ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
17.

Za těchto podmínek se Amtsgericht Düsseldorf (okresní soud v Düsseldorfu) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku: „Dochází ke zrušení letu v důsledku mimořádné okolnosti ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 i tehdy, jestliže dané okolnosti (v projednávaném případě ‚divoká stávka‘ nebo ‚vlna nemocí‘) ovlivnily dotčený let jen nepřímo, jelikož vedly leteckého dopravce ke změně celého letového řádu a ke zrušení dotčeného letu? Může se letecký dopravce dovolávat čl. 5 odst. 3 nařízení č. 261/2004 i tehdy, jestliže by v případě, že by letový řád nebyl změněn, dotčený let mohl být uskutečněn, neboť posádka pro tento let by byla k dispozici, pokud by nebyla přesunuta na jiné lety?“
44.

Komise se k tomuto hledisku vyjadřuje podrobněji. Domnívá se, že v rámci směrnice 2002/47 je třeba rozlišovat dva druhy dohod o finančním zajištění, a sice dohody s poskytnutím jistoty a dohody s převodem vlastnického práva. Podle Komise nemůže být finanční zajištění poskytnuté na základě dohody o finančním zajištění s poskytnutím jistoty součástí majetkové podstaty příjemce v případě jeho likvidace. Komise uvádí, že v návrhu dotčené směrnice počítala s bodem 13 odůvodnění, jehož druhá věta v souvislosti s dohodami o finančním zajištění s poskytnutím jistoty uváděla, že poskytovatel si bude moci zachovat vlastnické právo k poskytnuté částce a v případě úpadku příjemce bude jeho právo chráněno ( 7 ). Ačkoli znění druhé věty bodu 13 odůvodnění návrhu směrnice 2002/47 nebylo převzato do směrnice 2002/47, rozdělení dohod o finančním zajištění do dvou kategorií nebylo odstraněno. Podle názoru Komise by totiž výklad, podle kterého by poskytovatel ztratil své vlastnické právo k peněžité částce poskytnuté v rámci dohody o finančním zajištění s poskytnutím jistoty, smazal rozdíl mezi těmito dvěma kategoriemi dohod.
16.

O důvodech nové úpravy stanovené nařízením č. 2469/97 informuje druhý bod odůvodnění posledně jmenovaného nařízení: „vzhledem k tomu, že v souvislosti s prováděním Dohody o zemědělství uzavřené v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání by měl být zaveden režim, který by se více zaměřil na produkty z hovězího a telecího masa, které by se vyvážely zejména do třetích zemí; že by zavedení zvláštní náhrady pro vykostěné maso z předních čtvrtí dospělého skotu samčího pohlaví mělo přispět k dosažení takového cíle; že je proto nutné rozšířit stávající režim nařízení (EHS) č. 1964/82 na uvedené produkty;“
43.

To však neznamená, že Česká republika může touto argumentací v rámci kasačního opravného prostředku přímo zpochybnit zjištění Komise, že sporná podpůrná opatření jsou s článkem 11 nařízení č. 479/2008 neslučitelná, na čemž je založeno sporné prováděcí rozhodnutí. Jednalo by se totiž o důvod namířený proti tomuto prováděcímu rozhodnutí, který by byl ve vztahu k žalobě v prvním stupni nový. V kasačním opravném prostředku ovšem nesmějí být uplatněny žádné výtky vůči spornému rozhodnutí, nýbrž pouze výtky vůči napadenému rozsudku.
75.

S ohledem na výše uvedené závěry lze situaci v projednávané věci shrnout následovně: přijetím dohody o smíru s D. Smithem v návaznosti na rozsudek High Court (vrchní soud) ze dne 5. února 2009 s cílem nahradit mu škodu, společnost FBD ve skutečnosti splnila povinnost, která příslušela irskému státu. Taková povinnost nemůže být právně přenesena na společnost FBD, neboť by to znamenalo přímý účinek čl. 1 prvního pododstavce třetí směrnice vůči tomuto pojistiteli, protože by jej nutilo krýt rizika, která nebyla zahrnuta do výpočtu pojistného.
9.

Společnost ALS s pomocí subdodavatelů zajistila přepravu následovně. Drtič byl nejprve přepraven v nákladovém prostoru nákladního vozidla z Pori do Rauma ve Finsku. V Rauma byl vyložen z nákladního vozidla a pomocí vlastního mechanického pohonu přemístěn na loď. Po přepravě lodí do Spojeného království byl drtič pomocí vlastního mechanického pohonu opět vyložen z lodi ( 6 ) v přístavu Hull a naložen do jiného nákladního vozidla. Protože však příjemce zboží společnosti Metso neměl dostačující a odpovídající skladovací kapacitu, požádal subdodavatele ALS, aby drtič dočasně odvezl do svého vlastního skladu a pár dní ho tam ponechal. Skladování trvalo déle ( 7 ) a drtič se ztratil před předáním příjemci v Sheffieldu.
77.

Tento požadavek stanovený pro dovozce v litevských právních předpisech, podle něhož musí dovozce informovat celní orgány o změně totožnosti kupujícího, jemuž je zboží určeno, podle mého názoru nasvědčuje tomu, že litevské orgány mají za to, že nedostatky či chyby v identifikačním čísle pořizovatele pro účely DPH v okamžiku dovozu samy o sobě nestačí k pozdějšímu zpochybnění nároku na osvobození od daně při dovozu. Nemělo by totiž smysl požadovat, aby dovozce uvedl změny týkající se nabyvatele, pokud by taková změna s sebou automaticky nesla odepření nároku na osvobození od daně při dovozu. Automatický zánik nároku na osvobození od daně při dovozu z důvodu změny v totožnosti pořizovatele zboží dodaného do členského státu určení pro účely DPH by vedl dovozce také k tomu, aby vnitrostátním orgánům neoznamovali takové změny ze strachu, že ztratí nárok na osvobození od daně při dovozu.
36.

Náhrada příspěvku zaplaceného úředníkem fakultativně a dobrovolně by tomuto požadavku restriktivního výkladu neodpovídala. Kromě toho by to bylo v rozporu s vůlí normotvůrce, který v rámci reformy služebního řádu v roce 2004 podmínil náhradu výdajů tím, že dítě navštěvuje zařízení podléhající poplatku ( 28 ), a ukončil vyplácení příspěvku na vzdělání ve formě paušální částky poskytnuté úředníkům ( 29 ). Služební řád tedy neumožňuje považovat příspěvek na vzdělání jako doplněk k odměně, který by úředník použil volně, zejména tak, že by hradil dobrovolné příspěvky nebo dary.
62.

Pokud jde o kritiku odůvodnění týkajícího se předpokládaného výsledku rozhodnutí Komise, ta uvádí, že újmu, která byla navrhovateli údajně způsobena, by bylo možné přičítat případnému protiprávnímu chování z její strany pouze tehdy, bylo-li by možné prokázat, že újma by nenastala, jestliže by její jednání protiprávní nebylo. Rozbor příčinné souvislosti nemůže vycházet z nesprávného předpokladu, že v případě absence protiprávního jednání by se tento orgán zdržel jednání nebo by přijal opačný akt, což by mohlo z jeho strany opět představovat protiprávní jednání. Komise tvrdí, že je třeba provést srovnání mezi situací způsobenou dotčené třetí osobě protiprávním jednáním a situací způsobenou orgánem jednajícím v souladu s právní normou. Komise v tomto ohledu uvádí, že rozhodnutí Tribunálu není založeno na tom, že doklady navrhovatele nebyly předloženy, ale na tom, že Broncho-Air Medizintechnik uznala nutnost provést další hodnocení.
52.

Rozhodnutím ze dne 27. června 2017 připomněl rozhodčí soud ICC, že se blíží vydání jeho rozhodčího nálezu. Rozhodl tedy, že zahájení řízení o zvláštní správě proti EN by mělo za následek zbavení akcionářů EN jejich kontroly nad společností a oprávnění zvláštního správce vybraného věřiteli přijímat rozhodnutí, která by měla vliv na postavení EN v rozhodčím řízení. V této souvislosti rozhodčí soud ICC uložil Řecké republice, aby se zdržela jakéhokoliv opatření, které by mohlo změnit kontrolu nad EN až do vydání pravomocného rozhodčího nálezu ( 24 ).
22.

Při uznání ekonomické činnost a následně odpočtu daně by však při použití takzvané holdingové judikatury bylo rozhodující, zda Ryanair zamýšlela poskytovat společnosti Aer Lingus služby řízení společnosti za úplatu (viz bod B.). Pro toto řešení by však bylo naprosto bez významu, v jakém rozsahu měly být služby řízení společnosti poskytovány. Vyvstává proto otázka, zda by neměl být odpočet daně u výdajů za nabytí podílu rozdělen (viz bod C.). Kromě obratů ze služeb řízení společnosti by totiž vznikaly možná výrazně vyšší výnosy z dividend, které k odpočtu daně neopravňují.
94.

Zásadně bychom neměli zapomínat, že v projednávané věci jsou dotčení státní příslušníci třetích zemí legálně zaměstnáni v členském státě jejich pobytu, do něhož se vrátí poté, co jejich práce v hostitelském členském státě bude dokončena. V této situaci je obtížné pochopit, jak může být trvalé zachování požadavku pracovního povolení pro státní příslušníky třetích zemí vyslané do hostitelského členského státu podnikem se sídlem v jiném členském státě považováno za opatření nutné k ochraně stability na trhu práce hostitelského členského státu.
76.

Na rozdíl od názoru Komise to však nemá za následek to, že je řízení o vydání platebního rozkazu na základě směnky jako takové neslučitelné se směrnicí o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách. Zaprvé by takovýto výklad směrnice byl v rozporu s vůlí unijního normotvůrce, který členským státům ponechal ohledně použití vlastní směnky jako zajišťovacího prostředku ve smlouvách o spotřebitelském úvěru rozhodovací prostor ( 35 ). Zadruhé by příliš zasahoval do procesní autonomie členských států.
84.

Ve světle všech výše uvedených úvah mám za to, že Soudní dvůr by měl odpovědět na předběžné otázky Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Vrchní soud Galicie) takto: – Zaměstnankyně, která pracuje na směny a vykonává určitou část své činnosti v noci, může spadat do působnosti čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň, a to za podmínky, že předloží lékařské potvrzení, podle kterého je nezbytné přijmout opatření s cílem zabránit riziku pro její bezpečnost nebo zdraví v souladu s čl. 7 odst. 2 této směrnice. Je na předkládajícím soudu, aby s přihlédnutím ke všem okolnostem věci ověřil, zda odvolatelka takové potvrzení předložila nebo zda jí byla poskytnuta možnost je předložit. – Pravidla v čl. 19 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání, která přenášejí důkazní břemeno na odpůrce, se použijí za okolností, kdy kojící zaměstnankyně ve smyslu čl. 2 písm. c) směrnice 92/85 prokáže, že její zaměstnavatel neprovedl hodnocení rizik v souladu s čl. 4 odst. 1 této směrnice. – Jestliže se zaměstnankyně ve smyslu čl. 2 písm. c) směrnice 92/85 cítí poškozena nedodržením zásady rovného zacházení a prokáže, že její zaměstnavatel neprovedl hodnocení podle čl. 4 odst. 1 této směrnice, aby posoudil rizika pro její bezpečnost a zdraví, nebo jestliže takové hodnocení nebylo provedeno v souladu s obecnými zásadami, na které se odkazuje v článku 3 směrnice 92/85, vytvářejí takové okolnosti domněnku přímé diskriminace ve smyslu čl. 19 odst. 1 směrnice 2006/54. Je na předkládajícím soudu, aby ověřil, zda je uplatnění dotčeného vnitrostátního systému v praxi takové, že je v rozporu s pravidlem v tomto ustanovení, které přenáší důkazní břemeno na odpůrce. – V rozsahu, v němž je předmětem původního řízení posouzení důsledků podle článku 5 směrnice 92/85, nese důkazní břemeno podle čl. 19 odst. 1 směrnice 2006/54 odpůrce.
53.

V projednávané věci by přenesení článku 13 směrnice o DPH na pořízení zajisté obci pomohlo. Pořizuje-li ale obec zboží jako orgán veřejné moci, tento přístup by ji za určitých okolností znevýhodňoval. Při důsledném postupu by totiž musel být odpočet daně vyloučen, dokonce i v případě, že by obec se zbožím, které pořídila jako orgán veřejné moci, uskutečňovala ekonomické činnosti. Pro odpočet daně je podle článku 168 směrnice o DPH ale rozhodující to, zda bylo pořízení zatíženo daní z přidané hodnoty a zda je zboží použito pro účely zdaněných plnění. Jak ukazuje čl. 14 odst. 2 písm. a) směrnice o DPH, o zdanitelné dodání zboží se může jednat i v případě převodu vlastnického práva k majetku za platbu odškodného na základě příkazu vydaného orgánem veřejné moci nebo jeho jménem nebo vyplývajícího ze zákona (v současnosti již vynutitelné orgánem veřejné moci).
77.

To je podle mého názoru důvod, proč by míra pravděpodobnosti, že označení skládající se z řady prvků, které se pravidelně opakují, bude použito jako povrchový vzor splývající se vzhledem určitých výrobků, měla být vyšší než u jiných označení tvořících slovní a obrazové ochranné známky. Označení složené z prvků, které se pravidelně opakují, jsou totiž do určité míry předurčena k tomu, že se použijí na povrchu nebo obalu výrobků, jelikož je netvoří prvky, které – posuzované samostatně – mohou být zapsány a používány jako ochranné známky umožňující relevantní veřejnosti identifikovat původ dotčených výrobků. Je tudíž jen málo pravděpodobné, že dotčená označení nebudou užívána jako povrchové vzory.
40.

Pokud by právo, které je přiznáno majiteli internetového připojení v zájmu ochrany rodinného života a spočívá v odmítnutí poskytnout podrobné informace o osobách, které se mohly dopustit porušení autorského práva, v praxi mělo zabránit nositeli uvedených práv získat náhradu utrpěné škody, narušilo by to podstatu práva duševního vlastnictví jeho nositele. V takovém případě by vlastnické právo mělo mít přednost před právem na respektování rodinného života. Naproti tomu, pokud by takový zásah do rodinného života měl být předkládajícím soudem považován za nepřípustný, měl by nést odpovědnost za porušení autorského práva majitel internetového připojení. Německé právní předpisy podle všeho umožňují založení takové sekundární odpovědnosti ( 13 ). Před přičtením odpovědnosti majiteli internetového připojení by měl vnitrostátní soud ještě ověřit, zda neexistují jiné procesní prostředky umožňující poškozenému nositeli autorských práv identifikovat za účelem dosažení náhrady škody osoby, které se dopustily porušení ( 14 ).
17.

V této souvislosti Soudní dvůr na základě čl. 314 odst. 10 SFEU – který upřesňuje, že při přijímání ročního rozpočtu Unie „každý orgán vykonává pravomoci svěřené mu podle [článku 314 SFEU] při dodržování Smluv a aktů přijatých na jejich základě“ – rozhodl, že rozpočtová povaha určitého aktu nebrání tomu, aby proti němu byla podána žaloba na neplatnost ( 6 ). Uvedl, že pokud by totiž „[n]eexistovala možnost podrobit akty vydané rozpočtovým orgánem přezkumu ze strany Soudního dvora, mohly by orgány tvořící rozpočtový orgán zasahovat do pravomocí členských států nebo jiných orgánů, nebo případně překročit vymezené hranice svých pravomocí“ ( 7 ).
38.

Poté, co byla věc vrácena Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovní soud) k novému projednání, dospěl uvedený soud k závěru, že rozhodnutí ve sporu závisí na výkladu článku 9 odst. 2 AGG. Pokud by německá koncepce církevního práva na sebeurčení, která umožňuje katolické církvi vyžadovat od svých zaměstnanců různou míru loajality, v závislosti na jejich vyznání, i když vykonávají obdobné funkce, byla v souladu s čl. 4 odst. 2 druhým pododstavcem směrnice 2000/78, byl by opravný prostředek „Revision“ podaný společností IR odůvodněný. Pokud by tomu tak nebylo, musel by uvedený soud znovu rozhodnout ve světle obecných zásad unijního práva o tom, zda bylo propuštění ze dne 30. března 2009 společensky odůvodněné či nikoli.
44.

Mám za to, že analýzu je třeba provést v jiném pořadí, než navrhuje předkládající soud. Zaprvé jde o to, zda sporné jednání odpovídá pojmu „setrvačný prodej“. V případě kladné odpovědi by byla splněna jedna ze dvou podmínek, aby uvedené jednání mohlo být kvalifikováno jako „nekalé za všech okolností“ podle čl. 5 odst. 5 směrnice 2005/29, který odkazuje na seznam (černou listinu) praktik obsažený příloze I dané směrnice. Pokud by poskytovatel služby navíc protiprávně vyžadoval zaplacení uvedené služby, byla by splněna druhá z podmínek uvedených v seznamu, což by činilo zbytečným zkoumat, zda dané jednání může spadat pod jiná ustanovení směrnice 2005/29.
48.

Jen na okraj je třeba poznamenat, že postoj Unie, který má být zaujat podle čl. 218 odst. 9 SFEU, nemůže být považován za pouhé prováděcí opatření, pro které by podle čl. 31 odst. 2 druhé odrážky SEU byla požadována kvalifikovaná většina i v případě, že by spadalo do oblasti SZBP.
44.

Kategorizace nákladů by konečně vedla k paradoxní situaci. Mám za to (stejně jako česká vláda), že v případě opožděné platby by věřitel mohl za vymáhání své pohledávky za pomoci podnikového právníka obdržet pouze paušální náhradu ve výši 40 eur, i kdyby mohl prokázat, že skutečné náklady byly vyšší. Naopak v případě využití služeb externího advokáta by byly přiměřeně uhrazeny veškeré náklady včetně paušálních 40 eur za interní náklady věřitele. Při tomto výkladu by tedy docházelo k neodůvodněnému rozdílnému zacházení se srovnatelnými situacemi. Takový výklad by navíc věřitele v praxi motivoval k využívání služeb externích advokátů namísto vlastních podnikových právníků, jejichž služby bývají méně nákladné. Jinými slovy, kategorizace nákladů by mohla vést k umělému a neodůvodněnému navyšování včas nezaplacených pohledávek či k jejich přílišné kompenzaci.
(12)

Přijímající subjekt by měl adresáta pomocí jednotného formuláře písemně vyrozumět o tom, že může odmítnout přijetí doručované písemnosti v okamžiku jejího doručení, nebo že může zaslat písemnost přijímajícímu subjektu zpět do jednoho týdne od doručení, pokud není v jazyce, kterému rozumí, nebo v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků místa doručení. Toto pravidlo by se mělo vztahovat i na následné doručení, jakmile adresát využil svého práva na odmítnutí. […] Mělo by být stanoveno, že opravné doručení odmítnutého dokumentu lze provést tak, že se adresátovi doručí překlad písemnosti.“
33.

Už jsem uvedla, že předmětné opatření je zjevně neutrální ( 17 ). Pokud jde dále o otázku, zda znevýhodňuje zdravotně postižené osoby, pak důsledkem toho, že S. S. Bedimu vznikl nárok na předčasný, avšak snížený starobní důchod, bylo zastavení výplaty podpory. V případě pracovníků bez zdravotního postižení by žádný takový automatický nárok na předčasný důchod nevznikl. Podpora by tak byla nadále vyplácena, a to až do doby, kdy by dotčená osoba dosáhla běžného důchodového věku 63 let a kdy by tento důchod byl vyplácen v plné výši. Předkládací rozhodnutí objasňuje, že čistý finanční výsledek posledně jmenované kategorie je lepší než současný výsledek S. S. Bediho, a dále podotýká, že jeho postavení se ve srovnání s uvedenou kategorií ve svém důsledku podstatně zhoršilo ( 18 ). V projednávané věci neměl ani na výběr: výplata podpory by byla zastavena i v případě, že by si zvolil, že neuplatní svůj nárok na starobní důchod před datem obvyklého odchodu do důchodu. Domnívám se proto, že opatření skutečně pracovníky se zdravotním postižením, jako je S. S. Bedi, znevýhodňuje.
65.

Článek 6 odst. 1 nařízení č. 1782/2003 byl s účinností ode dne 1. dubna 2008 pozměněn nařízením Rady (ES) č. 146/2008. Po změnách je anglická jazykové znění následující: „Where the statutory management requirements or good agricultural and environmental conditions are not complied with at any time in a given calendar year (hereinafter ,the calendar year concerned‘), and the non-compliance in question is the result of an act or omission directly attributable to the farmer who submitted the aid application in the calendar year concerned, the total amount of direct payments to be granted … to that farmer, shall be reduced or cancelled […]“
5.

Bod 102 odůvodnění uvádí: „Měla by se však zohlednit možnost, že hospodářské subjekty přijmou opatření k zajištění souladu s předpisy zaměřená na odstranění důsledků všech trestných činů nebo pochybení a na účinnou prevenci dalšího výskytu nezákonného jednání. Tato opatření mohou spočívat zejména v personálních nebo organizačních opatřeních, jako je přerušení všech kontaktů s osobami nebo organizacemi zapojenými do nezákonného jednání, příslušná reorganizace zaměstnanecké struktury, zavedení systémů hlášení a kontrol, vytvoření mechanismu vnitřních auditů za účelem sledování dodržování předpisů a přijetí pravidel týkajících se vnitřní odpovědnosti a odpovědnosti za škodu. Pokud taková opatření poskytují dostatečné záruky, dotčené hospodářské subjekty by pouze z těchto důvodů již neměly být vylučovány. Hospodářské subjekty by měly mít možnost požádat, aby opatření přijatá k zajištění souladu s předpisy za účelem případného přijetí do zadávacího řízení byla posouzena. Mělo by však být ponecháno na členských státech, aby stanovily přesné procesní a věcné podmínky pro uplatnění této možnosti. Měly by mít zejména možnost svobodně rozhodnout, zda ponechají provedení příslušného posouzení na jednotlivých veřejných zadavatelích, nebo svěří tento úkol jiným orgánům na ústřední či neústřední úrovni“.
11.

Tato doložka, vyhotovená v anglickém jazyce, zněla v poslední verzi distribuční smlouvy ze dne 20. prosince 2005 takto: „This Agreement and the corresponding relationship between the parties shall be governed by and construed in accordance with the laws of the Republic of Ireland and the parties shall submit to the jurisdiction of the courts of the Republic of Ireland. Apple reserves the right to institute proceedings against Reseller in the courts having jurisdiction in the place where Reseller has its seat or in any jurisdiction where a harm to Apple is occurring.“ ( 3 )
38.

Konečně, pokud by Soudní dvůr v projednávaném případě neměl pravomoc k výkladu čl. 12 odst. 1 třetího pododstavce směrnice 2003/86, byl by předkládající soud nucen provést výklad sám za účelem vyřešení sporu ve věci samé. V praxi, by mohl mít výklad ustanovení unijního práva vnitrostátním soudem dopad na obsah tohoto práva a mohl by vést k podstatně odlišnému přístupu, než jaký by mohl přijmout Soudní dvůr. Kromě toho by mohl vnitrostátní soudy dotyčného členského státu v budoucnu odradit od vznesení takové otázky před Soudním dvorem. V každém případě pojem, o jehož výklad předkládající soud žádá, plně spadá do unijního práva a může se uplatnit v situaci, která spadá do oblasti působnosti směrnice.
24.

Žalobci C a A podali každý k Raad van State (Státní rada) opravný prostředek proti rozsudkům vydaným v prvním stupni. Zaprvé podle žalobců C a A možnost podmínit získání samostatného povolení k pobytu takovými podmínkami stanovenými ve vnitrostátním právu, jako je složení druhé zkoušky občanské integrace podle čl. 3.80a odst. 1 Vb 2000 před vydáním samostatného povolení k pobytu, nevyplývá z článku 15 směrnice 2003/86, jehož odstavec 4 upravuje pouze procesní podmínky, a nikoli hmotné podmínky. Zadruhé C a A vytýkají soudu prvního stupně, že za účelem odůvodnění slučitelnosti druhé zkoušky občanské integrace se směrnicí 2003/86 svá rozhodnutí nesprávně založil na rozsudku ze dne 9. července 2015, K a A (C‑153/14, dále jen „rozsudek K a A, EU:C:2015:453). Podle žalobců C a A se totiž rozsudek K a A týká povinnosti občanské integrace státního příslušníka třetí země v rámci práva na sloučení rodiny při povolení vstupu do Nizozemska. Rozsudek K a A se odlišuje od věci v původním řízení. Podle C jí samostatné povolení k pobytu mělo být vydáno dne 10. února 2014, což je datum, ke kterému již oprávněně pobývala v Nizozemsku po dobu pěti let, přičemž nemusela splnit podmínku složení druhé zkoušky občanské integrace. Žalobce A tvrdí, že účelem čl. 15 odst. 1 směrnice 2003/86 je právě omezit období, během něhož jsou rodinní příslušníci závislí na osobě usilující o sloučení rodiny, na dobu pěti let. Zatřetí žalobkyně C tvrdí, že povolení k pobytu u manžela mělo být zrušeno ke dni, kdy bylo rozvedeno manželství, tedy dne 2. února 2015, a nikoli, jak shledal soud prvního stupně, dne 10. února 2014, tedy ode dne, kdy již C a její manžel nebyli zapsáni v rejstříku BRP jako osoby s bydlištěm na stejné adrese. Navíc C tvrdí, že odnětí povolení k pobytu u manžela se zpětnou účinností má za následek, že během přechodného období nemohl být její pobyt oprávněný.