V důsledku toho by takové chování státu, které by nemohlo ovlivňovat relevantní rozhodnutí, „zásadním zásahem“ ve smyslu čl. 2 odst. 7 písm. c) první odrážky základního antidumpingového nařízení č. 384/96 nemohlo být.

Pro účely výkladu a použití čl. 2 odst. 7 písm. c) první odrážky základního antidumpingového nařízení č. 384/96 je třeba mít na zřeteli skutečnost, že státy, na něž se vztahuje čl. 2 odst. 7 písm. b) téhož nařízení, nejsou považovány za státy s tržním hospodářstvím, a to přes provedené reformy. Jedná se o posouzení hospodářské, právní a politické situace těchto třetích zemí ze strany zákonodárce Společenství, které je výslovně stanoveno v čl. 2 odst. 7 uvedeného nařízení a které odůvodňuje specifický režim uplatňovaný na dovozy z těchto států, pokud jde o určování běžné hodnoty. Je tedy nutno předpokládat, že podmínky, ve kterých podniky v těchto státech působí, nejsou, není-li prokázán opak, srovnatelné s podmínkami ve státech s tržním hospodářstvím.

Skutečnost, že společnost usazená ve státě bez tržního hospodářství je kontrolovaná státem, tak může vzbuzovat pochybnosti o tom, zda role státu nepřesahuje roli běžného akcionáře, jenž se řídí tržními pravidly, a zda vedení společnosti je na státu dostatečně nezávislé k tomu, aby mohlo samostatně a v reakci na tržní signály odrážející nabídku a poptávku přijímat rozhodnutí ohledně cen a nákladů na vstupy.

Mimoto z čl. 2 odst. 7 písm. c) první odrážky základního antidumpingového nařízení č. 384/96, podle kterého „společnosti rozhodují“, vyplývá, že zákonodárce Společenství zvláště vyžadoval, aby rozhodovací proces v podniku byl zcela nezávislý na jakýchkoli zásadních zásazích ze strany státu.

Přitom přijímání nezávislých a obchodně motivovaných rozhodnutí je v zásadě charakteristickým znakem soukromého sektoru. Proto je oprávněné, aby orgány Společenství v rámci jejich široké posuzovací pravomoci, kterou v této oblasti mají – jež je ovšem předmětem přezkumu soudem Společenství, který musí zajistit, že všechny uplatněné relevantní okolnosti byly zohledněny a posouzeny s požadovanou pečlivostí – měly při přezkumu důkazů předložených dotčeným vývozcem na zřeteli, že dotčený podnik je kontrolovaný státem.

Avšak kontrola ze strany státu sama o sobě nebrání tomu, aby podnik přijímal obchodní rozhodnutí podle podmínek tržního hospodářství, a neznamená zejména, že by rozhodnutí týkající se cen a nákladů na vstupy byla ovlivňována úvahami, které jsou podniku působícímu v takových podmínkách cizí.

Přitom považovat kontrolu ze strany státu za synonymum „zásadních zásahů státu“ ve smyslu čl. 2 odst. 7 písm. c) první odrážky základního antidumpingového nařízení č. 384/96, by v zásadě vedlo k vyloučení toho, aby společnosti kontrolované státem mohly využít status podniku působícího v tržním hospodářství, a to nezávisle na konkrétních skutkových, právních a hospodářských podmínkách, ve kterých působí, a zvláště nezávisle na otázce, zda předložily dostatečné důkazy o tom, že stát nepřekračuje roli běžného akcionáře v zemi s tržním hospodářstvím, že rozhodnutí podniku jsou přijímána samostatně a nezávisle na úvahách vlastních veřejné moci, a že rozhodnutí jsou tedy přijímána výhradně na základě obchodních úvah, vlastních podniku působícímu v tržním hospodářství. Takový přístup je neslučitelný s režimem zavedeným čl. 2 odst. 7 písm. b) a c).

V důsledku toho, ačkoliv je kontrola společnosti ze strany státu skutečností, která může být případně vzata v úvahu, nestačí sama o sobě k prokázání zásadních zásahů státu a neumožňuje tedy dospět k závěru, že důkazní materiály předložené dotyčným vývozcem pro účely čl. 2 odst. 7 písm. c) první odrážky základního antidumpingového nařízení č. 384/96, nejsou relevantní.

(viz body 89–92, 97–101, 106)