ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

Článek 9 téže úmluvy, nadepsaný „Přístup k právní ochraně“, v odstavcích 2 až 4 stanoví: „2. Každá strana v rámci své vnitrostátní právní úpravy zajistí, aby osoby z řad dotčené veřejnosti a) mající dostatečný zájem, nebo b) u nichž trvá porušování práva v případech, kdy to procesní správní předpis strany požaduje jako předběžnou podmínku, mohly dosáhnout toho, že soud nebo jiný nezávislý a nestranný orgán zřízený zákonem přezkoumá po stránce hmotné i procesní zákonnost jakýchkoliv rozhodnutí, aktů nebo nečinnosti podle ustanovení článku 6 a v případech, kdy je tak stanoveno vnitrostátním právem a aniž by tím byl dotčen odstavec 3, i dalších relevantních ustanovení této úmluvy. Co představuje dostatečný zájem a porušování práva, bude určeno v souladu s požadavky vnitrostátního práva a v souladu s cílem poskytnout dotčené veřejnosti široký přístup k právní ochraně v rozsahu působnosti této úmluvy. K tomuto účelu je zájem jakékoli nestátní neziskové organizace splňující požadavky čl. 2 odst. 5 pokládán za dostatečný pro účely písmene a). U těchto organizací se bude pro účely písmene b) předpokládat, že mají práva, která mohou být porušována. Ustanovení tohoto odstavce 2 nevylučují možnost předběžného přezkoumání správním orgánem a neovlivní požadavek, aby byly vyčerpány postupy správního přezkoumávání před předáním věci k soudnímu přezkoumání tam, kde to vnitrostátní právo vyžaduje. 3. Navíc – aniž by tím bylo dotčeno přezkoumání zmíněné výše v odstavcích 1 a 2 – každá strana zajistí, aby osoby z řad veřejnosti splňující kritéria, pokud jsou nějaká stanovena ve vnitrostátním právu, měly přístup ke správním nebo soudním řízením, aby mohly vznášet námitky proti jednání, aktům nebo opomenutí ze strany soukromých osob nebo orgánů veřejné správy, jež jsou v rozporu s ustanoveními jejího vnitrostátního práva týkajícího se životního prostředí. 4. Navíc – a aniž by tím byl dotčen odstavec 1 – postupy přezkoumání uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 mají zajistit přiměřenou a účinnou nápravu, včetně právně přikázaných úlev ve vhodných případech, a měly by být čestné, spravedlivé, včasné a neměly by vyžadovat vysoké náklady. Rozhodnutí vydaná podle tohoto článku budou předávána či archivována v písemné formě. Rozhodnutí soudů, a kdykoli možno i jiných orgánů, budou veřejně dostupná.“
3

Body 7, 9, 10, 19, 30, 31 a 47 odůvodnění směrnice 2008/48 uvádějí: „(7) Pro usnadnění vzniku dobře fungujícího vnitřního trhu spotřebitelských úvěrů je nezbytné zajistit harmonizovaný rámec Společenství v celé řadě klíčových oblastí. […] […] (9) Úplná harmonizace je nezbytná pro zajištění vysoké a rovnocenné úrovně ochrany zájmů všech spotřebitelů ve Společenství a pro vytvoření skutečného vnitřního trhu. Členským státům by proto nemělo být povoleno zachovávat ani zavádět jiná vnitrostátní ustanovení, než která jsou stanovena v této směrnici. Toto omezení by se však mělo vztahovat pouze na ustanovení harmonizovaná tuto [touto] směrnicí. Kde tato harmonizovaná ustanovení nejsou, měly by mít členské státy i nadále možnost zachovávat nebo zavádět vnitrostátní právní předpisy. […] (10) Definice obsažené v této směrnici určují rozsah harmonizace. Povinnost členských států provést ustanovení této směrnice by se tedy měla omezovat na oblast její působnosti stanovenou uvedenými definicemi. […] […] (19) Aby se mohli spotřebitelé rozhodovat na základě úplné znalosti věci, měli by před uzavřením úvěrové smlouvy získat přiměřené informace o podmínkách a nákladech úvěru a o svých povinnostech, přičemž by měli mít možnost vzít si tyto informace s sebou a posoudit je. […] […] (30) Tato směrnice neupravuje otázky smluvního práva související s platností úvěrových smluv. Členské státy proto v této oblasti smějí zachovávat nebo zavádět vnitrostátní předpisy, které jsou v souladu s právem Společenství. Členské státy mohou právně upravit nabídku na uzavření úvěrové smlouvy, zejména kdy má být předložena a jak dlouho je pro věřitele závazná. Je-li nabídka předložena ve stejný okamžik jako předsmluvní informace uvedené v této směrnici, měla by být obsažena ve zvláštním dokumentu, který může být připojen ke standardním evropským informacím o spotřebitelském úvěru, stejně jako veškeré dodatečné informace, jež si věřitel přeje spotřebiteli poskytnout. (31) Aby se spotřebitel mohl seznámit se svými právy a povinnostmi podle úvěrové smlouvy, měla by tato smlouva jasně a výstižně uvádět veškeré nezbytné informace. […] (47) Členské státy by měly stanovit pravidla týkající se sankcí za porušení vnitrostátních předpisů přijatých podle této směrnice a zajistit jejich uplatňování. I když je volba sankcí i nadále na členských státech, měly by být stanovené sankce účinné, přiměřené a odrazující.“
23

Za těchto okolností se cour d’appel de Liège (odvolací soud v Lutychu, Belgie) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku: „Má být pojem ‚prodávající‘ spotřebního zboží, jenž je použit v článku 1649 bis belgického občanského zákoníku, který do něj byl vložen zákonem ze dne 1. září 1994 nazvaným ‚zákon o ochraně spotřebitele při prodeji spotřebního zboží‘ a provádějícím do belgického práva směrnici 1999/44 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží, vykládán v tom smyslu, že zahrnuje nejen podnikatele, který jakožto prodávající převádí vlastnické právo ke spotřebnímu zboží na spotřebitele, ale i podnikatele, který vystupuje jako prostředník pro prodávajícího, který není podnikatelem, bez ohledu na to, zda byl za svoje zprostředkování odměněn a zda informoval zájemce o koupi o tom, že prodávající je soukromou osobou?“
—

za Permanent TSB Group Holdings plc, dříve Irish Life and Permanent Group Holdings plc, a Permanent TSB plc, dříve Irish Life and Permanent plc, C. MacCarthym, A. Walshem, solicitors, a P. Gallagherem, SC, jakož i C. Geoghegan, barrister,
58

V bodě 31 uvedeného rozsudku Tribunál poznamenal, že akceptace argumentu společnosti BSH by vedla k potlačení faktoru vycházejícího z podobnosti ochranných známek ve prospěch faktoru založeného na rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky, kterému by tak byl přiznán přílišný význam. Z toho by vyplývalo, že pokud by měla starší ochranná známka pouze nízkou rozlišovací způsobilost, nebezpečí záměny by existovalo pouze v případě, pokud by byla tato ochranná známka plně reprodukována v přihlašované ochranné známce, a to bez ohledu na stupeň podobnosti dotčených označení. Takový důsledek by nebyl v souladu se samotnou povahou globálního posouzení, které mají příslušné orgány provést podle čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.
47

V této souvislosti je třeba poukázat na to, že v případě veterinárních léčivých přípravků paralelní dovoz předpokládá, že pro dotyčný léčivý přípravek byla vydána registrace v členském státě vývozu podle ustanovení směrnice 2001/82 pro stejná zvířata, pro která je určen, a dále, ač není ve všech ohledech stejný jako veterinární léčivý přípravek již povolený na území členského státu dovozu, že má alespoň společný původ s posledně uvedeným léčivým přípravkem, tj. byl vyroben stejným způsobem toutéž společností nebo spojeným podnikem nebo podnikem pracujícím na základě licence za použití stejné účinné látky a má navíc stejné léčivé účinky (obdobně, co se týče humánních léčivých přípravků, viz rozsudek ze dne 16. prosince 1999, Rhône-Poulenc Rorer a May & Baker, C‑94/98, EU:C:1999:614, bod 28).
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Patricem D’Oultremontem a dalšími a Région wallonne ve věci platnosti arrêté du gouvernement wallon, du 13 février 2014, portant conditions sectorielles relatives aux parcs d’éoliennes d’une puissance totale supérieure ou égale à 0,5 MW, modifiant l’arrêté du gouvernement wallon du 4 juillet 2002 relatif à la procédure et à diverses mesures d’exécution du décret du 11 mars 1999 relatif au permis d’environnement et modifiant l’arrêté du gouvernement wallon du 4 juillet 2002 arrêtant la liste des projets soumis à étude d’incidences et des installations et activités classées (vyhláška valonské vlády ze dne 13. února 2014 o odvětvových podmínkách pro větrné parky o celkovém výkonu nejméně 0,5 MW, kterou se mění vyhláška valonské vlády ze dne 4. července 2002 o postupu a různých opatřeních k provedení nařízení ze dne 11. března 1999 o povolení v oblasti životního prostředí, a kterou se mění vyhláška valonské vlády ze dne 4. července 2002, kterou se přijímá seznam projektů podléhajících posouzení vlivů a zařazených zařízení a činností, Moniteur belge ze dne 7. března 2014, s. 20263, dále jen „vyhláška ze dne 13. února 2014“).
8

Článek 15 nařízení č. 2201/2003, nadepsaný „Postoupení věci k projednání vhodněji umístěnému soudu [soudu s lepšími předpoklady k jejímu projednání]“, uvádí: „1. Výjimečně mohou soudy členského státu příslušné ve věci, pokud se domnívají, že soud jiného členského státu, ke kterému má dítě zvláštní vztah, je [má] vzhledem ke svému umístění vhodnější [lepší předpoklady] k projednání věci nebo její určité části, a v případě, že je to v [nejlepším] zájmu dítěte, a) přerušit řízení v dané věci nebo její části a vyzvat strany, aby podaly návrh u soudu tohoto jiného členského státu v souladu s odstavcem 4, nebo b) požádat soud jiného členského státu, aby převzal příslušnost v souladu s odstavcem 5. 2. Odstavec 1 se použije a) na žádost strany, nebo b) z podnětu soudu, nebo c) na žádost soudu jiného členského státu, ke kterému má dítě zvláštní vztah v souladu s odstavcem 3. Postoupit věc z podnětu soudu nebo na žádost soudu jiného členského státu je možné pouze se schválením alespoň jedné ze stran. 3. Má se za to, že dítě má zvláštní vztah k členskému státu ve smyslu odstavce 1, pokud tento členský stát a) se stal obvyklým bydlištěm dítěte poté, co bylo zahájeno řízení u soudu uvedeného v odstavci 1, nebo b) je bývalým obvyklým bydlištěm dítěte, nebo c) dítě je jeho státním příslušníkem, nebo d) je obvyklým bydlištěm nositele rodičovské zodpovědnosti, nebo e) je místem, kde se nachází jmění dítěte, a věc se týká opatření k ochraně dítěte ve vztahu ke správě, zachování a nakládání s tímto jměním. 4. Soud členského státu příslušný ve věci stanoví lhůtu, ve které musí být zahájeno řízení u soudů tohoto jiného členského státu v souladu s odstavcem 1. Pokud do této doby řízení u soudů zahájeno není, pokračuje soud, který řízení zahájil, ve výkonu své příslušnosti v souladu s články 8 až 14. 5. Soudy tohoto jiného členského státu mohou z důvodu zvláštních okolností věci v [nejlepším] zájmu dítěte přijmout soudní příslušnost do šesti týdnů ode dne, kdy o to byly požádány v souladu s odst. 1 písm. a) nebo b). V tomto případě se soud, který zahájil řízení jako první, prohlásí za nepříslušný. Jinak soud, který zahájil řízení jako první, pokračuje ve výkonu své příslušnosti v souladu s články 8 až 14. 6. Pro účely tohoto článku soudy spolupracují buď přímo, nebo prostřednictvím ústředních orgánů určených podle článku 53.“
2

Body 1, 2, 8, 16, 19 a 20 odůvodnění směrnice 2007/23 stanoví: „(1) Platné právní a správní předpisy v členských státech, které se týkají uvádění pyrotechnických výrobků na trh, se liší, zejména pokud jde o taková hlediska, jako jsou bezpečnost a funkční vlastnosti. (2) Tyto právní a správní předpisy, které mohou představovat překážky obchodu v rámci Společenství, by měly být harmonizovány, aby se zaručil volný pohyb pyrotechnických výrobků na vnitřním trhu a zároveň aby byla zajištěna vysoká úroveň ochrany lidského zdraví a bezpečnosti a ochrana spotřebitelů a profesionálních koncových uživatelů. […] (8) Podle zásad uvedených v usnesení Rady ze dne 7. května 1985 o novém přístupu k technické harmonizaci a normám [normalizaci] [Úř. věst. 1985, C 136, s. 1] by pyrotechnické výrobky měly být v souladu s touto směrnicí v době, kdy jsou poprvé uvedeny na trh Společenství. […] […] (16) V souladu s ‚Novým přístupem k technické harmonizaci a normalizaci‘ by se u pyrotechnických výrobků vyrobených v souladu s harmonizovanými normami mělo využívat toho, že se u nich předpokládá shoda se základními požadavky na bezpečnost uvedenými v této směrnici. […] (19) Za účelem uvedení na trh by měly být pyrotechnické výrobky opatřeny označením CE, které prokazuje jejich shodu s touto směrnicí, aby se mohly volně pohybovat v rámci Společenství. (20) Podle ‚Nového přístupu k technické harmonizaci a normalizaci‘ je k možnosti napadení shody pyrotechnických výrobků nebo nesouladu nezbytný postup využití ochranné doložky. Členské státy by proto měly přijmout všechna vhodná opatření, aby zakázaly nebo omezily uvádění výrobků opatřených označením CE na trh nebo aby je stáhly z trhu, pokud tyto výrobky ohrožují zdraví a bezpečnost spotřebitelů, jsou-li používány k určenému účelu.“
71

Zaprvé, co se týče argumentu, podle něhož je odůvodnění napadeného rozsudku nedostatečné a diskriminující, je třeba uvést, že podle ustálené judikatury Soudního dvora povinnost uvést odůvodnění, která přísluší Tribunálu na základě článku 36 statutu Soudního dvora Evropské unie použitelného na Tribunál na základě čl. 53 prvního pododstavce téhož statutu a článku 81 jednacího řádu Tribunálu, neukládá Tribunálu povinnost poskytovat vysvětlení, ve kterém by se vyčerpávajícím způsobem postupně zabýval každou ze všech úvah uvedených účastníky sporu, a odůvodnění Tribunálu tedy může být implicitní za podmínky, že zúčastněným osobám umožní seznámit se s důvody, pro něž Tribunál nevyhověl jejich argumentům, a Soudnímu dvoru disponovat poznatky dostatečnými k tomu, aby mohl vykonat svůj přezkum (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 16. února 2012, Rada a Komise v. Interpipe Niko Tube a Interpipe NTRP, C‑191/09 P a C‑200/09 P, EU:C:2012:78, bod 105, jakož i ze dne 19. března 2015, MEGA Brands International v. OHIM, C‑182/14 P, EU:C:2015:187, bod 54).
9

Podle čl. 68 odst. 1 wet houdende sociale bepalingen (zákon o sociálních ustanoveních), ze dne 30. března 1994 (Belgisch Staatsblad ze dne 31. března 1994, s. 8866, dále jen „zákon ze dne 30. března 1994“), ve znění použitelném v době rozhodné z hlediska skutečností v původním řízení, je třeba rozumět: „[...] c) ‚doplňkovou výhodou‘ každou výhodu, která má doplňovat důchod uvedený v písmenu a) nebo b) – i když tento důchod nebyl nabyt a přiznán buď na základě správních a správních ustanovení či stanov nebo na základě ustanovení, která vyplývají z pracovní smlouvy, podnikových pravidel nebo kolektivní smlouvy podniku či odvětví, bez ohledu na to, zda je tato výhoda poskytována pravidelně či v kapitálové formě. Za doplňkové výhody ve smyslu písm. c) jsou rovněž považovány: penze definované v písmeni a), 1, vyplácené v kapitálové formě; všechny výhody vyplacené osobě, bez ohledu na její postavení, při provedení individuálního slibu důchodu [...]“
20

Předkládající soud má za to, že vyřešení sporu závisí na otázce, zda přípravek vyráběný HA musí podléhat registraci. Pokud by tomu tak bylo, měla by Hecht-Pharma nárok požadovat zdržení se reklamy podle vnitrostátních právních předpisů v oblasti nekalé hospodářské soutěže. V opačném případě by byla žaloba na zdržení se reklamy nedůvodná.
32

Pokud by se přitom mělo za to, že Tribunál je povinen zohlednit rozhodnutí EUIPO, kterým se zrušuje starší ochranná známka, na níž jsou založeny námitky, i když toto zrušení nastane po dni přijetí rozhodnutí odvolacího senátu EUIPO, na základě kterého bylo rozhodnuto, že námitky jsou odůvodněné, bylo by to v rozporu s ustálenou judikaturou Soudního dvora citovanou v bodě 27 tohoto rozsudku, podle níž Tribunál nemůže takové rozhodnutí zrušit či změnit z důvodů, které se vyskytnou až po jeho přijetí.
25

Podle ustálené judikatury sice musí být ustanovení, která mají povahu výjimky, vykládána striktně, avšak nic to nemění na tom, že je třeba dbát na to, aby tato výjimka nebyla zbavena svého užitečného účinku (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. prosince 2012, BLV Wohn- und Gewerbebau, C‑395/11, EU:C:2012:799, bod 33 a citovaná judikatura).
11

Článek 72 zákona z roku 1990, kterým byl proveden článek 6 směrnice 2000/78, stanoví následující odchylky a výjimky z obecného zákazu diskriminace v systémech oborového zaopatření: „1) Porušením zásady rovného zacházení v oblasti důchodů na základě věku není, pokud systém a) stanoví věkovou hranici nebo dobu výkonu práce zakládající nárok na důchod, nebo kombinaci obou, jako podmínku nebo kritérium pro účast v systému, b) stanoví různé věkové hranice nebo různé doby výkonu práce zakládající nárok na důchod, nebo kombinaci obou, jako podmínky nebo kritéria pro účast zaměstnanců nebo skupin či kategorií zaměstnanců v systému, c) stanoví věkovou hranici nebo dobu výkonu práce zakládající nárok na důchod, nebo kombinaci obou, jako podmínku nebo kritérium pro nárok na dávky upravené systémem, d) stanoví různé věkové hranice nebo různé doby výkonu práce zakládající nárok na důchod, nebo kombinaci obou, jako podmínky nebo kritéria pro vznik nároku zaměstnanců nebo skupin či kategorií zaměstnanců na dávky upravené v tomto systému, e) i) stanoví věkovou hranici nebo dobu výkonu práce zakládající nárok na důchod, nebo kombinaci obou, jako podmínku nebo kritérium vztahující se na nabývání nároků v systému se stanovenými dávkami nebo na výši příspěvků do systému stanovených příspěvků, anebo ii) stanoví různé věkové hranice nebo doby výkonu práce zakládající nárok na důchod, nebo kombinaci obou, jako podmínky nebo kritéria vztahující se na nabývání nároků v systému se stanovenými dávkami nebo na výši příspěvků do systému se stanovenými příspěvky pro zaměstnance nebo skupiny či kategorie zaměstnanců, pokud je to v kontextu dotčeného zaměstnání přiměřené a nezbytné z hlediska legitimního cíle zaměstnavatele, zejména politiky zaměstnanosti, pracovního trhu a odborného vzdělávání, f) používá věková kritéria při pojistně matematických výpočtech, za podmínky, že to nevede k porušení zásady rovného zacházení v oblasti důchodů na základě pohlaví. 2) Porušením zásady rovného zacházení v oblasti důchodů z důvodu týkajícího se manželské či rodinné situace není, pokud systém poskytuje příznivější zaměstnanecké zaopatřovací dávky, za předpokladu, že se tyto dávky vztahují na každou osobu, které se dávka podle pravidel systému vyplácí v případě úmrtí účastníka systému, za podmínky, že to nevede k porušení uvedené zásady na základě pohlaví. 3) Porušením zásady rovného zacházení v oblasti důchodů z důvodu týkajícího se manželské situace či z důvodu sexuální orientace není, pokud jsou přiznány příznivější zaměstnanecké zaopatřovací dávky vdovci či vdově po zemřelém účastníkovi systému, za podmínky, že to nevede k porušení uvedené zásady na základě pohlaví. 4) Jakýkoli odkaz na stanovení věku či věkových hranic zakládajících nárok na dávky v tomto článku znamená též odkaz na stanovení věku či věkové hranice odchodu do důchodu zakládající nárok na poskytování dávek.“
9

Článek 14b uvedené směrnice stanoví: „Pokud se členský stát domnívá ve vztahu k určitému výrobku nebo skupině výrobků, že by pro zajištění ochrany zdraví a bezpečnosti nebo dodržování požadavků veřejného zdraví měly být tyto výrobky staženy z trhu nebo by mělo být jejich uvádění na trh nebo do provozu zakázáno, omezeno nebo podmíněno zvláštními požadavky, může přijmout veškerá nezbytná a důvodná přechodná opatření. Členský stát pak uvědomí Komisi a všechny ostatní členské státy spolu s uvedením důvodů rozhodnutí. Komise vždy, kdy to je možné, konzultuje zúčastněné subjekty a členské státy. Komise zaujme stanovisko k tomu, zda jsou vnitrostátní opatření důvodná či nikoli. Komise o tom uvědomí všechny členské státy a konzultované zúčastněné subjekty. […]“
37

Jak zdůraznil předkládající soud, Soudní dvůr, pokud jde o ustanovení přílohy I bodu 7 písm. b) a c) směrnice 85/337, která byla převzata v totožném znění do přílohy I bodu 7 písm. b) a c) směrnice 2011/92, je vyložil široce, když uvedl, že záměr týkající se přestavby silnice, která by byla z hlediska svého rozsahu a svých vlastností rovnocenná výstavbě, může být považován za týkající se výstavby ve smyslu těchto ustanovení (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 25. července 2008, Ecologistas en Acción-CODA,C‑142/07, EU:C:2008:445, bod 36, jakož i ze dne 17. března 2011, Brussels Hoofdstedelijk Gewest a další, C‑275/09, EU:C:2011:154, bod 27).
4

Body 1 a 4 odůvodnění nařízení č. 1924/2006 uvádějí: „(1) [V Unii] stoupá počet potravin, u nichž se při označování a v reklamě používají výživová a zdravotní tvrzení. K zajištění vysoké úrovně ochrany spotřebitelů a usnadnění výběru potraviny by měly být produkty, včetně dovážených produktů, uvedené na trh bezpečné a měly by být náležitě označeny. Různorodá a vyvážená strava je základním předpokladem dobrého zdraví a jednotlivé výrobky mají z hlediska celkového stravování relativní význam. […] (4) Toto nařízení by se mělo vztahovat na všechna výživová a zdravotní tvrzení, která se objevují v obchodních sděleních, mimo jiné v obecně zaměřené reklamě na potraviny a v propagačních kampaních, jako například těch, které jsou zcela nebo zčásti podporovány orgány veřejné moci. Nemělo by se vztahovat na tvrzení, která se objevují v jiných než obchodních sděleních, jako jsou výživová doporučení nebo jiná doporučení vydávaná orgány a subjekty veřejného zdraví, ani na jiná než obchodní sdělení a informace v tisku a ve vědeckých publikacích. Toto nařízení by se mělo vztahovat i na ochranné známky a další obchodní značky, které je možné chápat jako výživová nebo zdravotní tvrzení.“
18

Bundesverwaltungsgericht měl totiž za to, že není třeba zkoumat, zda by rozšíření kapacity zpracování, jak bylo povoleno rozhodnutím ze dne 10. prosince 2002, mělo předem podléhat posuzování vlivů na životní prostředí podle UVP-G 2000, jelikož § 46 odst. 20 bod 4 UVP‑G 2000 umožňuje mít za to, že takové povolení lze považovat za legálně udělené pro provoz dotčený v původním řízení. Navíc není toto ustanovení v rozporu s unijním právem.
3

Body 15, 16 a 34 odůvodnění nařízení č. 1215/2012 zní takto: „(15) Pravidla pro určení příslušnosti by měla být vysoce předvídatelná a měla by vycházet ze zásady, podle které je příslušnost obecně založena na místě bydliště žalovaného. Příslušnost by měla být na tomto základě vždy určitelná, kromě několika přesně vymezených případů, kdy předmět sporu nebo smluvní volnost stran opravňuje k použití odlišného spojujícího prvku. […] (16) Kromě místa bydliště žalovaného by měla existovat i jiná kritéria pro určení příslušnosti, založená na úzké vazbě mezi soudem a podanou žalobou nebo usnadňující řádný výkon spravedlnosti. Existence této úzké vazby by měla posílit právní jistotu a předejít možnosti, aby žalovaný byl žalován v řízení před soudem členského státu, jehož příslušnost nemohl rozumně předpokládat. […] […] (34) Měla by být zajištěna kontinuita mezi […] úmluvou [ze dne 27. září 1968 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 1972, L 299, s. 32)], nařízením [Rady] (ES) č. 44/2001 [ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1)] a tímto nařízením a za tímto účelem by měla být přijata přechodná ustanovení. Stejná potřeba kontinuity trvá, i pokud jde o výklad […] úmluvy [ze dne 27. září 1968 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech] a nařízení, která ji nahrazují, Soudním dvorem Evropské unie.“
—

za T. M. Hemminga, podnikajícího pod obchodní firmou „Simply Pleasure Ltd“, J. A. Poultona, Harmony Ltd, Gatisle Ltd, podnikající pod obchodní firmou „Janus“, Winart Publications Ltd, Darker Enterprises Ltd a Swish Publications Ltd T. Johnstonem a M. Hutchingsem, barristers, P. Kolvinem, QC, V. Wakefield, barrister, A. Milner a S. Dillonem, solicitors,