ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kromě toho právo úředníka nebo zaměstnance na započtení příspěvkových let vzniká plně až převedením kapitálové hodnoty představující jeho nároky nabyté v jiném režimu do důchodového systému Unie.

Kromě toho, oznámení návrhu na započtení příspěvkových let úředníkovi nebo zaměstnanci, který podal žádost o převod nároků na důchod nabytých v rámci jiného systému do důchodového systému Unie, a tím spíše ani samotné podání takové žádosti nemění právní postavení dotyčné osoby a nemají právně závazné účinky. Úředník nebo zaměstnanec tedy nenabyl práv, která by mohla být porušena uplatněním nových ustanovení.

Orgán tím, že přijme nová obecná prováděcí ustanovení k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu, která mají za následek rozdílné zacházení s úředníky, jimž byla kapitálová hodnota představující jejich nároky na důchod nabyté v jiném systému převedena do systému Unie před vstupem uvedených ustanovení v platnost, a s úředníky, u nichž došlo k tomuto převodu po uvedeném vstupu v platnost, neporušuje zásadu rovného zacházení, jelikož rozdílné zacházení se týká úředníků, kteří netvoří jednu a tutéž kategorii.

Úředníci, u nichž nebyla kapitálová hodnota představující jejich nároky na důchod nabyté v jiném systému převedena v okamžiku vstupu nových ustanovení v platnost do důchodového systému Unie, se totiž nenacházeli ve stejné právní situaci jako úředníci, jejichž nároky na důchod nabyté před jejich nástupem do služebního poměru již byly před tímto datem převedeny do důchodového systému Unie ve formě kapitálové hodnoty a bylo přijato vůči nim rozhodnutí týkající se započtení příspěvkových let v tomto posledně jmenovaném systému. První z nich ještě měli nároky na důchod v jiném systému, kdežto u druhých již došlo k převodu kapitálové hodnoty, vedoucímu k zániku těchto nároků a odpovídajícímu započtení příspěvkových let v důchodovém systému Unie.

Takové rozdílné zacházení má mimoto základ také v objektivním prvku nezávislém na vůli dotyčného orgánu, tedy v rychlosti zpracování dotčené žádosti o převod kapitálové hodnoty dotyčným externím důchodovým systémem.

(viz bod 56)

Odkazy:

Tribunál Evropské unie: rozsudek ze dne 13. října 2015, Komise v. Verile a Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, body 177 až 180
Kromě toho právo úředníka nebo zaměstnance na započtení příspěvkových let vzniká plně až převedením kapitálové hodnoty představující jeho nároky nabyté v jiném režimu do důchodového systému Unie.

Kromě toho oznámení návrhu na započtení příspěvkových let úředníkovi nebo zaměstnanci, který podal žádost o převod nároků na důchod nabytých v rámci jiného systému do důchodového systému Unie, a tím spíše ani samotné podání takové žádosti nemění právní postavení dotyčné osoby a nemají právně závazné účinky. Úředník nebo zaměstnanec tedy nenabyl práv, která by mohla být porušena uplatněním nových ustanovení.

Orgán tím, že přijme nová obecná prováděcí ustanovení k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu, která mají za následek rozdílné zacházení s úředníky, jimž byla kapitálová hodnota představující jejich nároky na důchod nabyté v jiném systému převedena do systému Unie před vstupem uvedených ustanovení v platnost, a s úředníky, u nichž došlo k tomuto převodu po uvedeném vstupu v platnost, neporušuje zásadu rovného zacházení, jelikož rozdílné zacházení se týká úředníků, kteří netvoří jednu a tutéž kategorii.

Úředníci, u nichž nebyla kapitálová hodnota představující jejich nároky na důchod nabyté v jiném systému převedena v okamžiku vstupu nových ustanovení v platnost do důchodového systému Unie, se totiž nenacházeli ve stejné právní situaci jako úředníci, jejichž nároky na důchod nabyté před jejich nástupem do služebního poměru již byly před tímto datem převedeny do důchodového systému Unie ve formě kapitálové hodnoty a vůči kterým bylo přijato rozhodnutí týkající se započtení příspěvkových let v tomto posledně jmenovaném systému. První z nich ještě měli nároky na důchod v jiném systému, kdežto u druhých již došlo k převodu kapitálové hodnoty vedoucímu k zániku těchto nároků a odpovídajícímu započtení příspěvkových let v důchodovém systému Unie.

Takové rozdílné zacházení má mimoto základ také v objektivním prvku nezávislém na vůli dotyčného orgánu, tedy v rychlosti zpracování dotčené žádosti o převod kapitálové hodnoty dotyčným externím důchodovým systémem.

(viz bod 42)

Odkazy:

Tribunál Evropské unie: rozsudek ze dne 13. října 2015, Komise v. Verile a Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, body 177 až 180
Ostatně právo úředníka nebo zaměstnance na uznání odsloužených let je zcela ustaveno teprve po převodu kapitálové hodnoty, představující jeho nároky nabyté v jiném systému, do důchodového systému Unie.

Na druhou stranu oznámení návrhu týkajícího se uznání odsloužených let započitatelných pro důchod úředníkovi nebo zaměstnanci, který podal žádost o převod nároků na důchod, které získal v rámci jiného důchodového systému, do důchodového systému Unie, a tím méně pouhé podání takové žádosti nemění právní postavení dotčené osoby a nemají závazné právní účinky. Úředník nebo zaměstnanec tudíž nenabyl práv, která by bylo možno porušit použitím nových ustanovení.

Orgán tím, že přijme nová obecná prováděcí ustanovení k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu, která mají za následek rozdílné zacházení s úředníky, jimž byla kapitálová hodnota představující jejich nároky na důchod nabyté v jiném systému převedena do systému Unie před vstupem uvedených ustanovení v platnost, a s úředníky, v jejichž případě se tak stalo po jejich vstupu v platnost, neporušuje zásadu rovného zacházení, jelikož rozdílné zacházení se týká úředníků, kteří netvoří jednu a tutéž kategorii.

Úředníci, u nichž nebyla kapitálová hodnota představující jejich nároky na důchod nabyté v jiném systému převedena do důchodového systému Unie v okamžiku vstupu nových ustanovení v platnost, se totiž nenacházeli ve stejné právní situaci jako úředníci, jejichž nároky na důchod nabyté před jejich nástupem do služebního poměru již byly před tímto datem převedeny ve formě kapitálové hodnoty do důchodového systému Unie a vůči kterým bylo přijato rozhodnutí týkající se uznání odsloužených let započitatelných pro důchod v tomto posledně jmenovaném systému. První z nich ještě měli nároky na důchod v jiném systému, kdežto u druhých již došlo k převodu kapitálové hodnoty, jehož výsledkem byl zánik těchto nároků a odpovídající uznání odsloužených let v důchodovém systému Unie.

Takové rozdílné zacházení je mimoto dáno rovněž objektivním faktorem nezávislým na vůli dotčeného orgánu, kterým je rychlost zpracování žádosti o převod dané kapitálové hodnoty příslušným externím důchodovým systémem.

(viz bod 37)

Odkazy:

Tribunál Evropské unie: rozsudek ze dne 13. října 2015, Komise v. Verile a Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, body 177 až 180
Mimoto právo úředníka nebo zaměstnance na uznání let služby vznikne v plném rozsahu teprve tehdy, když je do důchodového systému Unie převedena kapitálová hodnota představující jeho nároky na důchod nabyté v jiném systému.

Kromě toho oznámení návrhu týkajícího se uznání počtu let služby započitatelných pro důchod úředníku nebo zaměstnanci, který podal žádost o převod důchodových nároků nabytých v rámci jiného důchodového systému do důchodového systému Unie, a tím méně pouhé podání takové žádosti nemění právní postavení dotčené osoby a nevyvolává právně závazné účinky. Úředník nebo zaměstnanec tudíž nenabyl práv, která by bylo možno porušit použitím nových ustanovení.

Orgán tím, že přijme nová obecná prováděcí ustanovení k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu, která mají za následek rozdílné zacházení mezi úředníky, jimž byla kapitálová hodnota představující jejich nároky na důchod nabyté v jiném systému převedena do systému Unie jednak před vstupem, a jednak po vstupu uvedených ustanovení v platnost, neporušuje zásadu rovného zacházení, jelikož rozdílné zacházení se týká úředníků, kteří netvoří jednu a tutéž kategorii.

Úředníci, u nichž nebyla kapitálová hodnota představující jejich nároky na důchod nabyté v jiném systému převedena do důchodového systému Unie v okamžiku vstupu nových ustanovení v platnost, se totiž nenacházeli ve stejné právní situaci jako úředníci, jejichž nároky na důchod nabyté před jejich nástupem do služebního poměru již byly před tímto datem předmětem převodu ve formě kapitálové hodnoty do důchodového systému Unie a bylo vůči nim přijato rozhodnutí týkající se uznání počtu odsloužených let započitatelných pro důchod v tomto posledně jmenovaném systému. První z nich ještě měli nároky na důchod v jiném systému, kdežto u druhých k převodu kapitálové hodnoty majícímu za následek zánik těchto nároků a odpovídající uznání let služby v důchodovém systému Unie již došlo.

Kromě toho má takové rozdílné zacházení rovněž základ v objektivním prvku nezávislém na vůli dotyčného orgánu, a sice v rychlosti zpracování žádosti o převod kapitálové hodnoty dotčené osoby dotyčným vnějším důchodovým systémem.

(viz bod 33)

Odkazy:

Tribunál Evropské unie: rozsudek ze dne 13. října 2015, Komise v. Verile a Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, body 177 až 180
Mimoto právo úředníka nebo zaměstnance na uznání započtení příspěvkových let je založeno teprve po převodu kapitálu představujícího práva nabytá v jiném systému do unijního důchodového systému.

Navíc ani skutečnost, že je úředníkovi či zaměstnanci, který podal žádost o převod důchodových práv, která nabyl v rámci jiného důchodového systému, do unijního důchodového systému, oznámen návrh na započtení příspěvkových let, a tím spíše ani pouhé podání takové žádosti nemění právní postavení dotčené osoby a nemá závazné právní účinky. Neexistují tudíž nabytá práva úředníka či zaměstnance, která by mohla použitím nových ustanovení být porušena.

Přijetím nových obecných prováděcích ustanovení k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu, z nichž plyne rozdíl v zacházení s úředníky, jimž byla kapitálová hodnota představující jejich nároky na důchod převedena do systému Unie před vstupem a po vstupu uvedených ustanovení v platnost, orgán neporuší zásadu rovného zacházení, jelikož rozdílné zacházení se dotýká všech úředníků, kteří nepatří do jedné a téže kategorie.

Úředníci, v jejichž případě nebyla kapitálová hodnota představující jejich nároky na důchod nabyté v jiném systému převedena do důchodového systému Unie v okamžiku vstupu nových ustanovení v platnost, se totiž nenacházejí ve stejné právní situaci jako úředníci, jejichž nároky na důchod nabyté před jejich nástupem do služebního poměru již byly před tímto datem předmětem převodu ve formě kapitálové hodnoty do důchodového systému Unie a vůči kterým bylo přijato rozhodnutí týkající se uznání počtu příspěvkových let započitatelných pro důchod v tomto posledně jmenovaném systému. První z nich ještě měli nároky na důchod v jiném systému, kdežto u druhých byl převod kapitálové hodnoty výsledkem zániku těchto nároků a odpovídajícím uznáním příspěvkových let v důchodovém systému Unie.

Mimoto takové rozdílné zacházení má základ i v objektivním prvku nezávislém na vůli dotčeného orgánu, tedy v rychlosti zpracování žádosti o převod kapitálové hodnoty dotčené osoby dotčeným vnějším důchodovým systémem.

(viz bod 36)

Odkazy:

Tribunál Evropské unie: rozsudek ze dne 13. října 2015, Komise v. Verile a Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, body 177 až 180
Cílem řízení o předběžných opatřeních není zajistit náhradu škody, ale zaručit plnou účinnost rozsudku ve věci samé. Pro dosažení tohoto cíle je třeba, aby navrhovaná opatření byla naléhavá v tom smyslu, že k tomu, aby bylo zabráněno vážné a nenapravitelné újmě na zájmech žalobce, je nezbytné, aby o nich bylo rozhodnuto a jejich účinky nastaly ještě před rozhodnutím v hlavním řízení.

V projednávané věci je třeba uvést, zejména s ohledem na žalobní důvody předložené na podporu návrhových žádání směřujících ke zrušení, které požadují určení, že orgán porušil zásadu, podle níž trestní řízení přerušuje řízení disciplinární, a presumpci neviny, že navrhované předběžné opatření, jehož cílem je odklad vykonatelnosti napadeného rozhodnutí o odvolání, směřuje k dosažení téhož výsledku, o jaký usiluje žaloba v hlavním řízení, takže řízení o předběžném opatření nemá ve vztahu k hlavnímu řízení vedlejší charakter, a tedy ani předběžný charakter, což samo o sobě může odůvodňovat zamítnutí návrhu na odklad.

Nicméně věcné a právní argumenty předložené žalobcem vyvolávají pochybnosti o legalitě napadeného rozhodnutí s ohledem zejména na zásadu, podle níž trestní řízení přerušuje řízení disciplinární. Za těchto podmínek soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních nemůže, aniž by mu bylo vytknuto, že sám uvedenou zásadu porušuje, zamítnout pro nedostatek naléhavosti návrh na odklad vykonatelnosti napadeného rozhodnutí, jelikož tento návrh na odklad vykonatelnosti je neoddělitelně spjat s uplatněním uvedené zásady, přinejmenším do rozhodnutí Tribunálu o žalobě v hlavním řízení. Taková zásada je součástí základního práva na spravedlivý proces, chráněného jak ustanoveními Listiny základních práv Evropské unie, tak ustanoveními Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, na kterou odkazuje Listina základních práv Evropské unie ve své preambuli.

Jinak řečeno, jakmile je na první pohled porušena zásada, podle níž trestní řízení přerušuje řízení disciplinární, nelze ochranu této zásady odkládat, a to ani prozatímně, dokud nezaujme stanovisko soud rozhodující ve věci samé, neboť v opačném případě by tím byla žalobci způsobena vážná a nenapravitelná újma, jelikož výsledek trestního řízení by mohl být již z povahy věci výrazně ovlivněn stanoviskem správy ohledně správnosti skutkových okolností, z nichž takové řízení vychází.

(viz body 57 až 60)

Odkazy:

Soudní dvůr: 25. března 1999, Willeme v. Komise, C‑65/99 P(R), bod 62; 26. června 2003, Belgie a Forum 187 v. Komise, C‑182/03 R a C‑217/03 R, bod 142

Soud prvního stupně: 29. června 1994, Williams v. Účetní dvůr, T‑146/94 R, bod 23; 10. září 1999, Elkaïm a Mazuel v. Komise, T‑173/99 R, bod 25; 16. listopadu 2012, Akzo Nobel a další v. Komise, T‑345/12 R, bod 25 a citovaná judikatura

Soud pro veřejnou službu: 13. února 2014, CX v. Komise, F‑5/14 R, bod 80
V rámci žaloby smluvního zaměstnance, který byl přijat, aniž by předem uspěl ve zkoušce týkající se smluvních zaměstnanců pro konkrétní úkoly (CAST), neboť Evropský úřad pro výběr personálu (EPSO) nebyl fakticky schopen toto řízení zorganizovat, nemůže Komise platně namítat nepřípustnost žaloby s poukazem na neúspěšnost v uvedeném výběrovém řízení, potažmo na neexistenci aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení. Komise se přitom nemůže dovolávat nesrovnalostí, které mohou být důsledkem jejího vlastního jednání.

Jako akt nepříznivě zasahující do právního postavení ve smyslu čl. 90 odst. 2 a čl. 91 odst. 1 služebního řádu nelze kvalifikovat poznámku, kterou úřad „Správa a vyplácení individuálních nároků“ (PMO) vyzývá generálního ředitele generálního ředitelství Komise „Personál a administrativa“, aby jednotlivě označeným smluvním zaměstnancům zařazeným ve funkční skupině I nabídl smlouvy se zařazením do funkční skupiny II. Tato poznámka totiž nezakládá žádné právní účinky, které by mohly změnit situaci dotyčných zaměstnanců, neboť jejich přeřazení by vyžadovalo přijetí příslušného rozhodnutí orgánem oprávněným uzavírat pracovní smlouvy.

(viz bod 25)
Tak je tomu pokud jde o rozhodnutí neobnovit smlouvu na dobu určitou zaměstnance Evropského policejního úřadu (Europol), jelikož z čl. 39 odst. 4 ve spojení s čl. 57 odst. 3 rozhodnutí 2009/371 o Europolu vyplývá, že tento orgán nemůže vyhovět žádosti dotčené osoby uzavřít smlouvu na dobu neurčitou. Pokud bylo tudíž napadené rozhodnutí přijato, aniž byla dotčená osoba slyšena, což představuje porušení podstatných formálních náležitostí, nic to nemění na tom, že i kdyby Europol dodržel právo dotčené osoby na obhajobu a vyslechl ji podle článku 41 Listiny základních práv Evropské unie před přijetím uvedeného rozhodnutí, byl by povinen přijmout v rozsahu, v němž se nacházel v situaci vázané pravomoci, rozhodnutí, které by se po meritorní stránce zcela shodovalo s napadeným rozhodnutím.

Úředník nemá legitimní zájem požadovat zrušení rozhodnutí z důvodu formálních nedostatků a zejména z důvodu porušení práva být vyslechnut před přijetím jakéhokoli rozhodnutí nepříznivě zasahujícího do právního postavení v případě, že administrativa nemá žádný prostor pro uvážení a je povinna jednat tak, jak jednala. V takovém případě vázané pravomoci administrativy může zrušení napadeného rozhodnutí vést jen k vydání rozhodnutí, které by se po meritorní stránce zcela shodovalo se zrušeným rozhodnutím, jakmile jsou tyto formální nedostatky odstraněny.

Podle čl. 102 odst. 2 svého jednacího řádu může Soud pro veřejnou službu uložit účastníku řízení, který měl ve věci úspěch, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené druhým účastníkem řízení, odůvodňuje-li to chování prvního účastníka řízení, a to i před zahájením řízení. V tomto ohledu lze uložení náhrady nákladů řízení orgánu odůvodnit tím, že v rámci postupu před zahájením soudního řízení nepostupoval s řádnou péčí. Tak je tomu v případě, kdy Evropský policejní úřad (Europol) nechal uplynout čtyřměsíční lhůtu stanovenou v čl. 90 odst. 1 služebního řádu, aniž přijal výslovné rozhodnutí o zamítnutí žádosti zaměstnance. Takovým jednáním Europol připravil dotčenou osobu o odůvodněnou odpověď na její žádost. Kdyby však Europol řádně vedl postup před zahájením soudního řízení a oznámil v rámci lhůty stanovené ve služebním řádu odůvodněnou odpověď, kterou by mohl zaměstnanec následně napadnout stížností, nelze vyloučit, že by zaměstnanec žalobu nepodal.

(viz body 97 a 99)

Soud pro veřejnou službu: usnesení ze dne 5. července 2011, Coedo Suárez v. Rada, F‑73/10, EU:F:2011:102, bod 47
Článek 81 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu stanoví, že je-li určitý návrh zcela nebo zčásti zjevně nepřípustný nebo po právní stránce zjevně zcela neopodstatněný, může Soud rozhodnout usnesením s odůvodněním, aniž by pokračoval v řízení.

Zejména platí, že odmítnutí žaloby prostřednictvím odůvodněného usnesení přijatého na základě článku 81 jednacího řádu nejenže přispívá k hospodárnosti řízení, ale rovněž šetří výdaje, které by účastníkům řízení konání jednání přineslo, pokud má Soud po přezkoumání spisu ve věci za to, že je dostatečně obeznámený s danou věcí prostřednictvím písemností obsažených v uvedeném spise a je zcela přesvědčen o zjevné nepřípustnosti žaloby anebo o tom, že je po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná a navíc se domnívá, že konání jednání by nemohlo přinést žádné nové poznatky, které by mohly změnit jeho názor.

(viz body 14 a 15)

Soud pro veřejnou službu: usnesení ze dne 10. července 2014, Mészáros v. Komise, F‑22/13, EU:F:2014:189, bod 39, a ze dne 23. dubna 2015, Bensai v. Komise, F‑131/14, EU:F:2015:34, bod 28
(viz body 24, 25 a 41 až 43)

(viz bod 27)

Důchodový výměr nenaplňuje svou povahou a svým předmětem znaky aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení, neboť je jen peněžitým vyjádřením důsledků předchozích právních rozhodnutí týkajících se situace úředníka. Ačkoli je tak pravda, že důchodové výměry jsou obecně považovány za opatření, jež nepříznivě zasahují do právního postavení osoby, jelikož z nich vyplývá, že došlo k nepříznivému zásahu do peněžních nároků úředníka, ve skutečnosti je oním opatřením, jež se osoby nepříznivě dotýká, rozhodnutí přijaté orgánem oprávněným ke jmenování, kterým se snižuje nebo ruší výplata, kterou úředník dosud pobíral a která byla uvedena na jeho výplatních listinách.

Nic to nemění na tom, že si důchodový výměr plně zachovává svůj význam pro určení procesních práv úředníka tak, jak jsou stanovena ve služebním řádu. Konkrétně, předání důchodového výměru úředníkovi má dvojí úkol, a to jednak úkol informovat o rozhodnutí přijatém tímto orgánem a jednak úkol spojený s plynutím lhůt v tom smyslu, že pokud z výměru jasně vyplývá existence a dosah rozhodnutí přijatého uvedeným orgánem, jeho předáním začíná běžet lhůta k napadení daného rozhodnutí.

V tomto ohledu se má za to, že každý běžně pečlivý úředník zná služební řád a zejména pravidla upravující jeho plat. Navíc běžná péče, kterou lze očekávat od úředníka, se posuzuje s ohledem na jeho vzdělání, platovou třídu a pracovní zkušenost. Proto se úředník v platové třídě AST 8 s dlouhou pracovní zkušeností v orgánu, i když nemusí v rámci své funkce uplatňovat pravidla služebního řádu, nemůže s úspěchem odvolávat na nejasnost svého důchodového výměru, z něhož vyplývá rozhodnutí odmítnout převod dnů dovolené, z důvodu, že neobsahoval přesný počet dní dovolené, dotčené období a způsob výpočtu vyplácené částky, jelikož si při převzetí tohoto výměru mohl všimnout, že nebyly převedeny všechny dny jeho dovolené za kalendářní rok. Každopádně se jako pečlivý úředník mohl administrativy alespoň zeptat, zda částka vyplacená jako náhrada skutečně zohledňovala požadovaný převod dní.

(viz body 29, 30, 32, 33 a 36)

Soud prvního stupně: rozsudek Benzler v. Komise, T-536/93, EU:T:1994:264, bod 15

Soud pro veřejnou službu: rozsudky Grünheid v. Komise, F-101/05, EU:F:2006:58, bod 42; Pickering v. Komise, F-103/05, EU:F:2008:45, bod 72, a usnesení Michel v. Komise, EU:F:2014:40, body 53 a 58 a citovaná judikatura
K tomu, aby mohl úředník nebo bývalý úředník podat podle článků 90 a 91 služebního řádu žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí o jmenování vydaného orgánem oprávněným ke jmenování, je třeba, aby měl na zrušení napadeného aktu osobní zájem, přičemž takový zájem předpokládá, že žaloba mu může s ohledem na svůj výsledek přinést prospěch. Jakožto podmínka přípustnosti se zájem žalobce na podání žaloby musí posuzovat v okamžiku podání žaloby.

Bývalý úředník, který je v době podání žaloby v důchodu a nepatří již tedy k veřejné službě Evropské unie, se totiž nemůže v případě, že Soud pro veřejnou službu rozhodnutí o jmenování zruší, o sporné pracovní místo ucházet, jelikož již nesplňuje jednu z podmínek způsobilosti stanovených v oznámení o volném pracovním místě, a sice aby byl úředníkem. Bývalý úředník, který si nemůže při podání žaloby již činit nárok na sporné pracovní místo, tudíž nemá žádný osobní zájem na tom, aby rozhodnutí o jmenování bylo zrušeno, jelikož takové zrušení mu nemůže přinést prospěch.

Okolnost, že bývalý úředník odešel do důchodu na vlastní žádost před tím, než dosáhl věku, kdy by odešel do důchodu automaticky, tento závěr nezpochybňuje. Z článku 47 písm. f) služebního řádu ve spojení s jeho čl. 52 písm. b) vyplývá, že předčasný odchod do důchodu na základě žádosti v tomto smyslu podané dotčenou osobou vede ke skončení služebního poměru. Důsledky takového odchodu do důchodu jsou tedy tytéž jako důsledky odstoupení.

Třebaže bývalý úředník již nemá právní zájem na zrušení rozhodnutí o jmenování, má nicméně i nadále zájem požadovat, aby bylo o tomto jmenování rozhodnuto v rámci návrhu směřujícího k získání náhrady jak materiální, tak morální újmy, kterou podle svého názoru utrpěl v důsledku různých služebních pochybení na straně administrativy.

(viz body 17 až 19, 22 a 25)

Soudní dvůr: rozsudek Del Plato v. Komise, 126/87, EU:C:1989:115, body 18 až 20

Soud prvního stupně: rozsudky Marcato v. Komise, T‑82/89, EU:T:1990:77, bod 54; Moritz v. Komise, T‑20/89, EU:T:1990:80, bod 15; Latham v. Komise, T‑82/91, EU:T:1994:14, body 24 až 26; Moat v. Komise, T‑41/95, EU:T:1996:87, bod 26; Contargyris v. Rada, T‑6/96, EU:T:1997:76, bod 32, a Combescot v. Komise, T‑250/04, EU:T:2007:262, bod 28

Tribunál Evropské unie: rozsudek Komise v. Q, T‑80/09 P, EU:T:2011:347, bod 156 a citovaná judikatura, a usnesení Attey a další v. Rada, T‑118/11, T‑123/11 a T‑124/11, EU:T:2012:270, bod 28