ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

V pokynech pro označování potravin s chráněným označením původu (CHOP) a s chráněným zeměpisným označením (CHZO) používaných jako složky (Úř. věst. 2010, C 341, s. 3, dále jen „pokyny“) se uvádí: „2.1 Doporučení pro používání zapsaného názvu 1. Podle Komise zapsaný název (CHOP či CHZO) by mohl být oprávněně uváděn v seznamu složek dané potraviny. 2. Komise má navíc za to, že zapsaný název (jak CHOP, tak CHZO) by mohl být umístěn uvnitř či blízko obchodního označení potraviny obsahující produkty se zapsaným názvem, jakož i na označení dané potraviny, její prezentaci a reklamě na ni, jsou-li splněny následující podmínky. – Daná potravina by neměla obsahovat žádnou jinou ‚srovnatelnou složku‘, jinými slovy žádnou jinou složku, která by zcela či částečně nahrazovala složku nesoucí označení CHOP či CHZO. Jako jeden z příkladů pojmu ‚srovnatelná složka‘ Komise uvádí, že sýr s modrou plísní (nebo obecně: ‚modrý sýr‘) by mohl být srovnatelný se sýrem ‚Roquefort‘. – Tato složka by se měla rovněž používat v dostatečném množství, aby dané potravině dodala základní charakteristiky. Vzhledem k rozmanitosti možných případů však Komise nemůže navrhnout minimální procentní podíl, jenž by se jednotně používal. Například totiž přidání velmi malého množství koření s označením CHOP či CHZO může v určitém případě potravině dodat její základní charakteristiku. Na druhou stranu přidání minimálního množství masa s označením CHOP či CHZO do potraviny by jí a priori nemělo dodat základní charakteristiku. – Procentní podíl přidané složky s označením CHOP či CHZO by měl být v ideálním případě uveden uvnitř či v bezprostřední blízkosti obchodního označení dané potraviny. V opačném případě se uvede zmíněný podíl v seznamu složek, a to s přímým odkazem na danou složku. […]“
1

Svým kasačním opravným prostředkem se Španělské království domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 26. listopadu 2015, Španělsko v. Komise (T‑461/13, dále jen „napadený rozsudek“, EU:T:2015:891), kterým Tribunál zamítl jeho žalobu znějící na zrušení rozhodnutí Komise 2014/489/EU ze dne 19. června 2013 o státní podpoře SA.28599 [(C 23/2010) (ex NN 36/2010, ex CP 163/2009)] poskytnuté Španělským královstvím na zavedení digitálního pozemního televizního vysílání ve vzdálených a méně urbanizovaných oblastech (kromě oblasti Kastilie-La Mancha) (Úř. věst. 2014, L 217, s. 52, dále jen „sporné rozhodnutí“).
61

Tyto úvahy jsou stiženy vadou spočívající v nesprávném právním posouzení. Odůvodnění sporného rozhodnutí, a ostatně ani odůvodnění napadeného rozsudku, totiž neobsahuje žádnou informaci, jež by umožnila porozumět důvodům, proč je třeba mít za to, že se podniky působící v odvětví televizního vysílání nacházejí ve skutkové a právní situaci srovnatelné se situací podniků působících v jiných odvětvích nebo že se podniky využívající pozemní technologii nacházejí ve skutkové a právní situaci srovnatelné se situací podniků využívajících jiné technologie. Argument Komise, že v tomto ohledu není žádné odůvodnění nezbytné, neboť podmínka selektivity je automaticky splněna, vztahuje-li se dané opatření výlučně na jedno odvětví činnosti nebo na podniky působící v jedné určité zeměpisné oblasti, nemůže obstát. Soudní dvůr totiž judikoval, že opatření, které se vztahuje jen na jedno odvětví činnosti nebo část podniků tohoto odvětví, není nutně selektivní. Takové opatření je totiž selektivní pouze tehdy, když v rámci daného právního režimu zvýhodňuje některé podniky oproti jiným, jež patří do jiných odvětví nebo do téhož odvětví a nacházejí se z hlediska cíle tohoto režimu ve srovnatelné skutkové a právní situaci (rozsudek ze dne 21. prosince 2016, Komise v. Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P, EU:C:2016:971, bod 58).
10

Článek 25e v původním znění vyplývajícím z prvního nařízení, kterým se mění prováděcí nařízení, stanovil: „1. K chovným účelům nebo ke zlepšení genetického fondu a v případech, kdy nejsou k dispozici živočichové pocházející z akvakultury z ekologických chovů, mohou být do zemědělského podniku přivezeni [vneseni] jedinci pocházející z akvakultury odchycení ve volné přírodě nebo nepocházející z ekologických chovů. Takoví živočichové se musejí chovat podle zásad řízení ekologického chovu alespoň tři měsíce před tím, než mohou být použiti k chovným účelům. 2. Pro účely odchovu a v případě, že nejsou k dispozici juvenilní jedinci pocházející z ekologické akvakultury, mohou být do zemědělského podniku přivezeni [vneseni] juvenilní jedinci nepocházející z ekologické akvakultury. Nejméně poslední dvě třetiny trvání produkčního cyklu musí proběhnout způsobem odpovídajícím zásadám řízení ekologického chovu. 3. Maximální podíl juvenilních jedinců nepocházející z ekologické akvakultury přivezených [vnesených] do zemědělského podniku může být 80 % do 31. prosince 2011, 50 % do 31. prosince 2013 a 0 % do 31. prosince 2015. 4. Pro účely odchovu je odchyt juvenilních jedinců pocházejících z akvakultury ve volné přírodě omezen na následující konkrétní případy: a) larvy a juvenilní jedinci ryb nebo korýšů, kteří se dostali do rybníků, do systémů oddělujících produkční jednotky od okolí a do ohrazených prostor při jejich napouštění; b) úhoř říční, pokud je pro danou lokalitu schválen plán chovu a lovu úhořů a pokud umělá reprodukce úhořů zůstane i nadále nevyřešena.“
32

Co se týče konkrétně osoby, která uzavřela smlouvu na plnění, které se týká její profesionální nebo podnikatelské činnosti částečně, a tedy s touto činností souvisí jen zčásti, měl Soudní dvůr za to, že by se na ni mohla vztahovat uvedená ustanovení pouze v případě, že by spojitost mezi smlouvou a profesionální nebo podnikatelskou činností dotyčné osoby byla tak malá, že by se stala okrajovou, což znamená, že v kontextu plnění, na které byla tato smlouva uzavřena, by měla z celkového hlediska pouze zanedbatelnou úlohu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. ledna 2005, Gruber, C‑464/01, EU:C:2005:32, bod 39).
17

Vzhledem k tomu, že některé technické parametry vozidel skupin C1 a C jsou shodné s parametry vozidel skupin D1 a D, Komise zdůrazňuje, že je nezbytné přesně od sebe odlišit kategorie C1 a C na jedné straně a kategorie D1 a D na straně druhé. Smyslem vymezení, které je v tomto ohledu použito ve směrnici 2006/126 – tj. slov „jiná než vozidla skupin D1 nebo D“ uvedených v definici skupin C1 a C – je tedy podle Komise stanovit, že vozidla, která technicky naplňují znaky skupin C1/C a D1/D, avšak jsou primárně určena pro přepravu cestujících, spadají do skupiny D1 a D, kdežto vozidla, která nespadají do skupin D1 a D, spadají do skupin C1 a C.
45

K tomuto je třeba připomenout, že i při neexistenci specifických vnitrostátních opatření k provedení směrnice je vnitrostátní soud povinen vykládat vnitrostátní právo v co možná největším rozsahu ve světle znění a účelu dotčené směrnice, aby tak bylo dosaženo výsledku jí zamýšleného, což vyžaduje, aby tento soud učinil vše, co spadá do jeho pravomoci, tím, že vezme v úvahu veškeré vnitrostátní právo a použije metody výkladu jím uznané (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. prosince 2014, Schoenimport Italmoda Mariano Previti a další, C‑131/13, C‑163/13 a C‑164/13, EU:C:2014:2455, bod 52, jakož i citovaná judikatura).
71

Jde-li o to určit, zda může omezení nepodléhat zákazu stanovenému v čl. 101 odst. 1 SFEU z toho důvodu, že je vedlejší ve vztahu k hlavní operaci, která nemá protisoutěžní povahu, je třeba zjistit, jestli by takovou operaci nebylo možné bez dotčeného omezení uskutečnit. Skutečnost, že by uvedenou operaci bez dotčeného omezení bylo možno provést jen obtížně nebo by byla méně zisková, nelze považovat za skutečnost, která tomuto omezení přiznává objektivně nezbytnou povahu, jež je nutná k tomu, aby mohlo být považováno za vedlejší. Takovýto výklad by se totiž rovnal rozšiřování tohoto pojmu na omezení, která nejsou zcela nezbytná k provedení hlavní operace. Takový výsledek by narušoval užitečný účinek zákazu stanoveného v čl. 101 odst. 1 SFEU (rozsudek ze dne 11. září 2014, MasterCard a další v. Komise, C‑382/12 P, EU:C:2014:2201, bod 91).
20

Příloha II směrnice 91/477 uvádí informace, které musí obsahovat zbrojní pas, a skutečnost, že musí uvést následující: „ ‚Právo cestovat do jiného členského státu s jednou nebo více zbraněmi kategorie B, C nebo D uvedenými v tomto pasu podléhá jednomu nebo několika předchozím povolením navštíveného členského státu. Toto nebo tato povolení mohou být v pasu zaznamenána. Předchozí povolení není v zásadě nezbytné pro cesty se zbraní kategorie C nebo D určené pro lov nebo se zbraní kategorie B, C nebo D pro sportovní střelbu za podmínky, že je cestující držitelem zbrojního pasu a může prokázat důvod cesty.‘ V případě, kdy členský stát informoval ostatní členské státy v souladu s čl. 8 odst. 3 [této směrnice], že držení některých střelných zbraní kategorií B, C nebo D je zakázáno nebo podléhá povolení, doplní se jedna z těchto poznámek: ‚Cesta do … (dotyčný stát/dotyčné státy) se zbraní … (identifikace zbraně) je zakázána.‘ ‚Cesta do … (dotyčný stát/dotyčné státy) se zbraní … (identifikace zbraně) podléhá povolení.‘“
26

Co se týče toho, zda oba prvky uvedeného jediného plnění, z nichž jeden je hlavní a druhý vedlejší, mohou podléhat různým sazbám DPH, a sice těm, které by se na ně použily, pokud by byly poskytnuty odděleně, vykládat šestou směrnici v tom smyslu, že takové zdanění umožňuje, by bylo v rozporu s judikaturou uvedenou v bodech 21 až 23 rozsudku v projednávané věci. Jak v písemných vyjádřeních připustily Stadion Amsterdam, nizozemská vláda a Komise, ze samotné kvalifikace plnění skládajícího se z několika prvků jako jediné plnění totiž plyne, že se na toto plnění bude vztahovat jedna jediná sazba DPH (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 17. ledna 2013, BGŻ Leasing, C‑224/11, EU:C:2013:15, bod 30 a citovaná judikatura, jakož i ze dne 10. listopadu 2016, Baštová, C‑432/15, EU:C:2016:855, bod 71 a citovaná judikatura). Možnost členských států uplatnit na jednotlivé prvky jediného plnění různé sazby DPH použitelné na uvedené prvky by vedla k umělému rozložení uvedeného plnění a mohla by narušit fungování systému DPH, což by bylo v rozporu s judikaturou uvedenou v bodě 22 rozsudku v projednávané věci.
15

V letech 2014 a 2015 byl pan Ruiz Conejero práce neschopný během následujících období: – od 1. do 17. března 2014 pro akutní bolest, která si vyžádala hospitalizaci od 26. února do 1. března 2014; – od 26. do 31. března 2014 pro závratě/nevolnost; – od 26. června do 11. července 2014 pro bolest bederní oblasti zad; – od 9. do 12. března 2015 pro bolest bederní oblasti zad; – od 24. března do 7. dubna 2015 pro bolest bederní oblasti zad; – od 20. do 23. dubna 2015 pro závratě/nevolnost.
3

Bod 13 odůvodnění nařízení č. 659/1999 zněl: „vzhledem k tomu, že by v případech protiprávní podpory, která není slučitelná se společným trhem, měla být obnovena účinná hospodářská soutěž; že za tímto účelem je nutné, aby byla podpora bez odkladu navrácena včetně úroků; že je vhodné, aby navrácení podpory bylo uskutečňováno v souladu s postupy vnitrostátního práva; že použití těchto postupů by nemělo být překážkou obnovení účinné hospodářské soutěže tím, že by bránilo okamžité[mu] a účinné[mu] výkonu rozhodnutí Komise; že k dosažení tohoto výsledku by měly členské státy učinit všechna nezbytná opatření zajišťující účinnost rozhodnutí Komise“.
49

Pokud by se tedy označení za „osobní údaje“ nepřiznalo informacím týkajícím se zkoušeného obsaženým v jeho odpovědích při odborné zkoušce a v korekturních poznámkách zkoušejícího, které se k nim pojí, mělo by to za následek celkové vynětí těchto informací z povinnosti dodržování zásad a záruk v oblasti ochrany osobních údajů a zejména zásad týkajících se kvality takových údajů a legitimace k jejich zpracování, stanovených v článcích 6 a 7 směrnice 95/46, jakož i práv subjektu údajů na přístup, opravu a na námitku, které jsou zakotveny v článcích 12 a 14 této směrnice, a z dozoru vykonávaného orgánem dozoru podle článku 28 uvedené směrnice.
5

Článek 29 odst. 2 tohoto kodexu stanoví: „a) Při určování, zda je hodnota transakce přijatelná pro účely odstavce 1, není skutečnost, že kupující a prodávající jsou ve spojení, sama o sobě dostatečným důvodem pro to, aby hodnota transakce byla považována za nepřijatelnou. Pokud to je nutné, prověří se okolnosti prodeje a hodnota transakce se přijme, jestliže spojení neovlivnilo cenu. […] b) Při prodeji mezi osobami, které jsou ve spojení, se hodnota transakce přijme a zboží ohodnotí v souladu s odstavcem 1, prokáže-li deklarant, že je tato hodnota velmi blízká některé z následujících hodnot ze stejné doby nebo přibližně ze stejné doby: i) hodnotě transakce z prodejů stejného nebo podobného zboží pro vývoz do Společenství mezi kupujícími a prodávajícími, kteří nejsou ve spojení; ii) celní hodnotě stejného nebo podobného zboží určené podle čl. 30 odst. 2 písm. c); iii) celní hodnotě stejného nebo podobného zboží určené podle čl. 30 odst. 2 písm. d). Při použití předchozích kritérií je třeba přihlédnout k prokázaným rozdílům ve stupních prodeje, v množství, v položkách uvedených v článku 32 a v nákladech, které prodávající nese při prodejích, při nichž prodávající a kupující nejsou ve spojení, a které nenese při prodejích, při nichž jsou prodávající a kupující ve spojení. c) Kritéria stanovená v písmenu b) se použijí na podnět deklaranta a pouze pro účely srovnání. Náhradní hodnoty podle uvedeného písmene nelze určit.“
56

Vzhledem k tomu, že podmínky rozsudku ze dne 24. července 2003, Altmark (C‑280/00, EU:C:2003:415), a podmínky nezbytné pro použití čl. 106 odst. 2 SFEU tak v zásadě sledují různé cíle, Soudní dvůr rozhodl, že k posouzení opatření podpory podle čl. 106 odst. 2 SFEU nemusí Komise zkoumat dodržení druhé a třetí podmínky stanovených judikaturou vycházející z rozsudku ze dne 24. července 2003, Altmark (C‑280/00, EU:C:2003:415) (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. března 2017, Viasat Broadcasting UK v. Komise, C‑660/15 P, EU:C:2017:178, bod 33). To však nemění nic na tom, že – jak zdůraznil generální advokát v bodě 97 svého stanoviska – první podmínka Altmark, podle níž musí být podnik-příjemce podpory skutečně pověřen plněním povinností veřejné služby, které musí být jasně vymezeny, se použije i v případě, že byla uplatněna výjimka stanovená v čl. 106 odst. 2 SFEU (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 21. března 1974, BRT a Société belge des auteurs, compositeurs et éditeurs, 127/73, EU:C:1974:25, bod 22, a ze dne 11. dubna 1989, Saeed Flugreisen a Silver Line Reisebüro, 66/86, EU:C:1989:140, bod 56).
47

Pokud by tito majitelé ochranných známek měli totiž možnost chránit svá území proti paralelnímu dovozu těchto výrobků, vedlo by to k uzavření vnitrostátních trhů, které by nebylo odůvodněné účelem práva ochranných známek a nebylo by zejména nezbytné pro zachování základní funkce dotyčných ochranných známek.
40

Předkládající soud konečně zašesté uvádí, že pokud by Soudní dvůr vyložil dotčená ustanovení tak, že by měla nepříznivý dopad na organizaci ETG, nebo případně rozhodl o neplatnosti některých z nich, mohla by ETG podat k Soudnímu dvoru žalobu, v níž by se domáhala omezení časových účinků jeho rozsudku. V tomto ohledu předkládající soud uvádí, že se zabývá tím, jak by měl sám odpovědět na argumenty, jichž by se organizace ETG dovolávala na základě zásady právní jistoty, aby zpochybnila požadované vrácení podpory, nebo se potažmo domohla vyplacení částek, které jsou předmětem závazných ujednání, pro případ, že by Soudní dvůr nerozhodl o žádném časovém omezení účinků svého rozsudku nebo by se toto omezení nevztahovalo na ETG.
3

Článek 1 odst. 78 písm. b) legge n. 220, Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge di stabilità 2011) [zákon č. 220 o opatřeních pro jednoletý a víceletý rozpočtový rámec (zákon o stabilitě z roku 2011)] ze dne 13. prosince 2010 (běžný doplněk ke GURI č. 297 ze dne 21. prosince 2010, dále jen „zákon č. 220/2010“) stanoví: „[…] 4) po celou dobu platnosti koncese nesmí míra zadlužení […] přesáhnout hodnotu stanovenou nařízením ministerstvem hospodářství a financí; […] 8) operace, které mají za následek změny na straně koncesionáře jakožto subjektu, podléhají pod hrozbou odebrání koncese předběžnému schválení AAMS; změnou na straně koncesionáře jakožto subjektu se rozumí veškeré operace koncesionáře vedoucí ke spojení, rozdělení nebo převodu společnosti, změně sídla nebo předmětu činnosti či zrušení společnosti, s výjimkou operací týkajících se úpisu akcií koncesionáře na regulovaném trhu; 9) operace zahrnující převod podílů, a to i kontrolních, držených koncesionářem, které mohou v roce, v němž je tato operace realizována, vést ke snížení ukazatele finanční stability stanoveného nařízením ministerstvem hospodářství a financí, podléhají předchozímu schválení AAMS, aniž by tím byla dotčena povinnost koncesionáře zajistit v takových případech, pod hrozbou odebrání koncese, obnovení dodržování uvedeného ukazatele navýšením kapitálu nebo jinými operacemi nebo nástroji do šesti měsíců ode dne schválení účetní závěrky; […] 17) zbývající část zisku z činností uvedených v bodě 6 může být použita k jiným účelům, než jsou investice související s činnostmi, které jsou předmětem koncese, pouze po předchozím schválení AAMS; […] 23) pro případy porušení, a to i neúmyslného, ujednání smlouvy o koncesi, zaviněného koncesionářem, jsou stanoveny sankce ve formě pokut; sankce se zvyšují spolu s rostoucí závažností porušení při dodržení zásad proporcionality a účinnosti sankcí; […] 25) koncesionář, který s koncem platnosti koncese ukončuje i svou činnost, pokračuje v zajišťování běžného chodu činností spojených s provozováním a řízením sběru vkladů [sázek] do her, které jsou předmětem koncese, až do předání správy a provozování novému koncesionáři; […]“
10

Článek 68 jednotného znění celních ustanovení, nadepsaný „Správní řízení druhého stupně za účelem vyřešení sporů“, stanoví: „Vedoucí celního úseku vydá rozhodnutí do čtyř měsíců od podání formální žádosti uvedené v článku 66 a příslušný celní orgán uvedené rozhodnutí bez odkladu oznámí dotčené osobě. Posledně uvedená může proti rozhodnutí vedoucího celního úseku podat opravný prostředek k Ministro per le finanze [ministr financí]; […] Ministr rozhodne prostřednictvím rozhodnutí s odůvodněním po konzultaci s poradním kolegiem celních expertů vytvořeným na základě následujícího článku. Nepodá-li dotčená osoba ve lhůtě uvedené v druhém pododstavci opravný prostředek, má se za to, že rozhodnutí vydané v prvním stupni uznává. V takovém případě postupuje celní orgán podle čl. 61 druhého pododstavce.“
31

Pod pojem „pracovní podmínky“ ve smyslu ustanovení 4 bodu 1 rámcové dohody v tomto ohledu spadají příplatky za odpracované tříleté období (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 13. září 2007, Del Cerro Alonso, C‑307/05, EU:C:2007:509, bod 47; ze dne 22. prosince 2010, Gavieiro Gavieiro a Iglesias Torres, C‑444/09 a C‑456/09, EU:C:2010:819, body 50 až 58, jakož i rozsudek ze dne 9. července 2015, Regojo Dans, C‑177/14, EU:C:2015:450, bod 43), příplatky za celoživotní vzdělávání vyplácené každých šest let (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 9. února 2012, Lorenzo Martínez, C‑556/11, nezveřejněné, EU:C:2012:67, bod 38), jakož i pravidla upravující dobu služby, která musí být odpracována pro zařazení do vyšší platové třídy, nebo výpočet doby služby požadované pro získání nároku na roční hodnocení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. září 2011, Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, bod 46 a citovaná judikatura) právo na zařazení do plánu hodnocení učitelů a s tím související motivační příspěvek (usnesení ze dne 21. září 2016, Álvarez Santirso, C‑631/15, EU:C:2016:725, bod 36), stejně tak jako omezení pracovní doby na polovinu a s tím spojené snížení mzdy (usnesení ze dne 9. února 2017, Rodrigo Sanz, C‑443/16, EU:C:2017:109, bod 33).
18

Až do roku 2003 žili manželé v Německu a následně se přestěhovali do Homsu. V létě roku 2011 se z důvodu občanské války v Sýrii vrátili na krátkou dobu do Německa a poté od února 2012 žili střídavě v Kuvajtu a v Libanonu. Během tohoto období rovněž několikrát pobývali v Sýrii. V současnosti žijí oba účastníci původního řízení opět v Německu a mají rozdílná bydliště.
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností T–‑2, družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme, d.o.o. (dále jen „T‑2“), společností v úpadku, a Republikou Slovenijou (Republika Slovinsko), zastoupenou Ministrstvem za finance (ministerstvo financí), jehož předmětem je zaplacení daně z přidané hodnoty (DPH) ve výši 7362080,27 eura požadované za období od 1. do 29. února 2012.
1

Svou žalobou se Evropská komise domáhá toho, aby Soudní dvůr určil, že Polská republika, tím: – že připustila, aby byly od roku 2007 a minimálně do roku 2013 v 35 zónách pro měření kvality ovzduší překračovány denní mezní hodnoty částic PM10 (dále jen „PM10“) a v 9 zónách pro měření kvality ovzduší roční mezní hodnoty PM10, přičemž nebyly poskytnuty informace, které by svědčily o tom, že se tato situace zlepšila; – že v programech na ochranu ovzduší nebyla přijata odpovídající opatření, která by vedla k co největšímu zkrácení období, během něhož docházelo k překračování mezní hodnoty PM10 v ovzduší; – že připustila, aby byly v období od 1. ledna 2010 do 10. června 2011 překračovány denní mezní hodnoty navýšené o přípustnou odchylku v zóně 14.17 – Radom, 14.18 – zóně Pruszków-Żyrardów a 16.5 – zóně Kędzierzyn-Koźle, a dále od 1. ledna do 10. června 2011 v zóně 30.3 – Ostrów-Kępno, a – že nebyl správně proveden čl. 23 odst. 1 druhý pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (Úř. věst. 2008, L 152, s. 1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 1 této směrnice ve spojení s přílohou XI této směrnice, z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce uvedené směrnice ve spojení s čl. 22 odst. 3 směrnice 2008/50 a přílohou XI této směrnice.
66

Taková opožděná oprava by však mohla narušit zásadu právní jistoty, jelikož by hrozilo, že by každé přidělení bezplatných povolenek zůstalo předběžné po neurčitou dobu, a první etapa postupu by mohla být neustále znovu otevírána. Z toho by vyplývalo závažné narušení řádného průběhu postupu přidělování bezplatných povolenek.
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společnostmi Kubota (UK) Ltd a EP Barrus Ltd a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (daňová a celní správa, Spojené království) ohledně zařazení určitých motorových vozidel pro přepravu nákladu, dovážených těmito společnostmi do Evropské unie.
73

Co se týče závažnosti a doby trvání porušení práva, návrh Komise použít koeficient 5 nepřihlíží ke skutečnosti, že uvedenému rozsudku již bylo vyhověno. Tento členský stát v této souvislosti tvrdí, že k újmě na lidském zdraví v projednávaném případě nedošlo, jelikož městské odpadní vody z domácností, které nebyly připojeny k sekundární síti, nejsou vypouštěny přímo a nekontrolovaně do vodního recipientu, nýbrž jsou odváděny do systémů nádrží a septiků před tím, než jsou cisternami přepravovány do sousedních funkčních čistíren za účelem jejich čištění. Tento koeficient závažnosti je mimoto příliš vysoký vzhledem ke koeficientu navrženému Komisí a přijatému Soudním dvorem ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 22. června 2016, Komise v. Portugalsko (C‑557/14, EU:C:2016:471).
25

Ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce nicméně vyplývá, že první otázka předkládajícího soudu vychází z předpokladu, že v případě dvou po sobě následujících dodání, z nichž se jednalo o dodání uvnitř Společenství pouze u jedné, se čl. 32 první pododstavec směrnice o DPH může použít pouze na takové z těchto dvou dodání, u něhož došlo k přepravě uvnitř Společenství. Z použitelnosti tohoto ustanovení by tedy bylo možné dovodit, že se nepoužije na druhé dodání. Naopak, pokud by uvedené ustanovení nebylo použitelné na první dodání, použilo by se na druhé dodání.