor nepřímých důkazů představující přijatelné vysvětlení skutečnosti, že Arkema France vykonávala svoji činnost samostatně, příslušelo tedy Komisi předložit konkrétní poznatky podepírající předpoklad výkonu rozhodujícího vlivu.

156 Je třeba připomenout, že zásada rovnosti zbraní, stejně jako zejména zásada kontradiktornosti řízení jsou pouze logickým následkem samotného pojmu „spravedlivý proces“ (obdobně viz rozsudky Soudního dvora ze dne 26. června 2007, Ordre des barreaux francophones et germanophone a další, C‑305/05, Sb. rozh. s. I‑5305, bod 31; ze dne 2. prosince 2009, Komise v. Irsko a další, C‑89/09 P, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 50, jakož i ze dne 17. prosince 2009, v přezkumném řízení M v. EMEA, C‑197/09 RX‑II, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, body 39 a 40). Znamená zejména povinnost nabídnout každému účastníku řízení přiměřenou možnost prezentovat svoji věc za podmínek, které ho nestaví do jasně nevýhodnější situace oproti jeho protivníkovi (viz ESL