ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Věc C-230/17: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 27. června 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret – Dánsko) – Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn v. Udlændingestyrelsen „Řízení o předběžné otázce – Občanství Unie – Článek 21 odst. 1 SFEU – Směrnice 2004/38/ES – Právo svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států – Právo pobytu státního příslušníka třetího státu, který je rodinným příslušníkem občana Unie, v členském státě, jehož je tento občan státním příslušníkem – Vstup tohoto rodinného příslušníka na území dotyčného členského státu po návratu občana Unie do tohoto členského státu“

Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 27. června 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret – Dánsko) – Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn v. Udlændingestyrelsen

(Věc C-230/17) ( 1 )

„„Řízení o předběžné otázce — Občanství Unie — Článek 21 odst. 1 SFEU — Směrnice 2004/38/ES — Právo svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států — Právo pobytu státního příslušníka třetího státu, který je rodinným příslušníkem občana Unie, v členském státě, jehož je tento občan státním příslušníkem — Vstup tohoto rodinného příslušníka na území dotyčného členského státu po návratu občana Unie do tohoto členského státu““

Předkládající soud

Østre Landsret

Účastníci původního řízení

Žalobci: Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn

Žalovaný: Udlændingestyrelsen

Výrok

Článek 21 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právním předpisům členského státu, které nestanoví přiznání odvozeného práva pobytu podle unijního práva státnímu příslušníkovi třetího státu, který je rodinným příslušníkem občana Unie, jenž je státním příslušníkem tohoto členského státu a který se vrátil do tohoto členského státu poté, co pobýval na základě a za dodržení unijního práva v jiném členském státě, pokud uvedený rodinný příslušník dotyčného občana Unie nevstoupil na území členského státu původu tohoto občana Unie nebo tam nepodal žádost o povolení k pobytu „v přirozené návaznosti“ na návrat dotyčného občana Unie do tohoto členského státu, jestliže takové právní předpisy vyžadují, aby byly v rámci celkového posouzení zohledněny také jiné relevantní skutečnosti, zejména skutečnosti, které mohou prokázat, že navzdory prodlevě mezi návratem občana Unie do uvedeného členského státu a vstupem jeho rodinného příslušníka, který je státním příslušníkem třetího státu, do téhož členského státu, neskončil rodinný život rozvinutý a upevněný v hostitelském členském státě, a odůvodnit tak přiznání odvozeného práva pobytu dotyčnému rodinnému příslušníkovi, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

( 1 ) – Úř. věst. C 213, 3.7.2017.
Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. července 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Spojené království) – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs v. DPAS Limited

(Věc C-5/17) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Osvobození od daně - Článek 135 odst. 1 písm. d) - Činnosti týkající se plateb a převodů - Pojem - Rozsah působnosti - Platební plán zubní péče hrazené prostřednictvím přímého inkasa“)

(2018/C 328/10)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Účastníci původního řízení

Žalobce: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Žalovaná: DPAS Limited

Výrok

Článek 135 odst. 1 písm. d) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že se osvobození od daně z přidané hodnoty stanovené v tomto ustanovení pro činnosti týkající se plateb a převodů nevztahuje na takovou službu, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, která v případě osoby povinné k dani spočívá v tom, že žádá dotyčné finanční instituce, aby na základě svolení k přímému inkasu byla z bankovního účtu pacienta převedena peněžní částka na účet osoby povinné k dani a aby tato částka byla po stržení odměny náležící této osobě povinné k dani převedena z bankovního účtu této osoby na příslušné bankovní účty zubního lékaře a pojistitele tohoto pacienta.

(1) Úř. věst. C 78, 13.3.2017.
Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. července 2018 – Société des produits Nestlé SA v. Mondelez UK Holdings & Services Ltd, dříve Cadbury Holdings Ltd, Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (C-84/17 P); Mondelez UK Holdings & Services Ltd, dříve Cadbury Holdings Ltd v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Société des produits Nestlé SA (C-85/17 P); Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) v. Mondelez UK Holdings & Services Ltd, dříve Cadbury Holdings Ltd, Société des produits Nestlé SA (C-95/17 P)

(Spojené věci C-84/17 P, C-85/17 P a C-95/17 P) (1)

(„Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Evropské unie - Trojrozměrná ochranná známka tvořená tvarem čtyřdílné tabulky čokolády - Kasační opravný prostředek směřující proti odůvodnění - Nepřípustnost - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 7 odst. 3 - Důkaz o rozlišovací způsobilosti získané užíváním“)

(2018/C 328/11)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Société des produits Nestlé SA (zástupci: G.S.P. Vos, advocaat, a S. Malynicz, QC) (C-84/17 P), Mondelez UK Holdings & Services Ltd, dříve Cadbury Holdings Ltd (zástupci: T. Mitcheson, QC, a J. Lane Heald, barrister, pověření P. Walshem, J. Blumem a C. MacLeod, solicitors) (C-85/17 P), Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec) (C-95/17 P)

Další účastníci řízení: Mondelez UK Holdings & Services Ltd, dříve Cadbury Holdings Ltd (zástupci: T. Mitcheson, QC, a J. Lane Heald, barrister, pověření P. Walshem a J. Blumem, solicitors), Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec) (C-84/17 P), Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec), Société des produits Nestlé SA (zástupci: G.S.P. Vos, advocaat, a S. Malynicz, QC) (C-85/17 P), Mondelez UK Holdings & Services Ltd, dříve Cadbury Holdings Ltd (zástupci: T. Mitcheson, QC, a J. Lane Heald, barrister, pověření P. Walshem a J. Blumem, solicitors), Société des produits Nestlé SA (zástupci: G.S.P. Vos, advocaat, a S. Malynicz, QC) (C-95/17 P)

Výrok

1) Kasační opravné prostředky se zamítají.

2) Société des produits Nestlé SA, European Association of Trade Mark Owners (Marques), Mondelez UK Holdings & Services Ltd a Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ponesou vlastní náklady řízení.

(1) Úř. věst. C, 178, 6.6.2017.

Úř. věst. C 161, 22.5.2017.
Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. srpna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Riigikohus – Estonsko) – Viking Motors AS a další v. Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet

(Věc C-475/17) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Daně - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 401 - Vnitrostátní daně, které mají povahu daně z obratu - Zákaz - Pojem ‚daň z obratu‘ - Místní daň z prodeje - Základní znaky DPH - Neexistence“)

(2018/C 352/17)

Jednací jazyk: estonština

Předkládající soud

Riigikohus

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Viking Motors AS, TKM Beauty Eesti OÜ, TKM King AS, Kaubamaja AS, Selver AS

Žalovany: Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet

Výrok

Článek 401 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání zachování nebo zavedení takové daně, jako je daň z prodeje dotčená ve věci v původním řízení.

(1) Úř. věst. C 347, 16.10.2017.
Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 25. července 2018 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) – Spojené království] – Teva UK Ltd, Accord Healthcare Ltd, Lupin Ltd, Lupin (Europe) Ltd, Generics (UK) Ltd., podnikající pod obchodní firmou „Mylan“ v. Gilead Sciences Inc.

(Věc C-121/17) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Humánní léčivé přípravky - Léčba viru lidského imunodeficitu (HIV) - Původní léčivé přípravky a generické léčivé přípravky - Dodatkové ochranné osvědčení pro léčivé přípravky - Nařízení (ES) č. 469/2009 - Článek 3 písm. a) - Podmínky získání - Pojem ‚výrobek chráněný platným základním patentem‘ - Kritéria pro posouzení“)

(2018/C 328/15)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice (Chancery Division)

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: Teva UK Ltd, Accord Healthcare Ltd, Lupin Ltd, Lupin (Europe) Ltd, Generics (UK) Ltd., podnikající pod obchodní firmou „Mylan“

Žalovaná: Gilead Sciences Inc.

Výrok

S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba odpovědět na položenou otázku tak, že čl. 3 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky musí být vykládán v tom smyslu, že výrobek, jenž se skládá z několika účinných látek, které mají kombinovaný účinek, je „chráněn platným základním patentem“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud se nároky základního patentu nezbytně a specifickým způsobem týkají kombinace účinných látek, z nichž je složen, ač není výslovně uvedena v těchto nárocích. Za tímto účelem z pohledu odborníka a na základě stavu techniky k datu podání přihlášky základního patentu nebo k datu vzniku práva přednosti téhož patentu:

— musí kombinace účinných látek nezbytně vyplývat ve světle popisu a výkresů tohoto patentu z vynálezu, na který se patent vztahuje, a

— každou z uvedených účinných látek musí být možné konkrétně identifikovat ve světle veškerých informací zveřejněných uvedeným patentem.

(1) Úř. věst. C 151, 15.5.2017.
Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 6. září 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal – Spojené království) – Grenville Hampshire v. The Board of the Pension Protection Fund

(Věc C-17/17) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Ochrana zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele - Směrnice 2008/94/ES - Článek 8 - Doplňkové zaměstnanecké systémy sociálního zabezpečení - Ochrana nároků na starobní důchod - Minimální zaručená míra ochrany“)

(2018/C 399/07)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal

Účastníci původního řízení

Odvolatel: Grenville Hampshire

Odpůrkyně: The Board of the Pension Protection Fund

za přítomnosti: Secretary of State for Work and Pensions

Výrok

1) Článek 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele musí být vykládán v tom smyslu, že každý jednotlivý zaměstnanec musí v případě platební neschopnosti svého zaměstnavatele obdržet dávky starobního důchodu odpovídající alespoň 50 % hodnoty svých nároků nabytých v doplňkovém zaměstnaneckém systému sociálního zabezpečení.

2) Článek 8 směrnice 2008/94 má za takových okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, přímý účinek, takže se jej může jednotlivý zaměstnanec dovolávat u vnitrostátního soudu za účelem zpochybnění rozhodnutí takové entity, jako je Board of the Pension Protection Fund (Rada fondu důchodového zabezpečení, Spojené království).

(1) Úř. věst. C 78, 13.3.2017.
1)

Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, ve spojení se zásadou rovnocennosti, musí být vykládána v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která neumožňuje organizaci na ochranu spotřebitelů, aby v zájmu spotřebitele vstoupila jako vedlejší účastník do řízení o platebním rozkazu týkajícím se individuálního spotřebitele a podala proti takovému rozkazu odpor, pokud jej nenapadne uvedený spotřebitel, v případě, že uvedená právní úprava skutečně podřizuje vstup sdružení na ochranu spotřebitelů jako vedlejších účastníků do sporů spadajících do unijního práva méně příznivým podmínkám, než jaké platí pro spory spadající výlučně do vnitrostátního práva, což musí ověřit předkládající soud.
Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 20. září 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Trento – Itálie) – Chiara Motter v. Provincia autonoma di Trento

(Věc C-466/17) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Ustanovení 4 - Veřejný sektor - Středoškolští učitelé - Přijímání pracovníků zaměstnaných na dobu určitou do stálé veřejné služby prostřednictvím přijímacího řízení na základě odborné kvalifikace - Stanovení počtu odpracovaných let - Částečné zohlednění období služby odpracovaných v rámci pracovních smluv na dobu určitou“)

(2018/C 408/36)

Jednací jazyk: italština

Předkládající soud

Tribunale di Trento

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: Chiara Motter

Žalovaná: Provincia autonoma di Trento

Výrok

Ustanovení 4 Rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která se nachází v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že v zásadě nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava, která je předmětem původního řízení, jež pro účely zařazení zaměstnance do platové třídy při jeho přijetí na základě odborné kvalifikace do postavení stálého úředníka zohledňuje období služby odpracovaná na základě pracovních smluv na dobu určitou v plném rozsahu pouze do čtvrtého roku a dále je zohledňuje částečně do výše dvou třetin.

(1) Úř. věst. C 347, 16.10.2017.
2)

Článek 1 odst. 2 písm. a) a článek 2 směrnice 2004/18 musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která tím, že na „akreditované“ soukromé nemocnice nahlíží jako na nemocnice veřejné, a to prostřednictvím jejich zařazení do veřejného systému organizace zdravotní péče upraveného smlouvami ad hoc odlišnými od běžných akreditačních vztahů s jinými soukromými subjekty, které se účastní systému poskytování zdravotnických služeb, vyjímá tyto nemocnice z vnitrostátní i unijní právní úpravy veřejných zakázek, a to i v případech, kdy jsou takové subjekty pověřeny tím, aby vyráběly a bezplatně dodávaly veřejným zdravotnickým zařízením specifické výrobky nutné pro poskytování zdravotní péče výměnou za veřejné prostředky určené na výrobu a dodávky těchto výrobků.
Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. října 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom – Spojené království) – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs v. Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

(Věc C-153/17) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Články 168 a 173 - Odpočet daně zaplacené na vstupu - Leasingové operace týkající se vozidel - Zboží a služby použité jak pro zdanitelná plnění, tak i pro plnění osvobozená od daně - Vznik a rozsah nároku na odpočet daně - Odpočitatelný podíl“)

(2018/C 455/16)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Žalovaná: Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

Výrok

Článek 168 a čl. 173 odst. 2 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že zaprvé i v případě, že jsou režijní náklady související s takovými leasingovými operacemi týkajícími se movitých věcí, jako jsou operace, o které jde ve věci v původním řízení, promítnuty nikoliv do částky splatné zákazníkem za poskytnutí dotyčné věci k dispozici, tj. zdanitelné části operace, ale do částky úroků splatných z části operace „poskytnutí finančních prostředků“, tj. části operace osvobozené od daně, musí být tyto režijní náklady přesto považovány pro účely daně z přidané hodnoty (DPH) za prvek tvořící cenu tohoto poskytnutí k dispozici, a že zadruhé členské státy nemohou použít metodu rozdělení, která nezohledňuje původní hodnotu dotyčné věci při jejím dodání, protože tato metoda nemůže zaručit rozdělení přesnější než rozdělení, které by vyplynulo z použití klíče založeného na obratu.

(1) Úř. věst. C 178, 6.6.2017.
1)

Článek 10a pátý pododstavec směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003, musí být vykládán v tom smyslu, že požadavek v něm obsažený, podle něhož nesmí být určitá soudní řízení v oblasti životního prostředí nepřiměřeně nákladná, nemá přímý účinek. Pokud členský stát neprovedl tento článek do vnitrostátního právního řádu, musí nicméně jeho vnitrostátní soudy v co možná největším rozsahu vykládat vnitrostátní právo od okamžiku uplynutí lhůty stanovené pro provedení uvedeného článku takovým způsobem, aby jednotlivcům nebylo bráněno zahájit soudní řízení spadající do působnosti tohoto ustanovení nebo pokračovat v účasti na takovém řízení z důvodu finanční zátěže, která by z toho mohla vyplývat.
3)

Článek 1 odst. 1 směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014, musí být vykládán v tom smyslu, že rozhodnutí zadavatele uzavírat pracovní smlouvy s fyzickými osobami za účelem poskytování některých služeb bez využití zadávacího řízení v souladu se směrnicí 2014/24, ve znění nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/2170, z důvodu, že podle názoru tohoto zadavatele tyto smlouvy nespadají do působnosti této směrnice, lze napadnout žalobou podanou na základě uvedeného ustanovení hospodářským subjektem, který by měl zájem o účast v zadávacím řízení se stejným předmětem jako uvedené smlouvy a který má za to, že tyto smlouvy spadají do působnosti uvedené směrnice.
Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. listopadu 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom – Spojené království) – Dermod Patrick O'Brien v. Ministry of Justice, dříve Department for Constitutional Affairs

(Věc C-432/17) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 97/81/ES - Rámcová dohoda UNICE, CEEP a EKOS o částečném pracovním úvazku - Ustanovení 4 - Zásada zákazu diskriminace - Pracovníci na částečný úvazek - Starobní důchod - Stanovení výše důchodu - Zohlednění roků zaměstnání odpracovaných před uplynutím lhůty pro provedení směrnice 97/81/ES - Okamžité použití na budoucí účinky situace, která vznikla za platnosti dřívějšího zákona“)

(2019/C 16/23)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom

Účastníci původního řízení

Žalobce: Dermod Patrick O'Brien

Žalovaný: Ministry of Justice, dříve Department for Constitutional Affairs

Výrok

Směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, ve znění směrnice Rady 98/23/ES ze dne 7. dubna 1998 musí být vykládána v tom smyslu, že v takovém případě, jaký je dotčený v původním řízení, musí být pro účely určení důchodových nároků zohledněny doby odpracované před datem uplynutí lhůty pro provedení směrnice 97/81, ve znění směrnice 98/23.

(1) Úř. věst. C 318, 25.9.2017.
C 25/6

Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. listopadu 2018 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Spojené království] – Swedish Match AB v. Secretary of State for Health

(Věc C-151/17) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Výroba, obchodní úprava a prodej tabákových výrobků - Směrnice 2014/40/EU - Článek 1 písm. c) a článek 17 - Zákaz uvádět na trh tabákové výrobky pro orální užití - Platnost“)

(2019/C 25/07)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Swedish Match AB

Žalovaný: Secretary of State for Health

Za přítomnosti: New Nicotine Alliance

Výrok

Přezkum položené otázky neodhalil nic, čím by mohla být dotčena platnost čl. 1 písm. c) a článku 17 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/40/ES ze dne 3. dubna 2014 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků a o zrušení směrnice 2001/37/ES.

(1) Úř. věst. C 161, 22.5.2017.
1)

Článek 2 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že předem stanovená částka, kterou hospodářský subjekt obdrží v případě předčasného ukončení smlouvy o poskytování služeb s minimální dobou vázanosti ze strany jeho zákazníka nebo z důvodu tomuto zákazníkovi přičitatelného, přičemž tato částka odpovídá částce, kterou by daný hospodářský subjekt obdržel po zbytek uvedené doby v případě, že by k takovému ukončení nedošlo, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, musí být považována za odměnu za poskytnutí služby za úplatu a jako taková podléhá této dani.
3)

V případě, že vnitrostátní soud konstatuje, že takové opatření, jako je opatření dotčené v původním řízení, které stanoví povinné vyplacení odstupného zaměstnancům zaměstnaným na základě určitých pracovních smluv na dobu určitou po uplynutí doby, na kterou byly tyto smlouvy uzavřeny, představuje opatření vhodné k předcházení a případně k sankcionování zneužívání po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou nebo rovnocenné právní opatření ve smyslu ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je obsažena v příloze směrnice 1999/70, musí být dané ustanovení vykládáno v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, podle níž uplynutí doby, na kterou byly uzavřeny pracovní smlouvy na dobu určitou náležející do určitých kategorií, vede k výplatě odstupného pro zaměstnance, kteří byli na jejich základě zaměstnáni, zatímco uplynutí doby, na kterou byly uzavřeny pracovní smlouvy na dobu určitou náležející do jiných kategorií, k výplatě jakéhokoliv odstupného pro zaměstnance, kteří byli zaměstnáni na základě posledně uvedených smluv, nevede, ledaže by ve vnitrostátním právním řádu neexistovalo žádné jiné účinné opatření, kterým lze takovým případům zneužití vůči posledně uvedeným zaměstnancům zamezit a sankcionovat je, což musí ověřit vnitrostátní soud.
Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 4. prosince 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – The Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána v. Workplace Relations Commission

(Věc C-378/17) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Rovné zacházení v zaměstnání - Směrnice 2000/78/ES - Zákaz diskriminace na základě věku - Přijímání policistů - Vnitrostátní orgán zřízený zákonem k zajištění uplatňování unijního práva v konkrétní oblasti - Pravomoc upustit od použití vnitrostátních právních předpisů, které jsou v rozporu s unijním právem - Přednost unijního práva“)

(2019/C 44/03)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court

Účastníci původního řízení

Žalobci: The Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána

Žalovaná: Workplace Relations Commission

Výrok

Unijní právo, a konkrétně zásada přednosti tohoto práva, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava, která je předmětem věci v původním řízení, podle níž vnitrostátní orgán zřízený zákonem k zajištění uplatňování unijního práva v určité oblasti nemá pravomoc rozhodnout o tom, že nepoužije pravidlo vnitrostátního práva odporující unijnímu právu.

(1) Úř. věst. C 283, 28.8.2018.