Věc T-446/05

Amann & Söhne GmbH & Co. KG a Cousin Filterie SAS

v.

Evropská komise

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Evropský trh s průmyslovými nitěmi – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Pojem ,jediné protiprávní jednání‘ – Vymezení trhu – Pokuty – Maximální výše pokuty – Závažnost a délka trvání protiprávního jednání – Polehčující okolnosti – Spolupráce – Proporcionalita – Rovné zacházení – Práva obhajoby – Pokyny k metodě stanovování pokut“

Shrnutí rozsudku

1. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Zákaz – Protiprávní jednání – Dohody a jednání ve vzájemné shodě, které lze kvalifikovat jako jediné protiprávní jednání – Pojem

(Čl. 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

2. Žaloba na neplatnost – Rozhodnutí Komise přijaté na základě článků 81ES nebo 82 ES – Komplexní hospodářské posouzení – Soudní přezkum – Meze

(Čl. 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

3. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Posuzovací pravomoc Komise – Soudní přezkum – Pravomoc přezkumu v plné jurisdikci soudu Společenství

(Čl. 81 ES, 82 ES, 229 ES a 253 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a č. 1/2003, čl. 23 odst. 2 a 3, a 31)

4. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Posuzovací pravomoc svěřená Komisi čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 – Porušení zásady legality trestů – Neexistence

(Čl. 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

5. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Několik protiprávních jednání

(Čl. 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

6. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03)

7. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Opatření se skutečnou schopností způsobit újmu na dotčeném trhu

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

8. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Rozdělení dotčených podniků do kategorií, které mají totožný konkrétní výchozí bod

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03)

9. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Nezbytnost zohlednění obratů dotčených podniků a zajištění, aby byly pokuty přiměřené těmto obratům – Neexistence

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a č. 1/2003, čl. 23 odst. 3; sdělení Komise 98/C 9/03)

10. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Rozdělení dotčených podniků do kategorií, které mají totožný konkrétní výchozí bod

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 1 A šestý pododstavec)

11. Hospodářská soutěž – Pokuty – Rozhodnutí o uložení pokut – Povinnost uvést odůvodnění – Dosah

(Čl. 253 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03)

12. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Účast na setkáních podniků, která mají protisoutěžní účel – Okolnosti, které v případě nedistancování se od přijatých rozhodnutí umožňují dovodit účast na následné kartelové dohodě

(Čl. 81 odst. 1 ES)

13. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Doba trvání protiprávního jednání – Dlouhodobé a střednědobé protiprávní jednání – Zvýšení výchozí částky pokuty o 10 % za rok

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a č. 1/2003, čl. 23 odst. 3; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 1 B)

14. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Polehčující okolnosti

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; sdělní Komise 98/C 9/03, bod 3, odrážka 3e )

15. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Obrat, který má být zohledněn při výpočtu pokuty

(Sdělení Komise 98/C 9/03, bod 1 A)

16. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Zohlednění účinků protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 17, článek. 15)

17. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Důkazy, které lze přijmout

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 27 odst. 1)

18. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Žádost o informace – Práva obhajoby

(Nařízení Rady č. 17, čl. 11 odst. 5)

19. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Spolupráce podniku v průběhu správního řízení

(Nařízení Rady č. 17, čl. 11 odst. 4 a 5)

1. Pojem „jediné protiprávní jednání“ se vztahuje na situaci, ve které se několik podniků účastnilo protiprávního jednání, jež sestává z trvajícího chování sledujícího jediný hospodářský cíl směřující k narušení hospodářské soutěže, nebo dále z individuálních protiprávních jednání vzájemně spojených stejným cílem (stejný účel všech prvků) a stejnými subjekty (totožnost dotyčných podniků, které jsou si vědomy, že se podílí na společném cíli). Porušení čl. 81 odst. 1 ES může vyplývat nejen z jediného úkonu, ale rovněž z řady úkonů, anebo i z trvajícího jednání. Tento výklad nelze zpochybnit z důvodu, že jeden nebo více prvků z této řady úkonů nebo tohoto trvajícího jednání může rovněž sám o sobě a nahlížen izolovaně porušovat uvedené ustanovení. Pokud se jednotlivé skutky začleňují do „jednotného záměru“ z důvodu svého totožného cíle narušujícího hospodářskou soutěž uvnitř společného trhu, má Komise právo přičítat odpovědnost za tyto skutky v závislosti na účasti na protiprávním jednání nahlíženém jako celek. Krom toho se pojem jediného protiprávního jednání může vztahovat k právní kvalifikaci protisoutěžního jednání spočívajícího v dohodách, jednáních ve vzájemné shodě a rozhodnutích sdružení podniků.

Pojem jediného cíle nelze vymezit obecným odkazem na narušení hospodářské soutěže na trhu dotčeném protiprávním jednáním, neboť ovlivnění hospodářské soutěže je, jako předmět či účinek, podstatným prvkem jakéhokoli chování spadajícího do působnosti čl. 81 odst. 1 ES. Existovalo by riziko, že taková definice pojmu jediného cíle částečně zbaví pojem jediného a trvajícího protiprávního jednání jeho smyslu v rozsahu, v jakém by měla za následek, že několik chování týkajících se hospodářského odvětví zakázaných čl. 81 odst. 1 ES by muselo být systematicky kvalifikováno jako prvky naplňující znaky jediného protiprávního jednání. Pro účely kvalifikace jednotlivých jednání jako jediného a trvajícího protiprávní jednání je třeba ověřit, zda se doplňují v tom smyslu, že každé z nich mělo čelit jednomu nebo několika následkům běžné hospodářské soutěže, a prostřednictvím interakce tato jednání přispívala k uskutečnění souhrnu protisoutěžních účinků předvídaných jejich původci v rámci celkového plánu směřujícího k jedinému cíli. V tomto ohledu je třeba zohlednit veškeré okolnosti, které mohou prokázat či zpochybnit uvedenou spojitost, jako je doba uplatňování, obsah a souvztažně cíl jednotlivých dotčených jednání. Komise tedy může z objektivních důvodů zahájit různé postupy, konstatovat několik odlišných protiprávních jednání a uložit několik samostatných pokut.

Kvalifikace určitých protiprávních jednání jako jednání představující jedno a totéž protiprávní jednání, nebo jako několik protiprávních jednání, v zásadě ovlivňuje sankci, která může být uložena. Konstatování několika protiprávních jednání může totiž vést k uložení několika různých pokut, pokaždé v mezích stanovených čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 ES.

(viz body 89–94, 133–134)

2. Pokud jde o platnost čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 ES ve vztahu k zásadě legality trestu, jak byla uznána soudem Společenství v souladu s pokyny poskytnutými evropskou Úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod a ústavními tradicemi členských států, Komise nedisponuje neomezeným prostorem pro uvážení zaprvé při konstatování existence protiprávních jednání porušujících pravidla hospodářské soutěže, zadruhé při určování toho, zda různá protiprávní jednání představují jediné a trvající protiprávní jednání nebo několik samostatných protiprávních jednání a zatřetí při stanovování výše pokut za tato protiprávní jednání.

Zaprvé Komise může podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 uložit pokuty pouze za porušení takových pravidel hospodářské soutěže, jako jsou články 81 ES nebo 82 ES. Otázka, zda jsou splněny podmínky článků 81 ES a 82 ES, je v zásadě předmětem úplného přezkumu soudem Společenství. Krom toho, je-li pravda, že v případě, že toto konstatování obnáší komplexní hospodářské nebo technické posouzení, judikatura přiznává Komisi určitý prostor pro uvážení, který ovšem není v žádném případě neomezený. Takový prostor pro uvážení totiž neznamená, že Tribunál nesmí v rámci žaloby na neplatnost přezkoumávat výklad údajů této povahy provedený Komisí. Soud Společenství musí zejména ověřit nejen věcnou správnost uplatněných důkazů, jejich věrohodnost a soudržnost, ale rovněž musí přezkoumat, zda tyto důkazy představují veškeré relevantní údaje, jež musí být při posuzování komplexní situace vzaty v úvahu, a zda o ně lze opřít závěry, které z nich byly vyvozeny.

(viz body 130–131)

3. Komise nedisponuje neomezeným prostorem pro uvážení při stanovování pokut za protiprávní jednání porušující pravidla hospodářské soutěže.Ačkoli je pravda, že objektivní kritérium maximální hranice pokuty a subjektivní kritéria závažnosti a délky trvání protiprávního jednání ponechávají Komisi široký prostor pro uvážení, nic to nemění na skutečnosti, že jde o kritéria umožňující Komisi přijímat sankce s ohledem na míru protiprávnosti dotyčného chování. Je tedy třeba se domnívat, že čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 ES stanovují kritéria a meze, které vážou Komisi při výkonu jejích pravomocí v oblasti pokut, přičemž jí zároveň ponechávají i určitý prostor pro uvážení.Mimoto platí, že při stanovování pokut podle těchto ustanovení je Komise povinna dodržovat obecné právní zásady, zejména zásadu rovného zacházení a zásadu proporcionality, jak je vymezila judikatura Soudního dvora a Tribunálu.

Podle článku 229 ES a článku 31 nařízení č. 1/2003 mají Soudní dvůr a Tribunál pravomoc přezkoumávat v plné jurisdikci žaloby proti rozhodnutím, kterými Komise uložila pokutu, a mohou tak nejen zrušit rozhodnutí přijatá Komisí, ale rovněž uloženou pokutu zrušit, snížit nebo zvýšit. Správní praxe Komise tak podléhá úplnému přezkumu soudu Společenství.

Podle článku 253 ES je Komise v rozhodnutí ukládajícím pokutu povinna, i přes obecně známý kontext tohoto rozhodnutí, uvést odůvodnění, a to zejména pokud jde o výši uložené pokuty a zvolenou metodu jejího stanovení. Z odůvodnění musí jasně a jednoznačně vyplývat úvahy Komise tak, aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a mohly tak posoudit možnost zahájit řízení před soudem Společenství, a případně aby tento soud mohl vykonat svůj přezkum.

(viz body 140, 142–144, 148)

4. Kvalifikace určitých protiprávních jednání jako jednání představující jedno a totéž protiprávní jednání, nebo jako několik protiprávních jednání, tak v zásadě ovlivňuje sankci, která může být uložena, jelikož konstatování několika protiprávních jednání může vést k uložení několika různých pokut, pokaždé v mezích stanovených čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 ES, která stanoví, že pokuta u každého podniku a sdružení podniků podílejících se na protiprávním jednání nesmí přesáhnout 10 % jeho celkového obratu za předchozí hospodářský rok. Z toho vyplývá, že se Komise uložením dvou pokut, jejichž součet přesahuje hranici 10 % obratu žalobkyň, nedopouští porušení zásady nulla poena sine lege.

(viz body 150–151)

5. Odrazující cíl, který Komise oprávněně sleduje při stanovení výše pokuty, směřuje k zajištění dodržování Smlouvou stanovených pravidel hospodářské soutěže ze strany podniků při uskutečňování jejich činností v rámci Evropského společenství nebo Evropského hospodářského prostoru. Jedná-li se o několik protiprávních jednání, Komise může právem mít za to, že takového cíle nelze dosáhnout pouhým uložením sankce za jedno z protiprávních jednání.

(viz bod 160)

6. Zásada proporcionality vyžaduje, aby akty orgánů Společenství nepřekročily meze toho, co je vhodné a nezbytné k dosažení sledovaného cíle. V kontextu výpočtu pokut musí být závažnost protiprávního jednání určena v závislosti na mnoha faktorech a žádnému z těchto faktorů není možné ve srovnání s jinými posuzovanými faktory přikládat přílišný význam. Zásada proporcionality v tomto kontextu znamená, že Komise musí stanovit pokutu přiměřeně k faktorům vzatým v úvahu za účelem posouzení závažnosti protiprávního jednání a že musí v tomto ohledu tyto faktory používat uceleně a objektivně odůvodněně.

Je věcí Komise, aby při posouzení závažnosti protiprávního jednání zohlednila velký počet skutečností, jejichž povaha a význam se liší podle typu a zvláštních okolností dotyčného protiprávního jednání. Mezi tyto skutečnosti prokazující závažnost protiprávního jednání může případně patřit velikost relevantního výrobkového trhu. V důsledku toho, pokud může být velikost trhu skutečností, která má být zohledněna za účelem zjištění závažnosti protiprávního jednání, liší se její význam v závislosti na zvláštních okolnostech dotyčného protiprávního jednání.

Horizontální omezení typu „cenového kartelu“ ve smyslu pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy ESUO jsou svou povahou „velmi závažná“. V tomto kontextu je malá velikost relevantních trhů jen malého významu ve srovnání se všemi ostatními faktory svědčícími o závažnosti protiprávního jednání.

(viz body 171, 175–176, 178)

7. V rámci analýzy prováděné za účelem stanovení výše pokuty za porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže, skutečné hospodářské schopnosti společností, které se účastní protiprávního jednání, přivodit podstatnou újmu hospodářské soutěži, která zahrnuje posouzení skutečného významu uvedených podniků na dotčeném trhu, tedy jejich vlivu na tento trh, představuje celkový obrat pouze neúplný pohled na věc. Nelze totiž vyloučit, že silný podnik s množstvím různých aktivit je na konkrétním výrobkovém trhu přítomen pouze podružně. Zároveň nelze vyloučit, že podnik s významným postavením na zeměpisném trhu mimo Společenství má na trhu Společenství nebo v Evropském hospodářském prostoru pouze slabé postavení. V takových případech pouhá skutečnost, že dotyčný podnik dosahuje významného celkového obratu neznamená nutně, že má rozhodující vliv na dotčeném trhu. Proto ačkoliv je pravda, že obraty podniku na dotčených trzích nejsou rozhodující pro učinění závěru, že podnik patří do silné hospodářské entity, jsou naopak relevantní pro zjištění vlivu, který podnik může mít na trhu.

Část obratu z prodeje zboží, které je předmětem protiprávního jednání, má tudíž povahu přesného ukazatele rozsahu protiprávního jednání na dotčeném trhu. Tento obrat má totiž povahu přesného ukazatele odpovědnosti každého podniku na uvedených trzích, neboť je objektivním kritériem, které udává skutečnou míru škodlivosti tohoto jednání pro běžnou hospodářskou soutěž a je dobrým ukazatelem schopnosti každého dotyčného podniku způsobit škodu.

(viz body 187–188)

8. Metodu spočívající, pokud jde o stanovování pokut ukládaných různým účastníkům kartelové dohody, v rozdělení těchto účastníků do několika kategorií, což způsobuje paušalizaci výchozí částky pokuty stanovené pro podniky spadající do téže kategorie, ačkoli nebere ohled na rozdíly velikosti podniků téže kategorie, nelze pokládat za protiprávní za předpokladu, že jsou dodrženy zásady proporcionality a rovného zacházení. Tribunálu nepřísluší, aby se vyslovoval ke vhodnosti takového systému, i kdyby tento systém znevýhodňoval menší podniky. Tribunál se v rámci svého přezkumu legality výkonu posuzovací pravomoci, jíž Komise v této oblasti disponuje, musí totiž omezit na kontrolu, zda je toto rozdělení účastníků kartelové dohody do kategorií soudržné a objektivně odůvodněné, aniž bez dalšího nahradí posouzení Komise svým posouzením.

(viz bod 196)

9. Článek 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 ES nevyžaduje, aby v případě, kdy jsou pokuty uloženy více podnikům účastnícím se stejného protiprávního jednání, výše pokuty uložené podniku malé nebo střední velikosti nepřesahovala v procentech obratu výši pokuty uložené větším podnikům. Z uvedeného ustanovení totiž vyplývá, že jak pro podniky malé a střední velikosti, tak pro podniky větší velikosti je třeba zohlednit, za účelem stanovení výše pokuty, závažnost a délku trvání protiprávního jednání. V případě, že Komise uloží podnikům účastnícím se stejného protiprávního jednání odůvodněné pokuty, každému z nich v poměru k závažnosti a délce trvání protiprávního jednání, nelze jí vytýkat, že pro některé z těchto podniků byla pokuta v poměru k obratu vyšší než pokuta jiných podniků. Komise tudíž není povinna snížit výši pokut, pokud jsou dotčenými podniky malé a střední podniky. Velikost podniku je již zohledněna maximální výší stanovenou v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 a ustanoveními pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy ESUO. Kromě těchto úvah o velikosti, není žádný důvod zacházet s malými a středními podniky odlišně od jiných podniků. Skutečnost, že dotyčné podniky jsou podniky malé a střední velikosti, je nezbavuje povinnosti dodržovat pravidla hospodářské soutěže..

(viz body 199–200)

10. V rámci pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy ESUO, které ve svém bodě 1 A šestém pododstavci stanoví, že „značný“ nepoměr ve velikosti podniků, které se dopustily protiprávního jednání stejného typu, je jednoznačně takové povahy, že odůvodňuje rozlišení za účelem posouzení závažnosti protiprávního jednání platí, že rozhodnutí Komise, které řadí do téže skupiny několik podniků, z nichž jeden měl čistý celkový obrat dokonce „podstatně“ nižší než ostatní podniky, a to na základě jejich obratů na dotčeném trhu a jejich velice podobných podílech na trhu, a které na ně používá totožnou zvláštní výchozí částku, není v rozporu se zásadou rovného zacházení.

(viz body 202, 205)

11. Při stanovování částky pokuty v případě porušení pravidel hospodářské soutěže, jsou podstatné formální náležitosti, mezi něž patří povinnost uvést odůvodnění, splněny, jestliže Komise uvede ve svém rozhodnutí posuzované skutečnosti, které jí umožnily vymezit závažnost a délku trvání protiprávního jednání. Tyto náležitosti přitom neukládají Komisi, aby ve svém rozhodnutí uvedla číselné údaje týkající se způsobu výpočtu pokut, přičemž musí být každopádně zdůrazněno, že se Komise nemůže zbavit své posuzovací pravomoci tím, že výlučně a mechanicky použije aritmetické vzorce. Pokud jde o rozhodnutí, kterým jsou uloženy pokuty několika podnikům, rozsah povinnosti uvést odůvodnění musí být především posouzen s ohledem na skutečnost, že závažnost protiprávních jednání musí být stanovena v závislosti na vícero skutečnostech, jakými jsou zejména zvláštní okolnosti věci, její kontext a odrazující účinek pokut, a to, aniž by byl sestaven závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto.

(viz bod 226)

12. Skutečnost, že se podnik neúčastnil mnohostranné schůzky a že přestal sdělovat informace ostatním členům kartelové dohody nemůže dostačovat k prokázání, že se dohody přestal účastnit, pokud se veřejně od obsahu této dohody nedistancoval.

(viz body 240–241, 244)

13. V souladu s čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 ES představuje délka trvání protiprávního jednání jeden ze znaků, které je třeba zohlednit při stanovení výše pokuty ukládané podnikům, které se dopustily protiprávních jednání porušujících pravidla hospodářské soutěže.

Jestliže ustanovení bodu 1 B pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy ESUO nestanoví žádné zvýšení u krátkodobých protiprávních jednání, která obecně trvají méně než jeden rok, u střednědobých protiprávních jednáních, která obecně trvají po dobu jednoho až pěti let, může zvýšení dosahovat například 50 % výchozí částky pokuty. Pokud jde o dlouhodobá protiprávní jednání, která obecně trvají déle než pět let, platí, že částka může být navýšena o 10 % za rok. Tato zvýšení nejsou automatická a uvedené pokyny ponechávají Komisi prostor pro uvážení.

(viz body 237, 247, 249)

14. Pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO neuvádí taxativní výčet polehčujících okolností, které musí Komise za účelem snížení základní částky pokuty zohlednit. Komisi je tedy ponechán určitý prostor, aby celkově posoudila význam případného snížení výše pokut z důvodu polehčujících okolností. Komise tudíž nemůže být jakkoliv povinna v rámci své posuzovací pravomoci přiznat snížení pokuty pro ukončení zjevného protiprávního jednání, ať k tomuto ukončení došlo před nebo po jejích zásazích.

Ukončení porušování pravidel hospodářské soutěže předvídané v bodě 3 třetí odrážce pokynů může logicky představovat polehčující okolnost pouze tehdy, pokud existují důvody pro předpoklad, že podnět k ukončení protisoutěžního jednání byl dotčeným podnikům dán předmětným zásahem. Účelem tohoto ustanovení je v případě, že Komise zahájí v tomto směru šetření, pobídnout podniky, aby okamžitě ukončily svá protisoutěžní jednání. Snížení pokuty z tohoto titulu nemůže být použito tehdy, pokud tyto podniky přijaly pevné rozhodnutí o ukončení protiprávního jednání již před datem prvního zásahu Komise nebo pokud bylo před tímto datem protiprávní jednání ukončeno. Posledně uvedený případ je dostatečně zohledněn při výpočtu délky trvání protiprávního jednání.

(viz body 259–260)

15. Pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO stanoví, pokud jde o subjektivní faktory, které je třeba brát v úvahu při stanovení výchozí částky pokuty, že je nezbytné brát v úvahu, zda původci protiprávních jednání skutečně měli hospodářskou schopnost způsobit významnou škodu jiným hospodářským subjektům, zejména pak spotřebitelům, a určit výši pokuty na úrovni, která zajistí její dostatečně odrazující účinek. Tytéž pokyny stanoví, že v případech týkajících se několika podniků, jako je tomu v případě kartelů, je možno připustit zvážení obecné výchozí částky, aby se brala v úvahu specifická váha, a tedy skutečný dopad protiprávního jednání každého podniku na hospodářskou soutěž, zejména pokud existuje značný nepoměr ve velikosti podniků, které se dopustily protiprávního jednání stejného typu, a aby se v důsledku toho přizpůsobila obecná výchozí částka pokuty zvláštní povaze každého podniku.

Pokyny nebrání tomu, aby se při určování výše pokuty vzal v úvahu celkový obrat nebo obrat uskutečněný podniky na dotčeném trhu tak, aby byly dodrženy obecné zásady práva Společenství a vyžadují-li to okolnosti.

Rozdělení podniků do dvou kategorií podle jejich obratu je tedy rozumným prostředkem, kterým lze zohlednit jejich příslušný význam na trhu za účelem stanovení výchozí částky pokuty, za předpokladu, že to nepovede ke značně zkreslenému obrazu relevantního trhu.

(viz body 273–275, 280)

16. V oblasti hospodářské soutěže je důkazní břemeno existence dopadu protiprávního jednání na relevantní trh, které nese Komise, pokud zohledňuje tento dopad v rámci výpočtu pokuty podle závažnosti protiprávního jednání, lehčí než břemeno, které nese, pokud musí prokazovat existenci protiprávního jednání jako takového v případě kartelové dohody. Pro zohlednění skutečného dopadu kartelové dohody na trh totiž stačí, aby Komise uvedla „dobré důvody pro jeho zohlednění“.

(viz bod 301)

17. Práva obhajoby jsou tedy v případě nesouladu mezi oznámením námitek a konečným rozhodnutím porušena pouze za předpokladu, že námitka obsažená v konečném rozhodnutí nebyla v oznámení námitek dostatečně objasněna tak, aby se osoby, jimž je toto oznámení určeno, mohly hájit .

Pokud dokumenty nebyly uvedeny v oznámení námitek, dotyčný podnik může právem mít za to, že nejsou pro účely dané věci důležité. Tím, že Komise neuvědomí podnik o tom, že některé dokumenty budou v rozhodnutí použity, brání mu, aby včas vyjádřil svůj názor ohledně důkazní hodnoty těchto dokumentů. Z toho plyne, že tyto dokumenty nemohou být, pokud jde o tento podnik, považovány za platné důkazní prostředky.

Dokument použitý Komisí na podporu námitky v konečném rozhodnutí, třebaže byl použit v oznámení námitek k prokázání jiné námitky, může být uplatněn v rozhodnutí proti dotyčnému podniku pouze, pokud tento podnik mohl z oznámení námitek a z obsahu dokumentu rozumně vyvodit závěry, které Komise zamýšlela vyvodit .

(viz body 313–315)

18. Právo zcela nevypovídat nelze tedy přiznat podniku, kterému bylo určeno rozhodnutí požadující informace ve smyslu čl. 11 odst. 5 nařízení č. 17. Přiznání takového práva by totiž šlo nad rámec toho, co je nezbytné pro ochranu práva podniků na obhajobu a představovalo by neodůvodněnou překážku plnění úkolu Komise dbát na dodržování pravidel hospodářské soutěže na společném trhu. Právo nevypovídat může být přiznáno pouze, pokud by byl dotyčný podnik povinen poskytnout odpovědi, kterými by byl veden k tomu, že by připustil existenci protiprávního jednání, jehož existenci má prokázat Komise.

Za účelem zachování užitečného účinku článku 11 nařízení č. 17 má proto Komise právo ukládat podnikům, aby poskytly veškeré nezbytné informace týkající se skutkových okolností, které jim mohou být známy a aby jí podle potřeby předaly dokumenty s nimi související, které mají v držení, i když mohou sloužit k prokázání protisoutěžního jednání. Tato pravomoc Komise získávat informace neodporuje ani čl. 6 odst. 1 a 2 Evropské úmluvy o lidských právech, ani judikatuře Evropského soudu pro lidská práva.

V každém případě povinnost odpovědět na čistě skutkové otázky položené Komisí a vyhovět jejím žádostem o předložení již existujících dokumentů, nemůže porušit základní zásadu dodržování práv obhajoby, jakož i základní zásadu práva na spravedlivý proces, které v oblasti práva hospodářské soutěže poskytují ochranu rovnocennou ochraně zaručené článkem 6 Evropské úmluvy o lidských právech. Nic totiž adresátovi žádosti o informace nebrání, aby později v rámci správního řízení nebo při řízení před soudem Společenství prokázal, že skutkové okolnosti uvedené v jeho odpovědích nebo v předložených dokumentech mají jiný význam nežli ten, který jim připisuje Komise.

Konečně, pokud v žádosti o informace podle článku 11 nařízení č. 17 Komise, kromě čistě skutkových otázek a žádostí o poskytnutí existujících dokumentů, žádá podnik o popis cíle a průběhu řady schůzek, kterých se podnik účastnil, jakož i výsledků nebo závěrů z těchto schůzek, zatímco je jasné, že Komise má podezření, že účelem uvedených schůzek bylo omezení hospodářské soutěže, může taková žádost nutit dotazovaný podnik k přiznání účasti v protiprávním jednání porušujícím pravidla hospodářské soutěže, takže uvedený podnik není povinen odpovědět na tento typ otázek. V takovém případě skutečnost, že podnik nicméně poskytne informace k těmto bodům, musí být považována za spontánní spolupráci podniku, která může odůvodnit snížení pokuty podle sdělení o spolupráci. V tomto případě podniky nemohou tvrdit, odpověděly-li dobrovolně na takovou žádost, že bylo porušeno jejich právo nevypovídat ve vlastní neprospěch.

(viz body 326–329)

19. V rámci správního řízení zahájeného z důvodu zakázané kartelové dohody neposkytuje spolupráce dotyčného podniku v šetření nárok na žádné snížení pokuty, jestliže tato spolupráce nepřekročila rámec povinností, které pro něj vyplývají z čl. 11 odst. 4 a odst. 5 nařízení č. 17. Naproti tomu v případě, kdy podnik v odpovědi na žádost o informace podle článku 11 poskytne informace, které jdou jasně nad rámec informací, které Komise může požadovat na základě tohoto článku, je podnik oprávněn ke snížení pokuty .

(viz bod 340)

ROZSUDEK TRIBUNÁLU (pátého senátu)

28. dubna 2010 ( )

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Evropský trh s průmyslovými nitěmi – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Pojem ,jediné protiprávní jednání‘ – Vymezení trhu – Pokuty – Maximální výše pokuty – Závažnost a délka trvání protiprávního jednání – Polehčující okolnosti – Spolupráce – Proporcionalita – Rovné zacházení – Práva obhajoby – Pokyny k metodě stanovování pokut“

Ve věci T‑446/05,

Amann & Söhne GmbH & Co. KG, se sídlem v Bönnigheim (Německo),

Cousin Filterie SAS, se sídlem ve Wervicq-Sud (Francie),

zastoupené A. Röhlingem, M. Dietrichem a C. Horstkottem, advokáty,

žalobkyně,

proti

Evropské komisi, zastoupené F. Castillem de la Torre a K. Mojzesowicz, jako zmocněnci, ve spolupráci s G. Eickstädtem, advokátem,

žalované,

jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2005) 3452 ze dne 14. září 2005 týkajícího se řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.337/PO/Fil), ve znění rozhodnutí Komise K(2005) 3765 ze dne 13. října 2005, a podpůrně návrh na snížení pokuty uložené žalobkyním uvedeným rozhodnutím,

TRIBUNÁL (pátý senát),

ve složení M. Vilaras, předseda, M. Prek (zpravodaj) a V. M. Ciucă, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: T. Weiler, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 17. prosince 2008,

vydává tento

Rozsudek

Skutečnosti předcházející sporu

A – Předmět sporu

1 Rozhodnutím K(2005) 3452 ze dne 14. září 2005 týkajícím se řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.337/PO/Fil) (dále jen „napadené rozhodnutí“), ve znění rozhodnutí Komise K(2005) 3765 ze dne 13. října 2005, jehož shrnutí je zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie ze dne 26. ledna 2008 (Úř. věst. C 21, s. 10), Komise Evropských společenství konstatovala, že se žalobkyně, Amann & Söhne GmbH & Co. KG (dále jen „Amann“) a Cousin Filterie SAS (dále jen „Cousin“), v období od května/června 1998 do 15. května 2000 účastnily řady dohod a jednání ve vzájemné shodě týkajících se trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu (dále jen „nitě pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu“) v Evropském hospodářském prostoru (EHP) a že Amann se v období od ledna 1990 do září 2001 rovněž účastnila řady dohod a jednání ve vzájemné shodě týkajících se průmyslových nití mimo automobilové odvětví (dále jen „průmyslové nitě“) v Beneluxu, Dánsku, Finsku, Norsku a ve Švédsku (dále jen „severské země“).

2 Komise uložila společnostem Amann a Cousin, které shledala společně a nerozdílně odpovědnými, pokutu ve výši 4,888 milionů eur za jejich účast na kartelu týkajícím se nití pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu v EHP a společnosti Amann pokutu ve výši 13,09 milionů eur za účast na kartelu týkajícím se průmyslových nití v Beneluxu a v severských zemích.

B – Správní řízení

3 Ve dnech 7. a 8. listopadu 2001 provedla Komise šetření podle čl. 14 odst. 3 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81 ES] a [82 ES] (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), v prostorách několika výrobců nití. Tato šetření vycházela z informací poskytnutých The English Needle & Tackle Co. v srpnu roku 2000 (napadené rozhodnutí, bod 78 odůvodnění).

4 Dne 26. listopadu 2001 podala Coats Viyella plc (dále jen „Coats“) žádost o shovívavost na základě sdělení Komise o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod (Úř. věst. 1996, C 207, s. 4, dále jen „sdělení o spolupráci“), ke které byly připojeny písemnosti poskytnuté za účelem prokázat existenci těchto kartelových dohod: zaprvé kartelové dohody na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu v EHP, zadruhé kartelové dohody na trhu s nitěmi pro průmyslové odběratele ve Spojeném království a zatřetí kartelové dohody na trhu s nitěmi pro průmyslové odběratele v Beneluxu a v severských zemích (napadené rozhodnutí, bod 82 odůvodnění).

5 Na základě dokumentů předložených při vyšetřování a dokumentů oznámených společností Coats zaslala Komise podle článku 11 nařízení č. 17 v březnu a v srpnu roku 2003 dotyčným podnikům žádosti o informace (napadené rozhodnutí, bod 83 odůvodnění).

6 Dne 18. března 2004 přijala Komise oznámení námitek, které zaslala několika podnikům z důvodu jejich účasti na jedné či několika kartelových dohodách uvedených v bodě 4 výše, včetně kartelové dohody na trhu s nitěmi pro průmyslové odběratele v Beneluxu a v severských zemích.

7 Všechny podniky, kterým bylo zasláno oznámení námitek, podaly písemné připomínky (napadené rozhodnutí, bod 90 odůvodnění).

8 Slyšení se konalo ve dnech 19. a 20. července 2004 (napadené rozhodnutí, bod 92 odůvodnění).

9 Dne 24. září 2004 získali účastníci řízení přístup k nedůvěrnému znění odpovědí na oznámení námitek a k vyjádření účastníků řízení při slyšení a byla jim určena lhůta k předložení dalších vyjádření (napadené rozhodnutí, bod 93 odůvodnění).

10 Dne 14. září 2005 přijala Komise napadené rozhodnutí.

C – Napadené rozhodnutí

1. Relevantní trhy

a) Výrobkové trhy

11 Komise v napadeném rozhodnutí uvádí, že odvětví nití lze rozdělit na dva segmenty, a sice na segment nití používaných v průmyslu na šití nebo vyšívání různých druhů oděvů a dalších výrobků, jako jsou kožené výrobky, textilní povlaky do automobilů, jakož i matrace, a dále na segment nití používaných jednotlivci pro domácí potřebu na šití nebo opravy a na šití ve volném čase (napadené rozhodnutí, bod 9 odůvodnění).

12 Pokud jde o segment nití pro průmyslové odběratele, z napadeného rozhodnutí vyplývá, že tento segment lze rozdělit na tři kategorie podle způsobu použití: nitě na šití určené pro oděvní průmysl, které se používají pro různé druhy oděvů, nitě na vyšívání, které se používají ke zdobení oděvů, sportovní obuvi a domácích textilií prostřednictvím průmyslových automatizovaných šicích strojů, a speciální nitě, které se používají v různých odvětvích, jako je odvětví obuvi, kožených výrobků nebo automobilového průmyslu (napadené rozhodnutí, bod 11 odůvodnění).

13 Z napadeného rozhodnutí rovněž vyplývá, že nitě pro průmyslové odběratele mohou být taktéž rozděleny na několik kategorií podle typu vlákna a struktury nitě (napadené rozhodnutí, bod 12 odůvodnění).

14 Komise se v napadeném rozhodnutí domnívá, že z hlediska nabídky lze mít za to, že nitě pro průmyslové odběratele tvoří jediný výrobkový trh, jelikož konečné užití přesně neodpovídá typu vlákna nebo struktuře nitě. Komise upřesňuje, že podle společnosti Coats někteří klienti v oděvním průmyslu používají speciální nitě a někteří klienti v odvětví vyšívání používají konfekční nitě. Komise dodává, že Coats zdůraznila, že výrobní procesy nití pro oděvní průmysl, nití na vyšívání a různých typů speciálních nití mohou být společné nebo snadno zaměnitelné (napadené rozhodnutí, bod 13 odůvodnění).

15 Komise nicméně v napadeném rozhodnutí rozlišuje nitě pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu na jedné straně a nitě pro ostatní průmyslové odběratele na straně druhé. Komise má totiž za to, že ačkoli jsou výrobní procesy těchto dvou typů nití podobné nebo snadno zaměnitelné, poptávka v automobilovém průmyslu pochází od významných zákazníků, kteří vyžadují přísnější technické požadavky pro některé jimi používané výrobky, jak je tomu například u nití používaných pro výrobu bezpečnostních pásů, a kteří požadují jednotnost výrobků v různých zemích, ve kterých je tato jednotnost vyžadována příslušným průmyslem (napadené rozhodnutí, bod 14 odůvodnění).

16 V projednávané věci je výrobkovým trhem, kterého se týká protiprávní jednání vytýkané žalobkyním, trh s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu a v případě protiprávního jednání vytýkaného společnosti Amann jde o trh s průmyslovými nitěmi.

b) Zeměpisné trhy

17 Komise v napadeném rozhodnutí uvádí, že trh s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu musí být v důsledku přísnějších technických požadavků uvedených výše, jež vyžadují jednotnost v EHP, odlišen od trhu s průmyslovými nitěmi. Má tedy za to, že trhem s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu je celý EHP. Komise totiž konstatuje, že pouze někteří dodavatelé mohou poskytnout standardní nabídku těchto výrobků pro celý EHP. Důvodem je skutečnost, že odběratelé potřebují jednotné nitě pro usnadnění své výroby v různých zemích, že tyto nitě dále musejí splňovat zvláštní požadavky kvality (například nitě používané pro výrobu bezpečnostních pásů) a že pokud jde o otázky kvality výrobků a odpovědnosti za ně, dohledatelnost výroby těchto nití je stěžejní (napadené rozhodnutí, body 21 a 22 odůvodnění).

18 Pokud jde naproti tomu o průmyslové nitě, Komise konstatuje, že podle informací poskytnutých účastníky řízení je relevantním zeměpisným trhem trh regionální. Dále dodává, že region může zahrnovat několik zemí EHP, například země Beneluxu nebo severské země, či pouze jednu zemi, například Spojené království (napadené rozhodnutí, bod 17 odůvodnění).

19 Z napadeného rozhodnutí vyplývá, že relevantním zeměpisným trhem v případě protiprávního jednání týkajícího se průmyslových nití, které je vytýkáno společnosti Amann, je trh zemí Beneluxu a severských zemí, zatímco relevantním zeměpisným trhem v případě protiprávního jednání týkajícího se nití pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu vytýkaného žalobkyním je trh EHP.

2. Velikost a struktura relevantních trhů

20 Komise v napadeném rozhodnutí upřesňuje, že prodej průmyslových nití v Beneluxu a v severských zemích dosahoval v roce 2000 přibližně 50 milionů eur a v roce 2004 přibližně 40 milionů eur a že prodej nití pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu činil v roce 1999 zhruba 20 milionů eur (napadené rozhodnutí, body 28 a 35 odůvodnění).

21 Rovněž je v napadeném rozhodnutí uvedeno, že na konci 90. let se mezi hlavní dodavatele průmyslových nití v Beneluxu a v severských zemích řadily zejména Amann, Barbour Threads Ltd (dále jen „Barbour“) před tím, než došlo k jejímu nabytí společností Coats, Belgian Sewing Thread NV (dále jen „BST“), Coats, Gütermann AG a Zwicky & Co. AG (dále jen „Zwicky“), a že mezi hlavní dodavatele pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu patřily zejména žalobkyně, Coats, Oxley Threads Ltd (dále jen „Oxley“), Gütermann a Zwicky.

3. Popis protiprávního jednání

22 Komise v napadeném rozhodnutí uvádí, že k jednání vytýkanému žalobkyním, jež se týká kartelových dohod na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu v EHP, docházelo od května/června roku 1998 do května roku 2000.

23 Hlavním cílem účastníků kartelových dohod na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu v EHP bylo udržet vysoké ceny (napadené rozhodnutí, bod 214 odůvodnění).

24 Za tímto účelem se konalo pět schůzek, v průběhu nichž účastníci nejprve stanovili dva druhy orientačních cen pro hlavní výrobky prodávané v evropském automobilovém odvětví, přičemž jeden se uplatnil na stávající odběratele a druhý na odběratele nové. Následně si na těchto schůzkách vyměnili informace o cenách. Dále zde došlo k výměně informací o cenách účtovaných jednotlivým odběratelům a o minimálních orientačních cenách. Nakonec se účastníci na schůzkách zavázali, že zabrání snížení cen etablovaných dodavatelů (napadené rozhodnutí, bod 215 odůvodnění).

25 Pokud jde o jednání týkající se kartelové dohody na trhu s průmyslovými nitěmi v Beneluxu a v severských zemích, Komise konstatuje, že k nim docházelo během let 1990 až 2001.

26 Co se týče kartelové dohody na trhu s průmyslovými nitěmi v Beneluxu a v severských zemích, dotyčné podniky se podle Komise setkávaly nejméně jednou za rok, přičemž tyto schůzky byly rozděleny na dvě části, z nichž jedna část byla věnována trhu zemí Beneluxu a druhá trhu severských zemí, a jejich hlavním cílem bylo udržet vysoké ceny na každém z těchto trhů.

27 Účastníci kartelové dohody si podle ní vyměnili ceníky a informace o rabatech, zvýšení cen v cenících, snížení marží a zvýšení zvláštních cen účtovaných některým odběratelům. Zároveň uzavřeli dohody o budoucích cenících, maximálních úrovních rabatů, snížení rabatů a zvýšení zvláštních cen účtovaných některým odběratelům, jakož i dohody, jejichž cílem bylo zabránit snížení cen etablovaných dodavatelů a rozdělit si odběratele (napadené rozhodnutí, body 99 až 125 odůvodnění).

4. Výrok napadeného rozhodnutí

28 V článku 1 odst. 3 napadeného rozhodnutí Komise konstatovala, že šest podniků, včetně žalobkyň, porušilo čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 dohody o EHP tím, že se účastnily řady dohod a jednání ve vzájemné shodě týkajících se trhu s průmyslovými nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu v EHP, s tím, že v případě žalobkyň se jednalo o období od května/června 1998 do 15. května 2000. Stejně tak Komise v čl. 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí konstatovala, že osm podniků, včetně společnosti Amann, porušilo čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP tím, že se účastnily řady dohod a jednání ve vzájemné shodě ohledně trhu s průmyslovými nitěmi v Beneluxu a v severských zemích, přičemž pokud jde o společnost Amann šlo o období od ledna roku 1990 do září roku 2001.

29 Podle čl. 2 odst. 1 napadeného rozhodnutí, se ukládají tyto pokuty:

a) za kartelovou dohodu na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu v EHP:

– žalobkyním, společně a nerozdílně odpovědným: 4,888 milionů eur,

– společnosti Coats: 0,65 milionu eur,

– společnosti Oxley: 1,271 milionů eur,

– společnostem Barbour a Hicking Pentecost plc, společně a nerozdílně odpovědným: 0,715 milionu eur;

b) za kartelovou dohodu na trhu s průmyslovými nitěmi v Beneluxu a v severských zemích, zejména:

– společnosti Coats: 15,05 milionů eur,

– společnosti Amann: 13,09 milionů eur,

– společnosti BST : 0,979 milionu eur,

– společnosti Gütermann : 4,021 milionů eur,

– společnosti Zwicky : 0,174 milionů eur.

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

30 Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 22. prosince 2005 podaly žalobkyně tuto žalobu.

31 Jelikož složení senátů Soudu bylo změněno, byl soudce zpravodaj přidělen k pátému senátu, kterému tudíž byla přidělena i projednávaná věc.

32 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se jich dotýká;

– podpůrně, přiměřeně snížil výši pokuty;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

33 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu;

– uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

34 Zaprvé žalobkyně uplatňují žalobní důvod směřující ke zrušení napadeného rozhodnutí, který vychází z porušení čl. 7 odst. 1 první věty nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

35 Zadruhé žalobkyně uplatňují řadu žalobních důvodů směřujících ke zrušení pokuty. Jednak vytýkají Komisi, že jim uložila pokutu, jejíž výše přesahuje hranici 10 % jejich obratu. Dále žalobkyně uplatňují sedm žalobních důvodů, vycházejících z porušení zásad rovného zacházení a proporcionality při ukládání pokuty, z nesprávného stanovení výchozí částky pokuty uložené za kartelovou dohodu týkající se průmyslových nití, z chybného výpočtu délky trvání protiprávního jednání na trhu s průmyslovými nitěmi, z nezohlednění některých polehčujících okolností týkajících se protiprávního jednání na trhu s průmyslovými nitěmi, z chybného výpočtu výchozí částky a základní částky pokuty uložené za protiprávní jednání na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu, z nezohlednění toho, že kartelová dohoda týkající se nití pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu nebyla prováděna, jakož i z porušení práva být vyslechnut a práva na obhajobu.

A – K žalobnímu důvodu uplatněnému žalobkyněmi, který směřuje ke zrušení napadeného rozhodnutí a který vychází z porušení čl. 7 odst. 1 první věty nařízení č. 1/2003

1. Argumenty účastnic řízení

36 Žalobkyně tvrdí, že vytýkaná protiprávní jednání představují jediné protiprávní jednání ve smyslu čl. 7 odst. 1 první věty nařízení č. 1/2003 z toho důvodu, že trh s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu a trh s průmyslovými nitěmi nejsou odlišnými výrobkovými nebo odlišnými zeměpisnými trhy, že mezi těmito kartelovými dohodami existuje společný subjektivní prvek a že kritéria používaná Komisí ke konstatování neexistence jediného protiprávního jednání nejsou platná.

37 Pokud jde zaprvé o existenci jediného trhu výrobků, žalobkyně popírají, že by výslovně potvrdily, že nitě pro odběratele v oděvním průmyslu a nitě pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu spadají pod dva odlišné trhy. Z odpovědi společnosti Amann na žádost o informace, ve které byl vymezen světový trh s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu, totiž nelze nijak vyvodit uznání údajně nezávislého charakteru tohoto posledně uvedeného trhu. Navíc Amann poté, co poskytla odhady pro šest různých segmentů nití, nemohla učinit totéž ohledně segmentu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu.

38 Z prohlášení ostatních subjektů, jako jsou společnosti Coats a Gütermann, taktéž nelze podle žalobkyň dospět k závěru o existenci rozdílu mezi trhem s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu a trhem s průmyslovými nitěmi.

39 Názor žalobkyň, pokud jde o jednotný charakter trhu, je potvrzen prezentací výrobků poskytnutou všemi podniky. Tak je tomu zejména v případě dělení provedeného společnostmi Gütermann, Amann a Coats. Na základě toho se zdá, že použití téže nitě v několika odvětvích je možné.

40 Přísnější technické požadavky vyžadované důležitými odběrateli v oblasti automobilového průmyslu rovněž neodůvodňují rozlišování mezi průmyslovými nitěmi a nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu. Nitě, obecně vzato, jsou totiž vyráběny v souladu s požadavky automobilového průmyslu a v této kvalitě jsou dodávány významným odběratelům v ostatních průmyslových odvětvích. Výroba dvou typů nití různých kvalit by ostatně nebyla ospravedlnitelná z hospodářského hlediska. Technické vlastnosti nití pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu jsou v zásadě totožné s nitěmi průmyslovými. Jsou tedy navzájem zaměnitelné a jejich uvádění na trh probíhá ostatně v závislosti nikoli na odběratelích, nýbrž na výrobcích.

41 Zadruhé žalobkyně Komisi vytýkají, že nepřezkoumala, zda byla různá vytýkaná jednání propojena subjektivním společným prvkem, a tudíž představovala jediné protiprávní jednání. Komise ostatně sama konstatovala, že všechna protiprávní jednání směřovala k narušení normálního vývoje cen na relevantním trhu.

42 Skutečnost, že se jedná o dohody o cenách a že rozhodnutí přijatá ohledně dotyčných regionů byla prakticky totožná, svědčí ve prospěch toho, že zjištěná protiprávní jednání mají jednotnou povahu. Žalobkyně dodávají, že ve většině členských států je subjektivní prvek rozhodujícím kritériem pro konstatování jediného protiprávního jednání.

43 Žalobkyně rovněž tvrdí, že s ohledem na průměrnou velikost většiny dotčených podniků si museli jejich manažeři a společníci nutně být vědomi různých protiprávních jednání. Upřesňují, že pokud jde o ně samotné, subjektivní prvek navíc vyplývá z toho, že neexistuje dělení vnitřních pravomocí v oblasti uvádění průmyslových nití a nití pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu na trh.

44 Krom toho v podstatě uvádějí, že přístup Komise je nedůsledný z toho důvodu, že v případě po sobě jdoucích protiprávních jednání spáchaných v rámci každé kartelové dohody vycházela ze zásady jediného protiprávního jednání, zatímco ohledně kartelových dohod uzavřených mezi žalobkyněmi zaujala odlišný přístup. V tomto ohledu obsahuje napadené rozhodnutí v bodech 266 až 270 odůvodnění několik rozporů, které směřují k prokázání toho, že tvrzení Komise, pokud jde o existenci různých protiprávních jednání, není obhajitelné.

45 Zatřetí žalobkyně zpochybňují kritéria použitá Komisí k určení existence, či neexistence jediného protiprávního jednání.

46 Zaprvé žalobkyně tvrdí, že tato kritéria nejsou platná. V tomto ohledu poukazují na to, že si jednak Komise není sama jistá pokud jde o používání kritérií k určení existence jediného protiprávního jednání, jelikož odůvodňuje existenci dvou různých protiprávních jednání, když odkazuje na různé účastníky, na jiný způsob fungování a na nedostatek celkové koordinace, a vychází z rozdílu na úrovni relevantních trhů, přičemž následně prohlašuje, že dohody týkající se Beneluxu a severských zemí musejí být přezkoumány společně, jelikož je spojují organizace, způsob fungování a totožní účastníci. Žalobkyně konstatují, že kritérium celkové koordinace nehraje žádnou roli, pokud jde o uznání jediného protiprávního jednání v Beneluxu a severských zemích.

47 Dále se žalobkyně domnívají, že kritérium vymezení výrobkového trhu v případě, že jde o spřízněné výrobky, není relevantní. Použitím tohoto kritéria, s výjimkou zjevných případů, kdy výrobky nespadají pod tentýž trh, by totiž Komisi byl přiznán téměř nekontrolovatelný prostor pro uvážení v rámci ukládání sankce za porušení práva hospodářské soutěže. Kritérium týkající se nedostatku totožnosti účastníků je taktéž irelevantní. Žalobkyně totiž zdůrazňují, že otázka, kým jsou účastnící se podniky zastoupeny, postrádá významu, jelikož účast je přičitatelná dotyčnému podniku.

48 Zadruhé Amann a Cousin tvrdí, že použití těchto kritérií každopádně mělo vést Komisi k závěru, že se jednalo o jediné protiprávní jednání.

49 Na jedné straně se žalobkyně dovolávají skutečnosti, že Komise nemůže platně odůvodnit existenci odlišných protiprávních jednání tím, že bude vycházet z nedostatku koordinace mezi kartelovými dohodami, jelikož sama zdůrazňuje, přebírajíc v tomto ohledu prohlášení společnosti Coats, že vzhledem k tomu, že výrobkové trhy byly spíše vymezeny zeměmi, nebylo nezbytné provádět koordinaci mezi dotyčnými regiony. Stejně tak snaha Komise rozlišovat mezi koordinací odlišných zeměpisných trhů a koordinací odlišných výrobkových trhů není relevantní, neboť v případě odlišných zeměpisných trhů pozbývá koordinace mezi odlišnými výrobkovými trhy smyslu. Proto žalobkyně tvrdí, že je třeba posoudit dotčená jednání s ohledem na to, že schůzky věnované různým regionům byly součástí globálního plánu schváleného jejich vedením a potvrzeného dokumenty zmiňujícími častý kontakt mezi zástupci společností Coats a Amann, jejichž předmětem byly otázky „vrchní strategie“ v Evropě. Takové dokumenty svědčí o existenci společného subjektivního prvku. V tomto ohledu žalobkyně vytýkají Komisi, že nezanalyzovala otázku, zda o tento typ kontaktu nešlo i mezi společností Coats a ostatními soutěžiteli.

50 Na druhé straně není patrný žádný významný rozdíl v účastnících dohod a jejich organizaci. V tomto ohledu žalobkyně uvádějí, že podle judikatury nelze jediné protiprávní jednání v právním slova smyslu vyloučit pouze z důvodu, že každý podnik se protiprávního jednání účastní v podobě jemu vlastní, což znamená, že se podnik může účastnit jediné kartelové dohody, aniž by se účastnil všech prvků, z nichž je tato dohoda tvořena.

51 S ohledem na uvedené úvahy žalobkyně poukazují na to, že se jedné dohody účastnily pouze tři podniky, přičemž všechny ostatní podniky byly zapojeny nejméně do dvou dohod, což představuje překrývání na úrovni účastníků, které hovoří ve prospěch existence jediného protiprávního jednání. Srovnání mezi schůzkami týkajícími se kartelové dohody na trhu s průmyslovými nitěmi a schůzkami ohledně kartelové dohody na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu nijak nepodporuje tvrzení o existenci různých protiprávních jednání. Schůzky se v obou případech konaly nepravidelně.

52 Komise tyto argumenty odmítá.

2. Závěry Tribunálu

a) K odlišným výrobkovým a zeměpisným trhům

53 Z napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise měla za to, že trh s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu by měl být z důvodu své specifičnosti odlišen od trhu s průmyslovými nitěmi, a to jak z hlediska výrobků, tak ze zeměpisného hlediska (viz body 12 až 16 a 18 až 20 výše).

54 Úvodem je třeba uvést, že vymezení relevantního trhu v rozsahu, ve kterém s sebou nese komplexní hospodářská posouzení učiněná Komisí, může být předmětem pouze omezeného přezkumu soudem Společenství (viz v tomto smyslu rozsudky Soudu ze dne 30. března 2000, Kish Glass v. Komise, T‑65/96, Recueil, s. II‑1885, bod 64, a ze dne 6. června 2002, Airtours v. Komise, T‑342/99, Recueil, s. II‑2585, bod 26). Soud Společenství však musí přezkoumat výklad údajů hospodářské povahy Komisí. V tomto ohledu mu přísluší ověřit, zda Komise své posouzení založila na přesných, věrohodných a soudržných důkazech, kterými jsou veškeré relevantní údaje, jež musí být při posuzování komplexní situace vzaty v úvahu, a které mohou podpořit závěry, které jsou z nich vyvozeny (viz rozsudek ze dne 17. září 2007, Microsoft v. Komise, T‑201/04, Sb. rozh. s. II‑3601, bod 482).

55 Dále je třeba připomenout, že trh, který má být zohledněn, zahrnuje všechny výrobky, které mohou podle svých vlastností zvláště uspokojit stálé potřeby a jsou málo zaměnitelné s jinými výrobky (rozsudek Soudního dvora ze dne 9. listopadu 1983, Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin v. Komise, 322/81, Recueil, s. 3461, bod 37). Soudní dvůr konkrétněji rozhodl, že z pojmu „výrobkový trh“ vyplývá, že účinná hospodářská soutěž může existovat mezi výrobky, které jsou jeho součástí, což předpokládá dostatečný stupeň zaměnitelnosti mezi všemi výrobky, které jsou součástí téhož trhu (rozsudek Soudního dvora ze dne 13. února 1979, Hoffmann-La Roche v. Komise, 85/76, Recueil, s. 461, bod 28).

56 Pokud jde o zaměnitelnost, ta je posuzována podle souboru nepřímých důkazů, mezi něž patří vlastnosti výrobků, podmínky hospodářské soutěže a struktura poptávky a nabídky na trhu (rozsudek Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin v. Komise, bod 55 výše, bod 37).

57 Ačkoliv je z hospodářského hlediska nahraditelnost poptávky nejbezprostřednějším a nejúčinnějším hodnotícím kritériem s ohledem na dodavatele daného výrobku (rozsudek Soudu ze dne 4. července 2006, easyJet v. Komise, T‑177/04, Sb. rozh. s. II‑1931, bod 99), nahraditelnost nabídky lze také brát v úvahu při vymezování relevantních trhů v situacích, kdy se vliv této nahraditelnosti rovná vlivu nahrazení poptávky ve smyslu účinnosti a bezprostřednosti. Kritérium nahraditelnosti nabídky tedy znamená, že se výrobci mohou prostřednictvím pouhé úpravy nabídky na tomto trhu prezentovat dostatečně důrazně, aby mohli být vážnou protiváhou výrobců, kteří již na trhu působí (rozsudek Soudu ze dne 30. září 2003, Atlantic Container Line a další v. Komise, T‑191/98, T‑212/98 až T‑214/98, Recueil, s. II‑3275, bod 829).

58 Pokud jde o výrobky samotné, je třeba uvést, že mohou představovat odlišný trh, pokud jsou odlišitelné zvláštními výrobními vlastnostmi, jež je činí zvláště vhodné k tomuto určení nebo pokud jsou odlišitelné z hlediska svého použití (rozsudek Soudního dvora ze dne 21. února 1973, Europemballage a Continental Can v. Komise, 6/72, Recueil, s. 215, bod 33).

59 Nakonec je nutno připomenout, že Komise přijala sdělení o definici relevantního trhu pro účely práva hospodářské soutěže Společenství (Úř. věst. 1997, C 372, s. 5, dále jen „sdělení o definici trhu“), ve kterém upřesnila kritéria, jež mají být posouzena při definování relevantních výrobkových trhů a při vymezování relevantního zeměpisného trhu. Relevantní výrobkový trh je v tomto sdělení vymezen jako trh, který „zahrnuje všechny výrobky nebo služby, které jsou spotřebitelem s ohledem na jejich vlastnosti, ceny a zamýšlené použití považovány za zaměnitelné nebo zastupitelné“. Zeměpisný trh je vymezen jako trh, který „zahrnuje oblast, ve které se dotyčné podniky účastní dodávky a poptávky výrobků nebo služeb, kde jsou podmínky hospodářské soutěže dostatečně stejnorodé a která může být odlišena od sousedních zeměpisných oblastí, protože zejména podmínky hospodářské soutěže jsou v těchto oblastech zjevně odlišné“. Relevantní trh, v rámci něhož se má posoudit určitý problém týkající se hospodářské soutěže, se tedy stanoví spojením výrobkového trhu a zeměpisného trhu.

60 S ohledem na uvedené úvahy je třeba přezkoumat opodstatněnost závěrů Komise, které jsou uvedeny v bodech 14 a 22 odůvodnění napadeného rozhodnutí, pokud jde o existenci dvou odlišných výrobkových a zeměpisných trhů, a sice trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu v EHP na jedné straně a trhu s průmyslovými nitěmi v Beneluxu a v severských zemích na straně druhé. Za tímto účelem Komise posoudila nahraditelnost výrobků, a to jednak ze strany poptávky a jednak ze strany nabídky.

61 Na prvním místě, co se týče nahraditelnosti poptávky, napadené rozhodnutí obsahuje řadu informací, které svědčí o tom, že taková nahraditelnost neexistuje.

62 Zaprvé z bodů 14 a 22 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že poptávka v oblasti automobilového průmyslu pochází od významných odběratelů a že těch je mnohem méně než ostatních podniků, které jsou odběrateli na trhu s průmyslovými nitěmi. Tento závěr nebyl žalobkyněmi zpochybněn. Žalobkyně na jednání potvrdily, že odběratelé v oblasti automobilového průmyslu patří mezi nejvýznamnější zákazníky, a to z důvodu velkého množství, které nakupují.

63 Zadruhé z výše uvedených bodů odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že odběratelé v oblasti automobilového průmyslu nakupují nitě pro své výrobní závody umístěné v různých zemích, a tudíž vyžadují jednotný výrobek v každé z těchto zemí. Tuto potřebu jednotnosti, kterou žalobkyně ostatně nezpochybňují, lze zcela vysvětlit z ekonomického hlediska. Je totiž důvodné uznat, že přizpůsobení výrobních strojů typu používaných nití obnáší určité náklady. Odběratelé v oblasti automobilového průmyslu tedy usilují o snížení těchto nákladů tím, že nakupují ve velkém množství specifický typ nitě a tomu jednorázově přizpůsobují své výrobní stroje umístěné v různých zemích.

64 Zatřetí z bodů 14 a 22 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že nitě pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu musejí splňovat obzvláště přísné normy, které jsou specifické pro toto odvětví, a že dohledatelnost jejich původu je základním faktorem z hlediska kvality výrobků a odpovědnosti za ně. Tento závěr byl potvrzen žalobkyněmi jak v žalobě, tak na jednání.

65 Žalobkyně totiž uznaly, že obecně jsou to odběratelé, kdo rozhoduje o tom, jaké nitě jsou nezbytné pro jejich výrobu, a tudíž si vybírají výrobek, který odpovídá jejich uživatelským potřebám. Pokud jde konkrétně o odběratele v oblasti automobilového průmyslu, žalobkyně uznaly, že tito odběratelé vyžadují, aby kupované nitě splňovaly minimálně normu ISO 9002. Žalobkyně na jednání dokonce uvedly, že se v automobilovém průmyslu uplatňují zvláštní vlastnosti nazvané „TS950“ a že při výrobě tyto skutečnosti zohledňují.

66 Žalobkyně krom toho popsaly proces certifikace nití odběrateli v oblasti automobilového průmyslu. Nejprve žalobkyně vyvíjejí typ nitě, který splňuje minimálně normu ISO 9002. Dále je tato nit testována výrobcem automobilů, který ji má v úmyslu použít pro svou výrobu, a nakonec v případě, že je test přesvědčivý, je tato nit uvedeným výrobcem certifikována.

67 Vzhledem k těmto úvahám je třeba uznat, že specifickou nit zvolenou odběrateli v oblasti automobilového průmyslu nelze nahradit jinými průmyslovými nitěmi. Skutečnost, že se tento typ nitě prodává i jiným odběratelům, než odběratelům v oblasti automobilového průmyslu není v tomto ohledu rozhodující. Na rozdíl od ostatních případných kupujících tohoto výrobku, kupují totiž podniky v odvětví automobilového průmyslu pouze nit, která má zvláštní vlastnosti a která byla z důvodu těchto zvláštních vlastností uvedenými podniky certifikována. Žalobkyně tedy nemohou důvodně tvrdit, že z hlediska poptávky existuje nahraditelnost.

68 Prohlášení společnosti Coats v odpovědi na žádost Komise o informace směřují rovněž k potvrzení nenahraditelnosti z hlediska poptávky. Společnost Coats totiž zdůraznila, že někteří odběratelé v odvětví oděvního průmyslu používají vyšívací nit, přičemž někteří odběratelé v odvětví vyšívání používají nit určenou pro oděvní průmysl. Naproti tomu existence takové nahraditelnosti na straně poptávky u odběratelů v oblasti automobilového průmyslu nebyla zmíněna.

69 Zadruhé, Komise sice měla za to, že z hlediska nabídky lze trh s průmyslovými nitěmi považovat za jediný výrobkový trh z toho důvodu, že konečné užití neodpovídá přesně typu vlákna nebo struktuře nitě a z důvodu podobnosti nebo zaměnitelnosti výrobních procesů uvedených nití, avšak dospěla k závěru, že tomu tak není v případě nití pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu.

70 Tento závěr učinila Komise na základě zvláštností nití pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu, na základě nutnosti zajistit typizovanou nabídku a na základě schopnosti reagovat na objednávky od významných odběratelů v tomto odvětví. Opřela se rovněž o skutečnost, že zeměpisným trhem nití pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu je celé území EHP, na rozdíl od zeměpisného trhu průmyslových nití, který je pouze trhem regionálním. S ohledem na tyto skutečnosti se Komise domnívala, že pouze některé podniky mohou uspokojit tento typ poptávky (viz bod 22 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

71 Podle odstavce 20 sdělení o definici trhu je k nahraditelnosti na straně nabídky především třeba, aby dodavatelé měli možnost převést výrobu na relevantní výrobky a v krátké době je uvést na trh, aniž by jim vznikaly další významné náklady nebo rizika jako reakce na malé a trvalé změny relativních cen. Dále Komise v odstavci 21 sdělení o definici trhu zdůrazňuje, že taková nahraditelnost existuje často v případech, kdy podniky uvádějí na trh nejrůznější druhy nebo kvality výrobků, a i když pro konkrétního konečného zákazníka nebo skupinu spotřebitelů nejsou tyto rozdílné kvality zaměnitelné, seskupí se do jednoho výrobkového trhu. Průmyslové nitě na první pohled odpovídají druhu výrobku uvedenému v odstavci 21 sdělení o definici trhu.

72 Konečně Komise v odstavcích 22 a 23 sdělení o definici trhu potvrzuje prostřednictvím konkrétních případů, že dotyční dodavatelé musejí být schopni nabízet a prodávat tyto různé kvality výrobků bezprostředně a bez výrazného zvyšování nákladů a že ve fázi distribuce nesmí docházet ke zvláštním obtížím.

73 Ve světle těchto úvah je třeba určit, zda Komise správně posoudila kritérium nahraditelnosti z hlediska nabídky.

74 Zaprvé, jak bylo uvedeno v bodě 63 a následujících bodech výše, výrobci nití pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu musejí přizpůsobit své výrobní stroje tak, aby vyrobená nit splňovala zvláštní normy.

75 Zadruhé úvahy žalobkyň týkající se nízkých nákladů na výrobu nití pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu nejsou přesvědčivé. Žalobkyně totiž sice tvrdí, že obecně jsou nitě vyráběny v souladu s požadavky automobilového průmyslu a dodávány v této kvalitě odběratelům jiných průmyslových odvětví, ale rovněž dodává, že náklady na úpravu výrobní linky by byly příliš vysoké, kdyby bylo třeba zhotovit výrobek pouze pro odvětví automobilového průmyslu a poté upravit výrobní linku a přizpůsobit ji výrobě výrobků pro odběratele v jiných průmyslových odvětvích.

76 Nic to nemění na tom, že pokud z důvodů racionalizace výroby, společnost, která je již přítomna na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu, vyrábí nezávisle na určení výrobku zejména nitě, jež splňují vyšší normy, činí tak pouze proto, že je přítomna na automobilovém trhu, a to z důvodů zvýšených nákladů spojených s výrobou podle zvláštních norem týkajících se nití pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu. Jinými slovy společnost, jejíž hlavní činnost se týká nití v oblasti oděvního průmyslu nebo nití na vyšívání, nebude mít zájem na výrobě zvláštní nitě určené pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu pouze proto, že by potenciálně mohla tuto nit prodávat případným odběratelům v oblasti automobilového průmyslu.

77 Tvrzení žalobkyň, podle kterého jsou výrobní náklady na nitě pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu tak nízké, že je výroba stále založena na požadavcích vyšší úrovně, není prokázáno, pokud jde o výrobce průmyslových nití.

78 Zatřetí nebyl zřetelný rozdíl mezi oběma trhy ze zeměpisného hlediska žalobkyněmi v průběhu správního řízení nijak zpochybněn. Amann v odpovědi na žádost o informace zaslanou Komisí dokonce kvalifikovala trh s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu jako trh světový. Společnost Coats rovněž zdůraznila, že zvláštní vlastnosti tohoto trhu jej omezují na dodavatele „regionální“ a „globální“, přičemž je třeba tyto pojmy chápat v kontextu odpovědi, jako „vztahující se na celé území EHP“ a na „celý svět“.

79 Nahraditelnost z hlediska nabídky by tedy předpokládala, že většina výrobců nití bude schopna vyrábět velké množství zvláštních a jednotných nití pro každého odběratele v odvětví automobilového průmyslu a že je bude v krátkých lhůtách distribuovat v celém EHP. Vzhledem k výše uvedenému jsou takové úvahy těžko obhajitelné.

80 Komise se tudíž nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když dospěla k závěru, že z hlediska nabídky existují dva odlišné výrobkové a zeměpisné trhy.

81 V tomto ohledu je třeba uvést, že Komise správně posoudila a vyložila odpovědi žalobkyň a ostatních dotyčných podniků, na jejichž základě dospěla k závěru, že existují dva odlišné výrobkové trhy.

82 Nejprve Komise položila žalobkyním otázku, zda nitě na šití oděvů k průmyslovému použití, nitě na vyšívání k průmyslovému použití, zvláštní nitě k průmyslovému použití a nitě k domácímu použití představují odlišné výrobkové trhy v odvětví s nitěmi. Komise rovněž předložila tabulku, jejímž cílem je určit relevantní zeměpisné trhy pro každou kategorii výše uvedených nití, přičemž stanovila zvláštní rubriku „Nitě pro automobily“. Upřesnila, že tato posledně uvedená kategorie spadala pod zvláštní nitě k průmyslovému použití, ale zdůraznila, že si přeje znát stanovisko společností Amann a Cousin ohledně relevantního zeměpisného trhu tohoto typu nití.

83 V odpověď na výše uvedenou žádost o informace Amann uvedla, že podrobné členění provedené Komisí bylo správné, jelikož „požadavky na výrobky a specifické potřeby odběratelů se obzvláště v oblasti oděvního průmyslu značně liší od požadavků na výrobky a specifických potřeb odběratelů v dalších dvou oblastech, pokud jde o škálu barev atd.“ Společnost Cousin rovněž vyjádřila plný souhlas s dělením předloženým Komisí. Nicméně upřesnila, že je velice obtížné ohodnotit trhy, obzvláště když se jedná o zvláštní nitě, a to vzhledem k obrovské rozmanitosti dotyčných uživatelů, přičemž zdůraznila, že napočítala přes 80 oborů.

84 Žalobkyně tedy sice výslovně uznaly, že trh se zvláštními nitěmi představuje odlišný výrobkový trh, ale na rozdíl od toho, co tvrdila Komise ve svých písemnostech, neuznaly výslovně, že by trh s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu zahrnutý v trhu se zvláštními nitěmi byl sám o sobě odlišným výrobkovým trhem.

85 Společnost Gütermann taktéž potvrdila dělení navrhované Komisí, ale nevyjádřila se výslovně k trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu. Pokud jde o Coats, ta odpověděla na otázku týkající se trhů podle výrobků, že se nedomnívá, že by rozdíly mezi výrobky byly dostačující k závěru o existenci tří odlišných trhů, přičemž uznala zvláštní vlastnosti trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu, jak je uvedeno v bodě 78 výše. Pouze Oxley přímo potvrdila a odůvodnila odlišný charakter trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu.

86 I když se výklad těchto skutečností, pokud jde o existenci odlišného trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu, nejeví být tak jednoznačný, jak tvrdí Komise, nic to nemění na tom, že její závěry nejsou stiženy žádnou vadou spočívající ve zjevně nesprávném posouzení ani nijakým zkreslením skutkového stavu.

87 Její závěry jsou ostatně potvrzeny dalšími ukazateli, jako jsou internetové stránky podniků, které obecně uvádějí odlišnou rubriku pro nitě pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu. Stejně tak jsou všechny tyto podniky majiteli ochranných známek pro nitě, jež byly zvláště vytvořeny pro toto odvětví.

88 Z výše uvedeného vyplývá, že se Komise nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když se domnívala, že v projednávaném případě trh s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu a trh s průmyslovými nitěmi jsou dvěma různými trhy.

b) K tvrzené existenci „jednotného záměru“

89 Nejprve je třeba připomenout, že pojem „jediné protiprávní jednání“ se vztahuje na situaci, ve které se několik podniků účastnilo protiprávního jednání, jež sestává z trvajícího chování sledujícího jediný hospodářský cíl směřující k narušení hospodářské soutěže, nebo dále z individuálních protiprávních jednání vzájemně spojených stejným cílem (stejný účel všech prvků) a stejnými subjekty (totožnost dotyčných podniků, které jsou si vědomy, že se podílí na společném cíli) (rozsudek Soudu ze dne 8. července 2008, BPB v. Komise, T‑53/03, Sb. rozh. s. II‑1333, bod 257).

90 Dále je třeba uvést, že porušení čl. 81 odst. 1 ES může vyplývat nejen z jediného úkonu, ale rovněž z řady úkonů, anebo i z trvajícího jednání. Tento výklad nelze zpochybnit z důvodu, že jeden nebo více prvků z této řady úkonů nebo tohoto trvajícího jednání může rovněž sám o sobě a nahlížen izolovaně porušovat uvedené ustanovení. Pokud se jednotlivé skutky začleňují do „jednotného záměru“ z důvodu svého totožného cíle narušujícího hospodářskou soutěž uvnitř společného trhu, má Komise právo přičítat odpovědnost za tyto skutky v závislosti na účasti na protiprávním jednání nahlíženém jako celek (rozsudek Soudního dvora ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, bod 258).

91 Krom toho se podle ustálené judikatury pojem „jediné protiprávní jednání“ může vztahovat k právní kvalifikaci protisoutěžního jednání spočívajícího v dohodách, jednáních ve vzájemné shodě a rozhodnutích sdružení podniků (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 20. dubna 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Recueil, s. II‑931, body 696 až 698; ze dne 20. března 2002, HFB a další v. Komise, T‑9/99, Recueil, s. II‑1487, bod 186 a ze dne 12. prosince 2007, BASF v. Komise, T‑101/05 a T‑111/05, Sb. rozh. s. II‑4949, bod 159).

92 Je rovněž důležité upřesnit, že pojem „jediný cíl“ nelze vymezit obecným odkazem na narušení hospodářské soutěže na trhu dotčeném protiprávním jednáním, neboť ovlivnění hospodářské soutěže je, jako předmět či účinek, podstatným prvkem jakéhokoli chování spadajícího do působnosti čl. 81 odst. 1 ES. Existovalo by riziko, že taková definice pojmu „jediný cíl“ částečně zbaví pojem „jediné a trvající protiprávní jednání“ jeho smyslu v rozsahu, v jakém by měla za následek, že by několik chování týkajících se hospodářského odvětví zakázaných čl. 81 odst. 1 ES muselo být systematicky kvalifikováno jako prvky naplňující znaky jediného protiprávního jednání. Pro účely kvalifikace jednotlivých jednání jako jediného a trvajícího protiprávní jednání je třeba ověřit, zda se doplňují v tom smyslu, že každé z nich mělo čelit jednomu nebo několika následkům běžné hospodářské soutěže, a prostřednictvím interakce tato jednání přispívala k uskutečnění souhrnu protisoutěžních účinků předvídaných jejich původci v rámci celkového plánu směřujícího k jedinému cíli. V tomto ohledu je třeba zohlednit veškeré okolnosti, které mohou prokázat či zpochybnit uvedenou spojitost, jako je doba uplatňování, obsah (včetně použitých metod) a souvztažně cíl jednotlivých dotčených jednání (viz v tomto smyslu rozsudek BASF v. Komise, bod 91 výše, body 179 až 181).

93 Komise tedy může z objektivních důvodů zahájit různé postupy, konstatovat několik odlišných protiprávních jednání a uložit několik samostatných pokut (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 15. června 2005, Tokai Carbon a další v. Komise, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 a 6-91/03, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, dále jen „rozsudek Tokai II“, bod 124).

94 Konečně je rovněž třeba poznamenat, že kvalifikace určitých protiprávních jednání jako jednání představující jedno a totéž protiprávní jednání, nebo jako několik protiprávních jednání v zásadě ovlivňuje sankci, která může být uložena. Konstatování několika protiprávních jednání může totiž vést k uložení několika různých pokut, pokaždé v mezích stanovených čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 (rozsudek BASF v. Komise, bod 91 výše, bod 158).

95 Existenci „jednotného záměru“ je třeba posoudit s ohledem na uvedené úvahy.

96 Úvodem je třeba poznamenat, že žalobkyně především tvrdí, že v projednávaném případě spočívá společný subjektivní prvek ve skutečnosti, že všechna protiprávní jednání směřovala k narušení normálního vývoje cen. Takový cíl spočívající v pozměňování cen je vlastní všem cenovým kartelům a nemůže sám o sobě dostačovat k prokázání existence společného subjektivního prvku. Komise v tomto ohledu a na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, nevycházela v napadeném rozhodnutí ze zásady existence vazby mezi protiprávními jednáními. V bodě 269 odůvodnění napadeného rozhodnutí totiž pouze zmínila jednotný protisoutěžní záměr a jednotný hospodářský účel spočívající ve falzifikaci normálního vývoje cen, který je vlastní tomuto typu kartelu, přičemž trvala na tom, že tento cíl a tento účel provází každé ze tří různých protiprávních jednání.

97 Komise dále za účelem vyvrácení existence jediného protiprávního jednání vychází, kromě okolnosti, že trh s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu a trh s průmyslovými nitěmi jsou odlišnými trhy, jak bylo krom toho uvedeno v bodech 53 až 88 výše, z toho, že většina účastníků zapojených do kartelových dohod není totožná a z nedostatku globální koordinace těchto dohod. Žalobkyně nemohly zpochybnit tato kritéria, a tedy neprokázaly existenci „úzké vazby“ mezi různými protisoutěžními jednáními.

98 Pokud jde zaprvé o kritérium týkající se nedostatku totožnosti účastníků dohod, Komise v bodech 96 a 216 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyjmenovala účastníky kartelové dohody na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu a kartelové dohody na trhu s průmyslovými nitěmi. Dále měla v bodě 265 písm. a) odůvodnění napadeného rozhodnutí za to, že většina podniků se účastnila pouze jedné kartelové dohody, neboť nevykonávaly činnost na trzích, na které se vztahuje druhá kartelová dohoda.

99 Je třeba konstatovat, že pouze tři z deseti podniků, jež se účastnily jedné nebo druhé z těchto kartelových dohod, byly zapojeny do obou kartelových dohod. Společnosti Ackermann Nähgarne GmbH & Co, Bieze Stork BV, BST, Cousin, Gütermann, Zwicky a Oxley byly dotčeny pouze jednou z těchto dohod. Pouze Coats, Barbour (do jejího převzetí společností Coats) a Amann se účastnily obou kartelových dohod. Pouhá účast těchto tří podniků na obou kartelových dohodách nemůže sama o sobě představovat důkaz o existenci společné strategie (viz v tomto smyslu rozsudek Tokai II, bod 93 výše, bod 120). Navíc je třeba zdůraznit, že s výjimkou společnosti Barbour, zástupci podniků, kteří byli přítomni na schůzkách pořádaných v rámci kartelové dohody na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu a kartelové dohody na trhu s průmyslovými nitěmi nebyli titíž v době překrývání těchto dvou dohod (1998-2000).

100 Závěr učiněný Komisí v bodě 265 písm. a) odůvodnění napadeného rozhodnutí tudíž není stižen žádnou vadou spočívající ve zjevně nesprávném posouzení.

101 Zadruhé nemůže k odůvodnění existence celkového plánu sloužit ani obsah kartelových dohod. Z napadeného rozhodnutí totiž vyplývá, že obsah kartelové dohody na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu se v tomto ohledu výrazně liší od obsahu kartelové dohody na trhu s průmyslovými nitěmi.

102 Pokud jde o kartelovou dohodu na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu, z bodů 215, 220, 223, 224, 226, 228 až 230, 233 až 236 a 238 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že jednak informace, které si účastníci kartelové dohody vyměnili, se týkaly cen účtovaných některým odběratelům, a jednak uzavřené dohody spočívaly ve stanovení minimálních cílových cen pro základní výrobky prodávané odběratelům v automobilovém odvětví, dvou typů cílových cen pro existující odběratele a pro nové odběratele, a minimálních cílových cen pro některé odběratele, kterých se týkala výměna informací. Účastníci se také dohodli na zabránění snížení cen etablovaných dodavatelů.

103 Pokud jde o kartelovou dohodu na trhu s průmyslovými nitěmi, z bodů 99 až 153 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že jednak vyměňované informace se týkaly ceníků a seznamů rabatů, zvýšení cen v cenících, snížení marží a zvýšení zvláštních cen účtovaných některým odběratelům, a jednak se účastníci dohodli na budoucích cenících, na maximálních úrovních rabatů, na snížení rabatů a na zvýšení zvláštních cen účtovaných některým odběratelům, jakož i na tom, že nebudou snižovat ceny etablovaných dodavatelů.

104 Výše uvedené body odůvodnění napadeného rozhodnutí potvrzují, že existuje jasný rozdíl mezi oběma kartelovými dohodami, pokud jde o jejich obsah. Jakákoli podobnost mezi těmito dvěma kartelovými dohodami, jakou představují například dohody směřující k zabránění snížení cen etablovaných dodavatelů, nemůže nicméně sama o sobě zpochybnit tento závěr.

105 Zatřetí se do značné míry lišily způsoby fungování každé z obou kartelových dohod. Jak uvedla Komise v bodě 218 odůvodnění napadeného rozhodnutí, kartelová dohoda na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu byla totiž organizována velmi flexibilně, prostřednictvím malých nepravidelných schůzek doplněných častými dvoustrannými kontakty. Podle bodů 96 až 99 a 149 až 153 odůvodnění napadeného rozhodnutí se zdá, že kartelová dohoda na trhu s průmyslovými nitěmi v Beneluxu a severských zemích měla podobu schůzek, které se konaly nejméně jednou za rok, a že tyto schůzky byly rozděleny na dvě části, a sice na zasedání věnované trhu v severských zemích a na zasedání týkající se trhu v Beneluxu. Z toho rovněž vyplývá, že dvoustranné kontakty byly pravidelné.

106 Ve světle těchto skutečností se Komise nedopustila žádného zjevně nesprávného posouzení, když v bodech 265 až 267 odůvodnění napadeného rozhodnutí dospěla k závěru, že kartelová dohoda na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu a kartelová dohoda na trhu s průmyslovými nitěmi v Beneluxu a v severských zemích mají být od sebe navzájem odlišeny, a tedy představují dvě odlišná protiprávní jednání.

107 V tomto ohledu je důležité uvést, že na rozdíl od kartelové dohody na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu, kartelová dohoda na trhu s průmyslovými nitěmi v Beneluxu a kartelová dohoda na trhu s průmyslovými nitěmi v severských zemích byly považovány za jediné protiprávní jednání z důvodu, že šlo o totožné výrobky, že účastníci kartelové dohody byli titíž, že obsah a způsob fungování kartelové dohody byly podobné, že se schůzky konaly ve stejný den a že podniky, které se těchto schůzek účastnily, byly zastoupeny týmiž osobami.

108 Krom toho není relevantní ani argument vycházející z neexistence dělení vnitřních pravomocí mezi žalobkyněmi v oblasti uvádění průmyslových nití a nití pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu, ani argument vycházející ze skutečnosti, že manažeři a společníci účastnících se podniků si měli nutně být vědomi existence různých kartelových dohod. Tyto argumenty nijak nepředstavují důkaz o existenci společného subjektivního prvku.

109 Je třeba rovněž odmítnout argument žalobkyň týkající se existence globální koordinace, vycházející z častých kontaktů mezi zástupci společnosti Coats a jednatelem společnosti Amann. Ze spisu vyplývá, že tento argument neobsahuje žádné prohlášení, které by mohlo být vyloženo jako důkaz o globální koordinaci. Na jednání žalobkyně připustily, že nemohou Tribunálu předložit konkrétní dokument, který by potvrzoval snahu o globální koordinaci mezi společnostmi Amman a Coats.

110 Konečně žalobkyně nesprávně tvrdí, že kritérium vymezení výrobkového trhu nemůže představovat platné kritérium pro posouzení toho, zda se jedná o dvě různá protiprávní jednání, jelikož by přiznávalo Komisi nekontrolovatelný prostor pro uvážení v případě podobných výrobků. Jednak uvedená posuzovací pravomoc Komise není neomezená, neboť Komise i nadále podléhá přezkumu Tribunálem, jak je uvedeno v bodě 54 výše. Dále kritérium týkající se výrobkových trhů bylo v projednávaném případě pouze jedním z kritérií k vyvození existence dvou odlišných protiprávních jednání.

111 Vzhledem ke všem těmto úvahám musí být žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 1 první věty nařízení č. 1/2003 zamítnut jako neopodstatněný.

B – K žalobním důvodům směřujícím ke snížení pokuty

1. K žalobnímu důvodu uplatněnému žalobkyněmi vycházejícímu z nedodržení horní hranice sankce, stanovené v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003

a) Argumenty účastnic řízení

112 Žalobní důvod uplatněný žalobkyněmi se skládá ze tří žalobních bodů.

113 V rámci prvního žalobního bodu žalobkyně tvrdí, že tato dvě protiprávní jednání jsou ve skutečnosti jediným protiprávním jednáním, a tudíž jim může být uložena pouze jedna pokuta, jejíž výše nemůže přesahovat hranici 10 % celkového obratu. Celková výše vyplývající z tohoto součtu přitom přesahovala uvedenou hranici, a tudíž došlo k porušení čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003.

114 Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že byla porušena zásada „nulla poena sine lege“, která je zásadou ústavního práva Společenství. V zásadě kritizují skutečnost, že si Komise může prostřednictvím rozdělení trhů, na kterých byla zjištěna paralelní protiprávní jednání, přiznat neomezenou volnost ke stanovení pokut přesahujících hranici 10 % celkového obratu. Mají přitom za to, že ze zásady legality vyplývá nejen zákaz soudům ukládat tresty bez právního základu, ale rovněž povinnost zákonodárce vypracovávat trestněprávní normy přesně a jasně. Potřeba jasnosti se tedy uplatní na prvky tvořící normu i na právní důsledky této normy. Tyto požadavky se rovněž vztahují na výše uvedená ustanovení, která stanoví pokuty za porušení pravidel hospodářské soutěže.

115 Žalobkyně poté, co byly vyzvány, aby objasnily svoji argumentaci na jednání, upřesnily, že tuto argumentaci je třeba chápat tak, že zároveň zpochybňuje legalitu normy jako takové, a že tedy vznášejí námitku protiprávnosti čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003.

116 Krom toho žalobkyně odmítají argument Komise ohledně její povinnosti dodržovat zásadu non bis in idem, neboť tato zásada neposkytuje žádnou záruku, pokud jde o správnost uznání jednoho nebo více protiprávních jednání. Tvrdí v podstatě, že problém se nachází v předchozí fázi, a sice při stanovování samotné existence jednoho nebo více protiprávních jednání.

117 Svým druhým žalobním bodem žalobkyně tvrdí, že Komise může uložit jedinou pokutu za různá protiprávní jednání v případě, kdy se jedná o stejné typy jednání na různých trzích a kdy se těchto jednání účastní do značné míry totožné podniky. Tyto dvě podmínky jsou v projednávaném případě splněny.

118 Žalobkyně konstatují, že se Komise odchýlila od své dřívější praxe, aniž by to jakkoli odůvodnila. Mají totiž za to, že za předpokladu, že se Komise vzdá pravomoci, kterou disponuje a která spočívá v možnosti uložit jedinou pokutu za několik protiprávních jednání, je povinna v souladu s obecnými zásadami evropského správního práva odůvodnit nevyužití této pravomoci. V projednávaném případě tudíž Komise porušila článek 253 ES.

119 Dále žalobkyně srovnávají napadené rozhodnutí s rozhodnutím Komise ze dne 21. listopadu 2001 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/E-1/37.512 — Vitaminy) (Úř. věst. 2003, L 6, s.1, dále jen „rozhodnutí Vitaminy“). Komise v něm totiž spojila pokuty uložené za různá protiprávní jednání do jediné celkové pokuty, a tedy měla za nezbytné dodržet hranici 10 % celkového obratu. Kartelové dohody v projednávané věci jsou přitom tak jako v rozhodnutí Vitaminy spojeny týmž skutkovým základem a spatio-temporel.

120 Svým třetím žalobním bodem žalobkyně tvrdí, že odrazující účinek vyžadovaný Komisí nalezl již uplatnění během uložení pokuty za protiprávní jednání na trhu s průmyslovými nitěmi. Komise tedy měla tuto skutečnost zohlednit při stanovování výše pokuty ukládané za kartelovou dohodu týkající se nití pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu.

121 Komise tyto argumenty odmítá.

b) Závěry Tribunálu

122 Projednávaný žalobní důvod uplatněný žalobkyněmi obsahuje v zásadě tři žalobní body, z nichž první vychází z porušení zásady nulla poena sine lege, druhý z povinnosti uložit jedinou pokutu za několik protiprávních jednání a třetí z porušení právního účelu sankce.

K žalobnímu bodu vycházejícímu z porušení zásady nulla poena sine lege a k námitce protiprávnosti čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003.

123 Zaprvé je třeba posoudit námitku protiprávnosti čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a článku 23 nařízení č. 1/2003 vznesenou žalobkyněmi ve třech úrovních. Zaprvé žalobkyně v podstatě tvrdí, že samotný koncept protiprávního jednání, uvedený v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, je nejasný. Zadruhé tvrdí, že ani koncept jediného a trvajícího protiprávního jednání nemůže být jasně vymezen, a tudíž by Komise mohla svévolně ovlivňovat stanovení výše pokuty prostřednictvím dělení trhů, na kterých byla zjištěna paralelní protiprávní jednání. Zatřetí žalobkyně uvádějí, že sankce stanovené týmž článkem jsou rovněž nejasné.

124 Nejprve je důležité připomenout, že podle judikatury Soudního dvora je zásada legality trestu logickým následkem zásady právní jistoty, která je obecnou zásadou práva Společenství a která zejména vyžaduje jasnost a přesnost všech předpisů Společenství, především pokud tyto ukládají či umožňují uložit sankce, aby tak dotčené osoby mohly jednoznačně rozpoznat svá práva a povinnosti, které z nich vyplývají, a následně mohly přijmout odpovídající opatření (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 9. července 1981, Gondrand a Garancini, 169/80, Recueil, s. 1931, bod 17; ze dne 13. února 1996, Van Es Douane Agenten, C‑143/93, Recueil, s. I‑431, bod 27, a rozsudek Soudu ze dne 5. dubna 2006, Degussa v. Komise, T‑279/02, Sb. rozh. s. II‑897, bod 66).

125 Tuto zásadu, která je součástí ústavních tradic společných členským státům a byla zakotvena v různých mezinárodních smlouvách, zejména v článku 7 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen „EÚLP“), je nutné dodržovat ve vztahu jak k normám trestněprávní povahy, tak ke zvláštním správním nástrojům ukládajícím či umožňujícím ukládat správní sankce (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 18. listopadu 1987, Maizena a další, 137/85, Recueil. s. I‑4587, bod 15). Tato zásada se vztahuje nejen na normy, které stanovují skutkovou podstatu protiprávního jednání, ale i na ty normy, které stanovují důsledky plynoucí z protiprávního jednání porušujícího prvně uvedené normy (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 12. prosince 1996, X, C‑74/95 a C‑129/95, Recueil, s. I‑6609, bod 25, a rozsudek Degussa v. Komise, bod 124 výše, bod 67).

126 V tomto ohledu je třeba uvést, že podle znění čl. 7 odst. 1 EÚLP:

„Nikdo nesmí být odsouzen za jednání nebo opomenutí, které v době, kdy bylo spácháno, nebylo podle vnitrostátního nebo mezinárodního práva trestným činem. Rovněž nesmí být uložen trest přísnější, než jaký bylo možno uložit v době spáchání trestného činu.“

127 Podle Evropského soudu pro lidská práva (dále jen „ESLP“) z uvedeného ustanovení vyplývá, že zákon musí jasně stanovit protiprávní jednání a tresty, které je potlačují. Tato podmínka je splněna, pokud má právní subjekt možnost se z textu příslušného ustanovení, a v případě potřeby z výkladu, který k němu podaly soudy, dozvědět, jaká konání a opomenutí zakládají jeho trestněprávní odpovědnost (viz ESLP, rozsudek Coëme a další v. Belgie ze dne 22. června 2000, Sbírka rozsudků a rozhodnutí, 2000-VII, § 145) (rozsudek Degussa v. Komise, bod 124 výše, bod 69).

128 Z judikatury Evropského soudu pro lidská práva vyplývá, že pro splnění požadavků uvedených v čl. 7 odst. 2 EÚLP není nutné, aby znění ustanovení, podle nichž jsou sankce ukládány, bylo natolik přesné, aby důsledky, které mohou z protiprávního jednání porušujícího uvedená ustanovení nastat, bylo možné předvídat s absolutní jistotou (rozsudek Degussa v. Komise, bod 124 výše, bod 71).

129 Podle judikatury ESLP totiž existence vágních pojmů v textu ustanovení nemusí být nutně porušením článku 7 EÚLP a skutečnost, že zákon přiznává posuzovací pravomoc, jako taková neodporuje požadavku předvídatelnosti, pokud jsou rozsah a pravidla výkonu takové posuzovací pravomoci dostatečně jasně vymezena vzhledem ke stanovenému legitimnímu cíli, aby byla jednotlivci poskytnuta přiměřená ochrana proti svévoli (viz ESLP, rozsudky Margareta a Roger Andersson v. Švédsko ze dne 25. února 1992, řada A č. 226, § 75). V tomto ohledu, nehledě na samotný text zákona, ESLP zohledňuje otázku, zda použité neurčité pojmy byly upřesněny v ustálené a zveřejněné judikatuře (viz ESLP, rozsudek G. v. Francie ze dne 27. září 1995, řada A č. 325‑B, § 25) (rozsudek Degussa v. Komise, bod 124 výše, bod 72).

130 Pokud jde o platnost čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 ve vztahu k zásadě legality trestu, jak byla uznána soudem Společenství v souladu s pokyny poskytnutými ESLP a ústavními tradicemi členských států, je třeba zdůraznit, že v rozporu s tvrzením žalobkyň nedisponuje Komise neomezeným prostorem pro uvážení zaprvé při konstatování existence protiprávních jednání porušujících pravidla hospodářské soutěže, zadruhé při určování toho, zda různá protiprávní jednání představují jediné a trvající protiprávní jednání nebo několik samostatných protiprávních jednání, a zatřetí při stanovování výše pokut za tato protiprávní jednání.

131 Zaprvé Komise může podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 uložit pokuty pouze za porušení takových pravidel hospodářské soutěže, jako jsou články 81 ES nebo 82 ES. Žalobkyně přitom nesprávně tvrdí, že Komise disponuje neomezeným prostorem pro uvážení při konstatování takových protiprávních jednání. Jednak je třeba připomenout, že otázka, zda jsou splněny podmínky článků 81 ES a 82 ES, je v zásadě předmětem úplného přezkumu soudem Společenství (viz v tomto smyslu a obdobně rozsudek Soudního dvora ze dne 28. května 1998, Deere v. Komise, C‑7/95 P, Recueil, s. I‑3111, bod 34 a citovaná judikatura, a rozsudek Soudu ze dne 8. července 2008, AC‑Treuhand v. Komise, T‑99/04, Sb. rozh. s. II‑1501, bod 144). Dále, je-li pravda, že v případě, že toto konstatování obnáší komplexní hospodářské nebo technické posouzení, judikatura přiznává Komisi určitý prostor pro uvážení, který ovšem není v žádném případě neomezený. Takový prostor pro uvážení totiž neznamená, že Tribunál nesmí přezkoumávat výklad údajů této povahy provedený Komisí. Soud Společenství musí zejména ověřit nejen věcnou správnost uplatněných důkazů, jejich věrohodnost a soudržnost, ale rovněž musí přezkoumat, zda tyto důkazy představují veškeré relevantní údaje, jež musí být při posuzování komplexní situace vzaty v úvahu, a zda o ně lze opřít závěry, které z nich byly vyvozeny (viz v tomto smyslu rozsudek Microsoft v. Komise, bod 54 výše, bod 88 a citovaná judikatura).

132 Žalobkyně ostatně netvrdí, že jim definice jednoho z typů protiprávních jednání uvedených v článku 81 ES, spočívajícího v „dohodách mezi podniky […], jejichž cílem nebo výsledkem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném trhu, zejména ty, které […] přímo nebo nepřímo určují nákupní nebo prodejní ceny anebo jiné obchodní podmínky […]“ neumožnila, aby si byli vědomi toho, že kartelové dohody na trhu s průmyslovými nitěmi v Beneluxu a v severských zemích a kartelové dohody na trhu s nitěmi pro odběratele v oblasti automobilového průmyslu v EHP představují protiprávní jednání ve smyslu uvedeného článku 81 ES, a tudíž zakládají jejich odpovědnost.

133 Zadruhé, pokud jde o údajnou neexistenci kritérií, která by umožnila určit, zda se jedná o jediné a trvající protiprávní jednání nebo o několik samostatných protiprávních jednání, je nutno připustit, že tato kritéria nejsou jako taková uvedena v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 ani v článku 81 ES. Pojem „jediné a trvající protiprávní jednání“ byl však používán a upřesněn ustálenou a zveřejněnou judikaturou. Kritéria, jako je totožnost cíle (stejný účel všech prvků) a totožnost subjektů (totožnost dotyčných podniků, které jsou si vědomy, že se podílí na společném cíli), směřující k určení, zda spáchaná protiprávní jednání spadají pod „společný záměr“ a jedná-li se v tomto případě o jediné protiprávní jednání, byla v průběhu let upřesněna judikaturou, jako je judikatura uvedená v bodě 89 výše.

134 Komise tedy může z objektivních důvodů zahájit různá řízení, konstatovat různá protiprávní jednání a uložit několik různých pokut (viz v tomto smyslu rozsudek Tokai II, bod 93 výše, bod 124).

135 V tomto ohledu z analýzy žalobního důvodu směřujícího ke zrušení napadeného rozhodnutí (body 53 a následující výše) jasně vyplývá, že kritéria uplatněná Komisí pro vyvození závěru o existenci dvou různých protiprávních jednání jsou ustálenými kritérii vyplývajícími z judikatury.

136 I když je pravda, že některá kritéria ponechávají Komisi široký prostor pro uvážení, nic to nemění na tom, že přezkum této posuzovací pravomoci, vykonávaný soudem Společenství výslovně umožnil prostřednictvím ustálené a zveřejněné judikatury upřesnit některé pojmy. Tak je tomu konkrétně v případě vymezení výrobkového a zeměpisného trhu, které Komise provedla v projednávaném případě a kvůli němuž Komise musela přistoupit ke komplexnímu hospodářskému posouzení. Jak bylo vysvětleno v rámci analýzy prvního žalobního důvodu (bod 53 a následující výše), Komise musela při výkonu své posuzovací pravomoci vycházet z kritérií stanovených judikaturou, jako je nahraditelnost ze strany nabídky a nahraditelnost ze strany poptávky.

137 Navíc ve snaze o transparentnost a za účelem zvýšení právní jistoty dotčených podniků Komise zveřejnila sdělení o definici trhu, ve kterém uvádí kritéria, která používá pro účely vymezení relevantního trhu v jednotlivých případech. V tomto ohledu se Komise přijetím takových pravidel chování a zveřejněním oznámení, že je napříště použije na případy jimi dotčené, omezuje při výkonu své posuzovací pravomoci a nemůže se od těchto pravidel odchýlit, aniž by byla případně sankcionována z důvodu porušení obecných právních zásad, jako je zásada rovného zacházení a zásada ochrany legitimního očekávání. Mimoto ačkoli sdělení o definici trhu nepředstavuje právní základ napadeného rozhodnutí, stanoví obecným a abstraktním způsobem kritéria, která si Komise uložila k určení existence jednoho nebo několika trhů za účelem určení existence jednoho nebo několika protiprávních jednání, a v důsledku toho zajišťuje právní jistotu podniků (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Sb. rozh. s. I‑5425, body 211 a 213). Z toho vyplývá, že sdělení o definici trhu přispělo k přesnějšímu vymezení posuzovací pravomoci Komise, která již sama plyne z čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a z čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003.

138 V tomto ohledu z odstavců 4 a 5 sdělení o definici trhu vyplývá, že „Komise očekává, že zvýší průhlednost své politiky a rozhodování v oblasti politiky hospodářské soutěže“ a že „[v]ětší průhlednost rovněž umožní společnostem [podnikům] a jejich poradcům, aby více počítali s možností, že Komise může v jednotlivém případě vznést obavy o ohrožení hospodářské soutěže. Společnosti [Podniky] by tedy při svém vnitřním rozhodování, budou-li např. uvažovat o […] uzavírání určitých dohod, mohly brát takovou možnost v úvahu.

139 S ohledem na skutečnosti uvedené výše může obezřetný hospodářský subjekt, který si v případě potřeby obstará právní radu, s dostatečnou přesností předvídat metodu, kterou Komise použije na daná jednání podniku za účelem stanovení existence jediného a trvajícího protiprávního jednání nebo několika samostatných protiprávních jednání.

140 Zatřetí, pokud jde o tvrzení ohledně nejasnosti sankcí stanovených v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, je nutno konstatovat, že na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, Komise nedisponuje neomezeným prostorem pro uvážení při stanovování pokut za protiprávní jednání porušující pravidla hospodářské soutěže (viz obdobně rozsudek Degussa v. Komise, bod 124 výše, bod 74).

141 Článek 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 omezují posuzovací pravomoc Komise. Jednak tato ustanovení stanoví objektivní kritérium, podle kterého, pro každý podnik nebo sdružení podniku nemůže uložená pokuta přesahovat 10 % jejich obratu. Pokuta, jíž lze uložit, má tudíž horní hranici, která je vyčíslitelná a nepřekročitelná, vypočtenou pro každý podnik a pro každý jednotlivý případ protiprávního jednání tak, aby nejvyšší možnou pokutu, kterou lze danému podniku uložit, bylo možné určit předem. Dále čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003, který doplňuje čl. 23 odst. 2 téhož nařízení ukládá Komisi při stanovování výše pokuty „[brát] v úvahu závažnost a [dobu] trvání daného [protiprávního jednání] (viz obdobně rozsudek Degussa v. Komise, bod 124 výše, bod 75).

142 Ačkoli je pravda, že objektivní kritérium maximální hranice pokuty a subjektivní kritéria závažnosti a délky trvání protiprávního jednání ponechávají Komisi široký prostor pro uvážení, nic to nemění na skutečnosti, že jde o kritéria umožňující Komisi přijímat sankce s ohledem na míru protiprávnosti dotyčného chování. Je tedy třeba se v této fázi domnívat, že čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení č. 1/2003 stanovují kritéria a meze, které vážou Komisi při výkonu jejích pravomocí v oblasti pokut, přičemž jí zároveň ponechávají i určitý prostor pro uvážení (viz obdobně rozsudek Degussa v. Komise, bod 124 výše, bod 76).

143 Mimoto je třeba poznamenat, že při stanovování pokut podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 je Komise povinna dodržovat obecné právní zásady, zejména zásadu rovného zacházení a zásadu proporcionality, jak je vymezila judikatura Soudního dvora a Tribunálu (viz obdobně rozsudky Soudu Degussa v. Komise, bod 124 výše, bod 77, a ze dne 8. října 2008, Schunk a Schunk Kohlenstoff-Technik v. Komise, T‑69/04, Sb. rozh. s. II-2567, bod 41).

144 Je třeba rovněž dodat, že podle článku 229 ES a článku 31 nařízení č. 17 mají Soudní dvůr a Tribunál pravomoc přezkoumávat v plné jurisdikci žaloby proti rozhodnutím, kterými Komise uložila