ROZSUDEK SOUDU (třetího senátu)

3. dubna 2003( )

„Hospodářská soutěž ─ Spojování podniků ─ Nařízení (EHS) č. 4064/89 ─ Žaloba podaná třetí osobou ─ Přípustnost ─ Závazky v průběhu první fáze přezkumu ─ Licence ke značce ─ Změna závazků ─ Lhůty ─ Finanční podpora ze strany státu ─ Příliš nízká cena za převzetí ─ Existence vážných pochybností o slučitelnosti spojení podniků se společným trhem ─ Neexistence závazků na trzích vykazujících vážné problémy v oblasti hospodářské soutěže“

Ve věci T‑114/02,

BaByliss SA, se sídlem v Montrouge (Francie), zastoupená J.-P. Guntherem, advokátem,

žalobkyně,

podporovaná

De’Longhi SpA, se sídlem v Treviso (Itálie), zastoupenou M. Merolou, D. Domenicuccim a I. van Schendelem, advokáty,

vedlejší účastnicí,

proti

Komisi Evropských společenství, zastoupené V. Superti, K. Wiednerem a F. Lelièvrem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

žalované,

podporované

SEB SA, se sídlem v Écully (Francie), zastoupenou D. Voillemotem a S. Hautbourgem, advokáty,

vedlejší účastnicí,

jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise SG (2002) D/228078 ze dne 8. ledna 2002 nevznést námitky proti spojení společností SEB a Moulinex a prohlásit je za slučitelné se společným trhem a s dohodou o Evropském hospodářském prostoru, s výhradou dodržení navržených závazků (věc COMP/M.2621 ─ SEB/Moulinex),

SOUD PRVNÍHO STUPNĚ

EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (třetí senát),

ve složení K. Lenaerts, předseda, J. Azizi a M. Jaeger, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vrchní rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 9. října 2002,

vydává tento

Rozsudek

Právní rámec

1 Nařízení Rady (EHS) č. 4064/89 ze dne 21. prosince 1989 o kontrole spojování podniků [Úř věst. L 395, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 31, ve znění oprav, Úř. věst. 1990, L 257, s. 13, a ve znění změn provedených nařízením Rady (ES) č. 1310/97 ze dne 30. června 1997 (Úř. věst. L 180, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 164), dále jen „nařízení č. 4064/89“] se podle svého článku 1 vztahuje na všechna spojení mající význam pro celé Společenství ve smyslu odstavců 2 a 3 uvedeného článku.

2 Podle čl. 4 odst. 1 nařízení č. 4064/89 musí být spojení mající význam pro celé Společenství oznámena předem Komisi.

3 Krom toho čl. 7 odst. 1 nařízení č. 4064/89 stanoví, že spojení mající význam pro celé Společenství nenabude účinku před jeho oznámením nebo dokud nebylo prohlášeno za slučitelné se společným trhem. Článek 7 odst. 4 nicméně Komisi umožňuje přiznat na žádost odchylku z této povinnosti pozastavení spojení.

4 Podle čl. 6 odst. 1 písm. b) nařízení č. 4064/89, pokud Komise zjistí, že oznámené spojení, ačkoliv spadá pod ustanovení tohoto nařízení, nevyvolává vážné pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem, rozhodne, že proti němu nevznese námitky a prohlásí, že je slučitelné se společným trhem (dále jen „fáze I“).

5 Naopak, pokud Komise zjistí, že oznámené spojení spadá do oblasti působnosti nařízení a vyvolává vážné pochybnosti o slučitelnosti se společným trhem, přijme podle čl. 6 odst. 1 písm. c) nařízení č. 4064/89 rozhodnutí o zahájení řízení (dále jen „fáze II“).

6 Podle čl. 6 odst. 2 uvedeného nařízení:

„Pokud Komise zjistí, že poté, co bylo oznámené spojení změněno, již nevyvolává vážné pochybnosti ve smyslu odst. 1 písm. c), může rozhodnout, že prohlásí spojení za slučitelné se společným trhem podle odst. 1 písm. b).

Komise může podle odst. 1 písm. b) připojit ke svému rozhodnutí podmínky a povinnosti, aby zajistila, že dotyčné podniky plní závazky, které převzaly vůči Komisi, aby bylo spojení slučitelné se společným trhem.“

7 Podle čl. 18 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 447/98 ze dne 1. března 1998 o oznamováních, lhůtách a slyšeních stanovených v nařízení č. 4064/89 (Úř. věst. L 61, s. 1) „[z]ávazky, které Komisi navrhly zúčastněné podniky podle čl. 6 odst. 2 nařízení […] č. 4064/89, které mají podle záměru stran vytvořit základ pro rozhodnutí podle čl. 6 odst. 1 písm. b) výše uvedeného nařízení, musí být předloženy Komisi nejpozději do tří týdnů ode dne obdržení oznámení“.

8 V oznámení o [nápravných opatřeních], kter[á] jsou přijateln[á] podle nařízení č. 4064/89 a nařízení č. 447/98 (Úř. věst. 2001, C 68, s. 3, dále jen „oznámení o nápravných opatřeních“), Komise stanoví pravidla, která má v úmyslu dodržovat v oblasti závazků.

9 Podle čl. 21 odst. 1 nařízení č. 4064/89 má Komise výhradní právo přijímat rozhodnutí podle tohoto nařízení. Článek 21 odst. 2 krom toho upřesňuje, že členské státy nesmí použít své vnitrostátní právní předpisy upravující hospodářskou soutěž na spojení mající význam pro celé Společenství.

10 Článek 9 odst. 2 písm. a) nařízení č. 4064/89 nicméně Komisi umožňuje postoupit přezkum spojení majícího význam pro celé Společenství na členské státy, pokud tímto spojením hrozí vytvoření nebo posílení dominantního postavení, v jehož důsledku by byla výrazně narušena účinná hospodářská soutěž na trhu v tomto členském státě, který má veškeré znaky zvláštního trhu.

Skutkový základ sporu

I – Dotčené podniky

11 Projednávaná žaloba, podaná společností BaByliss SA (dále rovněž „žalobkyně“), směřuje ke zrušení rozhodnutí, kterým Komise schválila, za určitých podmínek, spojení společností SEB a Moulinex.

12 Žalobkyně je francouzský podnik, kontrolovaný americkou skupinou Conair, který se specializuje na výrobu a prodej malých elektrospotřebičů pro domácnost ke kosmetickým účelům pod značkou BaByliss (například vysoušeče vlasů, vlasové žehličky a kulmy, strojky na stříhání vlasů, epilační přístroje pro ženy a přístroje pro péči o tělo). Skupina Conair působí ve všech oblastech malých elektrospotřebičů pro domácnost (kuchyně, kosmetika, úklid) ve Spojených státech a ve světě, především pod značkami Conair, BaByliss, Interplak, Forfex, Cuisinart, Revlon a Vidal Sassoon.

13 SEB je francouzský podnik působící v odvětví vývoje, výroby a prodeje malých elektrospotřebičů pro domácnost na celosvětové úrovni. SEB uvádí své výrobky na trh ve více než 120 zemích pod dvěma značkami světového formátu (Tefal a Rowenta) a čtyřmi regionálními značkami (Calor a SEB ve Francii a v Belgii, Arno v Brazílii a v zemích Mercosur, Samurai v zemích Andského paktu). Kategorie výrobků, které SEB uvádí na trh pod těmito různými značkami, jsou přístroje na vaření (minitrouby, fritézy, toustovače, zařízení na přípravu neformálních jídel), přístroje na teplé nápoje (elektrické překapávače na kávu, kávovary na espresso, varné konvice), kuchyňské roboty, žehličky a napařovací systémy, přístroje pro osobní péči (epilace, péče o vlasy, holení atd.), vysavače, ventilační zařízení, přístroje pro vytápění domácností a kuchyňské náčiní.

14 Moulinex je rovněž francouzský podnik působící v odvětví vývoje, výroby a prodeje malých elektrospotřebičů pro domácnost na celosvětové úrovni. Moulinex uvádí na trh stejné kategorie výrobků jako SEB pod dvěma mezinárodními značkami (Moulinex a Krups) a jednou regionální značkou (Swan ve Spojeném království). Moulinex uvádí na trh rovněž mikrovlnné trouby.

II – Vnitrostátní řízení

15 Dne 7. září 2001 zahájil obchodní soud v Nanterre řízení o nucené správě proti skupině Moulinex. V souladu s francouzským právem museli správci jmenovaní soudem zjistit, zda podnik v nucené správě může pokračovat v činnosti, má být převzat třetí osobou nebo má být zrušen. Vzhledem k tomu, že pokračování činnosti společnosti Moulinex se ukázalo jako nemožné, správci se snažili najít kupce, který by převzal celou společnost Moulinex nebo její část.

16 V rámci tohoto řízení se přihlásila skupina SEB jako uchazeč o převzetí určitých aktiv společnosti Moulinex v odvětví malých elektrospotřebičů pro domácnost a to:

– veškerých práv spojených s užíváním značek Moulinex, Krups a Swan pro všechny dotčené výrobky;

– části výrobních prostředků (osmi průmyslových závodů z celkem 18 a některých zařízení z nepřevzatých závodů) umožňujících výrobu alespoň některých modelů všech výrobků vyráběných společností Moulinex, s výjimkou vysavačů a mikrovlnných trub;

– některých distribučních společností, a to v Evropě pouze společnosti německé a španělské.

17 Společnost BaByliss, se záměrem zvýšit svůj podíl v odvětví malých elektrospotřebičů pro domácnost ve Francii a ve světě, zaslala dopisem ze dne 25. září 2001 soudem ustanoveným správcům společnosti Moulinex nabídku na převzetí veškerých činností spojených se značkou Krups ve světě, včetně materiálu, zařízení, zásob, práv duševního vlastnictví a distribuční sítě.

18 Rozsudkem ze dne 22. října 2001 obchodní soud v Nanterre schválil plán převzetí navržený skupinou SEB.

III – Řízení před Komisí

19 Na žádost skupiny SEB Komise dne 27. září 2001 povolila odchylku z odkladného účinku podle čl. 7 odst. 4 nařízení č. 4064/89. Rozhodnutí Komise bylo odůvodněno především tím, že soudem ustanovení správci požadovali, aby všechny nabídky na převzetí byly bezpodmínečné. Odchylka přiznaná Komisí byla omezena na správu převzatých aktiv.

20 Dne 13. listopadu 2001 Komise obdržela podle článku 4 nařízení č. 4064/89 oznámení o zamýšleném nabytí určitých aktiv společnosti Moulinex ze strany skupiny SEB.

21 Dne 21. listopadu 2001 Komise zveřejnila v Úředním věstníku Evropských společenství oznámení podle čl. 4 odst. 3 nařízení č. 4064/89. V bodě 4 tohoto oznámení Komise vyzvala „dotčené třetí osoby, aby jí zaslaly své případné připomínky k zamýšlenému spojení“.

22 V návaznosti na toto zveřejnění sdělila společnost BaByliss dopisy ze dne 27. a 29 listopadu 2001 své obavy, pokud jde o dotčené zamýšlené spojení, vzhledem ke značným protisoutěžním účinkům bližšího vztahu mezi společnostmi SEB a Moulinex v odvětví, do kterého se BaByliss chystá ve velmi krátké době vstoupit. BaByliss v tomto ohledu zdůraznila, že se považuje za potenciálního konkurenta SEB-Moulinex v oblasti malých elektrospotřebičů pro domácnost a konkrétně v odvětví malých kuchyňských spotřebičů, v němž vyvíjí činnost pod značkou Cuisinart. V příloze k dopisu ze dne 29. listopadu 2001 BaByliss zaslala Komisi návrh na celkové převzetí, zahrnující veškeré zaměstnance a veškerá aktiva společnosti Moulinex ve Francii, a připojila podnikatelský plán pro Cuisinart („Stratégie Cuisinart en France“) z listopadu 2001.

23 Dopisem ze dne 30. listopadu 2001 BaByliss odpověděla na dotazník určený konkurentům, který jí Komise zaslala 27. listopadu 2001.

24 Dne 5. prosince 2001 navrhli účastníci spojení Komisi závazky.

25 Téhož dne měli zástupci společnosti BaByliss ohledně zamýšleného spojení jednání s Komisí.

26 Dopisem ze dne 6. prosince 2001 BaByliss sdělila Komisi své výhrady k tomu, že by mohla na základě článku 9 nařízení č. 4064/89 celý případ nebo jeho část postoupit národním orgánům pro ochranu hospodářské soutěže, které o to požádají.

27 Dne 7. prosince 2001 požádaly francouzské orgány pro ochranu hospodářské soutěže Komisi o částečné postoupení na základě čl. 9 odst. 2 písm. a) nařízení č. 4064/89, pokud jde o účinky dotčeného spojení na hospodářskou soutěž ve Francii v případě určitých trhů s malými elektrospotřebiči pro domácnost.

28 V návaznosti na výtky Komise změnili účastníci spojení dne 18. prosince 2001 své původní závazky.

29 Dne 20. prosince 2004 BaByliss sdělila Komisi své připomínky ohledně podílů na trhu, které by měl SEB-Moulinex v kategoriích výrobků přezkoumávaných Komisí po uskutečnění dotčeného spojení.

30 Dopisem ze dne 21. prosince 2001 BaByliss odpověděla na dotazník týkající se závazků účastníků spojení, který jí Komise zaslala dne 20. prosince 2001.

31 V návaznosti na připomínky zúčastněných třetích osob změnili účastníci spojení znovu své závazky.

32 Dne 28. prosince 2001 žalobkyně podala nabídku na částečné převzetí společnosti Moulinex.

33 Dne 3. ledna 2002 BaByliss doplnila své odpovědi na dotazník týkající se závazků účastníků spojení, který jí zaslala Komise dne 20. prosince 2001. Žalobkyně krom toho znovu potvrdila svůj zájem o získání veškerých aktiv společnosti Moulinex, případně jejich části. Zopakovala rovněž obavy ohledně svého postavení a dominantního postavení subjektu SEB-Moulinex, které by bylo důsledkem dotčeného spojení u některých kategorií malých elektrospotřebičů pro domácnost v hlavních evropských zemích.

34 Dne 8. ledna 2005 Komise na základě čl. 6 odst. 1 písm. b) a čl. 6 odst. 2 nařízení č. 4064/89, jakož i článku 57 dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHS), schválila, za určitých podmínek, spojení společností SEB a Moulinex (dále jen „napadené rozhodnutí“).

35 Napadené rozhodnutí se nicméně netýká francouzského trhu, neboť Komise téhož dne vyslovila souhlas se žádostí francouzských orgánů o částečné postoupení.

36 Dne 8. července 2002 francouzský ministr hospodářství schválil spojení bez uložení závazků na základě doktríny zvané „podnik v úpadku“.

Napadené rozhodnutí

IV – Dotčené výrobkové trhy

37 Napadené rozhodnutí uvádí v bodě 16 odůvodnění, že hospodářské odvětví dotčené předmětným spojením je odvětví prodeje malých elektrospotřebičů pro domácnost, které lze rozdělit na třináct kategorií výrobků: fritézy, minitrouby, toustovače, sendvičovače a vaflovače, zařízení na přípravu neformálních jídel („stone gril“, „wokparty“, „raclette“, „fondue“ atd.), elektrické zahradní grily a interiérové grily, varné kotle na rýži a tlakové hrnce, elektrické překapávače na kávu, varné konvice, kávovary na espresso, kuchyňské roboty, žehličky a napařovací systémy a přístroje pro osobní péči (zdravotní a kosmetické přístroje). Prvních jedenáct kategorií výrobků patří mezi kuchyňské spotřebiče.

38 Komise má za to, že každá kategorie malých elektrospotřebičů pro domácnost může tvořit samostatný výrobkový trh (bod 25 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Závěry Komise jsou založeny především na analýze zastupitelnosti na straně poptávky, neboť každá kategorie odpovídá určité funkci a je určena k odlišnému konečnému použití. Komise krom toho odmítá zastupitelnost na straně nabídky. Zdůrazňuje totiž, že i kdyby všichni výrobci byli schopni vyrábět všechny malé elektrospotřebiče pro domácnost, náklady a čas nezbytné ke vstupu na nový výrobkový trh mohou být značné.

V – Dotčené zeměpisné trhy

39 Komise má za to, že „národní vymezení dotčených zeměpisných trhů se po skončení přezkumu první fáze jeví jako nejvhodnější“ (bod 30 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

VI – Význam značky

40 Komise uvádí, že značky jsou pro konečné spotřebitele jedním z hlavních faktorů výběru a představují tedy jeden z hlavních prvků konkurence mezi výrobci malých elektrospotřebičů pro domácnost (bod 36 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

41 V tomto ohledu poukazuje na to, že společnosti SEB a Moulinex investují značné částky do zachování proslulosti svých značek (bod 38 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Konstatuje rovněž, že nabídky obdržené při prodeji společnosti Moulinex se týkaly téměř výlučně značek této skupiny a méně výrobních jednotek (bod 39 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

VII – Analýza hospodářské soutěže

42 Pokud jde o účinky dotčeného spojení na hospodářskou soutěž, Komise především odmítá tezi, že účinky dotčeného spojení se neliší od situace v hospodářské soutěži, která by nastala v případě zrušení skupiny Moulinex. V tomto ohledu konstatuje:

„Po skončení přezkumu ve fázi I nelze s takovou argumentací souhlasit, protože od uvalení nucené správy na skupinu Moulinex projevilo několik podniků zájem o převzetí značek v jejím vlastnictví. Krom toho nelze vyloučit, že některá zařízení a práva duševního vlastnictví by byla převzata třetími osobami odlišnými od skupiny SEB. Vzhledem k významu značek na dotčených trzích by tito nabyvatelé byli pravděpodobně schopni obnovit zcela nebo zčásti konkurenční kapacitu skupiny Moulinex“ (bod 41 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

43 Po provedení analýzy Komise dospěla k závěru, že oznámené spojení vyvolává vážné pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem na některých trzích s kuchyňskými spotřebiči (bod 44 odůvodnění napadeného rozhodnutí). S ohledem na zeměpisné trhy přezkoumávané v napadeném rozhodnutí v podstatě uvádí:

– v Portugalsku, Řecku, Belgii a Nizozemsku, kde měly SEB a Moulinex před spojením v oblasti malých elektrospotřebičů pro domácnost někdy významné postavení, by postavení skupiny SEB bylo připojením skupiny Moulinex posíleno a operace by vedla ke spojení někdy velkých podílů na trhu u velké části kategorií dotčených výrobků. Podle Komise by tržní síla byla krom toho posílena jedinečným portfoliem několika značek, zatímco subjekty jako je Philips, Braun nebo Taurus mají pouze jedinou značku (body 43 a 45 až 47 odůvodnění napadeného rozhodnutí);

– v Německu, Rakousku, Dánsku, Švédsku a Norsku by spojení výrazně změnilo podmínky hospodářské soutěže na určitých výrobkových trzích (bod 43 odůvodnění napadeného rozhodnutí);

– konečně v ostatních členských státech by spojení změnilo podmínky hospodářské soutěže pouze okrajově (bod 43 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

44 Podle Komise tak oznámené spojení vyvolává vážné pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem na následujících trzích (bod 128 odůvodnění napadeného rozhodnutí):

– Německo: fritézy a grily;

– Rakousko: fritézy a zařízení na přípravu neformálních jídel;

– Belgie: kuchyňské roboty, kávovary na espresso, varné konvice, toustovače, zařízení na přípravu neformálních jídel, grily a žehličky a napařovací systémy;

– Dánsko: fritézy a přenosné trouby;

– Řecko: fritézy, varné konvice, sendvičovače a vaflovače, kávovary na espresso a kuchyňské roboty;

– Norsko: fritézy a přenosné trouby;

– Nizozemsko: fritézy, kávovary na espresso, minitrouby, zařízení na přípravu neformálních jídel, grily a žehličky a napařovací systémy;

– Portugalsko: fritézy, toustovače, elektrické překapávače na kávu, kávovary na espresso, varné konvice, minitrouby, sendvičovače a vaflovače, zařízení na přípravu neformálních jídel, grily a kuchyňské roboty;

– Švédsko: fritézy.

45 Komise naopak dospěla k závěru, že spojení nevyvolává vážné pochybnosti pokud jde o trhy s přístroji pro osobní péči, v jejichž případě, ať jde o jakoukoliv zemi (s výjimkou Francie) nebo zvolené vymezení výrobkových trhů, je společný podíl účastníků spojení na trhu nižší než 20 % (bod 44 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

VIII – Závazky účastníků spojení

46 V návaznosti na závazky navržené účastníky spojení má Komise nicméně za to, že vážné pochybnosti o slučitelnosti spojení lze odstranit, jelikož tyto závazky představují přímou a bezprostřední odpověď na problémy hospodářské soutěže identifikované, s výjimkou Francie, v rozhodnutí.

47 Závazky předložené účastníky spojení dne 5. prosince 2001 původně předpokládaly stažení výrobků značky Moulinex spadajících do kategorie fritéz, přenosných trub, zařízení na přípravu neformálních jídel, grilů a žehliček a napařovacích systémů z trhu v celém EHP po dobu dvou let. Tyto původní závazky však podle Komise neumožňovaly, aby skupinu Moulinex nahradil jiný subjekt, a netýkaly se všech trhů, ohledně kterých mohlo spojení vyvolávat vážné pochybnosti (bod 135 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

48 Účastníci spojení tedy dne 18. prosince 2001 „vylepšili své návrhy, aby byly proveditelné a účinné“ (bod 135 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Tento návrh předpokládal poskytnutí výhradní licence ke značce Moulinex na dobu tří let (doplněné závazkem nevstoupit na trh pod značkou Moulinex po dobu dalšího roku) pro všechny kategorie výrobků v Belgii, Řecku, Nizozemsku a Portugalsku a pro kategorii fritéz v Německu, Rakousku, Dánsku, Norsku a Švédsku. Držitelé takové licence by podléhali povinnosti odběru toustovačů, elektrických překapávačů na kávu, varných konvic a kuchyňských robotů od poskytovatele licence.

49 Dotázané třetí osoby nicméně byly k těmto závazkům kritické, zejména pokud jde o dobu trvání licence a dobu nevstoupení na trh, povinnost odběru, neexistenci opatření k nápravě účinků oznámeného spojení na hospodářskou soutěž na určitých trzích, neexistenci dostatečných hospodářských předpokladů pro vstup nového subjektu na dotčené trhy, jakož i neexistenci skutečné kontroly držitele licence nad značkou Moulinex v rámci nápravných opatření týkajících se konkrétně fritéz, jelikož SEB bude užívat tuto značku pro jiné výrobky (bod 136 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

50 Skupina SEB tedy slovy napadeného rozhodnutí „vylepšila“ své závazky tak, že rozšířila licenci ke značce na všechny malé elektrospotřebiče pro domácnost pokud jde o Německo, Rakousko, Dánsko, Norsko a Švédsko. SEB tak srovnala závazky pro těchto pět zemí se závazky, které již navrhla pokud jde o Belgii, Řecko, Nizozemsko a Portugalsko. SEB rovněž prodloužila dobu trvání licence na pět let (a dobu nevstoupení na trh na tři roky) a zrušila pro držitele licence povinnost odběru (bod 137 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

51 Napadené rozhodnutí shrnuje závazky, s nimiž Komise souhlasila, následovně:

„129 Skupina SEB se zavazuje uzavřít v každém z těchto států smlouvu o výhradní licenci ke značce Moulinex ohledně prodeje všech třinácti kategorií malých elektrospotřebičů pro domácnost.

130 Podle těchto závazků bude tato licenční smlouva podepsána s jednou nebo více třetími stranami na dobu pěti let. Po dobu trvání licenční smlouvy a po dobu tří let po jejím uplynutí skupina SEB nesmí uvádět na trh v dotčených členských státech žádné přístroje pro domácnost pod značkou Moulinex. Skupina SEB se krom toho zavázala neuvádět modely řady Moulinex na trh v dotčených zemích pod jinou značkou, pokud se držitel licence rozhodne pro odběr výrobků od skupiny SEB nebo pro využívání licence k předmětu průmyslového vlastnictví.

131 Účelem této licence je povolit užívání značky Moulinex s cílem umožnit nabyvateli zavést nebo posílit jeho vlastní značku na dotčených zeměpisných trzích. Za tímto účelem bude nabyvatel moci používat značku Moulinex samotnou nebo ve spojení se svou vlastní značkou a poté kdykoliv přejít od ,co-brandingu‘ ke své vlastní značce. Skupina SEB bude mít pravomoc kontrolovat dodržování logotypu Moulinex držitelem nebo držiteli licence.

132 Držitel nebo držitelé licence si budou moci svobodně zvolit dodavatele a podmínky zásobování pokud jde o všechny výrobky a všechny dotčené země. Pokud si budou přát, mohou od skupiny SEB požadovat uzavření smlouvy o zásobování na celou dobu trvání licence nebo její část pro všechny nebo některé kategorie dotčených výrobků. Takové dodávky musí odpovídat 65 % prodejů pod značkou Moulinex v roce 2000. Je třeba uvést, že skupina SEB nicméně navrhuje uložit německému držiteli licence povinnost odběru pokud jde o kuchyňské roboty. SEB tuto výjimku odůvodňuje potřebou zachovat pracovní místa ve výrobních jednotkách převzatých v návaznosti na rozhodnutí obchodního soudu v Nanterre.

133 Skupina SEB se krom toho zavazuje poskytnout každému držiteli licence, který o to požádá, licenci k právům průmyslového vlastnictví (modely, vzory, patenty a know-how) vztahující se k jednomu či více modelům řady Moulinex, aby byli schopni je sami vyrábět nebo nechat je vyrábět třetí osobou podle jejich výběru.

134 Skupina SEB se zavazuje jmenovat zmocněnce, jehož úkolem bude nejprve zajistit uspokojivé plnění závazků ze strany skupiny SEB. Skupina SEB se zavázala uzavřít licenční smlouvu či smlouvy ke značce v souladu se závazky ve lhůtě [...] od data přijetí rozhodnutí Komise o povolení. Jestliže SEB neuzavře zcela nebo zčásti smlouvy předpokládané v závazcích, zmocněnec bude po uplynutí této lhůty zodpovědný za vyhledání jednoho či více držitelů licence a za uzavření uvedených smluv ve lhůtě [...]. Výběr držitele či držitelů licence bude podléhat schválení ze strany Komise.“

52 Komise má za to, že tyto závazky vedou k výraznému snížení překrývání se podílů na trhu vyplývajícího z oznámeného spojení. Konstatuje, že pouze překrývání, které je důsledkem prodejů pod značkou Krups, není odstraněno. Nicméně podle Komise může zvýšení podílu na trhu v souvislosti se značkou Krups vést k problémům v hospodářské soutěži pouze na trzích kávovarů na espresso a na trhu zařízení na přípravu neformálních jídel v Portugalsku (bod 139 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

53 Podle názoru Komise navržené závazky umožňují obnovit trvale podmínky účinné hospodářské soutěže. Doba pěti let stanovená pro licenci totiž umožní držiteli licence převést výrobky Moulinex ke své vlastní značce s omezenými ztrátami pro skupinu SEB, až bude znovu schopna zavést značku Moulinex na dotčené trhy. Komise v tomto ohledu poukazuje na to, že průměrná doba životnosti malých elektrospotřebičů pro domácnost je tři roky. Přechod k vlastní značce bude podle Komise o to snazší, že držitel licence bude jediným uživatelem značky Moulinex pro všechny malé elektrospotřebiče pro domácnost v dotčené zeměpisné oblasti (bod 140 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

54 Komise má za to, že rozšíření závazku poskytnutí výhradní licence na veškeré malé elektrospotřebiče pro domácnost, a tedy i na výrobky, ohledně kterých Komise nevznesla vážné pochybnosti, je nezbytné k zajištění účinnosti a životaschopnosti těchto nápravných opatření. Kdyby se totiž licence vztahovaly na omezený počet výrobků, manévrovací prostor držitele licence pro provedení „rebrandingu“ by byl značně omezen, protože značku Moulinex by v dotčených zemích používaly dva konkurenční subjekty: SEB a držitel licence omezené na některé výrobky (bod 141 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

55 Komise nadto poukazuje na to, že držitel licence bude mít možnost vyrábět výrobky Moulinex samostatně, pokud o to bude stát, zatímco skupina SEB může být povinna umožnit mu využívat nové modely, které vyvine pro řadu výrobků Moulinex v zemích, na které se závazky nevztahují (bod 142 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

56 Komise konečně zdůrazňuje, že podle závazků musí být držitel či držitelé licence v současnosti přítomni na trhu nebo být potenciálně schopni na něj vstoupit, životaschopní, nezávislí, bez jakéhokoliv vztahu ke skupině SEB a musí mít schopnosti a motivaci nezbytné k aktivní a účinné soutěži na dotčených trzích. Závazky rovněž stanoví, že tento držitel či držitelé licence musí mít svou vlastní značku, kterou lze spojit se značkou Moulinex (bod 144 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

57 Komise se tedy domnívá (v bodě 146 odůvodnění napadeného rozhodnutí), že závazky navržené účastníky spojení jsou dostatečné k odstranění vážných pochybností o slučitelnosti se společným trhem v těchto devíti zemích za podmínky, že účastníci dodrží následující závazky:

„a) závazek poskytnout výhradní licenci ke značce Moulinex na dobu pěti let na prodej elektrospotřebičů pro domácnost vztahující se na třináct kategorií výrobků uvedených v tomto rozhodnutí, jak je definován v bodě 1 písm. a) závazků uvedených v příloze tohoto rozhodnutí;

b) závazek neuvádět v dotčených zemích na trh výrobky pod značkou Moulinex po dobu trvání licenční smlouvy a po dobu tří let po jejím uplynutí, jak je uvedeno v bodě 1 písm. c);

c) neuvádět v dotčených zemích na trh modely výrobků Moulinex pod jinou značkou na územích, pro která držitel nebo držitelé licence uzavřeli smlouvu o zásobování nebo získali licenci k předmětu průmyslového vlastnictví, jak je uvedeno v bodě 1 písm. e);

d) závazek uzavřít s každým držitelem licence, který o to požádá, smlouvu o zásobování (za prodejní cenu odpovídající průmyslové výrobní ceně zvýšené o provozní náklady spojené s výrobou a dodáním výrobků držiteli licence) nebo licenční smlouvu k předmětu průmyslového vlastnictví pro veškeré dotčené výrobky s výjimkou kuchyňských robotů v Německu, jak je uvedeno v bodě 1 písm. d) závazků;

e) závazek pokračovat v obecné politice vývoje nových modelů a zachovat plnou hospodářskou a konkurenční hodnotu značky Moulinex ve všech devíti dotčených státech až do uzavření licenční smlouvy, jak je uvedeno v bodě 1 písm. h) závazků;

f) závazek uzavřít smlouvu nebo smlouvy na poskytnutí výhradní licence ke značce pro devět dotčených zemí ve lhůtách stanovených v bodě 1 písm. h) a v bodě 2 písm. e) bodě iv) závazků;

g) závazek týkající se schválení nabyvatele nebo nabyvatelů licence ze strany Komise uvedený v bodě 1 písm. i) závazků, a

h) dodržení jakéhokoliv návrhu zmocněnce, který bude užitečný k provedení závazků nebo ke splnění jeho úkolu, jak je uvedeno v bodě 2 písm. e) bodě ii) závazků.“

58 Detaily závazků skupiny SEB jsou uvedeny v příloze napadeného rozhodnutí.

59 V bodě 2 písm. g) přílohy je uvedeno:

„Pokud bude schválení této operace jiným orgánem pro ochranu hospodářské soutěže podléhat závazkům, které by buď byly v rozporu s těmito závazky, nebo by vedly k situaci, která by byla nad rámec toho, co je nezbytné pro obnovení hospodářské soutěže na dotčených trzích, skupina SEB může požádat Komisi o přezkoumání těchto závazků s cílem odstranit tyto rozpory nebo zbavit skupinu SEB zcela nebo zčásti podmínek a povinností obsažených v těchto závazcích, které již nebudou nezbytné.“

IX – Státní podpory

60 V odpověď na argumenty některých třetích stran vytýkajících skupině SEB, že v rámci navrhovaného převzetí obdrží ze strany francouzských orgánů státní podporu, Komise v bodě 10 odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatuje, že po předběžném přezkumu mechanismu plánovaného francouzskými orgány se nezdá, že by veřejné zásahy zamýšlené v rámci nucené správy byly opatřeními, která přinesou skupině SEB prospěch. Komise má tedy za to, že jejich účinek nemůže být brán v úvahu při přezkumu navrhované operace podle nařízení č. 4064/89.

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

61 Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 15. dubna 2002 podala žalobkyně projednávanou žalobu. Samostatným podáním došlým téhož dne podala žalobkyně návrh, aby Soud o žalobě rozhodl ve zrychleném řízení na základě článku 76a jednacího řádu Soudu.

62 Dopisem ze dne 30. dubna 2002 Komise sdělila Soudu, že nemá námitky proti návrhu na projednání věci ve zrychleném řízení. Krom toho Komise zdůraznila, že žalobkyně neprokázala, že byla napadeným rozhodnutím osobně dotčena.

63 Dopisem ze dne 8. května 2002 vedoucí soudní kanceláře Soudu informoval žalobkyni, že bylo vyhověno její žádosti o prodloužení lhůty k předložení žalobní odpovědi do 24. června 2002. Zároveň žalobkyni vyzval, s cílem nezdržovat řízení, aby vznesla případné otázky přípustnosti žaloby spolu se svou obranou pokud jde o základ žaloby.

64 V rámci organizačních procesních opatření vyzval vedoucí soudní kanceláře Soudu dopisem ze dne 17. června 2002 žalobkyni, aby do 28. června 2002 odpověděla na řadu písemných otázek.

65 Komise dne 24. června 2002 předložila svou žalobní odpověď obsahující námitky proti přípustnosti žaloby a podpůrně její obranu pokud jde o základ žaloby.

66 Dne 28. června 2002 žalobkyně předložila odpovědi na otázky Soudu.

67 Rozhodnutím ze dne 2. července 2002 Soud (třetí senát) vyhověl návrhu na projednání ve zrychleném řízení podle článku 76a jednacího řádu.

68 Dne 18. července 2002 žalobkyně v souladu s výzvou ze strany vedoucího soudní kanceláře předložila v reakci na žalobní odpověď Komise vyjádření k přípustnosti.

69 Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 19. července 2002 skupina SEB požádala o vstup do řízení jako vedlejší účastnice na podporu návrhových žádání Komise. Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 29. července 2002 společnost De’Longhi požádala o vstup do řízení jako vedlejší účastnice na podporu návrhových žádání žalobkyně. Těmto žádostem bylo vyhověno usnesením předsedy třetího senátu ze dne 16. září 2002. Na žádost bylo skupině SEB povoleno předložit spis vedlejšího účastníka a společnosti De’Longhi předložit určité dokumenty uvedené v jejím návrhu na vstup do řízení jako vedlejší účastnice.

70 Na základě zprávy soudce zpravodaje Soud (třetí senát) rozhodl zahájit ústní část řízení a v rámci organizačních procesních opatření vyzval účastnice řízení k předložení určitých dokumentů a k zodpovězení písemných otázek. Účastnice řízení těmto žádostem vyhověly ve stanovených lhůtách.

71 Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na ústní otázky byly vyslechnuty na veřejném jednání dne 9. října 2002.

72 Žalobkyně podporovaná společností De’Longhi navrhuje, aby Soud:

– zrušil napadené rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

73 Komise navrhuje, aby Soud:

– odmítl žalobu jako nepřípustnou nebo, podpůrně, ji zamítl jako neopodstatněnou;

– uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

74 SEB navrhuje, aby Soud:

– odmítl žalobu jako nepřípustnou nebo, podpůrně, ji zamítl jako neopodstatněnou;

– uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

K přípustnosti

I – Argumenty účastnic řízení

75 Žalobkyně, podporovaná společností De’Longhi, tvrdí, že je napadeným aktem bezprostředně a osobně dotčena ve smyslu článku 230 ES. BaByliss totiž nově vstoupila na trh malých kuchyňských elektrospotřebičů a je tak přímým konkurentem skupin SEB a Moulinex. Krom toho žalobkyně zdůrazňuje, že se aktivně účastnila správního řízení předcházejícího přijetí napadeného rozhodnutí.

76 Komise tvrdí, že žalobkyně není napadeným rozhodnutím osobně dotčena.

77 Komise uplatňuje, zaprvé, že pouhá skutečnost, že BaByliss reagovala spontánně na zveřejnění oznámení o zamýšleném spojení v Úředním věstníku Evropských společenství podle čl. 4 odst. 3 nařízení č. 4064/89 a kontaktovala ji, podle jejího názoru nestačí k prokázání toho, že BaByliss je napadeným rozhodnutím osobně dotčena. BaByliss nijak neprokázala, že je napadeným rozhodnutím zasažena z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ni zvláštní, nebo faktické situace, která ji individualizuje obdobným způsobem jako skupinu SEB.

78 Komise zdůrazňuje, že řada podniků se stejně jako žalobkyně aktivně účastnila řízení. Okolnost, že podnik předložil vyjádření, sama o sobě neodůvodňuje to, že podnik je osobně dotčen. Podrobné přezkoumání spojení totiž vyžaduje pravidelný kontakt s řadou hospodářských subjektů.

79 Zadruhé poukazuje na to, že podle článku 2 stanov společnosti BaByliss, „předmětem činnosti společnosti jsou: [v]šechny činnosti v oblasti výroby, zpracování, zastoupení, dovozu a vývozu, velkoobchodu a maloobchodu pokud jde o veškeré předměty a zboží související zejména s péčí o vlasy a kosmetikou, parfumerií a dárkovými předměty“, zatímco spojení povolené napadeným rozhodnutím se týká odvětví malých elektrospotřebičů pro domácnost, které nesouvisí s „péčí o vlasy, kosmetikou, parfumerií a ostatními dárkovými předměty“.

80 Zatřetí Komise uvádí, že žalobkyně se prezentuje jako „nový účastník“ na trhu malých kuchyňských elektrospotřebičů, ale že, jak sama připouští, ani k datu napadeného rozhodnutí, ani k datu podání žaloby neuvedla na trh žádný malý elektrospotřebič pro domácnost. BaByliss se ostatně sama definuje jako „potenciální soutěžitel“. Komise poukazuje na to, že i když žalobkyně oznámila, že „oficiálně“ uvede takové výrobky na trh 15. května 2002, nepředložila k prokázání tohoto tvrzení žádné důkazy.

81 Začtvrté Komise uvádí, že nic neumožňuje tvrdit, že výrobky uváděné na trh společností BaByliss, která je usazena ve Francii, budou přímo konkurovat přístrojům prodávaným skupinou SEB na zeměpisných trzích, ohledně kterých Komise vyjádřila vážné pochybnosti, jelikož se nevyslovila k situaci na francouzském trhu, která bude přezkoumána francouzskými orgány pro ochranu hospodářské soutěže.

82 Zapáté Komise tvrdí, že žalobkyně se neprávem domnívá, že se může opírat o „rozsudky Air France“. Její situace je naprosto odlišná od situace Air France. Ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 19. května 1994, Air France v. Komise (T‑2/93, Recueil, s. II‑323), totiž Soud poukázal na to, že situace v hospodářské soutěži na dotčených trzích byla ze strany Komise posouzena s přihlédnutím zejména k situaci Air France (bod 45 rozsudku), která byla jediným vážným konkurentem podniků účastnících se spojení, zatímco žalobkyně na trzích dotčených spojením vůbec není přítomná. Komise rovněž poukazuje na to, že Soud uvedl, že Air France se podle dohody uzavřené mezi ní, francouzskou vládou a Komisí musela zcela vzdát podílu ve společnosti TAT (bod 46 rozsudku), zatímco v projednávaném případě se BaByliss nemůže dovolávat žádné dohody nebo rozhodnutí obdobného dosahu, které by jí umožňovalo prokázat, že její faktická situace ji individualizuje obdobným způsobem jako SEB. Komise zdůrazňuje, že v rozsudku Soudu ze dne 24. března 1994, Air France v. Komise,(T‑3/93, Recueil, s. II‑121), byla Air France hlavním konkurentem British Airways, zatímco v projednávaném případě je BaByliss pouze jedním z mnoha podniků, který se považuje za konkurenta (nadto potenciálního) skupiny SEB.

83 Komise nakonec upozorňuje na to, že nový výklad článku 230 ES, který podal Soud v rozsudku ze dne 3. května 2002, Jégo-Quéré SA v. Komise (T‑177/01, Recueil, s. II‑2365, bod 51), neznamená, že je žaloba přípustná, neboť jednak napadené rozhodnutí je individuálním rozhodnutím bez obecné působnosti a jednak nijak neomezuje práva žalobkyně (která ostatně není na trzích dotčených spojením přítomná) a neukládá jí žádnou povinnost. Právní postavení žalobkyně není dotčeno určitým a aktuálním způsobem.

84 SEB tvrdí, že žalobkyně není napadeným rozhodnutím osobně dotčena. SEB v tomto ohledu zejména zdůrazňuje, že žalobkyně mohla, stejně jako ona sama, podat konkrétní a vážně míněnou nabídku v rámci insolvenčního řízení, kdyby měla skutečně zájem na úplném nebo částečném převzetí aktiv skupiny Moulinex. Jak však SEB připomíná, první nabídka žalobkyně na převzetí skupiny Moulinex nebyla vážně míněna a obchodní soud v Nanterre ji shledal nepřípustnou, zatímco další nabídky následovaly až po uskutečnění spojení a jejich jediným cílem bylo zpochybnit plán převzetí předložený skupinou SEB. Dodává, že žalobkyně neprojevila žádný zájem o získání licence ke značce Moulinex, ačkoliv taková licence by jí umožnila, s ohledem na strategii rozvoje, kterou zmiňuje, proniknout na dotčené trhy a trvale a účinně se tam usadit.

85 SEB rovněž poukazuje na to, že k dnešnímu dni nebyly výrobky společnosti BaByliss uvedeny na žádný ze zeměpisných trhů dotčených napadeným rozhodnutím, a dokonce ani ve Francii, kde se činnost žalobkyně omezila na prezentaci v jedné restauraci v Lyonu v květnu 2002. SEB zdůrazňuje, že Komise žalobkyni ostatně ani nezmiňuje ve své analýze hospodářské soutěže, ať již jako stávajícího anebo potenciálního soutěžitele.

86 SEB konečně uvádí, že žalobkyně se neúčastnila důkladného šetření prováděného zpravodaji Rady pro hospodářskou soutěž ve Francii, a dokonce ani nebyla na jednání u Rady pro hospodářskou soutěž přítomna nebo zastoupena.

II – Závěry Soudu

87 Podle čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, „každá fyzická nebo právnická osoba může […] podat žalobu proti rozhodnutím, která jsou jí určena, jakož i proti rozhodnutím, která, byť vydána ve formě nařízení nebo rozhodnutí určeného jiné osobě, se jí bezprostředně a osobně dotýkají“

88 Žalobkyně není účastníkem spojení podniků a není adresátem napadeného rozhodnutí. Je proto třeba přezkoumat, zda je bezprostředně a osobně dotčena.

89 Nelze popřít, že dotčení je bezprostřední. Vzhledem k tomu, že napadené rozhodnutí umožňuje okamžité provedení zamýšleného spojení podniků, může vést k okamžité změně situace na dotčených trzích, která tedy závisí pouze na vůli účastníků spojení (viz výše uvedený rozsudek ze dne 24. března 1994, Air France v. Komise, bod 80).

90 Je tudíž třeba přezkoumat, zda je žalobkyně uvedeným rozhodnutím dotčena rovněž osobně.

91 Podle ustálené judikatury platí, že „jiné subjekty než adresáti rozhodnutí mohou tvrdit, že jsou osobně dotčeny, pouze tehdy, pokud je toto rozhodnutí zasahuje z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ně zvláštní, nebo faktické situace, která je vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím je individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát takového rozhodnutí“ (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 15. července 1963, Plaumann v. Komise, 25/62, Recueil, s. 223).

92 V tomto ohledu Soud konstatuje, pokud jde zaprvé o účast na řízení, že je nesporné, že žalobkyně v návaznost na zveřejnění podle čl. 4 odst. 3 nařízení č. 4064/89 sdělila Komisi prostřednictvím dopisů ze dne 27., 29. a 30 listopadu a 6., 20., 21. a 28. prosince 2001 své vyjádření k důsledkům dotčeného spojení na situaci v hospodářské soutěži na předmětných trzích, jakož i na její vlastní postavení. Komise krom toho žalobkyni vyslechla při setkání dne 5. prosince 2001 a při telefonické konferenci s úředníky pověřenými šetřením zamýšleného spojení dne 4. ledna 2002.

93 Krom toho BaByliss při těchto příležitostech uvedla v podstatě tytéž výtky, které jsou uvedeny v její žalobě k Soudu. Týkaly se především posouzení účinků spojení na jednotlivé dotčené zeměpisné a výrobkové trhy a konkrétně na postavení společnosti BaByliss, jakož i posouzení účinnosti závazků, které SEB navrhla ke zmírnění problémů hospodářské soutěže vyvolaných převzetím skupiny Moulinex.

94 Konečně je třeba uvést, že dopisy zaslané žalobkyní Komisi nepředstavují pouze jednostranný a Komisí nevyžádaný krok, ale že Komise žalobkyni vyzvala, aby se vyjádřila k závazkům navrženým účastníky spojení.

95 Z toho vyplývá, že žalobkyně se aktivně účastnila řízení. Ačkoli, jak správně zdůrazňuje Komise, pouhá účast na řízení sama o sobě sice nepostačuje k prokázání, že se rozhodnutí žalobkyně osobně dotýká, obzvláště pak v případech spojování podniků, kdy jejich podrobný přezkum vyžaduje pravidelný kontakt s řadou podniků, nic to nemění na tom, že aktivní účast na správním řízení představuje skutečnost, kterou judikatura v oblasti hospodářské soutěže, včetně oblasti kontroly spojování podniků, zpravidla bere v úvahu při stanovení, v kombinaci s dalšími zvláštními okolnostmi, přípustnosti žaloby (viz zejména rozsudky Soudního dvora ze dne 28. ledna 1986, Cofaz a další v. Komise, 169/84, Recueil, s. 391, body 24 a 25, a ze dne 31. března 1998, Francie v. Komise, zvaný „Kali & Salz“, C‑68/94 a C‑30/95, Recueil, s. I‑1375, bod 54, a výše uvedený rozsudek AirFrance v. Komise, bod 44).

96 Pokud jde zadruhé o postavení žalobkyně jako konkurenta, je třeba především připomenout, že BaByliss uvedla, aniž jí Komise nebo SEB odporovaly, že je jedním z hlavních subjektů působících na trhu malých elektrospotřebičů pro domácnost pro kosmetické účely nebo pro osobní péči (vysoušeče vlasů, vlasové žehličky a kulmy, strojky na stříhání vlasů, epilační přístroje pro ženy a přístroje pro péči o tělo atd.).

97 Podle bodu 16 odůvodnění napadeného rozhodnutí je hospodářským odvětvím dotčeným spojením podniků odvětví prodeje malých elektrospotřebičů pro domácnost, které lze rozdělit na třináct kategorií výrobků, a to jedenáct kategorií kuchyňských spotřebičů, žehličky a napařovací systémy a přístroje pro osobní péči. Z toho vyplývá, že trh s přístroji pro osobní péči je, jak je ostatně uvedeno v bodě 16 odůvodnění napadeného rozhodnutí, dotčen předmětným spojením. Ze strany Komise ani ze strany skupiny SEB nebylo přitom zpochybněno, že žalobkyně je jedním z hlavních soutěžitelů/účastníků na tomto trhu s přístroji pro kosmetické účely nebo pro osobní péči.

98 Krom toho je třeba uvést, že závazky se rovněž týkají všech třinácti kategorií malých elektrospotřebičů pro domácnost, tedy včetně přístrojů pro kosmetické účely nebo pro osobní péči.

99 Krom toho, i když žalobkyně nebyla ani k datu přijetí napadeného rozhodnutí ani ke dni podání žaloby přímo přítomna na žádném z dvanácti trhů dotčených spojením, tvrdí nicméně, že je přinejmenším potenciálním konkurentem, jelikož v současnosti vstupuje na evropský trh s malými kuchyňskými elektrospotřebiči.

100 Komise a SEB nezpochybnily přípustnost žaloby podané potenciálním soutěžitelem pokud se, jako v projednávaném případě, jedná o oligopolistické trhy, které se vyznačují značnými bariérami na vstupu vyplývajícími z velké věrnosti značce, jakož i obtížným přístupem k maloobchodnímu prodeji (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 27. listopadu 1997, Kaysersberg v. Komise, T‑290/94, Recueil, s. II‑2137).

101 Komise a SEB naproti tomu zdůraznily, že tvrzení, že žalobkyně je potenciálním soutěžitelem nebylo prokázáno ani doloženo důkazy. Nicméně žalobkyně v odpovědích na písemné otázky Soudu i ve svém vyjádření k námitce nepřípustnosti v tomto ohledu uvádí, že posílena zkušeností na americkém trhu začala počátkem roku 2001 uskutečňovat svou strategii vstupu na evropský trh malých kuchyňských elektrospotřebičů pod značkou Cuisinart, a konkrétněji na segmenty trhu s minitroubami, toustovači, kávovary na espresso a kuchyňskými roboty, jak to dokládají následující skutečnosti: první studie evropského trhu s malými kuchyňskými elektrospotřebiči (únor 2001), technická studie přizpůsobení elektrického napětí výrobků Cuisinart (únor–srpen 2001), tříletá smlouva o partnerství s Paulem Bocusem (říjen 2001) a profesní výstavy s Paulem Bocusem v Orlandu a v Chicagu představující výrobky Cuisinart (září 2001 a květen 2002), dokončení strategie a rozpočtu na rok 2002 pro uvedení výrobků Cuisinart v Evropě (listopad 2001), jednání s hlavními francouzskými klienty o zařazení značky Cuisinart do nabídky (prosinec 2001 – květen 2002), oficiální uvedení ve francouzském tisku (plánované na březen 2002, ale nakonec odložené) a konečně dne 16. května 2002 „oficiální datum uvedení výrobků Cuisinart ve Francii u Paula Bocuseho v Lyonu, za přítomnosti padesátky pozvaných hostů“. BaByliss uvažuje rovněž o vstupu na segmenty trhu s elektrickými překapávači na kávu a kávovary na espresso, jakož i s fritézami.

102 Okolnost, kterou zdůrazňuje Komise a SEB, že skutečný vstup žalobkyně na trhy dotčené spojením byl v porovnání s jejími prohlášeními několikrát odložen, nemůže být dostatečným důvodem k učinění závěru, že společnost BaByliss nelze považovat za potenciálního konkurenta. Pouhá skutečnost, že vstup na trh zabere více času, než bylo předpokládáno, totiž neznamená, že k tomuto vstupu nedojde, a to tím méně, jak Komise uznává v bodě 24 odůvodnění napadeného rozhodnutí, že „náklady a čas potřebné ke vstupu na nový výrobkový trh mohou být s ohledem na charakteristiky trhu značné“, že „soutěžitel k tomu, aby vstoupil na nový výrobkový trh, ať už působí na jiných sousedních trzích nebo na dotčeném výrobkovém trhu v jiné zeměpisné oblasti, či nikoliv, musí zajistit, aby měl dostatečný odbyt, a tedy objem prodejů [a že k tomu] musí zajistit, aby jeho výrobky byly zařazeny do nabídky prodejců a aby jeho značka byla konečným spotřebitelům známá, což vyžaduje určitý čas a značné náklady na marketing a reklamu“.

103 Z toho rovněž vyplývá, že i před tím, než jsou výrobky společnosti BaByliss skutečně prodávány na trhu, je tato společnost ve vztahu přímé konkurence se skupinou SEB-Moulinex pokud jde o zařazení jejích výrobků do nabídky hlavních distributorů. Žalobkyně v tomto ohledu upřesnila, že od října 2002 jsou plánovány demonstrační testy v „určitých vybraných obchodech“ v obchodních střediscích Auchan a Monoprix. V tomto rozsahu se BaByliss zdá být stávajícím konkurentem účastníků spojení pokud jde o všechny trhy s malými kuchyňskými elektrospotřebiči, na které hodlá v krátké době pod značkou Cuisinart proniknout. Žalobkyně dále poukazuje na to, aniž jí je odporováno, že výrobky pro osobní péči, jakož i malé kuchyňské elektrospotřebiče náležejí u všech klientů do téhož oddělení, že výrobky nabízejí titíž kupující a že nákupní politiky jsou spojené s tím důsledkem, že celkový obrat u těchto kategorií se zohledňuje ve společných cílech slev založených na celkovém obratu.

104 I když, jak zdůrazňuje Komise, podle podnikatelského plánu žalobkyně z listopadu 2001 je zjevně plánován, alespoň krátkodobě, pouze vstup na francouzský trh, na který se napadené rozhodnutí nevztahuje, je třeba uvést, že žalobkyně vysvětlila, že strategií skupiny BaByliss je uvést značku Cuisinart nejprve na francouzský trh, aby získala zkušenosti s marketingem výrobku a soustředila velké investice tam, kde je celková organizace skupiny silná, a že počítá s tím, že využije úspěšného proniknutí na francouzský trh k následné expanzi do dalších členských států.

105 Krom toho je třeba připomenout, že BaByliss je ze 100 % vlastněna společností Conair, což je společnost podle amerického práva, která působí ve všech odvětvích malých elektrospotřebičů pro domácnost (kuchyň, kosmetika, úklid) ve Spojených státech a ve světě, a to především pod značkami BaByliss, Conair a Revlon.

106 Třebaže společnost BaByliss nemá pozici na dotčeném trhu ve smyslu nařízení č. 4064/89, její postavení na trhu s přístroji pro osobní péči, jakož i činnost a zkušenosti její mateřské společnosti Conair jsou dostatečným základem k tomu, aby mohla být označena za „potenciálního“ konkurenta a aby byl usnadněn její vstup na trh s malými kuchyňskými elektrospotřebiči.

107 Konečně pokud jde o argument Komise vycházející z předmětu činnosti společnosti BaByliss, stačí konstatovat, že její činnost není omezena pouze na odvětví péče o vlasy a kosmetiky, jak dokládá použití příslovce „zejména“ v definici jejího předmětu činnosti.

108 Zatřetí je třeba poukázat na to, že s ohledem na svůj záměr proniknout na evropský trh malých elektrospotřebičů pro domácnost se BaByliss několikrát ucházela o převzetí společnosti Moulinex, nebo alespoň některých jejích aktiv.

109 Žalobkyně tak dne 25. září 2001 předložila první nabídku částečného převzetí týkající se veškerých aktiv Krups (práva k předmětům průmyslového vlastnictví, materiál a zařízení, výrobní závod v Mexiku, zásoby, distribuční síť) za cenu 100 milionů eur.

110 SEB tvrdí, že tato nabídka nemůže žalobkyni individualizovat, jelikož byla nepřípustná a obchodní soud v Nanterre k ní dokonce ani nepřihlédl.

111 Žalobkyně v tomto ohledu uvádí, že nebyla schopna předložit celkovou nabídku týkající se veškerých aktiv a zaměstnanců společnosti Moulinex, protože jí nebyl umožněn přístup k jakýmkoliv finančním informacím o společnosti i přes písemné žádosti v tomto smyslu. Pouze společnost SEB mohla provést kompletní audit závodů společnosti Moulinex a podat tak soudem ustanoveným správcům úplnější nabídku převzetí této společnosti.

112 Rovněž společnost De’Longhi v dopise zaslaném Komisi dne 3. prosince 2001 kritizovala nedostatek transparentnosti postupu převodu společnosti Moulinex, přičemž uvedla toto:

„SEB vypracovala svou nabídku jako částečné převzetí, omezené na určité výrobní závody společnosti Moulinex a na činnosti s nimi spojené, ale následně získala souhlas rovněž s převzetím forem a dalších výrobních nástrojů spojených s nepřeváděnými činnostmi [...] aniž by tím nadto došlo ke změně navržené ceny. SEB rovněž získala v praxi pravomoc užívat značku Moulinex pro celou svou výrobu, a to aniž by bylo stanoveno jakékoliv protiplnění, navzdory hodnotě této značky, která je v dotčeném odvětví v Evropě vedoucí [...] To vysvětluje nejistotu obklopující podrobnosti převodu při předkládání vyjádření zájmu. Tato situace vedla k tomu, že většina konkurentů společnosti SEB nepodala žádnou nabídku, a vysvětluje, proč podmínky a podrobnosti transakce nebyly zveřejněny nebo byly zveřejněny teprve nedávno, až poté, co byla smlouva uzavřena“.

113 SEB tato tvrzení popřela. Připomněla v tomto ohledu, že vzhledem k tomu, že se nejednalo o soudní řízení o likvidaci, bylo možné podávat pouze nabídky směřující k reorganizaci podniku a ve lhůtách insolvenčního řízení byly správcům ustanoveným soudem podány pouze tři nabídky, a to nabídky společnosti Euroland, společnosti Participation industrielle a skupiny SEB. První dvě nabídky byly podle obchodního soudu v Nanterre nepřípustné, zatímco ostatní vyjádření zájmu, která správci obdrželi, se týkala v zásadě pouze značky Krups. Tato různá vyjádření zájmu, zejména vyjádření předložené společností BaByliss, které se nevztahovalo na akcie společnosti Krups, ale pouze na některá z jejích aktiv, byla podle společnosti SEB velmi omezená a nezapadala do rámce reorganizačního plánu, neboť nezahrnovala převzetí žádných průmyslových závodů společnosti Moulinex ani zaměstnanců, a nebyla tudíž přípustná. Za těchto okolností obchodní soud v Nanterre rozhodl, že nabídka „předložená skupinou SEB je jediná, která zbývá“. SEB zdůrazňuje, že v rámci odvolání proti tomuto rozsudku zamítl odvolací soud ve Versailles všechny výtky směřující vůči postupu soudem ustanovených správců, ačkoliv především BaByliss, která do tohoto řízení dobrovolně vstoupila, poukazovala na to, že „rychlost a uspěchanost převzetí neumožnily společnostem, které projevily zájem, a zejména společnostem Euroland a SA BaByliss, seznámit se se spisem a vypracovat, za běžných podmínek a v dostačujících lhůtách, plán pokračování činnosti – pokud jde o první společnost – a plán převzetí – pokud jde o druhou společnost“.

114 V tomto ohledu je třeba připomenout, že vnitrostátní klasifikace jsou při posouzení povahy činnosti z hlediska ustanovení práva Společenství neúčinné (rozsudek ze dne 12. prosince 2000, Aéroports de Paris v. Komise, T‑128/98, Recueil, s. II‑3929, bod 128). Nadto okolnost, že nabídka společnosti BaByliss byla ve francouzském právu posouzena jako nepřípustná, protože nezapadala do rámce reorganizačního plánu prostřednictvím převodu, nemění nic na tom, že žalobkyně touto nabídkou již 25. září 2001 projevila svůj zájem o převzetí přinejmenším části společnosti Moulinex..

115 Žalobkyně poté nadále projevovala o společnost Moulinex zájem tím, že podala tři dodatečné nabídky na její částečné nebo úplné převzetí, a to:

– nabídku celkového převzetí společnosti Moulinex ze dne 29. listopadu 2001, přičemž tato nabídka obsahovala převzetí všech zaměstnanců ve Francii, tedy přibližně 5 500 osob, a aktiv společnosti Moulinex, včetně zásob za symbolickou cenu jedno euro; tato nabídka byla sdělena Komisi v rámci jejího přezkumu dotčeného spojení, jakož i generálnímu ředitelství pro hospodářskou soutěž, ochranu spotřebitelů a boj proti podvodům a zástupci ministerstva hospodářství ve Francii;

– nabídku částečného převzetí společnosti Moulinex ze dne 28. prosince 2001: tato nová nabídka se týkala převzetí veškerých činností spojených se značkou Krups ve světě, jeho průmyslového vybavení a zaměstnanců, kteří jsou s ním spojeni, za cenu, která bude určena v závislosti na rozsahu dotčených aktiv; tato nabídka byla sdělena Komisi v rámci jejího přezkumu dotčeného spojení a předána francouzským orgánům;

– nabídku převzetí určitých aktiv společnosti Moulinex ze dne 15. února 2002: BaByliss zaslala soudem ustanoveným správcům společnosti Moulinex novou nabídku jejího převzetí, zahrnující aktiva společnosti Moulinex nepřevzatá společností SEB a spočívající v pracovištích Alençon, Bayeux a Falaise, jakož i veškerého vybavení určeného k výrobě mikrovlnných trub; společnost BaByliss navrhovala za převzetí cenu 150 000 eur. .

116 Tyto různé nabídky, ačkoli nerespektovaly stanovené podmínky nebo byly podány k orgánům, které nebyly příslušné k jejich zpracování, nebo byly podány po uskutečnění spojení, případně, pokud jde o nabídku ze dne 15. února 2002, po vydání napadeného rozhodnutí, svědčí nicméně o stálém zájmu žalobkyně, trvajícím od 25. září 2001, o převzetí společnosti Moulinex nebo některých jejích aktiv.

117 Z výše uvedených úvah vyplývá, že žalobkyně je bezprostředně a osobně dotčena spojením společností SEB a Moulinex a že její žaloba směřující ke zrušení napadeného rozhodnutí je přípustná.

K věci samé

118 Žalobkyně uvádí na podporu své žaloby na neplatnost čtyři žalobní důvody. První žalobní důvod vychází z porušení podstatných formálních náležitostí tím, že Komise akceptovala opožděné předložení závazků ze strany skupiny SEB. Druhým žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení, když schválila spojení po skončení fáze I, aniž zahájila fázi II. Svým třetím žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí je stiženo vadou spočívající ve zjevně nesprávném posouzení, jelikož závazky jsou nedostatečné ke zmírnění problémů v oblasti hospodářské soutěže. Čtvrtým žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení, když nepřezkoumala, zda nepřiměřeně nízká cena zaplacená skupinou SEB za převzetí společnosti Moulinex a finanční podpora ze strany francouzského státu nemohly posílit postavení skupiny SEB.

I – K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení podstatných formálních náležitostí tím, že Komise akceptovala opožděné předložení závazků ze strany skupiny SEB

Argumenty účastnic řízení

119 Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je stiženo formální vadou v tom, že schválilo spornou operaci na základě závazků předložených skupinou SEB po uplynutí předepsané lhůty tří týdnů ode dne obdržení oznámení.

120 Žalobkyně připomíná, že podle čl. 18 odst. 1 nařízení č. 447/98, „[z]ávazky [v průběhu fáze I] musí být předloženy Komisi nejpozději do tří týdnů ode dne obdržení oznámení“. Krom toho cituje bod 37 oznámení Komise o nápravných opatřeních:

„Vzhledem k tomu, že [nápravná opatření] prvního období jsou určen[a] k poskytnutí přímé odezvy na rychle poznatelnou obavu o ohrožení hospodářské soutěže, jsou přijatelné pouze omezené úpravy navrhovaných závazků. Takové úpravy, předložené jako okamžitá reakce na výsledky projednávání, obsahují vyjasnění, zdokonalení a/nebo jiná zlepšení, která zajistí proveditelnost a účinnost závazků.“

121 Žalobkyně poukazuje na to, že Komise v projednávaném případě porušila článek 18 nařízení č. 447/98 a bod 37 oznámení o nápravných opatřeních tím, že akceptovala nové závazky ze strany skupiny SEB více než deset dní po předepsané lhůtě tří týdnů.

122 Dne 5. prosince 2001, posledního dne lhůty pro podání nabídek, totiž SEB navrhla Komisi závazek spočívající v pouhém pozastavení prodeje určitých kategorií výrobků pod značkou Moulinex po dobu dvou let v celém EHP (bod 135 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise sama usoudila, že takový závazek neumožňuje vyřešit problémy v oblasti hospodářské soutěže vyvolané spojením. V tomto ohledu je příznačné, že Komise ostatně ani nepovažovala za nutné provádět tržní test za účelem posouzení jejich účinnosti.

123 Žalobkyně uvádí, že až 18. prosince 2001, tedy pět týdnů po oznámení dotčeného spojení, SEB předložila nové závazky, spočívající v poskytnutí výhradní licence ke značce Moulinex, vztahující se na prodej všech kategorií výrobků dotčených spojením třetí osobě, a to na dobu tří let. Dodává, že tento druhý návrh závazků byl sám předmětem třetího návrhu, který přinesl podstatné změny krátce před přijetím napadeného rozhodnutí a vedl k řešení nakonec přijatému Komisí (body 129 až 134 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

124 Podle žalobkyně se tak zdá, že druhý a třetí návrh závazků předložených skupinou SEB se jak povahou, tak rozsahem a délkou trvání podstatně liší od původně předloženého návrhu. Nelze je tedy rozhodně považovat za pouhé vylepšení původních závazků ve smyslu oznámení Komise, ale jde o nové závazky. Komise tedy měla v tomto stadiu řízení rozhodnout o zahájení fáze II.

125 Žalobkyně pro srovnání uvádí, že ve věci, ve které bylo vydáno rozhodnutí Komise ze dne 14. března 2000, kterým se spojení prohlašuje za neslučitelné se společným trhem a s dohodou o EHP (věc COMP/M.1672 ─ Volvo/Scania) (Úř. věst. 2001, L 143, s. 74), podle odstavců 359 a 362 uvedeného rozhodnutí společnost Volvo předložila první návrh závazků ve lhůtě k tomu stanovené (v tomto případě ve fázi II) a poté o patnáct dní později předložila nový návrh závazků. Komise odmítla tyto druhé závazky vzít v úvahu s odůvodněním, že „nové závazky neobsahují nic, co by společnost Volvo nemohla zahrnout do závazků předložených ve lhůtě tří měsíců“.

126 Komise uvádí, že tvrzení, že „porušila podstatné formální náležitostí tím, že přijala opožděné předložení závazků ze strany SEB“, je zcela nepodložené.

Závěry Soudu

127 Je třeba připomenout, že účastníci spojení navrhli Komisi závazky během fáze I třikrát, a to dne 5. prosince 2001, dne 18. prosince 2001 a k nespecifikovanému pozdějšímu datu, před přijetím napadeného rozhodnutí dne 8. ledna 2002.

128 Obsah těchto závazků byl v podstatě následující:

– ve své původní verzi ze dne 5. prosince 2001 (dále jen „původní verze závazků“) závazky předpokládaly stažení pěti kategorií dotčených výrobků se značkou Moulinex z trhu v celém EHP po dobu dvou let;

– ve své pozměněné verzi ze dne 18. prosince 2001 ( dále jen „pozměněná verze závazků“) závazky předpokládaly poskytnutí výhradní licence ke značce Moulinex na dobu tří let, doprovázené závazkem nevstoupit na trh pod značkou Moulinex po dobu dalšího roku po uplynutí doby licence, pro všechny kategorie malých elektrospotřebičů pro domácnost v Belgii, Řecku, Nizozemsku a Portugalsku a pro kategorii fritéz v Německu, Rakousku, Dánsku, Norsku a Švédsku, jakož i povinnost odběru pro držitele licence pokud jde o čtyři kategorie dotčených výrobků;

– ve své konečné verzi akceptované v napadeném rozhodnutí (dále jen „konečná verze závazků“) závazky předpokládaly poskytnutí výhradní licence ke značce Moulinex na dobu pěti let, doprovázené závazkem nevstoupit na trh pod značkou Moulinex po dobu dalších tří let po uplynutí doby licence, pro všechny kategorie malých elektrospotřebičů pro domácnost v Rakousku, Německu, Belgii, Dánsku, Řecku, Norsku, Nizozemsku, Portugalsku a Švédsku, jakož i povinnost odběru pro držitele licence v Německu pokud jde o jednu kategorii dotčených výrobků po dobu dvou let.

129 Je třeba uvést, že podle čl. 18 odst. 1 nařízení č. 447/98:

„Závazky, které Komisi navrhly zúčastněné podniky podle čl. 6 odst. 2 nařízení […] č. 4064/89, které mají podle záměru stran vytvořit základ pro rozhodnutí podle čl. 6 odst. 1 písm. b) výše uvedeného nařízení, musí být předloženy Komisi nejpozději do tří týdnů ode dne obdržení oznámení.“

130 V projednávaném případě došlo k oznámení spojení dne 13. listopadu 2001 a lhůta pro navržení závazků Komisi v průběhu fáze I podle způsobu počítání lhůt uvedeného v článcích 6 až 9 a čl. 18 odst. 3 nařízení č. 447/98 tedy uplynula dne 5. prosince 2001. Z toho vyplývá, že původní verze závazků byla Komisi doručena ve lhůtě požadované v čl. 18 odst. 1 nařízení č. 447/98.

131 Nicméně je nesporné, že původní verze závazků není ta, kterou nakonec Komise akceptovala v napadeném rozhodnutí. Podle bodu 135 odůvodnění napadeného rozhodnutí totiž původní verze závazků neumožňovala Komisi rozptýlit veškeré vážné pochybnosti o slučitelnosti spojení se společným trhem, protože by neumožnila nahradit společnost Moulinex jiným subjektem a nevztahovala se na všechny trhy, kde spojení mohlo vyvolat vážné pochybnosti.

132 Je přitom nesporné, že jak pozměněná verze závazků, tak jejich konečná verze byly účastníky spojení předloženy po lhůtě tří týdnů stanovené v čl. 18 odst. 1 nařízení č. 447/98. Za těchto okolností je třeba přezkoumat, zda měla Komise právo akceptovat uvedené závazky, aniž toto posledně uvedené ustanovení porušila.

133 Za účelem provedení tohoto přezkumu je třeba vzít v úvahu především použitelná ustanovení nařízení č. 4064/89 a č. 447/98.

134 Je třeba poukázat na to, že podle znění čl. 18 odst. 1 nařízení č. 447/98 musí účastníci řízení předložit Komisi ve lhůtě tří týdnů závazky, „které mají podle [jejich] záměru […] vytvořit základ“ pro rozhodnutí přijaté po skončení fáze I.

135 Podobně čl. 10 odst. 1 druhý pododstavec nařízení č. 4064/89 stanoví, že fáze I se prodlouží na šest týdnů, jestliže dotyčné podniky po oznámení spojení předloží závazky podle čl. 6 odst. 2 téhož nařízení, „na kterých má být podle záměru stran založeno“ rozhodnutí na závěr fáze I.

136 Ze znění těchto ustanovení vyplývá, že lhůta tří týdnů stanovená v čl. 18 odst. 1 nařízení č. 447/98 je pojata jako lhůta závazná pro účastníky spojení, v tom smyslu, že pokud předloží závazky po této lhůtě, Komise není povinna k nim v rámci fáze I přihlédnout. Naproti tomu ze znění výše uvedených ustanovení nevyplývá, že Komise k takovým opožděným závazkům nesmí přihlédnout.

137 Za účelem určení, zda čl. 18 odst. 1 nařízení č. 447/98 má být vykládán v tomto smyslu, je nicméně třeba přezkoumat znění uvedeného ustanovení z hlediska cílů, které sleduje.

138 V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že uvedené ustanovení bylo zavedeno nařízením č. 447/98, které zrušilo nařízení Komise (ES) č. 3384/94 ze dne 21. prosince 1994 o oznamováních, lhůtách a slyšeních stanovených v nařízení č. 4064/89 (Úř. věst. L 377, s. 1), v návaznosti na přijetí nařízení č. 1310/97. Tímto posledně uvedeným nařízením byla do nařízení č. 4064/89 vložena pravidla pro nabídku závazků během fáze I. V bodě 16 odůvodnění nařízení č. 447/98 Komise uvádí, že lhůty pro podání závazků podle uvedeného nařízení jsou nezbytné „vzhledem k tomu, aby Komise mohla provádět náležité posouzení závazků, jejichž cílem je vytvoření spojení slučitelného se společným trhem, a zajistit řádné konzultace s jinými zúčastněnými stranami, třetími stranami a orgány členských států“.

139 Z tohoto bodu odůvodnění tak vyplývá, že zavedením lhůty stanovené v čl. 18 odst. 1 nařízení č. 447/98 chtěla Komise zajistit, že bude mít dostatek času k posouzení navržených závazků a zajištění konzultací se třetími stranami. Avšak i když dosažení tohoto cíle nutně vyžaduje, aby lhůta stanovená tímto ustanovením byla závazná pro účastníky spojení, aby nemohli předkládat závazky před uplynutím fáze I ve lhůtě, která by Komisi neumožňovala mít čas nezbytný k jejich posouzení a zajištění konzultací s třetími stranami, nijak naopak nevyžaduje, aby tato lhůta byla závazná pro Komisi, která může mít za to, že s ohledem na okolnosti dané věci je k provedení posouzení a konzultací dostačující kratší lhůta.

140 Z toho vyplývá, že čl. 18 odst. 1 nařízení č. 447/98 musí být chápán v tom smyslu, že i když účastníci spojení nemohou vyžadovat od Komise, aby přihlédla k závazkům a jejich změnám předloženým po lhůtě tří týdnů, Komise musí mít naopak možnost, má-li za to, že má čas potřebný k posouzení závazků, povolit spojení s ohledem na tyto závazky, i pokud ke změnám došlo po lhůtě tří týdnů.

141 Z výše uvedeného tedy vyplývá, že Komise byla oprávněna přijmout pozměněnou verzi závazků, jakož i jejich konečnou verzi po uplynutí lhůty tří týdnů stanovené v čl. 18 odst. 1 nařízení č. 447/98, protože uvedená lhůta pro ni není závazná.

142 V každém případě je třeba konstatovat, že na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, Komise tím, že přijala uvedené závazky, jednala v souladu se zásadami, které v této oblasti stanovila v oznámení o nápravných opatřeních.

143 Úvodem je třeba zdůraznit, že na rozdíl od toho, co navrhuje Komise ve své žalobní odpovědi, uvedené oznámení není zcela právně nezávazné. Komise je totiž vázána oznámeními, která přijme v oblasti kontroly spojování podniků, pokud se neodchylují od ustanovení Smlouvy a nařízení č. 4064/89 (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 13. června 2002, Nizozemsko v. Komise, C‑382/99, Recueil, s. I‑5163, bod 24, a ze dne 26. září 2002, Španělsko v. Komise, C‑351/98, Recueil, s. I‑8031, bod 53). Krom toho Komise se nemůže odchylovat od pravidel, která si sama stanovila (viz zejména rozsudek Soudu ze dne 17. prosince 1991, Hercules Chemicals v. Komise, T‑7/89, Recueil, s. II‑1711, bod 53).

144 V oznámení o nápravných opatřeních Komise uvedla:

„37 Pokud vyhodnocení ukáže, že nabízené závazky nestačí na odstranění obav o ohrožení hospodářské soutěže, které fúze [spojení] vyvolává, budou o tom strany informovány. Vzhledem k tomu, že [nápravná opatření] prvního období jsou určen[a] k poskytnutí přímé odezvy na rychle poznatelnou obavu o ohrožení hospodářské soutěže, jsou přijatelné pouze omezené úpravy navrhovaných závazků. Takové úpravy, předložené jako okamžitá reakce na výsledky projednávání, obsahují vyjasnění, zdokonalení a/nebo jiná zlepšení, která zajistí proveditelnost a účinnost závazků.“

145 V projednávaném případě je zjevné – a žalobkyně to nepopřela – že změny, které provedla konečná verze závazků ve verzi pozměněné, představují omezené úpravy ve smyslu bodu 37 oznámení o nápravných opatřeních. V porovnání s předchozí verzí se totiž konečná verze závazků omezuje na prodloužení doby trvání výhradní licence a následné povinnosti nevstoupit znovu na trh, na rozšíření zásady, že licence se bude vztahovat na všechny malé elektrospotřebiče pro domácnost, přijaté pro čtyři členské státy na pět dalších, a konečně na omezení rozsahu povinnosti odběru. Vzhledem k tomu, že tyto úpravy se týkají pouze působnosti, a to časové a zeměpisné a pokud jde o výrobky, povinností stanovených v pozměněné verzi závazků, lze je považovat za omezené úpravy směřující ke zdokonalení nebo jinému zlepšení původní verze závazků ve smyslu bodu 37 oznámení o nápravných opatřeních.

146 Co se týče změn provedených pozměněnou verzí v původní verzi závazků, které spočívají v přeměně povinnosti stažení značky Moulinex z trhu v povinnost poskytnutí výhradní licence k této značce, je třeba konstatovat, že v důsledku poskytnutí výhradní licence, stejně jako stažení značky z trhu, je majitel značky Moulinex, v tomto případě SEB, zbaven práva užívat uvedenou značku na dotčených územích. V tomto rozsahu lze okolnost, že poskytnutí výhradní licence krom toho umožňuje třetím osobám značku užívat, považovat za „vylepšení“ oproti prostému stažení z trhu.

147 V projednávaném případě krom toho závazky v bodě 1 písm. c) stanoví, že SEB nesmí užívat značku Moulinex po dobu tří let po uplynutí licenčních smluv. Nadto bod 1 písm. a) druhý pododstavec umožňuje držitelům licence značku Moulinex kdykoliv během doby trvání licence přestat užívat a přejít definitivně ke své vlastní značce. Na základě těchto dvou ustanovení bude značka Moulinex stažena z trhu po dobu minimálně tří let a, alespoň teoreticky, nejvýše osmi let. Z toho vyplývá, že na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, se konečná verze závazků neomezuje na nahrazení stažení značky Moulinex z trhu podle původní verze závazků poskytnutím licence k této značce, ale posiluje toto neužívání značky Moulinex ze strany skupiny SEB tím, že ji zavazuje k poskytnutí licence. Rovněž z tohoto důvodu se zdá být konečná verze závazků „vylepšením“ oproti jejich původní verzi.

148 Krom toho i když původní verze závazků nebyla výslovně konzultována s třetími stranami, toto vylepšení lze považovat za „okamžit[ou] reakc[i] na výsledky projednávání“ s třetími osobami, která má zajistit „proveditelnost a účinnost“ závazků. V odpovědi na otázku 25 v dotazníku zaslaném konkurentům totiž žalobkyně sama zdůraznila, že pro trvalé postavení na každém z dotčených národních výrobkových trhů jsou velmi důležité dva faktory: věrnost spotřebitelů značce a přístup k různým distribučním sítím. S ohledem na tyto odpovědi mohla Komise z konzultace s třetími stranami logicky vyvodit, že výhradní licence ke značce Moulinex představuje okamžitou reakci na jí identifikované problémy, neboť taková licence na rozdíl od prostého stažení značky z trhu umožňuje nahradit společnost Moulinex hospodářským subjektem, který má proslulou značku a přístup k distribučním kanálům.

149 Ze spisu ostatně vyplývá, že společnost De’Longhi v poznámce ze dne 17. prosince 2001 „k případným závazkům skupiny SEB“ Komisi výslovně sdělila, že „jako alternativu k převodu by bylo možné požadovat od skupiny SEB poskytnutí licencí ke značce Moulinex třetím osobám na všech národních trzích, kde má spojení obzvláště významné protisoutěžní účinky“. I když De’Longhi, jak uvedla na jednání, své stanovisko v odpovědi na dotazník ohledně závazků ze dne 3. ledna 2002 pozměnila, nic to nemění na tom, že toto stanovisko představuje skutečnost potvrzující, že Komise mohla mít důvodně ─ a v každém případě, aniž se dopustila zjevného omylu ─ za to, že závazek poskytnutí licence představuje okamžitou reakci na konzultace s třetími osobami, neboť De’Longhi sama tuto možnost doporučovala, než ji navrhla SEB.

150 S ohledem na veškeré tyto důvody lze pozměněnou verzi závazků, stejně jako jejich konečnou verzi považovat za omezené úpravy, které může Komise podle bodu 37 oznámení o nápravných opatřeních přijmout po uplynutí lhůty stanovené v čl. 18 odst. 1 nařízení č. 447/98.

151 V důsledku toho musí být první žalobní důvod zamítnut v plném rozsahu.

II – K druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z toho, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení, když spojení schválila, aniž zahájila fázi II

Argumenty účastnic řízení

152 Žalobkyně tvrdí, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení tím, že nezahájila na základě čl. 6 odst. 1 písm. c) nařízení č. 4064/89 fázi II, ačkoliv podmínky schválení po skončení fáze I nebyly splněny, protože závazky navržené skupinou SEB neumožňovaly jasně vyloučit všechny vážné pochybnosti o slučitelnosti spojení se společným trhem.

153 Žalobkyně připomíná, že oznámení o nápravných opatřeních stanoví, že „závazky, které se Komisi předloží v prvním období, [musí] stačit k jasnému vyloučení ,vážných pochybností‘“ o slučitelnosti spojení se společným trhem. Konkrétně, závazky přijaté v průběhu fáze I mohou vést ke schválení, aniž by byla zahájena fáze II, pouze pokud:

– problémy v oblasti hospodářské soutěže vyvolané spojením lze snadno identifikovat;

– uvedené závazky stačí k jasnému vyloučení všech vážných pochybností a jsou tedy koncipovány tak, aby poskytly přímou odezvu na zjištěné problémy v oblasti hospodářské soutěže;

– uvedené závazky představují „okamžitou odpověď“ na výsledky konzultací vedených Komisí s hospodářskými subjekty působícími na trhu a s účastníky spojení.

154 Komise tak v oznámení o nápravných opatřeních uvádí:

„Závazky v prvním období mohou být přijaty pouze v určitých typech situací. Problém vzniklý v oblasti hospodářské soutěže musí být tak zřejmý a [nápravná opatření] tak jasn[á], že není nutné zahájit podrobnější šetření“.

155 Žalobkyně poukazuje rovněž na to, že ve výše uvedené věci Volvo/Scania, Komise odmítla návrh závazků předložený účastníky spojení poté, co konstatovala následující:

„Nelze učinit závěr, že nový návrh by zjevně a jednoznačně vyloučil všechny zjištěné problémy v oblasti hospodářské soutěže. Vzhledem ke složitosti nového návrhu by jej Komise nemohla v krátké době, která jí zbývá před uplynutím lhůty stanovené v čl. 10 odst. 3 nařízení o kontrole spojování podniků, účinně posoudit. Bylo by nutné provést doplňující šetření a bylo by rovněž třeba získat stanoviska zúčastněných třetích stran v souladu s platnými ustanoveními nařízení o kontrole spojování podniků.“

156 Za těchto okolností Komise podle názoru žalobkyně nemohla, aniž by se dopustila nesprávného právního posouzení, schválit spojení po skončení fáze I. Žalobkyně se totiž domnívá, že Komise si nemohla být po skončení této fáze dostatečně jistá, že přijaté závazky umožňují odstranit veškeré pochybnosti o slučitelnosti spojení se společným trhem.

157 Tři skutečnosti ukazují, že Komise sama nebyla po skončení fáze I schopna s požadovanou jistotou určit, že navržené závazky stačí k vyřešení všech problémů v oblasti hospodářské soutěže vyvolaných spojením.

158 Zaprvé žalobkyně zdůrazňuje, že pokud je jí známo, Komise v minulosti nikdy nepovolila spojení pouze na základě závazku poskytnutí licence ke značce a takové závazky vždy doprovázely nebo doplňovaly další nápravná opatření, jako je převod aktiv. Žalobkyně v tomto ohledu poukazuje na to, že Komise sama v bodě 16 svého oznámení o nápravných opatřeních doporučuje, že „pokud problém vzniklý v oblasti hospodářské soutěže vyplývá z horizontálního překrývání, je nutné převést nejvhodnější podnik [činnost]“. Podle žalobkyně Komise tedy nemohla mít zkušenost, která by jí s dostatečnou jistotou umožňovala určit, zda prostý závazek poskytnutí licence ke značce může jasně vyřešit zjištěné problémy v oblasti hospodářské soutěže.

159 Zadruhé, žalobkyně uvádí, že Komise nemohla mít dostatečný rozhled, pokud jde o účinnost přijatých závazků. Podle žalobkyně, na rozdíl od prostého závazku převodu, jehož účinky může Komise snadno posoudit, se účinnost závazku poskytnutí licence ke značce z povahy věci hodnotí obtížněji, jelikož závisí na řadě parametrů, jako je doba trvání licence, doba následného neužívání značky a přesný rozsah licence. Nadto skutečnost, že licence ke značce Moulinex mohou být podle mechanismu závazků stanoveného Komisí poskytnuty různým podnikům podle dotčených výrobků a zemí, může posouzení účinku těchto závazků ještě zkomplikovat. V tomto rozsahu má žalobkyně za to, že Komise nebyla schopna, aniž provedla hloubkové šetření, dostatečně přesně posoudit, zda by třetí osoba či osoby, které by vlastnily licenci, mohly skutečně být reálnou protiváhou subjektu SEB-Moulinex po uskutečnění spojení, pokud jde o každou kategorii výrobků a každou dotčenou zemi.

160 Zatřetí žalobkyně zdůrazňuje, že dotazník, jehož cílem bylo posoudit účinnost pozměněné verze závazků předložené skupinou SEB byl zaslán třetím zúčastněným stranám dne 20. prosince 2001, přičemž odpověď byla požadována do 21. prosince 2001. Podle jejího názoru krajně krátká lhůta na odpověď v žádném případě neumožnila dotázaným třetím osobám, aby se přesně a podrobně vyjádřily k předvídaným účinkům navržených závazků. Žalobkyně připouští, že v určitých případech lze akceptovat velmi krátkou lhůtu na odpověď pokud jde o závazky, jejichž účinky lze snadno posoudit, jako je převod aktiv. Naproti tomu co se týče složitých a nadto neobvyklých závazků, lhůtu jednoho dne nelze v žádném případě považovat za dostatečnou k tomu, aby umožnila zúčastněným třetím osobám předložit podrobné stanovisko.

161 Komise nesouhlasí s tím, že by se dopustila nesprávného právního posouzení, když rozhodla o povolení spojení po skončení fáze I, aniž zahájila hloubkové šetření.

Závěry Soudu

162 Úvodem je třeba konstatovat, že v rozsahu, v němž žalobkyně tvrdí, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení tím, že nezahájila fázi II, ačkoliv závazky navržené skupinou SEB neumožňovaly jasně vyloučit všechny vážné pochybnosti, zpochybňuje ekonomické posouzení, které vedlo Komisi k tomu, aby akceptovala závazky navržené SEB. Tento žalobní důvod je tedy stejný jako třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení pokud jde o způsobilost závazků vyřešit vyvolané problémy v oblasti hospodářské soutěže. Uvedený aspekt tohoto žalobního důvodu tedy bude přezkoumán v rámci třetího žalobního důvodu.

163 Je třeba uvést, že podle bodu 8 odůvodnění nařízení č. 1310/97 lze závazky přijaté ve fázi I akceptovat, „pokud je problém soutěže rychle poznatelný a může být snadno vyřešen“. Stejně tak v bodě 37 oznámení o nápravných opatřeních se opakuje, že nápravné prostředky fáze I „jsou určeny k poskytnutí přímé odezvy na rychle poznatelnou obavu o ohrožení hospodářské soutěže“.

164 V projednávaném případě je nutné konstatovat, pokud jde o povahu dotčených problémů v oblasti hospodářské soutěže, že žalobkyně neidentifikovala jiné problémy, než uvedla Komise v napadeném rozhodnutí.

165 V tomto ohledu je třeba ostatně poukázat na to, že Komise vycházela z opatrné analýzy hospodářské soutěže. Na rozdíl od toho, co v průběhu správního řízení tvrdily oznamující strany, které se domnívaly, že zeměpisný rozsah trhů je celosvětový, Komise v bodě 30 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvedla, že národní vymezení dotčených zeměpisných trhů „se po skončení přezkumu v první fázi jeví jako nejvhodnější“. Stejně tak za účelem posouzení soutěžního postavení nového subjektu po uskutečnění spojení Komise při sečtení podílů SEB a Moulinex na trhu vyšla z předpokladu, že na straně společnosti Moulinex nedojde ke ztrátě odbytu, ačkoliv kontext převzetí by pravděpodobně k takové ztrátě vedl a ačkoliv je nesporné, že prodej některých modelů řady Moulinex byl ukončen. V bodě 42 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise dospěla k závěru, že nelze vyloučit, „alespoň po skončení první fáze šetření, že spojený subjekt bude schopen obnovit soutěžní kapacitu společnosti Moulinex na úroveň před uvalením nucené správy“.

166 Je tedy třeba uznat, že Komise přesně identifikovala problémy v oblasti hospodářské soutěže vyvolané dotčeným spojením.

167 Žalobkyně uvádí tři skutečnosti, aby prokázala, že Komise si nemohla být dostatečně jistá, že navrhované závazky umožňují odstranit veškeré pochybnosti o slučitelnosti spojení se společným trhem, a že se tedy dopustila nesprávného právního posouzení tím, že povolila spojení po skončení fáze I. Tyto skutečnosti se týkají zaprvé povahy závazků, zadruhé nedostatečného rozhledu, který měla Komise k posouzení účinnosti závazků, a zatřetí lhůty poskytnuté třetím osobám k tomu, aby se vyjádřily k závazkům.

168 Pokud jde zaprvé o povahu navržených závazků, je třeba připomenout, že v projednávaném případě tyto závazky spočívaly v uzavření výhradních licenčních smluv ke značce Moulinex v devíti členských státech, vztahujících se na všech třináct dotčených výrobků na dobu pěti let, a v závazku skupiny SEB neuvádět po dobu trvání licenční smlouvy a po dobu tří let po jejím uplynutí na trh žádné výrobky pod značkou Moulinex.

169 Ani nařízení č. 4064/89 ani oznámení o nápravných opatřeních nestanoví výslovně, jaký typ závazků může nebo musí být přijat po skončení fáze II nebo v rámci fáze I. Vzhledem k tomu, že cílem nařízení č. 4064/89 je zabránit vytvoření nebo posílení tržních struktur, které by mohly významně narušit účinnou hospodářskou soutěž na společném trhu, musí nicméně navržené závazky Komisi umožňovat, aby učinila závěr, že dotčené spojení nevytváří nebo neposiluje dominantní postavení. V tomto ohledu není rozdíl mezi závazky přijatými v průběhu fáze I a v průběhu fáze II, i když prvně uvedené závazky musí, vzhledem k tomu, že v průběhu fáze I se neprovádí hloubková studie trhu, nejenom umožnit učinit závěr, že spojení nevytváří nebo neposiluje dominantní postavení, ale musí nadto stačit k jasnému vyloučení všech pochybností v tomto ohledu.

170 I když převod aktiv je často nejvhodnějším opatřením ke snadné nápravě problému v oblasti hospodářské soutěže, zejména v případě horizontálního překrývání, nelze a priori vyloučit, že licenční smlouva může představovat vhodné opatření k nápravě problémů identifikovaných v oblasti hospodářské soutěže. Soud tak v rozsudku ze dne 25. března 1999, Gencor v. Komise (T‑102/96, Recueil, s. II‑753, bod 319), připustil, že „nemůže být a priori vyloučeno, že by závazky, jež se na první pohled vztahují ke způsobu chování, jako například nevyužívání značky po určitou dobu nebo poskytnutí části výrobní kapacity podniku vzešlého ze spojení třetím soutěžitelům, nebo obecněji přístup k základní infrastruktuře za nikoli diskriminačních podmínek, mohly rovněž zabránit vzniku nebo posílení dominantního postavení“.

171 Žalobkyní zdůrazňovaná okolnost, že Komise v minulosti nikdy nepovolila spojení pouze na základě závazku poskytnutí licence ke značce, je irelevantní. Komisi totiž nelze vytýkat, že akceptovala závazky navržené skupinou SEB, pouze na základě toho, že dosud nikdy nepovolila spojení pouze na základě závazků poskytnutí licence ke značce, jestliže tyto závazky mohou účinně vyřešit problémy identifikované v oblasti hospodářské soutěže. Tato otázka, která se týká obsahu závazků, bude přezkoumána v rámci žalobního důvodu vycházejícího z nedostatečnosti závazků.

172 Nadto ze spisu vyplývá, že během správního řízení několik třetích osob, mezi nimi De’Longhi, Komisi sdělilo, že licenční smlouva může za určitých podmínek stačit k vyřešení problémů v oblasti hospodářské soutěže identifikovaných v tomto případě (viz bod 149 výše).

173 Je nesporné, že značky mají v odvětví dotčeném spojením prvořadý význam a jsou pro konečné spotřebitele jedním z hlavních faktorů výběru. Nabídky na převzetí skupiny Moulinex se ostatně týkaly téměř výlučně značek této skupiny spíše než výrobních jednotek a žalobkyně sama měla zájem především o získání značky Krups. Není zpochybňováno, že v projednávaném případě by měl převod hmotných aktiv na strukturu hospodářské soutěže pouze okrajový vliv. Pokud by byl požadován převod nehmotných aktiv tvořených právy ke značce, znamenalo by to v podstatě částečně zakázat spojení, což by bylo v rozporu se zásadou proporcionality, jestliže závazky poskytnutí licence ke značce mohly zabránit vzniku nebo posílení dominantního postavení subjektu SEB-Moulinex.

174 Je nutné konstatovat, že žalobkyně neprokázala, že Komise nebyla schopna určit, zda by třetí osoba či osoby, které by vlastnily licenci, mohly být reálnou protiváhou skupiny SEB-Moulinex. V tomto ohledu je třeba naopak uvést, že Komise do konečné verze závazků začlenila bod týkající se charakteristik držitele licence a stanovila, že držitelé licence musí být jí schváleni, musí být životaschopní a nezávislí a musí mít schopnosti k účinné soutěži na dotyčném trhu.

175 Konečně, na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, ze závazků navržených skupinou SEB vyplývá, že v jedné zemi nemůže být více držitelů licence, neboť závazky v bodě 1 písm. a) výslovně stanoví, že licence je v každém z dotčených členských států výhradní, a v bodě 1 písm. c) výslovně stanoví, že licence se bude vztahovat na všechny malé elektrospotřebiče pro domácnost a že ani držitel licence ani SEB nebudou moci užívat značku Moulinex pro jiné výrobky.

176 Zadruhé, co se týče výtky, že Komise nemohla mít dostatečný rozhled pokud jde o účinnost přijatých závazků, stačí uvést, že i když účinnost licence ke značce závisí na několika faktorech, které je obtížnější posoudit než převod aktiv, nelze nicméně a priori vyloučit, že by Komise byla schopna posoudit její rozhodující parametry v rámci fáze I.

177 Ostatně je nutno konstatovat, že Komise vzala v úvahu přesně všechna kritéria zmiňovaná žalobkyní a mohla je otestovat na trhu. V návaznosti na její vlastní šetření a na odpovědi poskytnuté konzultovanými třetími stranami tak Komise byla schopna lépe identifikovat nedostatky původně navržených závazků a provést jejich nutná vylepšení, pokud jde o dobu trvání licence, dobu následného neužívání značky a přesný rozsah licence. Konečná verze závazků tak zahrnuje zejména:

– prodloužení doby trvání licenční smlouvy a doby trvání následného zákazu soutěžit, původně stanovených na tři roky, respektive jeden rok, o dva roky [bod 1 písm. c) první pododstavec závazků];

– rozšíření licenčních smluv na všechny dotčené výrobky a zákaz skupině SEB uvádět na trh v devíti dotčených členských státech jakékoliv výrobky (i ty, které nejsou dotčeny) pod značkou Moulinex [bod 1 písm. a) a bod 1 písm. c) druhý pododstavec závazků];

– zrušení povinnosti držitelů licence odebírat určité dotčené výrobky od skupiny SEB (s výhradou zvláštního případu Německa) [bod 1 písm. d) závazků];

– povinnost pro uchazeče o licenci působit v současnosti na trhu nebo být potenciálně schopni na něj vstoupit [bod 1 písm. g) závazků].

178 Za těchto okolností nelze mít za to, že závazky dosahovaly takového rozsahu a složitosti, že Komisi neumožňovaly určit s požadovaným stupněm jistoty, zda bude na trhu obnovena účinná hospodářská soutěž, neboť konečná verze závazků zohledňuje do značné míry výtky předložené třetími osobami. Rovněž je nutné uvést, že z téhož důvodu byly závazky akceptované Komisí dostatečně přesné, aby umožnily Komisi provést jejich úplné posouzení.

179 Pokud jde zatřetí o čas poskytnutý třetím stranám k tomu, aby se vyjádřily, je třeba připomenout, že v bodě 34 oznámení o nápravných opatřeních Komise stanoví:

„34 Aby návrhy závazků poskytly základ pro rozhodnutí podle čl. 6 odst. 2, musí splňovat tyto požadavky:

a) musí být předloženy v řádné lhůtě, nejpozději poslední den třítýdenního období;

[...]

Ve stejné době jako závazky musí strany předložit nedůvěrné znění závazků pro účely tržního testu.“

180 Žalobkyně si stěžuje, že se musela do 21. prosince 2001 vyjádřit k pozměněné verzi závazků, která jí byla předložena dne 20. prosince 2001. Jak zdůrazňuje Komise, ze spisu nicméně vyplývá, že tato výtka postrádá skutkový základ, protože dopis Komise výslovně uvádí, že stanovená lhůta končí dne 2. ledna 2002, a nikoli dne 21. prosince 2001. Z toho vyplývá, že třetí strany, mezi nimi i žalobkyně, měly na předložení vyjádření k pozměněné verzi závazků dvanáct dnů. Tato lhůta je zjevně více než dostatečná, zejména s ohledem na požadavek rychlosti řízení o kontrole spojení. Ve výše uvedeném rozsudku Kaysersberg v. Komise tak Soud uznal za dostatečnou lhůtu 24 hodin poskytnutou třetím stranám k tomu, aby se vyjádřily k nové verzi závazků. Je třeba rovněž poukázat na to, že i když žalobkyně zpochybňuje čas, který jí byl poskytnut k tomu, aby se vyjádřila k posledním návrhům závazků, nezpochybňuje naproti tomu, že navzdory krátkému času, který měla k dispozici, byla schopna předložit písemné vyjádření k pozměněné verzi závazků. Konečně žalobkyně neuvádí nic, co by mohlo prokázat, že delší lhůta by jí umožnila předložit skutečnosti, které by mohly změnit napadené rozhodnutí. K tomu je relevantní podotknout, že výtky žalobkyně před Soudem jsou v podstatě tytéž, jaké uvedla v průběhu správního řízení. Za těchto okolností je nutné učinit závěr, že Komise přijala napadené rozhodnutí s plnou znalostí věci poté, co zkonzultovala se třetími osobami účinnost opatření navržených k vyřešení problémů identifikovaných v oblasti hospodářské soutěže.

181 Z výše uvedeného vyplývá, že ani dotčené problémy v oblasti hospodářské soutěže, ani povaha závazků navržených skupinou SEB nebo lhůta poskytnutá třetím stranám nemohly zabránit Komisi, aby dospěla k závěru, že vážné pochybnosti lze rozptýlit po skončení fáze I.

182 Z výše uvedeného vyplývá, že žalobní důvod vycházející z toho, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení, když nezahájila fázi II, musí být zamítnut.

III – Ke třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu ze zjevně nesprávného posouzení, jelikož závazky byly nedostatečné ke zmírnění problémů vyvolaných v oblasti hospodářské soutěže

183 Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je stiženo vadou spočívající ve zjevně nesprávném posouzení, jelikož závazky přijaté skupinou SEB jsou nedostatečné ke zmírnění problémů v oblasti hospodářské soutěže vyvolaných spojením.

184 Tento žalobní důvod se dělí na pět částí. Žalobkyně se domnívá, že Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení, jelikož:

– závazek poskytnutí licence ke značce není z povahy věci způsobilý k vyřešení problémů v oblasti hospodářské soutěže vyvolaných spojením;

– doba trvání závazků je nedostatečná;

– povinnost odběru na německém trhu a podmínky spojené s možností odběru pro všechny držitele licence povedou k posílení postavení subjektu SEB-Moulinex;

– skutečnost, že Komise souhlasila s tím, že tatáž značka může být v rámci Evropské unie užívána různými podniky, může vyvolat koluzní jednání mezi SEB-Moulinex a třetí osobu či osobami, které budou držiteli licence;

– nebyl uložen žádný závazek na trzích, které nicméně vykazují problémy v oblasti hospodářské soutěže.

185 De’Longhi krom toho tvrdí, že závazky vedou k rozdělení trhu pokud jde o značku Moulinex.

K první části, vycházející z toho, že závazek poskytnutí licence ke značce není z povahy věci způsobilý k vyřešení problémů v oblasti hospodářské soutěže vyvolaných spojením





A – Argumenty účastnic řízení

186 Žalobkyně se domnívá, že závazek poskytnutí licence ke značce není z povahy věci způsobilý k vyřešení problémů v oblasti hospodářské soutěže v projednávaném případě. Prostý závazek poskytnutí licence ke značce tak neumožňuje kompenzovat negativní účinky přibližně 40% podílu na trhu malých kuchyňských elektrospotřebičů jako celku, mimo Francii.

187 Žalobkyně poukazuje na to, že Komise sama ve svém oznámení o nápravných opatřeních zdůrazňuje, že:

– pokud problém vzniklý v oblasti hospodářské soutěže vyplývá z horizontálního překrývání, je nutné převést nejvhodnější činnost (bod 16);

– v mimořádných případech může k vytvoření podmínek pro účinnou soutěž stačit převod balíčku, který obsahuje pouze obchodní značky a podpůrná výrobní aktiva. Za takových okolností nicméně „Komise [musí] být přesvědčena, že kupující může taková aktiva účinně a okamžitě začlenit“ (bod 18).

188 Žalobkyně podotýká, že Komise naproti tomu v tomto oznámení nepředpokládá, že samotná licence ke značce by mohla vyřešit problém horizontálního překrývání. Komise ostatně nikdy dříve neuložila, ve formě závazku, poskytnutí licence ke značce bez dalších nápravných opatření, jako je převod značek a činností, převod výrobních kapacit a převod části obchodního a administrativního personálu a pracovní síly náležejících k převáděnému výrobnímu závodu [viz například rozhodnutí Komise 94/435/ES ze dne 16. ledna 1996, týkající se řízení podle nařízení č. 4064/89, kterým se spojení prohlašuje za slučitelné se společným trhem a Dohodou o EHP (Věc IV/M.623 ─ Kimberly-Clark/Scott) (Úř. věst. L 183, s. 1).

189 Pro příklad žalobkyně odkazuje na rozhodnutí Komise ze dne 27. července 2001, kterým se spojení prohlašuje za slučitelné se společným trhem (Věc N IV/M.2337 ─ Nestlé/Ralston Purina, Úř. věst. C 239, s. 8), v němž Komise požadovala závazky převodu značek, aby bylo vyloučeno horizontální překrývání činností účastníků spojení a aby nový subjekt získal podíl na trhu odpovídající podílu, který měla společnost Ralston Purina před uskutečněním spojení. Komise nadto požadovala převod všech výrobků řady dotčené závazky, aby nabyvatel značky nebyl vystaven nepřímé konkurenci ze strany společnosti Nestlé/Ralston Purina. O podobných opatřeních rozhodla Komise ve výše uvedené věci Kimberly-Clark/Scott.

190 Komise nesouhlasí s tím, že by závazek poskytnutí licence ke značce nebyl způsobilý vyřešit problémy v oblasti hospodářské soutěže vyvolané spojením.

B – Závěry Soudu

191 Nejprve je třeba připomenout, že, jak bylo uvedeno v rámci předchozího žalobního důvodu, nic neumožňuje a priori vyloučit, že závazky vztahující se ke způsobu chování, jako je závazek poskytnutí licence ke značce, mohou vyřešit problémy v oblasti hospodářské soutěže vyvolané spojením, a že relevantní otázkou je nikoli to, zda Komise již schválila spojení pouze na základě závazků poskytnutí licence ke značce, ale zda takové závazky mohly v projednávaném případě zabránit vzniku nebo posílení dominantního postavení.

192 V tomto ohledu je nesporné, že značky představují prvořadý faktor hospodářské soutěže na dotčených trzích. Řada výrobců se ostatně rozhodla výrobu zcela nebo zčásti převést jinam a ponechat si pouze značky, prodejní síly a marketingové týmy.

193 Krom toho je nesporné, že vzhledem k tomu, že průměrná doba životnosti malých elektrospotřebičů pro domácnost je řádově tři roky, licence ke značce na dobu pěti let doplněná další dobou tří let, během které SEB nesmí uvádět na trh malé elektrospotřebiče pro domácnost pod značkou Moulinex, může držitelům licence umožnit převést zákazníky od výrobků Moulinex ke své vlastní značce. Je tomu tak tím spíše, že podle závazků musí být držitel či držitelé licence životaschopní, nezávislí, musí mít schopnosti k účinné soutěži na dotyčném trhu a musí být v každém případě schváleni Komisí.

194 Je třeba rovněž připomenout, že poskytnutí licence ke značce je nápravné opatření, které bylo zmíněno a požadováno třetími osobami zúčastněnými na spojení. Toto opatření se tedy jevilo jako vhodné k vyřešení problémů v oblasti hospodářské soutěže v projednávaném případě.

195 Z toho vyplývá, že s výhradou otázky, zda doba trvání závazku je dostatečná, která bude přezkoumána dále, závazky poskytnutí licence ke značce nabídnuté skupinou SEB jsou způsobilé vyřešit problémy v oblasti hospodářské soutěže vyvolané dotčeným spojením.

196 Tento závěr nemohou příklady uvedené žalobkyní vyvrátit. Jednak některá tvrzení žalobkyně jsou fakticky nesprávná. Průměrné podíly subjektu SEB-Moulinex na trhu v odvětví malých elektrospotřebičů pro domácnost v Evropě jsou nižší než 30 %, a nikoli tedy 40 %. Stejně tak ve věci Nestlé/Ralston Purina Komise nepožadovala převod značek pokud jde o španělské trhy, ale přijala, jako jednu ze dvou možností, závazky, ve kterých účastníci spojení souhlasili s poskytnutím licence ke značce na celkovou dobu přibližně osmi let (zahrnující dvě fáze), což umožnilo zavedení nové značky na trhu (bod 68 odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí Nestlé/Ralston Purina). Krom toho, žalobkyně v každém případě neprokázala, že trhy a problémy v případě těchto spojení měly charakteristiky v zásadě obdobné těm v projednávaném případě. Okolnost ─ za předpokladu, že by byla prokázána ─ že Komise usoudila, že závazky, které se týkaly pouze licencí ke značkám, nemohou vyřešit problémy v oblasti hospodářské soutěže vyvolané určitým spojením, neznamená, že takové závazky nejsou dostatečné k vyloučení rizika vzniku nebo posílení dominantního postavení vyplývajícího z jiného spojení uskutečňovaného na jiném trhu s jinými charakteristikami.

K druhé části, vycházející z toho, že Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když přijala závazky s nedostatečnou dobou trvání





A – Argumenty účastnic řízení

197 Žalobkyně tvrdí, že závazky přijaté Komisí mají nedostatečně dlouhou dobu trvání. Podle žalobkyně totiž návrat k účinné hospodářské soutěži vyžaduje, aby případný nabyvatel značky Moulinex měl prostředky k rozvoji dotčených značek a aby k tomu měl motivaci. V napadeném rozhodnutí (bod 36 odůvodnění) Komise ostatně sama uznává, že „značky jsou pro konečné spotřebitele jedním z hlavních faktorů výběru a představují tedy jeden z hlavních prvků konkurence mezi výrobci malých elektrospotřebičů pro domácnost“. Podle společnosti BaByliss je toto stanovisko odůvodněno tím, že v odvětví, kde technologické charakteristiky výrobků nepředstavují faktor rozhodující o koupi výrobku spotřebitelem, hraje image značky zásadní roli při získání věrnosti zákazníků.

198 V tomto kontextu je proslulost značky jedním z hlavních prvků dotčených trhů a udržení proslulosti na vysoké úrovni vyžaduje značné investice do reklamy za účelem překonání zvyklostí spotřebitelů a překážek spojených s pověstí dobře zavedených výrobců. Podle názoru žalobkyně se takové investice ekonomicky vrátí až po velmi dlouhé době a za předpokladu, že veškeré zisky z investice poplynou investorovi. Zatímco se tedy podniky již působící na trhu mohou spokojit s relativně přiměřenými výdaji na reklamu, v případě subjektu nově vstupujícího na trh je tomu jinak, zejména stojí-li proti němu silná skupina s vysoce proslulými značkami.

199 Žalobkyně poukazuje na to, že ekonomická literatura ukazuje velmi přesně, že rozumně jednající výrobce bude systematicky investovat méně, pokud může očekávat pouze částečnou návratnost své investice. V důsledku toho nabyvatel, který není majitelem značek a který tedy má investovat do zvýšení jejich proslulosti s vědomím, že je bude muset později vrátit konkurentovi, nemá žádný důvod k udržování nebo rozvoji značek. Z toho plyne značné oslabení převzatých značek. Doba trvání licence a doba neužívání, která po ní musí následovat, jsou tak rozhodující pro účinnost závazku.

200 Pro příklad žalobkyně uvádí, že ve výše uvedené věci Kimberly-Clark/Scott, kde měl subjekt vzniklý spojením vedoucí postavení na trhu s hygienickými výrobky z papíru ve Spojeném království a v Irsku, se společným podílem na trhu mezi 50 a 60 %, Komise požadovala uzavření licenční smlouvy k dotčeným značkám na celkovou dobu patnácti let.

201 Rozhodnutí Komise C(2001) 3014 konečné, ze dne 10 října 2001, kterým se spojení prohlašuje za neslučitelné se společným trhem a Dohodou o EHP (věc COMP/M.2283 ─ Schneider-Legrand), výslovně zakotvuje tento přístup, když stanoví:

„Šetření Komise potvrdilo, že je nevýhodné nemít od počátku vlastní značku, a ukázalo, že nabyvatel bude potřebovat dlouhou dobu (řádově sedm let), aby dokončil navrhované nahrazení značky. Šetření Komise současně ukazuje, že nabyvatel by musel být chráněn ujednáními o nevstoupení na dotčené trhy s původní značkou po dobu více než deseti let“.

202 Žalobkyně má za to, že skutečnosti, které uvádí Komise, aby ukázala nedostatečnost závazků navržených ve věci Schneider-Legrand, lze přenést přímo na projednávaný případ.

203 Komise se tedy dopustila zjevně nesprávného posouzení, když v projednávaném případě dospěla k závěru, že závazek poskytnutí licence ke značce na do