Věci T-117/07 a T-121/07

Areva a další

v.

Evropská komise

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh s projekty plynem izolovaných spínacích přístrojů – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP – Právo na obhajobu – Povinnost uvést odůvodnění – Přičitatelnost protiprávního jednání – Doba trvání protiprávního jednání – Pokuty – Společná a nerozdílná odpovědnost za zaplacení – Přitěžující okolnosti – Vedoucí úloha – Polehčující okolnosti – Spolupráce“

Shrnutí rozsudku

1. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Podnik – Pojem – Hospodářská jednotka

(Článek 81 odst. 1 ES)

2. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Protiprávní jednání – Přičtení odpovědnosti – Právnická osoba odpovědná za provoz podniku v době, kdy došlo k protiprávnímu jednání – Výjimky

(Článek 81 odst. 1 ES)

3. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Protiprávní jednání, jehož se dopustila dceřiná společnost – Přičtení odpovědnosti mateřské společnosti s ohledem na hospodářské a právní vazby, které je spojují

(Článek 81 odst. 1 ES)

4. Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Rozsah – Žalobní důvod vycházející z chybějícího nebo nedostatečného odůvodnění – Žalobní důvod vycházející z nesprávného odůvodnění – Rozlišení

(Článek 253 ES)

5. Právo Společenství – Obecné právní zásady – Zásada zákazu zpětné účinnosti trestních předpisů – Rozsah působnosti – Hospodářská soutěž

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 4, a nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 5)

6. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Dohody mezi podniky – Důkazní břemeno Komise ohledně doby trvání protiprávního jednání

(Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 3)

7. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Promlčení v záležitostech stíhání – Výchozí bod

(Článek 81 ES; dohoda o EHP, článek. 53; nařízení Rady č. 1/2003, článek 25)

8. Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Rozsah

(Článek 253 ES)

9. Hospodářská soutěž – Pokuty – Společná a nerozdílná odpovědnost za zaplacení – Podmínky

(Článek 81 odst. 1 ES; dohoda o EHP, článek 53)

10. Hospodářská soutěž – Pokuty – Společná a nerozdílná odpovědnost za zaplacení – Rozsah

(Článek 81 odst. 1 ES; dohoda o EHP, článek 53)

11. Hospodářská soutěž – Pokuty – Společná a nerozdílná odpovědnost za zaplacení – Možnost každého z dlužníků podat žalobu na neplatnost takového rozhodnutí

(Článek 81 odst. 1 ES; dohoda o EHP, článek 53)

12. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Protiprávní jednání – Přičtení odpovědnosti – Zásada individualizace trestů – Dosah

(Článek 81 odst. 1 ES)

13. Právo Společenství – Zásady – Právo na účinnou soudní ochranu – Zakotvení v Evropské úmluvě o lidských právech a potvrzení Listinou základních práv Evropské unie

(Listina základních práv Evropské unie, článek 47)

14. Hospodářská soutěž – Zásady – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Účinná soudní kontrola rozhodnutí Komise – Nezávislý a nestranný soud – Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci

(Články 81 ES, 229 ES a 230 ES; nařízení Rady č. 17, článek 17, a nařízení Rady č. 1/2003, článek 31)

15. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Kogentní charakter

(Článek 81 ES; dohoda o EHP, článek 53)

16. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí, kterým se konstatuje protiprávní jednání a ukládá pokuta – Povinnost dodržovat zásadu svěřených pravomocí

(Články 5 ES a 81 ES; dohoda o EHP, článek 53; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a nařízení Rady č. 1/2003, čl. 7 odst. 1 a čl. 23 odst. 2)

17. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Dodržování práva na obhajobu – Oznámení námitek – Předběžná povaha – Upuštění od námitek, které se ukázaly jako neopodstatněné, vůči některým společnostem, vedoucí k zhoršení postavení té společnosti, které zůstalo napadené rozhodnutí určeno – Přípustnost s ohledem na výkon práva této společnosti být vyslechnuta

(Nařízení Rady č. 17, čl. 19 odst. 1, a nařízení Rady č. 1/2003, čl. 27 odst. 1)

18. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Přitěžující okolnosti – Vedoucí úloha při protiprávním jednání nebo podněcování k němu – Pojem

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03, body 2 a 3)

19. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Přitěžující okolnosti – Vedoucí úloha při protiprávním jednání – Úloha zastávaná postupně různými podniky a společnostmi řídícími tyto podniky

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 2)

20. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Posuzovací pravomoc Komise – Soudní přezkum – Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci

(Článek 229 ES; nařízení Rady č. 17, článek 17, a nařízení Rady č. 1/2003, článek 31)

21. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Zohlednění světového obratu dosaženého v posledním celém roce protiprávního jednání a odpovídajícího výrobkům a službám, které jsou předmětem tohoto jednání

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 1 A)

1. V právu hospodářské soutěže musí být pojem „podnik“ chápán jako pojem označující hospodářskou jednotku z hlediska předmětu dotčeného protiprávního jednání. Článek 81 odst. 1 ES se tím, že podnikům zakazuje zejména uzavírat dohody nebo se účastnit jednání ve vzájemné shodě, které by mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a jejichž cílem nebo výsledkem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném trhu, obrací na hospodářské entity, z nichž každá je tvořena jednotnou organizací osobních, hmotných a nehmotných složek, která dlouhodobě sleduje určitý hospodářský cíl a může přispívat ke spáchání protiprávního jednání uvedeného v tomto ustanovení.

(viz bod 63)

2. V oblasti hospodářské soutěže platí, že v souladu se zásadou osobní odpovědnosti, podle které lze každého činit odpovědným pouze za jeho vlastní jednání, osoba, která řídila podnik v době, v níž se tento účastnil protiprávního jednání, v zásadě odpovídá za toto jednání, i když ke dni přijetí rozhodnutí konstatujícího protiprávní jednání odpovídala za provoz nebo vedení podniku jiná osoba.

Judikatura připouští, že za určitých mimořádných okolností se lze od zásady osobní odpovědnosti odchýlit, pokud se současně použije kritérium hospodářské návaznosti, podle kterého lze porušení pravidel hospodářské soutěže přičítat hospodářskému nástupci právnické osoby, která se protiprávního jednání dopustila, i přesto, že posledně uvedená ke dni přijetí rozhodnutí konstatujícího toto protiprávní jednání nezanikla, a to proto, aby změny zejména právní formy dotyčných společností nezmařily užitečný účinek uvedených pravidel.

Komise se může zdržet použití takzvaného kritéria „hospodářské návaznosti“ a za účast určitého podniku na protiprávním jednání činit osobně odpovědnou mateřskou společnost, která tento podnik přímo řídila předtím, než jej převedla na dceřiné společnosti, jichž byla výlučným nebo téměř výlučným vlastníkem, a to až do okamžiku, kdy tyto dceřiné společnosti a tento podnik s konečnou platností převedla na jinou skupinu.

(viz body 65–66, 72, 78)

3. Ve věcech hospodářské soutěže přísluší v zásadě Komisi, aby prokázala, že mateřská společnost skutečně vykonávala na tržní chování své dceřiné společnosti rozhodující vliv, a to na základě souhrnu skutkových okolností, mezi které patří zejména případná řídící pravomoc mateřské společnosti vykonávaná vůči dceřiné společnosti. Komise může ovšem důvodně předpokládat, že dceřiná společnost, ve které 100% podíl drží mateřská společnost, v zásadě uplatňuje pokyny udělované mateřskou společností a že tento předpoklad odpovědnosti implikuje, že Komise není povinna ověřovat, zda mateřská společnost tuto řídící pravomoc vůči dceřiné společnosti skutečně vykonávala. Pokud Komise v oznámení námitek uvedla svůj úmysl vyvodit osobní odpovědnost mateřské společnosti za protiprávní jednání přičitatelné její dceřiné společnosti s odvoláním na domněnku odpovědnosti vyplývající z vlastnictví veškerého kapitálu dceřiné společnosti mateřskou společností, přísluší mateřské společnosti, jež má v úmyslu popřít odpovědnost, kterou nese, aby v průběhu správního řízení, nejpozději však před soudem Unie, předložila dostatečně průkazné důkazy k vyvrácení domněnky a prokázala, že dceřiná společnost navzdory tomu, že veškerý její kapitál vlastnila její mateřská společnost, určovala své chování na trhu skutečně samostatně.

Komise musí být totiž schopna v rozhodnutí konstatujícím protiprávní jednání přihlédnout k odpovědím dotčených podniků na oznámení námitek. V tomto ohledu jí musí být umožněno nejen přijímat nebo zamítat argumenty dotčených podniků, nýbrž také provádět vlastní analýzu jimi uvedených skutečností, buď aby upustila od námitek, které by se ukázaly být neopodstatněnými, nebo aby upravila či doplnila jak z hlediska skutkového, tak právního svou argumentaci na podporu námitek, které zachová. Tak tomu je v případě, kdy je rozhodnutí Komise založeno nejen na domněnce odpovědnosti vyplývající z vlastnictví veškerého kapitálu dceřiných společností jejich mateřskou společností, ale i na skutečnostech předložených v průběhu správního řízení a prokazujících, že:

– provozní uspořádání v rámci skupiny dominovalo nad právní strukturou a inkriminované projekty byly řízeny z nejvyšší úrovně mateřskou společností a jejími předchůdci,

– šest členů správních rad dceřiných společností bylo před pozdějším převodem zastřešujících společností skupiny na novou skupinu souběžně nebo postupně členy jejich správních rad,

– jmenování nového člena mateřskou společností do správní rady svých dceřiných společností působících v rámci dotčeného úseku potvrzuje závěr o tom, že mateřská společnost ovlivňovala tyto dceřiné společnosti rozhodujícím způsobem, a

– v souvislosti s reorganizačními operacemi v rámci skupiny svědčí změna obchodních firem dceřiných společností působících v rámci dotčeného úseku, k níž došlo bezprostředně po převodu mezi skupinami, o jejich začlenění do skupiny.

Komise může také oprávněně dospět k závěru, že delegování výkonu funkcí obchodního charakteru nemůže zbavit mateřskou společnost odpovědnosti, když i ona sama připouští, že v době, kdy docházelo k protiprávnímu jednání musela schvalovat veškeré návrhy na nabídky týkající se inkriminovaných projektů, které přesáhly určitou hranici nebo které představovaly podstatné riziko pro skupinu.

(viz body 86–87, 91, 97, 116, 144)

4. Pokud jde o povinnost Komise uvést odůvodnění, zejména pokud přijímá rozhodnutí konstatující porušení pravidel hospodářské soutěže, je třeba rozlišovat mezi výtkou vycházející z neexistence nebo z nedostatku odůvodnění a výtkou vycházející z nesprávného odůvodnění rozhodnutí z důvodu nesprávného skutkového zjištění nebo nesprávného právního posouzení. Posledně uvedený aspekt spadá pod věcný přezkum legality napadeného rozhodnutí, a nikoli pod přezkum porušení podstatných formálních náležitostí, a nemůže tedy vést k porušení článku 253 ES.

(viz bod 88)

5. Zásada zákazu retroaktivity trestních ustanovení, zakotvená i článkem 7 Evropské úmluvy o lidských právech, je společnou zásadou pro všechny právní řády členských států a tvoří nedílnou součást obecných právních zásad, jejichž dodržování zajišťuje soud Unie. I když z čl. 15 odst. 4 nařízení č. 17 a z čl. 23 odst. 5 nařízení č. 1/2003 vyplývá, že rozhodnutí Komise o uložení pokut za porušení práva hospodářské soutěže nemají trestněprávní charakter, skutečností zůstává, že Komise je povinna dodržovat obecné zásady práva Unie, a zejména zásadu zákazu retroaktivity, ve všech správních řízeních, která mohou vést k uložení sankcí na základě práva hospodářské soutěže.

Toto dodržování vyžaduje, aby pravidla přičitatelnosti porušení práva hospodářské soutěže fyzickým nebo právnickým osobám odpovídala pravidlům platným v době, kdy k protiprávnímu jednání došlo. Pokud lze za účast jednoho a téhož podniku ve smyslu práva hospodářské soutěže na protiprávním jednání vyvodit osobní odpovědnost vícero osob, je třeba je považovat za solidárně odpovědné za toto protiprávní jednání. Krom toho může osobní a solidární odpovědnost za účast jednoho a téhož podniku na protiprávním jednání nést osoba, která přímo odpovídala za provoz nebo vedení tohoto podniku v době, kdy došlo k protiprávnímu jednání, i osoba, která tím, že skutečně vykonávala kontrolní pravomoc nad prvně jmenovanou a určovala její tržní chování, tento podnik v době, kdy došlo k protiprávnímu jednání, řídila nepřímo.

(viz body 131–134)

6. U doby trvání protiprávního jednání porušujícího pravidla hospodářské soutěže platí, že zásada právní jistoty stanoví, že jestliže neexistují důkazy, na jejichž základě by bylo možné tuto dobu přímo určit, uplatní Komise alespoň důkazy, jež se vztahují ke skutečnostem, které jsou dostatečně časově blízké, aby tak bylo možné důvodně připustit, že toto protiprávní jednání trvalo nepřetržitě mezi dvěma danými daty. Pokud jde o důkazní prostředky, je běžné, že činnosti, se kterými jsou spojena protisoutěžní jednání a dohody, se odehrávají tajně, že setkání se konají tajně, nejčastěji ve třetí zemi, a že související dokumentace je omezena na minimum. I když Komise objeví písemnosti výslovně prokazující protiprávní kontakty mezi hospodářskými subjekty, jako jsou zápisy ze schůzky, jsou tyto obvykle útržkovité a rozptýlené, takže se často ukazuje jako nezbytné rekonstruovat některé podrobnosti dedukcí. Ve většině případů musí být existence protisoutěžního jednání nebo dohody vyvozena z určitého počtu shodujících se skutečností a nepřímých důkazů, které ve svém celku mohou představovat, pokud neexistuje jiné logické vysvětlení, důkaz o porušení práva hospodářské soutěže. V případě protiprávního jednání, které trvá několik let, nemá skutečnost, že se kartelová dohoda projevuje v různých obdobích, která mohou být od sebe oddělena delším či kratším časovým odstupem, dopad na existenci této kartelové dohody, pokud jednotlivé skutky, které jsou součástí tohoto protiprávního jednání, sledují jeden a tentýž cíl a jsou součástí jediného a trvajícího protiprávního jednání.

Z toho plyne, že vzhledem k tomu, že účelem dohod porušujících pravidla hospodářské soutěže v jejich vzájemné souvislosti bylo vyvolávat účinky v období mezi datem, kdy jedna z nich nabyla účinnosti, a datem, kdy jiné skončila platnost, mohla Komise oprávněně považovat tyto dohody za nepřímý důkaz o tom, že protiprávní jednání nepřetržitě pokračovalo po celé dotčené období. Důkazy o opakovaných projevech kartelové dohody, jakož i soubor nepřímých důkazů shromážděných Komisí o tom, že aktivity, jichž se dotyčný podnik účastnil v rámci kartelové dohody, pokračovaly po celé dotčené období, je tudíž třeba považovat za dostatečný důkaz o tom, že kartelová dohoda pokračovala nepřetržitě mezi daty uvedenými v rozhodnutí Komise.

(viz body 164–166, 176–177)

7. Podle článku 25 nařízení č. 1/2003 se pravomoc Komise uložit sankci za porušení článku 81 ES a článku 53 dohody o Evropském hospodářském prostoru promlčuje po pěti letech. Promlčecí lhůta začíná běžet dnem, kdy došlo k protiprávnímu jednání. V případě trvajícího nebo opakovaného protiprávního jednání však začíná lhůta běžet dnem, kdy bylo ukončeno.

(viz bod 188)

8. Komisi nelze vytýkat, že zvlášť neodůvodnila uložení pokuty, kterou měly v důsledku protiprávního jednání porušujícího pravidla hospodářské soutěže zaplatit solidárně dvě společnosti, a to s ohledem na skutečnost, že tyto společnosti v den přijetí napadeného rozhodnutí již netvořily jedinou hospodářskou entitu, jelikož podle Komise tato okolnost tomu nebránila. Komise totiž není povinna ve svém rozhodnutí uvádět přesné odůvodnění určitých aspektů, které se jí zdají být zjevně irelevantní, bezvýznamné, nebo při jejím posuzování jasně podružné.

(viz bod 200)

9. Solidarita při placení pokut uložených v důsledku porušení článku 81 ES a článku 53 dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) je právním důsledkem automaticky plynoucím z hmotněprávních ustanovení uvedených článků.

Solidarita při placení pokuty uložené vícero osobám v důsledku účasti podniku na porušování článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP vyplývá z toho, že každou z dotčených osob lze považovat za osobně odpovědnou za účast podniku na protiprávním jednání. Jednotnost chování podniku na trhu je pro účely uplatňování práva hospodářské soutěže důvodem pro to, aby společnosti, respektive obecněji právní subjekty, které mohou být shledány osobně odpovědnými za toto chování, byly zavázány solidárně. Solidarita při placení pokut uložených za porušení článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP napomáhá v rozsahu, v němž přispívá k zaručení účinného výběru těchto pokut, k dosažení cíle odrazení, který právo hospodářské soutěže obecně sleduje, a to za současného dodržení zásady ne bis in idem, která je základní zásadou práva Unie, rovněž zakotvenou v článku 4 protokolu č. 7 k Evropské úmluvě o lidských právech, který zakazuje, aby za totéž porušení práva hospodářské soutěže bylo více než jednou trestáno totéž chování podniku na trhu prostřednictvím právních subjektů, které za něj mohou nést osobní odpovědnost.

Skutečnost, že osobní odpovědnost, již v důsledku účasti jednoho podniku na protiprávním jednání nese vícero společností, není u všech táž, nebrání tomu, aby těmto společnostem byla uložena pokuta, kterou mají zaplatit solidárně, neboť solidarita při zaplacení pokuty pokrývá pouze to období protiprávního jednání, ve kterém tyto společnosti tvořily jednu hospodářskou jednotku, potažmo představovaly jeden podnik ve smyslu práva hospodářské soutěže.

(viz body 204–206)

10. Žalobní důvod vycházející z porušení zásady právní jistoty v rozsahu, v němž jej lze vykládat jako námitku protiprávnosti směřující vůči pravidlům týkajícím se solidarity při placení pokut v případech protiprávního jednání porušujícího pravidla hospodářské soutěže, neboť tato pravidla jsou zdrojem nejistoty ohledně zaplacení pokuty, určení dlužníka povinného zaplatit pokutu a ohledně právního postavení každého ze solidárních spoludlužníků, eo ipso předpokládá, že bude rozhodnuto o legalitě samotné úpravy solidarity při placení pokut v právu hospodářské soutěže a přezkoumáno, zda sankcionované společnosti mohly dostatečně přesně znát práva a povinnosti, které z ní plynou.

V tomto ohledu pojem „solidarita při placení pokut“, podobně jako pojem „podnik“ ve smyslu práva hospodářské soutěže, jehož je pouze automatickým důsledkem, je pojem autonomní, který je nutno vykládat s odkazem na cíle a systém práva hospodářské soutěže, jehož je součástí, a případně i s ohledem na obecné zásady vyvozené ze všech vnitrostátních právních řádů. Není-li v rozhodnutí, jímž Komise ukládá pokutu za protiprávní jednání jednoho podniku vícero společnostem, které ji mají zaplatit solidárně, uvedeno jinak, přičítá jim odpovědnost za toto chování rovným dílem. Krom toho společnosti, jimž bylo uloženo solidární zaplacení pokuty, mají povinnost zaplatit jedinou pokutu, jejíž výše se vypočítává ve vazbě na obrat dotyčného podniku.

Z toho plyne, že každá ze společností má povinnost zaplatit Komisi celou částku pokuty a že zaplatí-li pokutu jedna z nich, je vůči Komisi splněn závazek všech. Společnosti, jimž je uloženo solidární zaplacení pokuty a které nesou, není-li v rozhodnutí o uložení pokuty stanoveno jinak, stejnou míru odpovědnosti za protiprávní jednání, musí v zásadě přispět k zaplacení pokuty uložené za toto protiprávní jednání rovným dílem. V důsledku toho společnost, která po případné výzvě Komise zaplatí celou částku pokuty, může na základě rozhodnutí Komise žalovat své solidární spoludlužníky na vydání částek odpovídajících jejich podílům. Pokud tedy z rozhodnutí, jímž je ukládána pokuta vícero společnostem, které ji mají zaplatit solidárně, nelze a priori určit, která z těchto společností bude nakonec vyzvána, aby Komisi uhradila celou částku pokuty, nebrání to tomu, aby každá z těchto společností mohla jednoznačně zjistit svůj vlastní podíl na výši pokuty a podat proti svým spoludlužníkům žalobu na vydání částek, které by uhradila nad rámec tohoto svého podílu.

(viz body 213, 215)

11. Solidarita při placení pokut v právu hospodářské soutěže nebrání právu každé ze sankcionovaných společností podat žalobu na neplatnost rozhodnutí, jímž jí Komise uložila pokutu, kterou mají dané společnosti zaplatit solidárně.

(viz bod 217)

12. Podle zásady personality trestů a sankcí, použitelné na veškerá správní řízení, která mohou vést k uložení sankcí podle práva hospodářské soutěže, má být osoba sankcionována pouze za skutečnosti, které jsou jí individuálně vytýkány. Tak tomu je v případě, kdy jsou z důvodu účasti jednoho podniku na protiprávním jednání sankcionovány dvě společnosti za skutečnosti, které jim Komise individuálně vytkla, a to v důsledku odpovědnosti, kterou nesly jakožto přímé nebo nepřímé vedení tohoto podniku.

(viz body 219–220)

13. Požadavek soudní ochrany představuje obecnou zásadu práva Unie, která vyplývá z ústavních tradic společných členským státům a která byla zakotvena i v článcích 6 a 13 Evropské úmluvy o lidských právech. Právo na účinný procesní prostředek je dále zakotveno rovněž v článku 42 Listiny základních práv Evropské unie.

(viz bod 224)

14. Požadavek účinné soudní ochrany se vztahuje zejména na všechna rozhodnutí Komise, jimiž se konstatuje a stíhá porušování práva hospodářské soutěže. Podle článku 17 nařízení č. 17 a článku 31 nařízení č. 1/2003 má Tribunál pravomoc ve smyslu článku 229 ES v plné jurisdikci přezkoumávat rozhodnutí, kterými Komise stanoví pokutu, a může uloženou pokutu zrušit, snížit nebo zvýšit.

V souvislosti se žalobami podle článku 230 ES je třeba přezkum legality rozhodnutí Komise, jímž je fyzickým nebo právnickým osobám přičítáno porušení práva hospodářské soutěže, a z tohoto důvodu je jim uložena pokuta, považovat za účinný soudní přezkum tohoto rozhodnutí. Intenzita soudního přezkumu vykonávaného soudem Unie, potažmo účinnost žalob proti rozhodnutím, jimiž Komise konstatuje porušení pravidel hospodářské soutěže a stanovuje pokutu, je ještě posílena tím, že Tribunálu je v této oblasti přiznaná pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci. Nad rámec pouhého přezkumu legality, který může vést jen buď k zamítnutí žaloby, nebo ke zrušení napadeného aktu, pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci, kterou disponuje soud Unie, jej opravňuje ke změně napadeného aktu, aniž jej nutně musí zrušit, s přihlédnutím ke všem skutkovým okolnostem, aby například změnil výši uložené pokuty.

(viz body 225–227)

15. Článek 81 ES, a per analogiam článek 53 dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) představují kogentní ustanovení nezbytná ke splnění poslání svěřených Evropskému společenství a EHP, takže odpovědnost a sankce, jimž jsou vystaveny společnosti v případě porušení těchto ustanovení, si tyto společnosti nemohou stanovit dle svého uvážení.

(viz bod 229)

16. Podle článku 5 ES jedná Evropské společenství v mezích pravomocí svěřených mu Smlouvou a cílů stanovených v této smlouvě. Disponuje tak pouze svěřenými pravomocemi.

Když Komise zahájí řízení za účelem přijetí rozhodnutí konstatujícího porušení článku 81 ES a článku 53 dohody o Evropském hospodářském prostoru, má podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, respektive čl. 7 odst. 1 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, jako jediná pravomoc konstatovat toto protiprávní jednání a uložit pokutu podnikům, které se na něm úmyslně nebo z nedbalosti podílely. Komise nemůže delegovat pravomoci, které jí výše uvedená ustanovení svěřují, na třetí osobu, neboť by tím porušila zásadu svěřených pravomocí.

Jestliže Komise určila v rozhodnutí přijatém v určitém případě příslušné podíly odpovědnosti dvou samostatných společností za účast dotyčného podniku na zjištěném protiprávním jednání, a potažmo jejich podíly na částce pokuty, kterou mají zaplatit Komisi solidárně, nelze mít za to, že v tomtéž případě delegovala na vnitrostátní soud nebo rozhodce část svých pravomocí, které jsou jí svěřeny za účelem zjišťování a sankcionování takových protiprávních jednání.

(viz body 233–234, 236)

17. Oznámení námitek je přípravným dokumentem, jehož skutková a právní posouzení jsou zcela předběžná. Z tohoto důvodu Komise smí, a dokonce musí, zohlednit důkazy vyplývající ze správního řízení, aby mimo jiné upustila od námitek, které se ukázaly jako neopodstatněné. Jestliže měla společnost sankcionovaná za porušení práva hospodářské soutěže možnost užitečně vyjádřit své stanovisko k otázce upuštění od námitky, kterou Komise předtím vznesla vůči jiným společnostem, v napadeném rozhodnutí, aby mohla vyvodit jejich solidární odpovědnost s prvně jmenovanou společností za účast jednoho a téhož podniku na protiprávním jednání, před přijetím tohoto rozhodnutí, nebylo její právo na obhajobu porušeno v důsledku nesouladu mezi oznámením námitek a napadeným rozhodnutím.

(viz body 248–249, 262)

18. Úloha vůdce zastávaná jedním nebo více podniky v rámci kartelové dohody musí být zohledněna pro účely výpočtu výše pokuty v rozsahu, v jakém podniky, které takovou úlohu zastávaly, musejí nést zvláštní odpovědnost v porovnání s ostatními podniky. Aby podnik mohl být kvalifikován jako vůdce kartelové dohody, musí představovat pro kartelovou dohodu významnou hybnou sílu anebo nést zvláštní a konkrétní odpovědnost za fungování této dohody. Tak je tomu v případě, kdy podnik zastával úlohu vůdce protiprávního jednání tím, že plnil úkoly „evropského tajemníka“ kartelové dohody, které mu přiznávaly postavení vůdce při koordinování kartelové dohody a v každém případě při jejím konkrétním fungování, a zvláště pak v případě, kdy tento „evropský tajemník“ byl pro účastníky kartelové dohody kontaktním článkem a sehrával klíčovou úlohu při jejím konkrétním fungování, neboť zprostředkovával výměnu informací v rámci kartelové dohody, shromažďoval, třídil a vyměňoval si základní informace o fungování kartelové dohody, zejména informace o některých zvláště významných projektech, s ostatními jejími účastníky, organizačně a sekretářsky zajišťoval pracovní schůzky a příležitostně měnil kódy, které sloužily k utajení těchto schůzek či kontaktů.

(viz body 280, 283, 287)

19. V oblasti hospodářské soutěže vyžaduje zásada rovného zacházení a zásada proporcionality, aby v případě, kdy v průběhu dlouhodobého protiprávního jednání vykonává vedoucí úlohu při protiprávním jednání postupně v prokazatelně stanovených obdobích několik podniků vedených různými společnostmi, bylo zvýšení základní částky pokut uložených společnostem, které řídily jeden nebo více podniků, jež pod jejich vedením zastávaly úlohu „vůdce protiprávního jednání“, rozdílné, jestliže je podstatně rozdílná doba, po kterou tento podnik, respektive tyto podniky, zastával pod jejich vedením uvedenou úlohu. Vedoucí úloha souvisí s fungováním kartelové dohody a na rozdíl od úlohy podněcovatele protiprávního jednání nevyhnutelně probíhá v určitém čase. Je tudíž třeba vzít v potaz, že jedné společnosti, která řídila jeden z podniků, jež se účastnily kartelové dohody, lze přičíst úlohu hybné síly, kterou pro fungování kartelové dohody představovala, maximálně za období o něco delší než jedna čtvrtina celkové doby trvání protiprávního jednání, zatímco jiné společnosti, která řídila jiný podnik, jenž se účastnil kartelové dohody, lze přičíst úlohu hybné síly, kterou pro fungování kartelové dohody představovala, za období téměř tří čtvrtin uvedené doby.

Z uvedeného plyne, že Komise tím, že společnostem, které prostřednictvím jimi řízených podniků zastávaly úlohu vůdce kartelové dohody, zvýšila základní částku pokuty v totožné míře, přestože délky období, po které dotčený podnik, respektive dotčené podniky plnily pod jejich vedením úkoly vůdce kartelové dohody, se podstatně lišily, porušila zásadu rovného zacházení a zásadu proporcionality.

Naproti tomu, i kdyby se Komise tím, že jako vůdce protiprávního jednání nekvalifikovala i určitý podnik, přestože tento sehrával významnou úlohu v rámci kartelové dohody, dopustila protiprávního použití kritérií pro takovou kvalifikaci, nebylo by z důvodu této protiprávnosti, k níž by došlo ve prospěch jiné osoby, možné vyhovět žalobním výtkám vycházejícím z nedodržení zásady rovného zacházení či zásady nediskriminace.

(viz body 307–308, 311–312)

20. Pravomoc přezkumu v plné jurisdikci svěřená soudu Unie článkem 17 nařízení č. 17 a článkem 31 nařízení č. 1/2003 jej opravňuje nad rámec pouhého přezkumu legality sankce nahradit posouzení Komise svým posouzením, a tedy uloženou pokutu zrušit, snížit nebo zvýšit, pokud je mu otázka výše pokuty předložena k posouzení. V rámci tohoto posouzení je třeba zajistit, aby zvýšení související s vedoucí úlohou při protiprávním jednání, kterou sehrával dotyčný podnik, bylo stanoveno na úrovni, která zaručí jeho odrazující povahu.

(viz body 318–319)

21. V případě, kdy jsou několika společnostem uloženy pokuty za účast jimi řízených podniků na protiprávním jednání porušujícím pravidla hospodářské soutěže, a kdy je stanovena výše jednotlivých pokut, se Komise tím, že se při posuzování relativní velikosti a hospodářské síly jednotlivých podniků v době, kdy docházelo k protiprávnímu jednání, rozhodne v zásadě vycházet ze světového obratu odpovídajícího inkriminovaným projektům, dosaženého jednotlivými podniky v posledním celém roce protiprávního jednání, neodchyluje od způsobu výpočtu stanoveného v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO, nepřekračuje právní rámec pro sankce stanovený článkem 15 nařízení č. 17 a článkem 23 nařízení č. 1/2003 ani neporušuje zásadu proporcionality. Tak tomu je zejména tehdy, dospěje-li Komise k závěru, že s ohledem na celosvětový charakter určité kartelové dohody je třeba jako základ pro srovnání relativní velikosti každého podniku vzít podíl na světovém obratu odpovídajícím projektům, jež jsou předmětem kartelové dohody, který držely jednotlivé podniky v posledním celém roce účasti podniku na zjištěném protiprávním jednání, neboť tento srovnávací základ věrně odráží schopnost jednotlivých podniků způsobit významnou škodu jiným hospodářským subjektům na území Evropského hospodářského prostoru a vypovídá o tom, do jaké míry přispívaly k efektivitě kartelové dohody jako celku, nebo naopak k nestabilitě kartelové dohody, kterou by způsobila jejich případná neúčast.

(viz body 360, 362)

ROZSUDEK TRIBUNÁLU (druhého senátu)

3. března 2011 ( )

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh s projekty plynem izolovaných spínacích přístrojů – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP – Právo na obhajobu – Povinnost uvést odůvodnění – Přičitatelnost protiprávního jednání – Doba trvání protiprávního jednání – Pokuty – Společná a nerozdílná odpovědnost za zaplacení – Přitěžující okolnosti – Vedoucí úloha – Polehčující okolnosti – Spolupráce“

Ve věcech T‑117/07 a T‑121/07,

Areva, société anonyme, se sídlem v Paříži (Francie),

Areva T & D Holding SA, se sídlem v Paříži,

Areva T & D SA, se sídlem v Paříži,

Areva T & D AG, se sídlem v Oberentfeldenu (Švýcarsko),

zastoupené A. Schildem a J.-M. Cotem, advokáty,

Alstom, société anonyme, se sídlem v Levallois-Perret (Francie), původně zastoupená J. Derennem, advokátem, W. Broerem, solicitor, A. Müller-Rappard a C. Guirado, advokáty, poté J. Derennem a A. Müller-Rappard, advokáty,

žalobkyně,

proti

Evropské komisi, původně zastoupené X. Lewisem a F. Arbaultem, poté M. Lewisem, nyní V. Bottkou a N. Von Lingenem, jako zmocněnci,

žalované,

jejichž předmětem je návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 6762 v konečném znění ze dne 24. ledna 2007 týkajícího se řízení podle článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP (Věc COMP/F/38.899 – Plynem izolované spínací přístroje), a podpůrně návrh na snížení pokuty, která jim byla uložena,

TRIBUNÁL (druhý senát),

ve složení: I. Pelikánová (zpravodajka), předsedkyně, K. Jürimäe a S. Soldevila Fragoso, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: C. Kristensen, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 24. března 2009,

vydává tento

Rozsudek

Skutečnosti předcházející sporu

1 Skutečnosti předcházející sporu vyplývají především ze zjištění Komise Evropských společenství uvedených v rozhodnutí Komise K(2006) 6762 v konečném znění ze dne 24. ledna 2007 týkajícím se řízení podle článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP (Věc COMP/F/38.899 – Plynem izolované spínací přístroje) (dále jen „napadené rozhodnutí“). Jelikož účastnice řízení tyto skutečnosti nezpochybnily, respektive přinejmenším je nezpochybnily platně, je třeba je pro účely tohoto řízení považovat za prokázané.

Dotyčný výrobek

2 Plynem izolované spínací přístroje (dále jen „PISP“) se používají ke kontrole toku energie v elektrické rozvodné síti. Jedná se o silnoproudá zařízení, která se používají jako hlavní prvek pro elektrické rozvodny dodávané na klíč.

3 Elektrické rozvodny jsou pomocnými elektrickými centrálami, které převádějí elektrický proud. Vedle transformátoru se elektrické rozvodny skládají z kontrolních systémů, přenašečů, baterií, nabíjecích zařízení a spínacího přístroje. Spínací přístroj chrání transformátor před přetížením nebo izoluje elektrický obvod a vadný transformátor.

4 Spínací přístroje mohou být izolované plynem, vzduchem nebo může jít o hybridní přístroje, pokud kombinují obě výše uvedené techniky. Plynem izolované spínací přístroje se prodávají v celém světě jako nedílné součásti elektrických rozvoden dodávaných na klíč nebo jako samostatné díly, který je třeba do takových rozvoden doinstalovat. Představují přibližně 30 až 60 % z celkové ceny těchto rozvoden.

5 Napadené rozhodnutí se týká projektů PISP na napětí 72,5 kV nebo vyššího (dále jen „projekty PISP“), což zahrnuje PISP jakožto samostatné výrobky, a to včetně všech souvisejících služeb (doprava, instalace, přezkoušení, izolování atd.), a elektrické rozvodny s PISP dodávané na klíč, které se skládají z PISP a dalších součástí rozvodny, například transformátorů, a to včetně všech souvisejících služeb (doprava, montáž rozvodů, instalace, izolování atd.).

Dotčené podniky

6 Alstom (dříve Alsthom), akciová společnost podle francouzského práva se správní radou, je mateřská společnost skupiny společností (dále jen „skupina Alstom“). V období od 15. dubna 1988 do 8. ledna 2004 skupina Alstom působila v odvětví přenosu a distribuce elektrické energie (dále jen „úsek T & D“) a především v oblasti PISP.

7 V rámci skupiny Alstom vyvíjela aktivity v oblasti PISP ve Francii Alsthom SA (France), a to až do roku 1989, kdy došlo ke změně její firmy na GEC Alsthom SA, ve které 100% podíl držela GEC Alsthom NV. Dne 16. listopadu 1992 vznikla společnost Kléber Eylau SA, která byla dohodou účinnou od 7. prosince 1992 pověřena aktivitami v oblasti PISP ve Francii. Ve společnosti Kléber Eylau držela 99,76% podíl GEC Alsthom SA a 0,04% podíl Étoile Kléber. V červnu 1993 došlo k přeměně Kléber Eylau na GEC Alsthom T&D SA, která se v červnu 1998 přeměnila na Alstom T & D SA. V posledně uvedené společnosti měla 100% podíl Alstom Holdings (France), jejímž 100% podílníkem byla Alstom.

8 Aktivity v oblasti PISP v rámci skupiny Alstom probíhaly od ledna 1986 paralelně ve Švýcarsku a ve Francii, kdy se Sprecher Energie AG stala dceřinou společností, v níž 100% podíl držela Alsthom. V listopadu 1993 se Sprecher Energie přeměnila na GEC Alsthom T & D AG, která se v červenci 1997 přeměnila na GEC Alsthom AG a v červnu 1998 na Alstom AG [dále jen „Alstom (Suisse)“]. Dne 22. prosince 2000 posledně uvedenou společnost převzala Alstom Power (Schweiz) AG. Nový subjekt dostal název Alstom (Schweiz) AG. V listopadu 2002 vznikl v rámci skupiny Alstom nový právní subjekt, na který byly převedeny aktivity úseku T & D ve Švýcarsku. Tento subjekt, který se původně jmenoval Alstom (Schweiz) Services AG, byl následně přejmenován na Alstom T & D AG.

9 Veškeré aktivity skupiny Alstom v rámci úseku T & D byly dne 8. ledna 2004, převedeny na skupinu, ve které je mateřskou společností Areva, akciová společnost podle francouzského práva s představenstvem a dozorčí radou (dále jen „skupina Areva“). Aktivity v oblasti PISP v rámci skupiny Areva vykonávaly v období od 9. ledna do 11. května 2004 společnosti Areva T & D SA a Areva T & D AG, dceřiné společnosti, ve kterých 100% podíl držela společnost Areva T & D Holding SA, jejímž 100% podílníkem byla Areva (dále jen společně „společnosti skupiny Areva“).

Správní řízení

10 Dne 3. března 2004 společnost ABB Ltd oznámila Komisi existenci protisoutěžních jednání a podala ústní žádost o ochranu před pokutami v souladu s oznámením Komise ze dne 19. února 2002 o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3, dále jen „oznámení o spolupráci“).

11 Jednání oznámená společností ABB spočívala v koordinaci prodeje projektů PISP na celosvětové úrovni, včetně rozdělení trhů, přidělování kvót a zachovávání příslušných tržních podílů, přidělování projektů PISP výrobcům určeným za tímto účelem a manipulace nabídkového řízení (bid-rigging), aby byly smlouvy přidělovány těmto výrobcům, stanovení cen komplexními dohodami týkajícími se projektů PISP, které nebyly přiděleny, výpovědi licenčních smluv uzavřených se společnostmi, které nebyly účastníky kartelové dohody, a výměny citlivých informací o trhu.

12 Ústní žádost o ochranu před pokutami podaná společností ABB byla, zejména dne 7. května 2004, doplněna o ústní vyjádření a listinné důkazy. Dne 25. dubna 2004 poskytla Komise společnosti ABB podmínečnou ochranu.

13 Na základě prohlášení společnosti ABB zahájila Komise šetření a ve dnech 11. a 12. května 2004 provedla kontroly v prostorách několika společností působících v oboru PISP.

14 V období od 14. do 25. května 2004 spolupracovala skupina Areva s Komisí a v souladu s oznámením o spolupráci jí poskytla různé listinné důkazy a informace.

15 Dne 4. října 2004 odpověděla společnost ABB Komisi na její žádost o informace.

16 Dne 6. února 2006 zaslala Komise žádost o informace společnosti Alstom, která na ni odpověděla dopisem ze dne 24. února 2006.

17 Dne 20. dubna 2006 přijala Komise oznámení námitek, které vedle společnosti Alstom a společností skupiny Areva zaslala i společnostem ABB, Fuji Electric Holdings Co., Ltd a Fuji Electric Systems Co., Ltd (dále jen společně „společnosti skupiny Fuji“), Hitachi a Hitachi Europe Ltd (dále jen společně „společnosti skupiny Hitachi“), Japan AE Power Systems Corp. (dále jen „JAEPS“), Mitsubishi Electric System Corp. (dále jen „Melco“), Nuova Magrini Galileo SpA, Schneider Electric SA (dále jen „Schneider“), Siemens AG, Toshiba Corp. a pěti společnostem skupiny, jejíž mateřskou společností byla VA Technologie AG (dále jen „skupina VA Tech“), a to včetně samotné VA Technologie.

18 Dne 5. května 2006 byly společnosti Alstom v souladu s oznámením o spolupráci zpřístupněny ústní výpovědi učiněné ostatními dotčenými společnostmi.

19 Dne 30. června 2006 zaslaly Alstom a společnosti skupiny Areva ve stanovené lhůtě Komisi svá vyjádření k oznámení námitek. Alstom v příloze své odpovědi na oznámení námitek předložila několik interních dokumentů skupiny Alstom a požádala o důvěrné zacházení s nimi, a to vůči jakékoli třetí osobě mimo Komisi. I společnosti ABB, společnosti skupiny Fuji, Hitachi a JAEPS, Melco, Schneider, Siemens AG Österreich, Siemens a Toshiba odpověděly na oznámení námitek písemně ve stanovených lhůtách.

20 Dopisem ze dne 12. července 2006 spolupracovaly společnosti skupiny Fuji s Komisí a podle oznámení o spolupráci jí poskytly různé listinné důkazy a informace.

21 Dne 14. července 2006 ABB zaslala Komisi „dodatek k odpovědi na oznámení námitek“.

22 Komise vyslechla společnosti, jimž bylo zasláno oznámení námitek, ve dnech 18. a 19. července 2006.

23 Dne 25. srpna 2006 předložila Komise účastnicím řízení k vyjádření výňatky odpovědi společností skupiny Fuji na oznámení námitek, ve znění bez důvěrných informací, žádost podanou dne 12. července 2006 společnostmi skupiny Fuji v souladu s oznámením o spolupráci (viz výše bod 20), dodatek k odpovědi společnosti ABB na oznámení námitek a dodatečné dokumenty. Alstom svá vyjádření k uvedeným dokumentům předložila dne 15. září 2006 spolu s prohlášením svého zaměstnance pana S., který byl údajně přímo seznámen se skutkovými okolnostmi sporu.

24 Dne 20. září 2006 zaslala Komise společnostem skupiny Areva žádost o informace, na kterou adresátky odpověděly dne 6. října 2006 předložením mnoha dokumentů týkajících se reorganizace aktivit úseku T & D v rámci skupiny Alstom za účelem jejich převedení v rámci skupiny, zmíněného výše v bodě 9.

25 De 14. listopadu 2006 zaslala Komise společnosti Alstom své stanovisko k dodatečným dokumentům uvedeným výše v bodě 23 v anglickém jazyce a na základě žádosti společnosti Alstom ze dne 17. listopadu 2006 jí toto stanovisko zaslala dne 22. listopadu 2006 ve francouzském jazyce. Dne 27. listopadu 2006 Alstom předložila vyjádření k uvedenému stanovisku.

26 Dne 4. prosince 2006 zaslala Alstom Komisi dopis týkající se určení právnických osob dotčených skutkovými okolnostmi sporu. Tento dopis obsahoval především četná schémata znázorňující různé operace v rámci reorganizace aktivit úseku T & D v rámci skupiny Alstom.

Napadené rozhodnutí

27 Dne 24. ledna 2007 přijala Komise napadené rozhodnutí, jehož shrnutí zveřejnila v Úředním věstníku dne 10. ledna 2008 (Úř. věst. C 5, s. 7). Rozhodnutí bylo společnosti Alstom a společnostem skupiny Areva oznámeno dne 8. února 2007.

28 Vedle společnosti Alstom a společností skupiny Areva bylo napadené rozhodnutí určeno společnosti ABB, společnostem skupiny Fuji, společnostem skupiny Hitachi, a dále společnostem JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo, Schneider, Siemens, Siemens AG Österreich, Siemens Transmission & Distribution Ltd (dále jen „Reyrolle“), Siemens Transmission & Distribution SA, Toshiba a VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

29 V bodech 113 až 123 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla, že různé podniky, které se účastnily kartelové dohody, koordinovaly podle smluvených pravidel přidělování projektů PISP na celosvětové úrovni, s výjimkou některých trhů, aby zejména zachovaly kvóty, které do značné míry odrážely jejich odhadované historické podíly na trhu. Upřesnila, že k přidělování projektů PISP docházelo na základě společné „japonské“ kvóty a společné „evropské“ kvóty, které měly být mezi ně posléze rozděleny japonskými a evropskými výrobci. Dohoda podepsaná ve Vídni dne 15. dubna 1988 (dále jen „dohoda GQ“) stanovila pravidla umožňující přidělení projektů PISP buď japonským, nebo evropským výrobcům a přičtení jejich hodnoty k příslušným kvótám. Kromě toho v bodech 124 až 132 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise upřesnila, že různé podniky, které se účastnily kartelové dohody, uzavřely nepsanou dohodu (dále jen „obecná dohoda“), na základě níž projekty PISP v Japonsku na straně jedné a v zemích evropských účastníků kartelové dohody na straně druhé, označované společně jako „domovské země“ projektů PISP, byly vyhrazeny japonským a evropským účastníkům kartelu. Projekty PISP v „domovských zemích“ nebyly předmětem výměny informací mezi oběma skupinami a nebyly přičítány k příslušným kvótám.

30 Dohoda GQ obsahovala rovněž pravidla týkající se výměny nezbytných informací o fungování kartelu mezi oběma skupinami výrobců, která byla zejména zajišťována tajemníky uvedených skupin, manipulace dotyčných nabídkových řízení a stanovení cen za projekty PISP, které nemohly být přiděleny. Podle znění přílohy 2 se dohoda GQ vztahovala na celý svět s výjimkou Spojených států amerických, Kanady, Japonska a 17 zemí západní Evropy. Projekty PISP byly v jiných evropských zemích než v „domovských zemích“ podle obecné dohody rovněž vyhrazeny evropské skupině a japonští výrobci se zavázali, že nebudou v případě projektů PISP v Evropě podávat nabídky.

31 Rozdělování projektů PISP mezi evropskými výrobci se podle Komise řídilo dohodou podepsanou rovněž ve Vídni dne 15. dubna 1988, nazvanou „E-Group Operation Agreement for GQ-Agreement“ (Dohoda skupiny E ohledně provádění dohody GQ) (dále jen „dohoda EQ“). Komise uvedla, že přidělování projektů PISP v Evropě probíhalo podle stejných pravidel a postupů, jakými se řídilo přidělování projektů PISP v jiných zemích. Konkrétně měly být projekty PISP v Evropě rovněž oznamovány, zapisovány do seznamu, přidělovány, seřazovány nebo získaly minimální cenu.

32 V bodě 142 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise konstatovala, že v dohodě GQ a v dohodě EQ, jakož i pro účely organizace a fungování kartelové dohody byli různí účastníci kartelové dohody označeni kódem, který se skládal z číslic pro evropské účastníky a písmen pro japonské účastníky. Původní kódy byly nahrazeny čísly od července roku 2002.

33 V článku 1 písm. b) napadeného rozhodnutí Komise konstatovala, že Alstom svou účastí na souboru dohod a jednání ve vzájemné shodě v oboru projektů PISP v EHP v období od 15. dubna 1988 do 8. ledna 2004 porušila článek 81 ES a článek 53 dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „dohoda o EHP“). V článku 1 písm. c), d), e) a f) napadeného rozhodnutí konstatovala, že obou uvedených protiprávních jednání se dopouštěly i společnosti Areva a Areva T & D Holding v období od 9. ledna do 11. května 2004, společnost Areva T & D AG v období od 22. prosince 2003 do 11. května 2004 a společnost Areva T & D SA v období od 7. prosince 1992 do 11. května 2004.

34 Za protiprávní jednání uvedené v článku 1 napadeného rozhodnutí byla v čl. 2 písm. b) a c) napadeného rozhodnutí společnosti Alstom uložena individuální pokuta ve výši 11 475 000 eur a pokuta ve výši 53 550 000 eur, kterou má zaplatit solidárně se společností Areva T & D SA.

35 Za protiprávní jednání uvedené v článku 1 napadeného rozhodnutí byla v čl. 2 písm. c) napadeného rozhodnutí společnosti Areva T & D SA uložena pokuta ve výši 53 550 000 eur, kterou má zaplatit solidárně se společností Alstom, z nichž 25 500 000 eur má zaplatit solidárně se společnostmi Areva, Areva T & D Holding a Areva T & D AG.

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

36 Návrhy došlými kanceláři Tribunálu (dříve Soudu) dne 18. dubna 2007 podaly společnosti skupiny Areva a Alstom projednávané žaloby, které byly zapsány pod čísly T‑117/07 a T‑121/07.

37 Na základě zprávy soudkyně zpravodajky rozhodl Tribunál (druhý senát) o zahájení ústní části řízení ve věcech T‑117/07 a T‑121/07.

38 Po vyslechnutí účastnic řízení k tomuto bodu předsedkyně druhého senátu v souladu s článkem 50 jednacího řádu Tribunálu usnesením ze dne 12. března 2009 spojila věci T‑117/07 a T‑121/07 pro účely ústní části řízení. Přiznala rovněž důvěrné zacházení pro dokumenty přiložené k odpovědi společnosti Alstom na oznámení námitek (viz výše bod 19) a založené do spisu ve věci T‑121/07.

39 Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na otázky Tribunálu byly vyslechnuty na jednání dne 24. března 2009. Žalobkyně potvrdily, že jejich žalobní důvody a výtky vycházející z porušení článku 81 ES je třeba vykládat tak, že se týkají i článku 53 dohody o EHP. Komise se vyjádřila tak, že se solidární odpovědnost za porušení práva hospodářské soutěže považuje za odpovědnost rozloženou rovným dílem, pokud výrok rozhodnutí, které konstatuje tuto odpovědnost, nestanoví jinak. Žalobkyně naopak zpochybnily možnost uplatnění takové domněnky. Komise nakonec prohlásila, že v rámci posuzování vedoucí úlohy při porušování práva hospodářské soutěže bylo třeba zvážit veškerá kritéria, tedy i délku trvání výkonu této vedoucí úlohy a intenzitu, s jakou byla vykonávána. Tato vyjádření byla zaznamenána do protokolu o jednání. Společnosti skupiny Areva ve svém závěrečném vyjádření namítly věcné pochybení, které mělo spočívat v tom, že Areva T & D AG byla ztotožňována se společností Alstom T & D AG s tím, že toliko změnila obchodní firmu.

40 Dopisy došlými kanceláři Tribunálu ve dnech 29. a 30. dubna 2009 Alstom a společnosti skupiny Areva podaly připomínky k obsahu protokolu z jednání, které se týkaly odpovědí Komise na otázky Tribunálu ohledně režimu solidární odpovědnosti za porušení práva hospodářské soutěže.

41 Usnesením Tribunálu ze dne 3. června 2009 byla znovuotevřena ústní část řízení. Předsedkyně druhého senátu Tribunálu v souladu s čl. 7 odst. 2 Pokynů pro vedoucího kanceláře Tribunálu rozhodla o založení dopisů podaných ve dnech 29. a 30. dubna 2009 do spisu.

42 Dopisem došlým kanceláři Tribunálu dne 18. června 2009 podala Komise vyjádření k uvedeným dopisům. V této souvislosti uvedla, že pokud ukládá pokutu vícero společnostem, které ji mají zaplatit solidárně, aniž ve výroku svého rozhodnutí upřesní nebo uvede jinak, nemá v úmyslu řešit otázku konkrétního podílu jednotlivých spoludlužníků na zaplacení této pokuty.

43 Rozhodnutím ze dne 1. července 2009 předsedkyně druhého senátu Tribunálu poté, co prověřila přesné znění ústních odpovědí Komise na tomto jednání, zamítla návrhy na změnu protokolu z jednání.

44 Alstom navrhuje, aby Tribunál:

– zrušil čl. 1 písm. b) a čl. 2 písm. b) a c) napadeného rozhodnutí;

– podpůrně, aby podstatně snížil pokutu, která jí byla uložena v čl. 2 písm. b) a c) napadeného rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

45 Společnosti skupiny Areva navrhují, aby Tribunál:

– zrušil článek 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž přičítá společnostem Areva T & D SA a Alstom solidární odpovědnost za protiprávní jednání, k němuž docházelo v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004, a solidární odpovědnost za protiprávní jednání, k němuž docházelo v období od 9. ledna do 11. května 2004;

– podpůrně, aby zrušil nebo podstatně snížil pokutu, která jim byla uložena v čl. 2 písm. c) napadeného rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

46 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žaloby jako neopodstatněné;

– uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

47 Jelikož projednávané věci spolu souvisí co do předmětu a účastnice řízení byly v tomto ohledu vyslechnuty, má Tribunál za to, že je třeba je podle článku 50 jednacího řádu spojit pro účely rozsudku.

48 Žalobami je primárně navrhováno zrušení čl. 1 písm. b), c), d), e) a f) napadeného rozhodnutí, primárně a podpůrně pak zrušení čl. 2 písm. b) a c) napadeného rozhodnutí a podpůrně změna čl. 2 písm. b) a c) napadeného rozhodnutí.

49 Nejprve je třeba se zabývat návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení čl. 1 písm. b), c), d), e) a f) napadeného rozhodnutí. Následně, bude-li potřeba, bude přezkoumáno návrhové žádání směřující ke zrušení čl. 2 písm. b) a c) napadeného rozhodnutí. Nakonec bude případně přezkoumáno i návrhové žádání směřující ke změně čl. 2 písm. b) a c) napadeného rozhodnutí.

50 Společnosti skupiny Areva na podporu svých návrhových žádání ve věci T‑117/07 uvádí sedm žalobních důvodů. První žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění stanovené v článku 253 ES. Podstatou druhého žalobního důvodu je porušení pravidel přičitatelnosti protiprávního jednání, která plynou z čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 dohody o EHP, a porušení obecných zásad právní jistoty a zákazu retroaktivity. Podstatou třetího žalobního důvodu je porušení pravidel přičitatelnosti protiprávního jednání, které plynou z čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 dohody o EHP. Podstatou čtvrtého žalobního důvodu je porušení pravidel přičitatelnosti protiprávního jednání a solidarity při placení pokut, která plynou z čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 dohody o EHP, porušení článku 7 ES a porušení obecných zásad rovného zacházení a proporcionality, právní jistoty, zákazu retroaktivity a účinné soudní ochrany. Pátý žalobní důvod vychází z porušení pravidel solidarity při placení pokut, která plynou z čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 dohody o EHP. Podstatou šestého žalobního důvodu je porušení čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) a bodu 2 pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 [UO] (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3; Zvl. vyd. 08/01, s. 171, dále jen „pokyny“), nesprávné posouzení a porušení obecných zásad rovného zacházení a proporcionality. Podstatou posledního, sedmého žalobního důvodu je nesprávné posouzení a porušení článku 81 ES, čl. 53 odst. 1 dohody o EHP a oznámení o spolupráci.

51 Společnost Alstom na podporu svých návrhových žádání ve věci T‑121/07 uvádí osm žalobních důvodů. První žalobní důvod vychází z porušení práva na účinný procesní prostředek. Podstatou druhého žalobního důvodu je porušení pravidel solidarity při placení pokut, která plynou z článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP, porušení obecných zásad právní jistoty a personality trestů a porušení povinnosti uvést odůvodnění. Třetí žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění zakotvené v článku 253 ES. Čtvrtý žalobní důvod primárně vychází z porušení pravidel přičitatelnosti protiprávního jednání, která plynou z článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP, a z nesprávného právního posouzení a podpůrně z porušení článku 25 nařízení č. 1/2003. Podstatou pátého žalobního důvodu je nesprávné posouzení, porušení pokynů, porušení zásad rovného zacházení a proporcionality a porušení povinnosti uvést odůvodnění. Podstatou šestého žalobního důvodu je porušení pravidel prokazování nepřetržitosti protiprávního jednání, která plynou z čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 a čl. 15 odst. 2 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81 ES] a [82 ES] (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), ve znění pozdějších předpisů, a porušení zásady právní jistoty. Sedmý žalobní důvod je založen na porušení zásady dodržení práva na obhajobu a na porušení čl. 27 odst. 1 nařízení č. 1/2003. Podstatou osmého žalobního důvodu je porušení pokynů a podpůrně porušení zásady proporcionality.

52 Jelikož některé žalobní důvody vznesené žalobkyněmi se překrývají, budou v zájmu řádného výkonu spravedlnosti posuzovány společně.

K návrhovému žádání směřujícímu ke zrušení čl. 1 písm. b), c), d), e) a f) napadeného rozhodnutí

53 Proti čl. 1 písm. b), c), d), e) a f) napadeného rozhodnutí směřují žalobní důvody a výtky, jejichž cílem je zpochybnit konstatování Komise, podle kterého společnosti skupiny Areva a Alstom porušily článek 81 ES a článek 53 dohody o EHP tím, že se v obdobích uvedených ve výše uvedeném článku v rámci EHP účastnily souboru dohod a jednání ve vzájemné shodě (viz výše bod 33).

54 Ve věci T‑117/07 jsou na podporu návrhového žádání směřujícího ke zrušení čl. 1 písm. c), d), e) a f) napadeného rozhodnutí v žalobě uváděny žalobní důvody a výtky, které zpochybňují posouzení Komise, podle něhož byly společnosti Areva T & D SA v období od 7. prosince 1992 do 11. května 2004, Areva T & D AG v období od 22. prosince 2003 do 11. května 2004 a Areva, jakož i Areva T & D Holding SA v období od 9. ledna do 11. května 2004 osobně odpovědné za to, že se části jejich podniků působící v oblasti PISP, respektive jejich dceřiné společnosti, účastnily souboru dohod a jednání ve vzájemné shodě v rámci EHP (druhý, třetí, čtvrtý a pátý žalobní důvod), a které namítají porušení podstatných formálních náležitostí, jež mohlo mít na dané posouzení vliv (první žalobní důvod).

55 Ve věci T‑121/07 jsou na podporu návrhového žádání směřujícího ke zrušení čl. 1 písm. b) napadeného rozhodnutí v žalobě uváděny žalobní důvody a výtky, které zpochybňují posouzení Komise, podle něhož je Alstom osobně odpovědná za to, že se části jejích podniků působící v oblasti PISP, respektive její dceřiné společnosti, účastnily souboru dohod a jednání ve vzájemné shodě v rámci EHP v období od 15. dubna 1988 do 8. ledna 2004 (čtvrtý a šestý žalobní důvod), a které namítají porušení podstatných formálních náležitostí, jež mohlo mít na dané posouzení vliv (třetí a sedmý žalobní důvod).

Úvodní poznámky

56 Z žalobních důvodů a výtek uvedených v žalobě vyplývá, že společnosti skupiny Areva a společnost Alstom předkládají zcela opačná tvrzení týkající se přičtení protiprávního jednání, k němuž docházelo v období do 15. dubna 1988 do 11. května 2004 nebo v jeho části.

57 Alstom v zásadě tvrdí, že její osobní odpovědnost za to, že se část jejího podniku působící v oblasti PISP účastnila protiprávního jednání v období od 15. dubna 1988 do 8. ledna 2004, byla v důsledku reorganizace aktivit na úseku T & D v rámci její skupiny přenesena na Alstom T & D SA a Alstom T & D AG. Krom toho tvrdí, že ji nelze činit osobně odpovědnou za účast těchto jejích dceřiných společností na protiprávním jednání v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004 v případě Alstom T & D SA a od 22. prosince 2003 do 8. ledna 2004 v případě Alstom T & D AG, jelikož tyto společnosti, na které byly aktivity převedeny, určovaly své chování na trhu samostatně. Alstom nakonec tvrdí, že osobní odpovědnost, která je jí přičítána z důvodu, že se část jejího podniku působící v oblasti PISP a společnosti Alstom T & D SA a Alstom T & D AG účastnily protiprávního jednání v období od 15. dubna 1988 do 8. ledna 2004, byla spolu s uvedenou částí podniku a uvedenými dceřinými společnostmi (které se posléze přeměnily na Areva T & D SA a Areva T & D AG) v rámci převodu aktivit v rámci úseku T & D mezi skupinami přenesena na společnosti skupiny Areva.

58 Naproti tomu společnosti skupiny Areva tvrdí, že jim nelze přičíst žádnou osobní odpovědnost za to, že se společnosti skupiny Alstom účastnily protiprávního jednání v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004 v případě Alstom T & D SA a od 22. prosince 2003 do 8. ledna 2004 v případě Alstom T & D AG, protože chování těchto společností, na něž byly převedeny aktivity v oblasti PISP, na trhu určovala Alstom. Areva a Areva T & D Holding SA navíc tvrdí, že jim nelze přičíst žádnou osobní odpovědnost za to, že se jejich dceřiné společnosti účastnily protiprávního jednání v období od 9. ledna do 11. května 2004, protože Areva T & D SA a Areva T & D AG, na něž byly uvedené aktivity převedeny, určovaly své chování na trhu samostatně.

59 Je třeba poukázat na to, že žalobkyně ve svých písemnostech vycházejí ze skutečnosti, že Areva T & D SA a Areva T & D AG jsou pouze nové obchodní firmy, které byly přiděleny společnostem Alstom T & D SA a Alstom T & D AG poté, co byly dne 8. ledna 2004 převedeny do skupiny Areva. V této souvislosti nelze zohlednit tvrzení společností skupiny Areva přednesená na jednání v jejich závěrečném vyjádření, podle nichž se Komise dopustila věcného pochybení tím, že společnost Areva T & D AG ztotožnila se společností Alstom T & D AG. Pokud jsou totiž tato tvrzení základem pro žalobní důvod vycházející z toho, že v napadeném rozhodnutí jsou v této souvislosti uvedena nesprávná skutková zjištění, je třeba připomenout, že podle čl. 48 odst. 2 prvního pododstavce jednacího řádu nelze nové důvody předkládat v průběhu řízení, ledaže by se zakládaly na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení. Protože společnosti skupiny Areva v projednávaném případě neuvedly podstatné skutkové okolnosti, na nichž se zakládá nový žalobní důvod, a tím spíše že neuvedly, že tyto okolnosti vyšly najevo v průběhu řízení, je třeba jejich výše uvedená tvrzení odmítnout jako nepřípustná. Pro účely věcí T‑117/07 a T‑121/07 je tudíž třeba mít za to, že Alstom T & D AG a Areva T & D AG jsou pouze jiné obchodní firmy téže právnické osoby.

K přenesení osobní odpovědnosti společnosti Alstom za účast části jejího podniku působícího v oblasti PISP na protiprávním jednání v období od 15. dubna 1988 do 6. prosince 1992 na společnosti Areva T & D SA a Areva T & D AG

– Argumenty účastnic řízení

60 Alstom ve druhé části čtvrtého žalobního důvodu, který vychází z nesprávného právního posouzení, vytýká Komisi, že v napadeném rozhodnutí nepřenesla osobní odpovědnost, kterou nesla z důvodu účasti části jejího „úseku T & D“ na protiprávním jednání v období od 15. dubna 1988 do 6. prosince 1992, na společnosti Areva T & D SA a Areva T & D AG.

61 Podle společnosti Alstom se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, jelikož při uplatňování pravidel přičitatelnosti porušení článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP na její vztahy s bývalými dceřinými společnostmi působícími v rámci úseku T & D nepoužila takzvané kritérium „hospodářské návaznosti“ stanovené judikaturou (rozsudek Soudního dvora ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, body 356 až 359, a rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2006, Jungbunzlauer v. Komise, T‑43/02, Sb. rozh. s. II‑3435, bod 132) a vyvodila její osobní odpovědnost za to, že se část jejího „úseku T & D“ účastnila protiprávního jednání v období od 15. dubna 1988 do 6. prosince 1992, aniž vzala v potaz, že tento podnik byl v důsledku reorganizačních transakcí v rámci skupiny Alstom převeden na její bývalé dceřiné společnosti působící v rámci úseku T & D. V zásadě se domnívá, že ačkoli „úsek T&D“ skupiny Alstom neměl do 7. prosince 1992 právní subjektivitu, Komise na základě toho, že k tomuto datu vznikla dceřiná společnost, která byla speciálně pověřená jeho aktivitami mimo Švýcarsko, a sice Kléber Eylau (následně nazvaná Alstom T & D SA, poté Areva T & D SA), mohla v okamžiku přijetí napadeného rozhodnutí identifikovat právnickou osobu, na kterou byl podnik účastnící se protiprávního jednání převeden, a které tak mohlo být toto protiprávní jednání přičítáno. Obdobnou úvahu lze použít i na převod aktivit skupiny Alstom v rámci úseku T & D ve Švýcarsku na Alstom (Schweiz) Services AG (následně nazvanou Alstom T & D AG, poté Areva T & D AG), k němuž došlo dne 22. prosince 2003.

62 Komise argumenty rozváděné společností Alstom popírá a navrhuje zamítnutí projednávané žalobní námitky.

– Závěry Tribunálu

63 V právu hospodářské soutěže musí být pojem „podnik“ chápán jako pojem označující hospodářskou jednotku z hlediska předmětu dotčeného protiprávního jednání (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 12. července 1984, Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Recueil, s. 2999, bod 11; rozsudky Tribunálu ze dne 29. června 2000, DSG v. Komise, T‑234/95, Recueil, s. II‑2603, bod 124, a ze dne 15. září 2005, DaimlerChrysler v. Komise, T‑325/01, Sb. rozh. s. II‑3319, bod 85). Článek 81 odst. 1 ES se tím, že podnikům zakazuje zejména uzavírat dohody nebo se účastnit jednání ve vzájemné shodě, které by mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a jejichž cílem nebo výsledkem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném trhu, obrací na hospodářské entity, z nichž každá je tvořena jednotnou organizací osobních, hmotných a nehmotných složek, která dlouhodobě sleduje určitý hospodářský cíl a může přispívat ke spáchání protiprávního jednání uvedeného v tomto ustanovení (viz v tomto smyslu rozsudky Tribunálu ze dne 17. prosince 1991, Enichem Anic v. Komise, T‑6/89, Recueil, s. II‑1623, bod 235, a ze dne 10. března 1992, Shell v. Komise, T‑11/89, Recueil, s. II‑757, bod 311).

64 Pro účely uplatnění a výkonu rozhodnutí přijatých podle článku 81 ES však tato rozhodnutí musí být určena entitám nadaným právní subjektivitou (viz v tomto smyslu rozsudky Tribunálu ze dne 20. dubna 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, zvaný „PVC II“, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Recueil, s. II‑931, bod 978, a ze dne 12. prosince 2007, Akzo Nobel a další v. Komise, T‑112/05, Sb. rozh. s. II‑5049, bod 59). Komise proto při přijímání rozhodnutí podle čl. 81 odst. 1 ES musí dohledat fyzickou nebo právnickou osobu nebo osoby, kterým lze přičíst odpovědnost za chování dotčeného podniku, a uložit jim z tohoto důvodu sankci, a jimž bude rozhodnutí určeno (viz v tomto smyslu rozsudek Hydrotherm Gerätebau, uvedený výše v bodě 63, bod 11).

65 V souladu se zásadou osobní odpovědnosti (rozsudky Soudního dvora ze dne 14. července 1972, ICI v. Komise, 48/69, Recueil, s. 619, body 131 až 141; ze dne 8. července 1999, Komise v. Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, s. I‑4125, bod 78, a ze dne 11. prosince 2007, ETI a další, C‑280/06, Sb. rozh. s. I‑10893, bod 39; viz také stanovisko generální advokátky Kokott předcházející výše uvedenému rozsudku ETI a další, Sb. rozh. s. I‑10892, bod 71 a následující), podle které lze každého činit odpovědným pouze za jeho vlastní jednání (stanovisko generálního advokáta Cosmase předcházející výše uvedenému rozsudku Komise v. Anic Partecipazioni, Recueil, s. I‑4130, bod 74), osoba, která řídila podnik v době, v níž se tento účastnil protiprávního jednání, v zásadě odpovídá za toto jednání, i když ke dni přijetí rozhodnutí konstatujícího protiprávní jednání odpovídala za provoz nebo vedení podniku jiná osoba (rozsudky Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, SCA Holding v. Komise, C‑297/98 P, Recueil, s. I‑10101, bod 27, a Stora Kopparbergs Bergslags v. Komise, C‑286/98 P, Recueil, s. I‑9925, bod 37; v tomto smyslu viz rovněž rozsudek Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, Cascades v. Komise, C‑279/98 P, Recueil, s. I‑9693, bod 79).

66 Judikatura připouští, že za určitých mimořádných okolností se od zásady osobní odpovědnosti lze odchýlit, pokud se současně použije takzvané kritérium „hospodářské návaznosti“, podle kterého lze porušení pravidel hospodářské soutěže přičítat hospodářskému nástupci právnické osoby, která se protiprávního jednání dopustila, i přesto, že posledně uvedená ke dni přijetí rozhodnutí konstatujícího toto protiprávní jednání nezanikla, a to proto, aby změny zejména právní formy dotyčných společností nezmařily užitečný účinek uvedených pravidel (rozsudek Tribunálu ze dne 20. března 2002, HFB a další v. Komise, T‑9/99, Recueil, s. II‑1487, body 105 a 106).

67 V rozsudku Aalborg Portland a další v. Komise, uvedeném výše v bodě 61 (body 356 až 359), Soudní dvůr rozhodl, že se Tribunál nedopustil pochybení, když konstatoval, že Komise v případě převodu podniku v rámci skupiny správně vyvodila odpovědnost nabývající společnosti za protiprávní jednání, jehož se podnik dopustil před svým převedením, a to přesto, že převádějící společnost z právního hlediska stále nezanikla. Soudní dvůr za účelem odklonu od závěrů učiněných v bodě 145 rozsudku Komise v. Anic Partecipazioni, uvedeného výše v bodě 65, podle kterého takzvané kritérium „hospodářské návaznosti“ lze uplatnit pouze v případě, že po spáchání protiprávního jednání právnická osoba odpovědná za provoz podniku z právního hlediska zanikla, vycházel ze skutečnosti, že převádějící společnost převedla na nabývající společnost veškeré své hospodářské aktivity, ale zároveň s touto společností zachovala strukturální vazbu, neboť držela 50% podíl jejích akcií.

68 V rozsudku Jungbunzlauer v. Komise, uvedeném výše v bodě 61 (body 132 a 133), Tribunál s odkazem na rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise, uvedený výše v bodě 61, rozhodl, že skutečnost, že společnost nadále existuje jakožto právní subjekt, nevylučuje s ohledem na právo hospodářské soutěže, že mohlo dojít k převodu části činností této společnosti, která představuje podnik ve smyslu práva hospodářské soutěže, na jinou společnost, která tak převzala odpovědnost za protiprávní jednání, jichž se tento podnik dopustil. Tribunál proto rozhodl, že se Komise nedopustila pochybení, když v souvislosti s převodem podniku v rámci skupiny shledala, že protiprávní jednání, kterého se tento podnik dopustil před uskutečněním převodu, je třeba přičíst nabývající společnosti, přestože převádějící společnost z právního hlediska nezanikla. Ačkoli si v daném případě převádějící společnost ponechala výrobní aktivity spojené s dotčeným podnikem, převedla především řízení a vedení tohoto podniku na nabývající společnost, takže posledně uvedená společnost mohla být vzhledem k tomu považována za hospodářského nástupce převádějící společnosti.

69 V bodech 38 až 42 rozsudku ETI a další, uvedeného výše v bodě 65, Soudní dvůr odůvodnil takzvané kritérium „hospodářské návaznosti“ potřebou zajistit odrazující účinek sankci za porušení práva hospodářské soutěže. Soudní dvůr v bodech 48 až 51 rozsudku s odkazem na svůj rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise, uvedený výše v bodě 61, uvedl, že takové uplatnění sankce je přípustné a v souladu se zásadou osobní odpovědnosti i tehdy, když entita, jež se dopustila protiprávního jednání, stále existuje i v době, kdy je entitě, na kterou převedla své hospodářské činnosti, ukládána sankce, pokud byly obě tyto entity kontrolovány touž osobou a pokud vzhledem k úzkým hospodářským a organizačním vazbám, které je sjednocují, uplatňovaly v zásadě tutéž obchodní politiku. V důsledku toho rozhodl, že článek 81 ES a následující musí být vykládány v tom smyslu, že bylo-li v případě entit podřízených témuž veřejném orgánu jednání zakládající totéž protiprávní jednání porušující právo hospodářské soutěže uskutečněno jednou entitou a poté v něm až do jeho skončení pokračovala druhá entita, která se stala nástupcem první entity, jež nepřestala existovat, může být tato druhá entita sankcionována za protiprávní jednání v plném rozsahu, je-li prokázáno, že obě tyto entity byly podřízeny uvedenému veřejnému orgánu.

70 Výše citovaná judikatura se per analogiam vztahuje i na článek 53 odst. 1 dohody o EHP.

71 V projednávaném případě je nejprve třeba určit „podnik“ ve smyslu práva hospodářské soutěže, který se účastnil protiprávního jednání přičítaného v čl. 1 písm. b) napadeného rozhodnutí společnosti Alstom. Z popisu skutečností uvedeného v bodech 5 až 87 odůvodnění napadeného rozhodnutí, které se týkají „úsek[u] dotčen[ého] řízením“, a v bodech 16 až 22 odůvodnění napadeného rozhodnutí, které se týkají „podnik[ů] dotčen[ých] řízením“, plyne, že dotčený podnik odpovídá jednotné organizaci osobních, hmotných a nehmotných složek, která zpočátku v rámci skupiny Alstom a posléze, po převodu mezi skupinami, k němuž došlo dne 8. ledna 2004 (viz výše bod 9), v rámci skupiny Areva, působila v oblasti PISP (dále jen „dotyčný podnik“). Alstom tedy nemá pravdu, když tvrdí, že dotyčný podnik tvoří „úsek T & D“ skupiny Alstom, respektive obecně soubor složek, které se v rozhodné době podílely na aktivitách v rámci daného úseku.

72 Z bodů 357 a 358 odůvodnění napadeného rozhodnutí také vyplývá, že Komise odůvodnila přičtení účasti dotyčného podniku na protiprávním jednání v období od 15. dubna 1988 do 6. prosince 1992 společnosti Alstom tím, že až do 7. prosince 1992 byly činnosti v oblasti PISP v rámci skupiny Alstom přímo vykonávány společností Alsthom SA, poté GEC Alsthom SA, a nikoli předchůdci společností Areva T & D SA a Areva T & D AG. Dále uvedla, že aktivity skupiny Alstom v rámci úseku T & D ve Švýcarsku vykonávala do prosince 2002 společnost Sprecher Energie (kterou Alsthom SA nabyla v lednu 1986), jež se přeměnila v Alstom AG (Suisse). Komise po konstatování, že dotyčné právní subjekty nadále existovaly v rámci skupiny Alstom pod jinými firmami, dospěla k závěru, že Alstom jakožto mateřská společnost se 100% podílem v jednotlivých uvedených subjektech byla odpovědná za jejich aktivity až do vzniku předchůdců společností Areva T & D SA a Areva T & D AG. Komise z toho dovodila, že společnosti Areva T & D SA a Areva T & D AG nelze jakožto právní a hospodářské nástupce činit odpovědnými za účast dotyčného podniku na protiprávním jednání v dotčeném období, přestože následně byly na jejich předchůdce převedeny aktivity skupiny Alstom v rámci úseku T & D.

73 Alstom nepředkládá žádný zvláštní žalobní důvod ani výtku vůči té části odůvodnění napadeného rozhodnutí, ve které je jí přičítáno, že se dotyčný podnik účastnil protiprávního jednání v období od 15. dubna 1988 do 6. prosince 1992, neboť v rozhodné době tento podnik řídila prostřednictvím svých dceřiných společností, jichž byla výlučným nebo téměř výlučným vlastníkem. Tvrdí pouze tolik, že odpovědnost, kterou v tomto ohledu nese, byla v souladu s takzvaným kritériem „hospodářské návaznosti“ stanoveným v rozsudcích Aalborg Portland a další v. Komise a Jungbunzlauer v. Komise, uvedených výše v bodě 61, přenesena na společnosti Areva T & D SA a Areva T & D AG.

74 Je třeba nejprve poznamenat, že bod 339 odůvodnění napadeného rozhodnutí, na který odkazuje bod 357 odůvodnění, nelze považovat za bod podporující rozhodnutí Komise o tom, že na společnosti Areva T & D SA a Areva T & D AG nepřenese odpovědnost za účast dotyčného podniku na protiprávním jednání v období od 15. dubna 1988 do 6. prosince 1992. Bod 339 odůvodnění napadeného rozhodnutí totiž pojednává o možnosti přenést odpovědnost mezi společnostmi z téže skupiny na základě takzvaného kritéria „hospodářské návaznosti“, a to se zřetelem k zásadám stanoveným v bodech 356 až 359 rozsudku Aalborg Portland a další v. Komise a v bodě 132 rozsudku Jungbunzlauer v. Komise, uvedených výše v bodě 61. Komise zde uvádí, že skutečnost, že si společnost zachovala právní subjektivitu poté, co část svých aktivit převedla na jinou společnost patřící do téže skupiny, jí nebrání v tom, aby vyvodila odpovědnost druhé jmenované společnosti za protiprávní jednání, jehož se dopustila prvně jmenovaná. Z toho plyne, že odkaz na bod 339 odůvodnění napadeného rozhodnutí, který je uveden v bodě 357 odůvodnění tohoto rozhodnutí, nelze brát v potaz při posuzování otázky, zda je nepřenesení odpovědnosti za účast dotyčného podniku na protiprávním jednání v období od 15. dubna 1988 do 6. prosince 1992 na společnosti Areva T & D SA a Areva T & D AG opodstatněné.

75 Komise v žalobní odpovědi ve věci T‑121/07 poukazuje na to, že v napadeném rozhodnutí se zaměřila na uplatnění pravidel plynoucích ze zásady osobní odpovědnosti (viz výše bod 65). Z bodů 357 a 358 odůvodnění napadeného rozhodnutí, jejichž obsah je shrnut výše v bodě 72, totiž plyne, že účast dotyčného podniku na protiprávním jednání v období od 15. dubna 1988 do 6. prosince 1992 je přičítána společnosti Alstom proto, že v rozhodné době tento podnik řídila prostřednictvím dceřiných společností, které nadále existovaly v rámci skupiny Alstom a jichž byla výlučným nebo téměř výlučným vlastníkem.

76 Nyní je proto třeba odpovědět na otázku, zda odpovědnost za účast dotyčného podniku na protiprávním jednání v období od 15. dubna 1988 do 6. prosince 1992 je třeba přenést, jak tvrdí Alstom, na společnosti Areva T & D SA a Areva T & D AG, protože GEC Alsthom SA dne 7. prosince 1992 a Alstom AG (Suisse) dne 22. prosince 2003 převedly dotyčný podnik na jejich předchůdce, a sice na Kléber Eylau a Alstom (Schweiz) Services.

77 V tomto ohledu je třeba uvést, že by tvrzení společnosti Alstom znamenalo, že Areva T & D SA a Areva T & D AG jsou odpovědné za protiprávní jednání osobně přičitatelné společnostem GEC Alsthom SA a Alstom AG (Suisse), které v rozhodné době byly v rámci skupiny Alstom dceřinými společnostmi, jichž byla Alstom, respektive její předchůdci, výlučným nebo téměř výlučným vlastníkem.

78 Za těchto okolností by se však takzvané kritérium „hospodářské návaznosti“ uplatnilo pouze za předpokladu, že by za provoz nebo vedení dotyčného podniku v důsledku reorganizačních operací v rámci skupiny Alstom, k nimž došlo dne 7. prosince 1992 a 22. prosince 2003, již neodpovídala Alstom. Pokud by však Alstom nepřestala prostřednictvím svých dceřiných společností, jichž byla výlučným nebo téměř výlučným vlastníkem, řídit dotyčný podnik až do převodu mezi skupinami, k němuž došlo dne 8. ledna 2004, byla by osobně odpovědná za účast dotyčného podniku na protiprávním jednání v období od 15. dubna 1988 do 6. prosince 1992 a Komise by se nedopustila nesprávného právního posouzení tím, že ve vztazích mezi společností Alstom a jejími dceřinými společnostmi působícími v rámci úseku T & D neuplatnila s ohledem na výše zmiňované reorganizační operace v rámci skupiny takzvané kritérium „hospodářské návaznosti“ (viz v tomto smyslu stanovisko generálního advokáta Mischa předcházející rozsudku ze dne 16. listopadu 2000, SCA Holding v. Komise, uvedený výše v bodě 65, Recueil, s. I‑10104, bod 26).

79 S ohledem na výše uvedené důvody je vhodné ještě před rozhodnutím o projednávaném žalobním důvodu reagovat na žalobní důvody a výtky vůči tomu, že v čl. 1 písm. b) napadeného rozhodnutí je společnosti Alstom jakožto mateřské společnosti se 100% podílem ve společnostech Alstom T & D SA a Alstom T & D AG přičítána účast dotyčného podniku na protiprávním jednání v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004.

K osobní odpovědnosti, kterou Alstom jakožto mateřská společnost se 100% podílem ve společnostech Alstom T & D SA a Alstom T & D AG nese v důsledku účasti dotyčného podniku na protiprávním jednání v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004

– Argumenty účastnic řízení

80 Alstom v první části svého čtvrtého žalobního důvodu vycházejícího z porušení pravidel přičitatelnosti porušení článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP vytýká Komisi, že ji jakožto mateřské společnosti se 100% podílem ve společnostech Alstom T & D SA a Alstom T & D AG přičítá v napadeném rozhodnutí účast dotyčného podniku na protiprávním jednání v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004.

81 Ve třetím žalobním důvodu Alstom vytýká Komisi porušení článku 253 ES tím, že právně dostačujícím způsobem neodůvodnila, proč je s ohledem na informace, které předložila ve správním řízení, přičítáno protiprávní jednání jí jakožto mateřské společnosti se 100% podílem ve společnostech Alstom T & D SA a Alstom T & D AG. Na jednání v této souvislosti namítla také porušení zásady dodržení práva na obhajobu a zásady rovnosti účastníků řízení před soudem Unie.

82 V rámci sedmého žalobního důvodu Alstom namítá porušení zásady dodržení práva na obhajobu a článku 27 odst. 1 nařízení č. 1/2003, neboť Komise pro to, aby jí jakožto mateřské společnosti se 100% podílem ve společnostech Alstom T & D SA a Alstom T & D AG přičetla odpovědnost za účast dotyčného podniku na protiprávním jednání v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004, uznala v napadeném rozhodnutí některé skutečnosti předložené společnostmi skupiny Areva a svědčící proti ní, aniž ji předem informovala o tom, že tyto skutečnosti mohou být proti ní použity, a aniž jí umožnila se k nim vyjádřit. Jedná se o skutečnosti uvedené v bodech 351 a 354 odůvodnění napadeného rozhodnutí, které se týkají uložení pokuty společnosti Alsthom SA, jednomu z jejích předchůdců, rozhodnutím francouzského Conseil de la concurrence (orgán pro hospodářskou soutěž) ze dne 1. března 1988 a toho, že šest členů správní rady společnosti Alstom T & D SA souběžně nebo postupně zastávalo místa v jejím vedení.

83 Komise s argumenty společnosti Alstom nesouhlasí a navrhuje zamítnutí uvedených žalobních důvodů a námitek.

– Závěry Tribunálu

84 Pro účely použití práva hospodářské soutěže není rozhodující formální oddělenost mezi dvěma společnostmi vyplývající z jejich oddělené právní subjektivity, ale otázka, zda existuje jednota v jejich tržním chování (viz v tomto smyslu rozsudek ICI v. Komise, uvedený výše v bodě 65, bod 140). Může se tedy ukázat nezbytným určit, zda dvě společnosti s oddělenými právními subjektivitami tvoří nebo patří do jednoho a téhož podniku chápaného jakožto hospodářská jednotka, která má jednotné tržní chování (rozsudek DaimlerChrysler v. Komise, uvedený výše v bodě 63, bod 85).

85 Podle ustálené judikatury skutečnost, že dceřiná společnost má oddělenou právní subjektivitu, nestačí k vyloučení možnosti, že její chování lze přičíst mateřské společnosti, zejména pokud dceřiná společnost samostatně neurčuje své chování na trhu, ale v zásadě uplatňuje pokyny udělované mateřskou společností (rozsudek ICI v. Komise, uvedený výše v bodě 65, body 132 a 133, a rozsudek PVC II, uvedený výše v bodě 64, bod 960). Pokud dceřiná společnost není skutečně nezávislá při určování svého chování na trhu, lze mít za to, že se zákazy stanovené v čl. 81 odst. 1 ES neuplatní ve vztazích mezi ní a její mateřskou společností, se kterou tvoří jednu hospodářskou jednotku (rozsudek ICI v. Komise, uvedený výše v bodě 65, bod 134; rozsudek Tribunálu ze dne 12. ledna 1995, Viho v. Komise, T‑102/92, Recueil, s. II‑17, bod 51).

86 V této souvislosti přísluší v zásadě Komisi, aby prokázala, že mateřská společnost skutečně vykonávala na tržní chování své dceřiné společnosti rozhodující vliv, a to na základě souhrnu skutkových okolností, mezi které patří zejména případná řídící pravomoc mateřské společnosti vykonávaná vůči dceřiné společnosti (viz rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2006, Avebe v. Komise, T‑314/01, Sb. rozh. s. II‑3085, bod 136 a citovaná judikatura). Z ustálené judikatury Soudního dvora a Tribunálu ovšem plyne, že Komise může důvodně předpokládat, že dceřiná společnost, ve které 100% podíl drží mateřská společnost, v zásadě uplatňuje pokyny udělované mateřskou společností a že tento předpoklad odpovědnosti implikuje, že Komise není povinna ověřovat, zda mateřská společnost tuto řídící pravomoc vůči dceřiné společnosti skutečně vykonávala. Pokud Komise v oznámení námitek uvedla svůj úmysl vyvodit osobní odpovědnost mateřské společnosti za protiprávní jednání přičitatelné její dceřiné společnosti s odvoláním na domněnku odpovědnosti vyplývající z vlastnictví veškerého kapitálu dceřiné společnosti mateřskou společností, přísluší mateřské společnosti, jež má v úmyslu popřít odpovědnost, kterou nese, aby v průběhu správního řízení, nejpozději však před soudem Unie, předložila dostatečně průkazné důkazy k vyvrácení domněnky a prokázala, že dceřiná společnosti navzdory tomu, že veškerý její kapitál vlastnila její mateřská společnost, určovala své chování na trhu skutečně samostatně (viz rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2006, Akzo Nobel v. Komise, T‑330/01, Sb. rozh. s. II‑3389, body 82 a 83 a citovaná judikatura).

87 Komise musí být totiž schopna v rozhodnutí konstatujícím protiprávní jednání přihlédnout k odpovědím dotčených podniků na oznámení námitek. V tomto ohledu jí musí být umožněno nejen přijímat nebo zamítat argumenty dotčených podniků, nýbrž také provádět vlastní analýzu jimi uvedených skutečností, buď aby upustila od námitek, které by se ukázaly být neopodstatněnými, nebo aby upravila či doplnila jak z hlediska skutkového, tak právního svou argumentaci na podporu námitek, které zachová (rozsudek Tribunálu ze dne 15. března 2006, BASF v. Komise, T‑15/02, Sb. rozh. s. II‑497, bod 93; v tomto smyslu viz rovněž rozsudky Soudního dvora ze dne 15. července 1970, ACF Chemiefarma v. Komise, 41/69, Recueil, s. 661, body 91 a 92; ze dne 16. prosince 1975, Suiker Unie a další v. Komise, 40/73 až 48/73, 50/73, 54/73 až 56/73, 111/73, 113/73 a 114/73, Recueil, s. 1663, body 437 a 438, a ze dne 29. října 1980, van Landewyck a další v. Komise, 209/78 až 215/78 a 218/78, Recueil, s. 3125, bod 68).

88 Pokud jde o povinnost Komise uvést odůvodnění, zejména pokud přijímá rozhodnutí konstatující porušení pravidel hospodářské soutěže, je namístě připomenout, že podle ustálené judikatury je třeba rozlišovat mezi výtkou vycházející z neexistence nebo z nedostatku odůvodnění a výtkou vycházející z nesprávnosti odůvodnění rozhodnutí (z důvodu nesprávného skutkového zjištění nebo nesprávného právního posouzení). Posledně uvedený aspekt spadá pod věcný přezkum legality napadeného rozhodnutí, a nikoli pod přezkum porušení podstatných formálních náležitostí, a nemůže tedy vést k porušení článku 253 ES (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, s. I‑1719, body 67 a 72; ze dne 30. března 2000, VBA v. Florimex a další, C‑265/97 P, Recueil, s. I‑2061, bod 114, a ze dne 2. října 2003, International Power a další v. NALOO, C‑172/01 P, C‑175/01 P, C‑176/01 P a C‑180/01 P, Recueil, s. I‑11421, bod 145; rozsudek Tribunálu ze dne 7. listopadu 1997, Cipeke v. Komise, T‑84/96, Recueil, s. II‑2081, bod 47). Odůvodnění vyžadované článkem 253 ES jakožto podstatná formální náležitost musí být přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a hájit tak svá práva, a aby příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum (rozsudek Soudního dvora ze dne 18. září 2003, Volkswagen v. Komise, C‑338/00 P, Recueil, s. I‑9189, bod 124). Ačkoli podle článku 253 ES Komise musí uvést skutkové a právní okolnosti, na kterých závisí odůvodnění rozhodnutí, a právní úvahy, které ji vedly k jeho přijetí, toto ustanovení od ní nevyžaduje, aby se vypořádala se všemi skutkovými a právními důvody projednávanými v průběhu správního řízení (rozsudky Soudního dvora ze dne 17. ledna 1984, VBVB a VBBB v. Komise, 43/82 a 63/82, Recueil, s. 19, bod 22; ze dne 11. července 1989, Belasco a další v. Komise, 246/86, Recueil, s. 2117, bod 55, a výše uvedený rozsudek Volkswagen v. Komise, bod 127). Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech projednávaného případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání těchto vysvětlení (viz výše uvedený rozsudek Komise v. Sytraval a Brink’s Francie, bod 63 a citovaná judikatura).

89 Výše uvedená judikatura se per analogiam vztahuje i na rozhodnutí Komise konstatující porušení čl. 53 odst. 1 dohody o EHP.

90 V projednávaném případě Komise v odstavcích 331 a 337 oznámení námitek uvedla svůj úmysl učinit společnost Alstom solidárně se společnostmi Areva T & D SA a Areva T & D AG odpovědnou za účast dotyčného podniku na protiprávním jednání v období od 15. dubna 1988 do 8. ledna 2004, přičemž vycházela z domněnky odpovědnosti vyplývající z vlastnictví veškerého kapitálu dceřiné společnosti mateřskou společností (viz výše bod 86).

91 Z bodů 335, 348 až 356 a 358 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise za účelem vyvození solidární odpovědnosti společnosti Alstom a společnosti Areva T & D SA za účast dotyčného podniku na protiprávním jednání v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004 našla nakonec oporu nejen v domněnce odpovědnosti vyplývající z vlastnictví veškerého kapitálu dceřiných společností jejich mateřskou společností, ale i ve skutečnostech předložených v průběhu správního řízení. Komise tak v bodě 351 odůvodnění napadeného rozhodnutí odkázala na rozhodnutí francouzského Conseil de la concurrence ze dne 1. března 1988, jímž byla společnosti Alsthom uložena pokuta podle francouzského práva hospodářské soutěže za praktiky manipulace nabídkového řízení (bid-rigging), ve kterém také šlo o elektrická zařízení (transformátory středního napětí). V bodě 353 odůvodnění napadeného rozhodnutí odkázala i na informace předložené samotnou společností Alstom, které naznačovaly, že provozní uspořádání v rámci skupiny Alstom dominovalo nad právní strukturou a projektování PISP bylo, podobně jako úsek T & D, řízeno z nejvyšší úrovně společností Alstom a jejími předchůdci. V bodech 354 a 355 napadeného rozhodnutí odůvodnění odkázala na informace poskytnuté společnostmi skupiny Areva, na jejichž základě identifikovala šest členů správní rady společnosti Alstom T & D SA, kteří byli před lednem 2004 souběžně nebo postupně členy správní rady „zastřešujících společností“ skupiny Alstom, či dokonce zastávali funkci generálního ředitele.

92 Alstom nezpochybňuje skutkové posouzení uvedené v napadeném rozhodnutí, podle kterého Alstom T & D SA a Alstom T & D AG byly dceřiné společnosti, v nichž měla 100% podíl v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004. Ovšem na rozdíl od toho, co tvrdí Alstom, tyto samotné skutečnosti opravňovaly Komisi k názoru, že Alstom T & D SA a Alstom T & D AG neurčovaly své chování na trhu nezávisle na společnosti Alstom a že tyto společnosti tak spolu s posledně uvedenou tvořily jeden a týž podnik ve smyslu práva hospodářské soutěže. Podle judikatury citované výše v bodě 86 tudíž domněnku odpovědnosti vyplývající z vlastnictví veškerého kapitálu dceřiných společností mateřskou společností musí vyvrátit Alstom, která tvrdí, že její dceřiné společnosti působící v rámci úseku T & D určovaly své tržní chování v dotčeném období samostatně, a to tím, že k tomu předloží dostatečné důkazy.

93 Alstom v odstavcích 90 až 150 své odpovědi na oznámení námitek tvrdila, že dotyčný podnik odpovídal „úseku T & D“ skupiny Alstom a že vzhledem k tomu, že tento úsek určoval své tržní chování nezávisle, příslušnou odpovědnost mohou nést pouze provozní dceřiné společnosti odpovídající za uvedený úsek. Podle společnosti Alstom dichotomie provozního uspořádání a právní struktury v rámci skupiny Alstom dokládá, že neexistuje vztah mezi kapitálovým propojením a tržním chováním úseků a jejich jednotlivých aktivit, které fungovaly a rozhodovaly zcela samostatně a decentralizovaně. Alstom jakožto mateřská společnost skupiny Alstom údajně neměla prostředky k tomu, aby rozhodujícím způsobem ovlivňovala obchodní politiku svých úseků, a to ani na úrovni personálu, organizace či odborných znalostí. Zaměřovala se tedy pouze na to, že prostřednictvím svého výkonného výboru rozhodovala a monitorovala globální strategii a finanční cíle, které měly její úseky realizovat, obchodní rizika vlastní jejich aktivitám a rozhodnutí provozních dceřiných společností odpovídajících za tyto aktivity, pokud mohly představovat finanční riziko pro celou skupinu Alstom. „Úsek T & D“ skupiny Alstom tak vypracoval vlastní pravidla určující, jakým způsobem bude strukturovat a řídit své jednotlivé obchodní aktivity. Pokud jde konkrétně o aktivity v oblasti PISP, úloha společnosti Alstom spočívala pouze v tom, že výkonný výbor na základě stručných informací schvaloval návrhy na nabídky týkající se projektů PISP, které přesáhly určitou hranici nebo které představovaly „podstatné riziko“ pro skupinu Alstom. Za těchto okolností Alstom, vzhledem k omezeným obchodním informacím, které jí byly poskytovány, skutečně nemohla být s to zjistit, že se část „úseku T & D“ skupiny Alstom účastnila protiprávního jednání. Podle Alstom těchto několik osob, které se podílely na aktivitách v oblasti PISP, spadaly pod provozní dceřiné společnosti odpovídající za tyto aktivity, a sice pod Alstom T & D SA a Alstom T & D AG, a účastnily se schůzek kartelové dohody, jednalo bez vědomí Alstom a jejího vedení.

94 Alstom na podporu své argumentace v odpovědi na oznámení námitek předložila různé dokumenty, které také byly založeny do spisu ve věci T‑121/07 a jimž bylo přiznáno důvěrné zacházení (viz výše body 19 a 38). Jde o „Information Memorandum“ (Informační memorandum) sepsané v březnu 2003 pro účely prodeje „úseku T & D“ skupiny Alstom skupině Areva, o jeden exemplář vnitřních pokynů tohoto úseku, které byly od roku 1999 přístupné na webových stránkách skupiny Alstom, o „e-Book“ (elektronickou knihu) společnosti Alstom, o dva prázdné formuláře schválení nabídek pro projekty PISP a konečně o jeden exemplář zápisů ze všech schůzí výkonného výboru skupiny Alstom, které se konaly v období od začátku roku 1999 do konce roku 2003.

95 V bodě 348 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise konstatovala, že Alstom v odstavcích 90 až 150 své odpovědi na oznámení námitek, shrnutých v bodech 345 až 347 odůvodnění napadeného rozhodnutí, neposkytla náležitá vysvětlení ani přesvědčivé argumenty, na jejichž základě by bylo možné dospět k závěru, že nemohla rozhodujícím způsobem ovlivňovat obchodní politiku svých dceřiných společností působících v rámci úseku T & D.

96 Účastnice řízení se neshodují zaprvé v otázce, zda Komise právně dostačujícím způsobem odůvodnila, proč odmítla informace poskytnuté společností Alstom v průběhu správního řízení jako nedostatečně průkazné.

97 V bodech 350 až 356 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise podrobně rozvedla důvody, které jí vedly k přesvědčení, že důkazy předložené společností Alstom v průběhu správního řízení nebyly dostatečně průkazné, zejména s ohledem na opačné důkazy předložené společnostmi skupiny Areva. V bodech 350 až 353 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise konstatovala, že delegování výkonu funkcí obchodního charakteru na úrovni „úseku T & D“, respektive aktivit skupiny Alstom v oblasti PISP, nemůže zbavit společnost Alstom odpovědnosti, jelikož i ona sama připustila, že v době, kdy docházelo k protiprávnímu jednání, musela schvalovat veškeré návrhy na nabídky týkající se projektů PISP, které přesáhly určitou hranici nebo které představovaly „podstatné riziko“ pro skupinu Alstom. S ohledem na podstatnou výši pokuty, kterou společnosti Alsthom uložil francouzský Conseil de la concurrence rozhodnutím ze dne 1. března 1988, bylo nepravděpodobné, že by Alstom nerozpoznala porušení práva hospodářské soutěže jako podstatné riziko, které by odůvodňovalo zvýšenou opatrnost. Kromě toho informace, které Alstom uvedla k prokázání dominance provozního uspořádání nad právní strukturou v rámci skupiny Alstom, také spíše prokazují, že Alstom prostřednictvím provozních vedoucích „úseku T & D“ skupiny Alstom, kteří pod ni spadali a byli jí odpovědní, rozhodujícím způsobem ovlivňovala aktivity svých dceřiných společností působících v rámci úseku T & D v oblasti PISP. V bodech 354 až 356 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise dále označila za nevěrohodné tvrzení společnosti Alstom, podle kterého její vedení nebylo informováno o účasti dotyčného podniku na protiprávním jednání, a to s ohledem na důkazy předložené společnostmi skupiny Areva, které dosvědčují, že několik osob souběžně nebo postupně zastávalo místa ve vedení společnosti Alstom či zastřešujících společností a v dceřiných společnostech skupiny Alstom, a s ohledem na skutečnost, že Alstom nebo její předchůdci vždy měli v jednotlivých dceřiných společnostech, které v rámci skupiny Alstom postupně vykonávaly činnost v oblasti PISP, přímo nebo nepřímo 100% podíl.

98 Ačkoli Alstom právem podotýká, že se Komise v bodech 350 až 356 odůvodnění napadeného rozhodnutí podrobně nezabývá všemi právními a skutkovými okolnostmi, které uvedla v průběhu správního řízení, nic to nemění na tom, že napadené rozhodnutí obsahuje dostatečné odůvodnění, které jí umožňuje pochopit, že Komise dospěla k závěru, že tyto informace nemají důkazní hodnotu, a v důsledku toho vyvodila její osobní odpovědnost za účast dotyčného podniku na protiprávním jednání v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004. Tvrzený nedostatek odůvodnění totiž v projednávaném případě nebránil společnosti Alstom, aby Tribunálu předložila argumenty, podle nichž právní a skutkové okolnosti, které uvedla v průběhu správního řízení, prokazují, že její dceřiné společnosti působící v rámci úseku T & D určovaly v dotčeném období své tržní chování samostatně, a tudíž domněnka odpovědnosti vyplývající z vlastnictví veškerého kapitálu dceřiných společností mateřskou společností byla již před Komisí vyvrácena. Nebrání ani Tribunálu, aby vykonal svůj přezkum legality napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž protiprávní jednání přičítá společnosti Alstom právě na základě uvedené domněnky.

99 Výtku vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění, kterou Alstom uvedla v rámci třetího žalobního důvodu, je tudíž třeba jako neopodstatněnou zamítnout.

100 Pokud jde o snahu společnosti Alstom rozšířit během jednání výtky, které původně uvedla v souvislosti s tímto aspektem napadeného rozhodnutí, o porušení zásady dodržení práva na obhajobu a zásady rovnosti účastníků řízení před soudem Unie, představuje uvedení nových důvodů, které se nezakládají na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení. Podle čl. 48 odst. 2 prvního pododstavce jednacího řádu je třeba takové žalobní důvody odmítnout jako nepřípustné.

101 Účastnice řízení se neshodují zadruhé ani v otázce, zda informace poskytnuté společností Alstom v odstavcích 90 až 150 její odpovědi na oznámení námitek, shrnutých v bodech 345 až 347 odůvodnění napadeného rozhodnutí, a dokumenty předložené na podporu této odpovědi byly způsobilé vyvrátit domněnku odpovědnosti vyplývající z vlastnictví veškerého kapitálu dceřiné společnosti mateřskou společností a prokázat, že i přes toto vlastnictví Alstom T & D SA a Alstom T & D AG v době, kdy docházelo k protiprávnímu jednání, určovaly své tržní chování samostatně a nezávisle na své mateřské společnosti.

102 Úvodem je třeba poukázat na to, že dokumenty, které Alstom předložila na podporu své odpovědi na oznámení námitek, prokazují dominanci provozního uspořádání nad právní strukturou v rámci skupiny Alstom. Účastnice řízení mají shodně za to, že s ohledem na tyto důkazy dominovalo uspořádání divizí a provozních úseků v rámci skupiny Alstom nad právní strukturou. Dokument „e-Book“ předložený společností Alstom, který obsahuje obecné pokyny a politiky skupiny Alstom stanovené generálním ředitelem společnosti Alstom, ve svém bodě 3.1,1 třetím pododstavci potvrzuje, že „[důvěrné]( )“. Zejména z bodu 1.4 „Information Memorandum“ plyne, že úsek T & D před tím, než došlo k jeho převodu na skupinu Areva, „[důvěrné]“ v rámci skupiny Alstom, takže „[důvěrné]“. Vzhledem k uvedenému účastnice řízení náležitě nezpochybnily, že by Alstom T & D SA v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004 a Alstom T & D AG v období od 22. prosince 2003 do 8. ledna 2004 měly příslušná práva pojící se k hmotným a osobním složkám podílejícím se na aktivitách v oblasti PISP, které v daném případě představují dotyčný podnik (viz výše bod 71; v tomto smyslu viz rovněž stanovisko generální advokátky Kokott předcházející rozsudku ETI a další, uvedený výše v bodě 65, bod 31). Otázku určování politiky sledované dotyčným podnikem v uvedených obdobích tak nelze oddělovat od otázky určování politiky sledované společnostmi Alstom T & D SA a Alstom T & D AG v týchž obdobích.

103 Na základě dokumentů předložených společností Alstom dále nelze prokázat, že by „úsek T & D“ skupiny Alstom a v jeho rámci aktivity v oblasti PISP byly v rámci skupiny Alstom vykonávány zcela samostatně a decentralizovaně. Dokumenty naopak svědčí o tom, že vedení skupiny Alstom, odpovědné společnosti Alstom, se podílelo na určování chování „úseku T & D“ skupiny Alstom a jednotlivých částí podniku na trhu a na toto chování uvedeného úseku a jednotlivých částí podniku trvale dohlíželo.

104 Dokument „e-Book“ v bodech 3.1,2.1 a 3.1,2.2 popisuje organizaci vedení skupiny Alstom. [důvěrné]

105 [důvěrné]

106 [důvěrné]

107 [důvěrné]

108 [důvěrné]

109 [důvěrné]

110 Vzhledem k organizačním, hospodářským a právním vazbám mezi vedením skupiny Alstom podléhajícím společnosti Alstom na jedné straně a aktivitami v oblasti PISP této skupiny vykonávanými v rozhodné době společnostmi Alstom T & D SA a Alstom T & D AG prostřednictvím „úseku T & D“ na straně druhé, o kterých svědčí informace poskytnuté společností Alstom v průběhu správního řízení, Komise mohla v napadeném rozhodnutí oprávněně dospět k názoru, že tyto informace nebyly s to vyvrátit domněnku odpovědnosti vyplývající z vlastnictví veškerého kapitálu dceřiných společností mateřskou společností. Komise tudíž v napadeném rozhodnutí také oprávněně přičetla společnosti Alstom osobní odpovědnost za účast dotyčného podniku na protiprávním jednání v období od 7. prosince 1992 do 8. ledna 2004.

111 Vzhledem k výše uvedenému závěru, který odhaluje, že Alstom nikdy nepřestala prostřednictvím svých dceřiných společností, jichž byla výlučným nebo téměř výlučným vlastníkem, řídit dotyčný podnik až do jeho převodu mezi skupinami, k němuž došlo dne 8. ledna 2004, a že z toho důvodu byla až do tohoto dne osobně odpovědná za účast dotyčného podniku na konstatovaném protiprávním jednání, lze odpovědět i na výtku vycházející z nesprávného právního posouzení, k němuž vedlo nepoužití takzvaného kritéria „hospodářské návaznosti“ s ohledem na reo