ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Brání následující ustanovení práva Evropské unie: 1) článek 6 Lisabonské smlouvy ze dne 13. prosince 2007, kterou se mění Smlouva o Evropské unii podepsaná v Maastrichtu dne 7. února 1992 a která je platná ode dne 7. prosince 2000, podle kterého: „Unie uznává práva, svobody a zásady obsažené v Listině základních práv Evropské unie ze dne 7. prosince 2000, ve znění upraveném dne 12. prosince 2007 ve Štrasburku, jež má stejnou právní sílu jako Smlouvy. […]“; 2) článek 35 Listiny základních práv Evropské unie (Úř. věst. L 364, 18.12.2000), podle kterého „Každý má právo na přístup k preventivní zdravotní péči a na obdržení lékařské péče […]. Při vymezování a provádění všech politik a činností Unie je zajištěn vysoký stupeň ochrany lidského zdraví.“; vykládaná v souladu vůdčími zásadami, na kterých spočívá Evropská unie, tak jak jsou připomenuty v preambuli Lisabonské smlouvy, tomu, aby následující předpisy belgického práva: loi générale sur les douanes et accises (obecný zákon o clu a spotřebních daních) koordinovaný královskou vyhláškou ze dne 18. července 1977 (Moniteur belge ze dne 21. září 1977) a potvrzený zákonem ze dne 6. července 1978, článek 1 (Moniteur belge ze dne 12. srpna 1978); loi du 10 juin 1997 relative au régime général, à la détention, à la circulation et aux contrôles des produits soumis à accise (zákon ze dne 10. června 1997 o obecné úpravě, držení, oběhu a kontrolách výrobků podléhajících spotřební dani) (Moniteur belge ze dne 1. srpna 1997); loi du 3 avril 1997 relative au régime fiscal des tabacs manufacturés (zákon ze dne 3. dubna 1997 o daňové úpravě tabákových výrobků) (Moniteur belge ze dne 1. srpna 1997), ve znění zákona ze dne 26. listopadu 2006 (Moniteur belge ze dne 8. prosince 2006); opravňovaly belgický stát k tomu, aby za základ zdanitelný spotřební daní považoval tabákové výrobky ke kouření, třebaže: jednak uvedený stát oficiálně uznává, že tyto výrobky závažně poškozují zdraví těch, kteří je užívají, a byly identifikovány jako příčina četných nemocí způsobujících pracovní neschopnost a četných předčasných úmrtí, což by mělo logicky odůvodňovat jejich zákaz; jednak si uvedený stát sám odporuje, když postupuje tak, že namísto přijetí opatření, která by účinně mohla vést k tomuto zákazu, dává přednost daňovým příjmům před jakýmkoliv skutečně odrazujícím účinkem?
2)

Brání následující ustanovení práva Evropské unie: 1) článek 6 Lisabonské smlouvy ze dne 13. prosince 2007, kterou se mění Smlouva o Evropské unii podepsaná v Maastrichtu dne 7. února 1992 a která je platná ode dne 7. prosince 2000, podle kterého: „Unie uznává práva, svobody a zásady obsažené v Listině základních práv Evropské unie ze dne 7. prosince 2000, ve znění upraveném dne 12. prosince 2007 ve Štrasburku, jež má stejnou právní sílu jako Smlouvy. […]“; 2) článek 35 Listiny základních práv Evropské unie (Úř. věst. L 364, 18.12.2000), podle kterého „Každý má právo na přístup k preventivní zdravotní péči a na obdržení lékařské péče […]. Při vymezování a provádění všech politik a činností Unie je zajištěn vysoký stupeň ochrany lidského zdraví.“; vykládaná v souladu základními vůdčími zásadami, na kterých spočívá Evropská unie, tak jak jsou připomenuty v preambuli Lisabonské smlouvy, tomu, aby následující předpisy belgického práva: loi générale sur les douanes et accises (obecný zákon o clu a spotřebních daních) koordinovaný královskou vyhláškou ze dne 18. července 1977 (Moniteur belge ze dne 21. září 1977) a potvrzený zákonem ze dne 6. července 1978, článek 1 (Moniteur belge ze dne 12. srpna 1978); loi du 10 juin 1997 relative au régime général, à la détention, à la circulation et aux contrôles des produits soumis à accise (zákon ze dne 10. června 1997 o obecné úpravě, držení, oběhu a kontrolách výrobků podléhajících spotřební dani) (Moniteur belge ze dne 1. srpna 1997); loi du 3 avril 1997 relative au régime fiscal des tabacs manufacturés (zákon ze dne 3. dubna 1997 o daňové úpravě tabákových výrobků) (Moniteur belge ze dne 1. srpna 1997), ve znění zákona ze dne 26. listopadu 2006 (Moniteur belge ze dne 8. prosince 2006); opravňovaly belgický stát k tomu, aby za základ zdanitelný spotřební daní považoval tabákové výrobky ke kouření, třebaže: jednak uvedený stát oficiálně uznává, že tyto výrobky závažně poškozují zdraví těch, kteří je užívají, a byly identifikovány jako příčina četných nemocí způsobujících pracovní neschopnost a četných předčasných úmrtí, což by mělo logicky odůvodňovat jejich zákaz; jednak si uvedený stát sám odporuje, když postupuje tak, že namísto přijetí opatření, která by účinně mohla vést k tomuto zákazu, dává přednost daňovým příjmům před jakýmkoliv skutečně odrazujícím účinkem?
CS Úřední věstník Evropské unie C 209/25

Kasační opravný prostředek podaný dne 18. května 2010 společností Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 4. března 2010 ve věci T-407/06, Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd v. Rada Evropské unie

(Věc C-247/10 P)

()

2010/C 209/35

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd (zástupce: M. Sánchez Rydelski, Rechtsanwalt)

Další účastníci řízení: Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd, Rada Evropské unie, Evropská komise, Evropská konfederace obuvnického průmyslu (Confédération européenne de l'industrie de la chaussure — CEC), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas, Calzaturificio Elisabet Srl, Calzaturificio Iacovelli di Iacovelli Giuseppe & C. Snc, Calzaturificio Leopamy Srl, Calzaturificio Lunella Srl, Calzaturificio Mia Shoe Snc di Gattafoni Carlo & C., Calzaturificio Primitempi di Monaldi Geri, Calzaturificio R. G. di Rossi & Galiè Srl, Calz. S. G. di Seghetta Giampiero e Sergio Snc, Carim Srl, Florens Shoes SpA, Gattafoni Shoe Snc di Gattafoni Giampaolo & C., Grif Srl, Missouri Srl, New Swing Srl, Podosan Medical Shoes di Cirilli Michela, Viviane Sas

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

— zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 4. března 2010 ve věci T-407/06;

— prohlásit za neplatné nařízení Rady (ES) č. 1472/2006 (1) o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu v rozsahu, v němž se toto nařízení týká účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek; a

— uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení vynaložených účastnicí řízení podávající kasační prostředek v tomto řízení, jakož i v řízení před Tribunálem ve věci T-407/06.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Účastnice řízení podávající kasační prostředek tvrdí, že:

Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že Komise byla oprávněna rozhodnout podle čl. 17 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (2) o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (dále jen „základní nařízení“), že nepřezkoumá a nevyjádří se k nároku uplatňovanému účastnicí řízení podávající kasační opravný prostředek na zacházení jako s výrobcem působícím v podmínkám tržního hospodářství a na individuální zacházení.

Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení v otázce, zda bylo v souvislosti s prokázaným porušením čl. 20 odst. 5 základního nařízení porušeno právo na obhajobu účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek.

(1) Nařízení Rady (ES) č. 1472/2006 ze dne 5. října 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a o konečném výběru uloženého prozatímního cla (Úř. věst. L 275, s. 1).

(2) Úř. věst. L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45.
CS Úřední věstník Evropské unie C 234/28

Žaloba podaná dne 7. července 2010 — Evropská komise v. Finská republika

(Věc C-342/10)

()

2010/C 234/46

Jednací jazyk: finština

Účastnice řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: I. Koskinen a R. Lyal)

Žalovaná: Finská republika

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že Finská republika tím, že vydala a zachovala právní úpravu, podle níž jsou dividendy vyplacené zahraničním penzijním fondům diskriminujícím způsobem zdaněny, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 63 SFEU a článku 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru;

— uložit Finské republice náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Finsko zdaňuje zahraniční penzijní fondy, pokud jde o jimi dosahované dividendy, přísněji než finské penzijní fondy. Finské penzijní fondy jsou zdaňovány podle zvláštní daňové úpravy (Elinkeinoverolaki) [zákon o živnostenské dani] a jejich sazba daně se stanoví jiným způsobem, než je tomu o jiných právnických osob. Podle § 6a Elinkeinoverolaki podléhá pouze 75 % jejich dividendových příjmů daňové povinnosti a vzhledem k tomu, že sazba daně z příjmu právnických osob činí 26 %, činí jejich skutečná sazba daně 19,5 %. Krom toho mohou finské instituce důchodového pojištění podle § 7 a § 8 odst. 1 bodu 10 Elinkeinoverolaki při zdanění odečíst výdaje a ztráty, které vznikly při dosahování a udržování příjmů, jakož i penzijní závazky. Z dividend, které by byly dosaženy příslušnými zahraničními penzijními fondy, je vybírána srážková daň dokonce ve výši 28 %. Pokud jde o penzijní fondy usazené v členských státech a o většinu penzijních fondů z zemí ESVO, které patří do EHP, jsou dividendy zdaňovány sazbou daně ve výši 19,5 %, zahraniční penzijní fondy nicméně nejsou oprávněny provádět příslušné odpočty.

Sazba daně, která podle finského daňového systému platí pro dividendy vyplácené do zahraničí, a širší vyměřovací základ daně platný pro tyto dividendy znevýhodňují zahraniční penzijní fondy, které nabízejí své služby finským zákazníkům, tím, že je staví do nevýhodnější konkurenční pozice. Diskriminujícím zacházením se zahraničními penzijními fondy jsou jejich investice do finských společností méně výnosné a méně atraktivní, krom toho jsou narušeny možnosti finských podniků získat kapitálové financování od zahraničních penzijních fondů. Jedná se tedy o omezení, které je podle článku 63 SFEU a článku 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru zakázáno. Diskriminující zacházení se zahraničními penzijními fondy nelze odůvodnit žádným z důvodů, který byl Finskou republikou uveden.
CS Úřední věstník Evropské unie C 234/20

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesarbeitsgericht Hamm (Německo) dne 4. května 2010 — KHS AG v. Winfried Schulte

(Věc C-214/10)

()

2010/C 234/31

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Landesarbeitsgericht Hamm

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: KHS AG

Žalovaný: Winfried Schulte

Předběžné otázky

Je třeba čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES (1) vykládat v tom smyslu, že odporuje právním předpisům členského státu nebo zvyklostem, podle nichž po uplynutí referenčního období nebo přechodného období zaniká nárok na placenou minimální dobu dovolené, a to i tehdy, pokud je zaměstnanec v dlouhodobé pracovní neschopnosti (přičemž by v důsledku této dlouhodobé pracovní neschopnosti mohl akumulovat nároky na minimální dovolenou za několik let, jestliže by možnost převodu takovýchto nároků nebyla časově omezena)? V případě záporné odpovědi na tuto otázku: Musí být v tomto případě dána možnost převodu pro období alespoň 18 měsíců?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381).
CS Úřední věstník Evropské unie C 246/23

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná The Appointed Person by the Lord Chancellor (Spojené království) dne 28. června 2010 — The Chartered Institute of Patent Attorneys v. Registrar of Trade Marks

(Věc C-307/10)

()

2010/C 246/39

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

The Appointed Person by the Lord Chancellor

Účastníci původního řízení

Žalobce: The Chartered Institute of Patent Attorneys

Žalovaný: Registrar of Trade Marks

Předběžné otázky

1) Je nezbytné, aby různé výrobky nebo služby, na něž se vztahuje přihláška ochranné známky, byly určeny s určitou měrou jasnosti a přesnosti, a pokud ano, pak konkrétně s jakou?

2) Je přípustné používat obecné termíny z názvu tříd mezinárodního třídění výrobků a služeb podle Niceské dohody ze dne 15. června 1957 (ve znění změn a doplňků) pro účely určení různých výrobků nebo služeb, na něž se vztahuje přihláška ochranné známky?
CS Úřední věstník Evropské unie C 246/34

Žaloba podaná dne 14. července 2010 — Evropský parlament v. Rada Evropské unie

(Věc C-355/10)

()

2010/C 246/58

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Žalobce: Evropský parlament (zástupci: M. Dean, A. Auersperger Matić, zmocněnci)

Žalovaná: Rada Evropské unie

Návrhová žádání žalobce

— zrušit rozhodnutí Rady 2010/252/EU (1) ze dne 26. dubna 2010, kterým se doplňuje Schengenský hraniční kodex, pokud jde o ostrahu vnějších námořních hranic v kontextu operativní spolupráce koordinované Evropskou agenturou pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie;

— zachovat účinky rozhodnutí Rady až do jeho nahrazení;

— uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Parlament se domáhá zrušení napadeného rozhodnutí na základě toho, že překračuje rámec vykonávací pravomoci stanovené v čl. 12 odst. 5 Schengenského hraničního kodexu (2) tím, že zavádí pravidla týkající se „zajištění“, „pátrání a záchrany“ a „vylodění“, které nelze považovat za součást „ostrahy“ vymezené článkem 12 Schengenského hraničního kodexu, ani za nepodstatné prvky a že mění podstatné prvky 5 Schengenského hraničního kodexu, což přísluší zákonodárci. Napadené rozhodnutí krom toho mění povinnosti členských států EU týkající se operací Frontex, které jsou stanoveny v nařízení Frontex (3).

Zruší-li Soudní dvůr napadené rozhodnutí, má Parlament také za to, že by bylo vhodné, aby Soudní dvůr vykonal svou diskreční pravomoc k zachování účinků napadeného rozhodnutí podle čl. 264 odst. 2 SFEU do doby, než bude nahrazeno.

(1) Rozhodnutí Rady ze dne 26. dubna 2010, kterým se doplňuje Schengenský hraniční kodex, pokud jde o ostrahu vnějších námořních hranic v kontextu operativní spolupráce koordinované Evropskou agenturou pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Úř. věst. L 111, s. 20).

(2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 ze dne 15. března 2006, kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) (Úř. věst. L 105, s. 1).

(3) Nařízení Rady (ES) č. 2007/2004 ze dne 26. října 2004 o zřízení Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Úř. věst. L 349, s. 1).
CS Úřední věstník Evropské unie C 246/21

Žaloba podaná dne 16. června 2010 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska

(Věc C-301/10)

()

2010/C 246/36

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: S. Pardo Quintillán, zmocněnec, A-A. Gilly, zmocněnec)

Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska

Návrhová žádání žalobkyně

— konstatovat, že Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že nezajistilo zřízení vhodných stokových soustav odpadních vod podle čl. 3 odst. 1 a přílohy I A směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (1) v londýnských čtvrtích Whitburn, Beckton a Crossness a nezajistilo vhodné čištění odpadních vod z čistíren odpadních vod v Becktonu, Crossnessu a Mogdenu v Londýně podle čl. 4 odst. 1 a 3, čl. 10 a přílohy I B této směrnice, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z těchto ustanovení;

— uložit Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Podle čl. 3 odst. 1 a 2 a přílohy I A směrnice Rady 91/271/EHS je Spojené království povinno zajistit, aby byly všechny aglomerace vybaveny stokovými soustavami městských odpadních vod nejpozději do 31. prosince 2000 u aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 a aby tyto stokové soustavy vyhovovaly požadavkům přílohy I A této směrnice. Podle čl. 4 odst. 1 a 3 a přílohy I B této směrnice je Spojené království povinno rovněž zajistit, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění nejpozději do 31. prosince 2000 u všech vypouštění z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 a aby vypouštění z čistíren městských odpadních vod splňovalo normy pro vypouštění z čistíren městských odpadních vod do recipientu.

Jelikož Spojené království provozuje kombinovaný systém shromažďování městských odpadních vod a dešťových vod v oblasti Londýna, musí být tento systém vyprojektován tak, aby zajistil, že tyto vody jsou shromažďovány a odváděny do čistíren odpadních vod v souladu s požadavky stanovenými v uvedené směrnici. Spojené království nezajistilo, aby byly stokové systémy vyprojektovány a vybudovány tak, aby shromažďovaly veškeré městské odpadní vody a odváděly je do čistíren odpadních vod. Kapacita stokové soustavy musí být schopna vyhovět přírodním klimatickým podmínkám a sezónními rozdílům. Spojené království porušilo požadavky směrnice tím, že nezajistilo vybudování odpovídajících stokových soustav a čistíren v oblasti Londýna a Whitburnu a v důsledku nečištění umožnilo únik nadměrného množství nevyčištěných odpadních vod do životního prostředí.

(1) Úř. věst. L 135, s. 40; Zvl. vyd. 15/02, s. 26.
5)

V případě, že na čtvrtou předběžnou otázku odpoví Soudní dvůr Evropské unie záporně nebo na ni odpoví záporně Bundesarbeitsgericht na základě ustanovení Soudního dvora obsažených v rozhodnutí o předběžné otázce: Bylo by s ohledem na právo smluvních stran kolektivní smlouvy na kolektivní vyjednávání slučitelné se zákazem diskriminace na základě věku, který je obsažen v právu Evropské unie, a s požadavkem na účinnou sankci při porušení tohoto zákazu, aby byla smluvním stranám kolektivní smlouvy poskytnuta předvídatelná lhůta (např. v délce šesti měsíců) k retroaktivnímu odstranění neúčinnosti systému odměňování, na kterém se smluvní strany dohodly, s upozorněním, že při použití ustanovení kolektivní smlouvy se bude vždy vycházet z nejvyšší dosažené věkové hranice, pokud by během lhůty nedošlo k vytvoření nové úpravy, která by byla v souladu s právem EU, a jaký časový prostor pro zpětnou účinnost nové úpravy, jež je v souladu s právem EU, by mohl být případně smluvním stranám kolektivní smlouvy přiznán?
2)

Pro případ, že bude na první předběžnou otázku odpovězeno kladně: Je článek 11 nařízení (ES) č. 320/2006 v rozporu se zásadou svěřených pravomocí, protože by na základě tohoto ustanovení spolu s dočasnou restrukturalizační částkou mohlo dojít k zavedení všeobecné daně, která by nebyla omezena pouze na financování výdajů, které by byly ku prospěchu příjemců této daně?
C 288/20

Kasační opravný prostředek podaný dne 22. července 2010 EMC Development AB proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 12. května 2010 ve věci T-432/05, EMC Development AB v. Evropská komise

(Věc C-367/10 P)

()

(2010/C 288/33)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): EMC Development AB (zástupce: W.-N. Schelp, advokát)

Další účastnice řízení: Evropská komise

Návrhová žádání navrhovatelky

Navrhovatelka žádá, aby Soudní dvůr:

i) zrušil rozhodnutí Komise ze dne 28.9.2005;

ii) alternativně k bodu i), zrušil napadený rozsudek zcela nebo zčásti a vrátil věc Soudu k rozhodnutí ve věci samé v souladu s pokyny poskytnutými Soudním dvorem;

iii) uložil Komisi každopádně náhradu nákladů řízení vzniklých před Soudem i Soudním dvorem.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Navrhovatelka tvrdí, že Soud tím, že přijal stanovisko Komise ohledně pokynů, požadoval od navrhovatelky, aby prokázala skutkový stav, čímž jí uložil neúnosné důkazní břemeno. Tím Soud zamýšlel požadovat důkaz o účincích normy, aniž by přezkoumal širší a zásadnější otázky související s povahou této normy. Navrhovatelka má za to, že to představuje nesprávné právní posouzení a že došlo k záměně pořadí přezkoumání povahy a účinků normy.
CS Úřední věstník Evropské unie C 274/13

Žaloba podaná dne 30. července 2010 — Evropská komise v. Belgické království

(Věc C-383/10)

()

2010/C 274/20

Jednací jazyk: francouzština

Účastníci řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a F. Dintilhac, zmocněnci)

Žalované: Belgické království

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že Belgické království tím, že přijalo a ponechalo v platnosti režim diskriminačního zdanění úroků placených bankami-nerezidenty přiznáním daňového osvobození, které se vztahuje pouze na úroky placené belgickými bankami, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z ustanovení článků 56 a 63 Smlouvy o fungování Evropské unie (bývalé články 49 a 56 Smlouvy o ES) a z článků 36 a 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru;

— uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Komise napadá dotčená vnitrostátní ustanovení v rozsahu, v němž odrazují belgické rezidenty od využívání služeb bank se sídlem v jiných členských státech Unie, jelikož se na úroky placené těmito bankami nevztahuje daňové osvobození, které se uplatňuje pouze na úroky placené belgickými bankami.

Úvodem Komise především odmítá tvrzení žalovaného, podle něhož přímé daně spadají do výlučné pravomoci členských států, a uvádí, že tato oblast je implicitně, avšak nezbytně zahrnuta do pravomoci týkající se vnitřního trhu, a spadá tedy do sdílené pravomoci mezi Unií a členskými státy.

V odpovědi na námitky vznesené belgickými orgány Komise zaprvé uvádí, že skutečnost, že finanční odvětví nepodalo v této věci žádnou stížnost, není relevantní, jelikož žaloba pro nesplnění povinnosti má objektivní charakter a nemůže být proto podmíněna žádnou stížností. Zadruhé a zatřetí Komise odmítá jednak argument, že uvedená opatření jsou odůvodněna naléhavým důvodem obecného zájmu, jímž je zajištění účinnosti daňových kontrol, a jednak tvrzení, že se u dotčených právních předpisů jedná o opatření v oblasti sociální politiky, které chrání veřejný zájem. Začtvrté odmítá žalobkyně odůvodnění belgických orgánů, podle něhož má rozšíření tohoto osvobození nízký účinek, a tvrdí, že skupina poplatníků, jimž je toto opatření určeno, by mohla mít zájem také o služby bank usazených v jiných členských státech. Zapáté zpochybňuje Komise tvrzení žalovaného, jež se týká rozdílů, které v Unii existují v oblasti ochrany spotřebitelů při úpadku některé banky, a připomíná skutečnost, že tato oblast byla v Evropské unii harmonizována. Na závěr Komise poukazuje na to, že Belgie má tři úřední jazyky (nizozemštinu, francouzštinu a němčinu) a že nejsou odůvodněny vznesené námitky spojené s rizikem nedostatečných informací z důvodu použití jazyka, kterým se v Belgii nehovoří, bankou usazenou mimo Belgii.
CS Úřední věstník Evropské unie C 274/17

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom dne 4. srpna 2010 — Dermod Patrick O'Brien v. Ministry of Justice (původně Department for Constitutional Affairs)

(Věc C-393/10)

()

2010/C 274/25

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: Dermod Patrick O'Brien

Odpůrce: Ministry of Justice (původně Department for Constitutional Affairs)

Předběžné otázky

1) Je věcí vnitrostátního práva stanovit, zda soudci jako celek jsou zaměstnanci, kteří mají pracovní smlouvu nebo jsou v pracovním poměru ve smyslu ustanovení 2 bodu 1 rámcové dohody, nebo existuje norma Společenství, na základě které je třeba tento aspekt stanovit?