(viz body 50–53)

Takový doslovný výklad čl. 2 odst. 1 ostatně odpovídá cíli sledovanému uvedenou směrnicí, připomenutému zejména v pátém bodě odůvodnění směrnice 97/11, podle kterého „záměry, pro které je vyžadováno posouzení, by měly podléhat žádosti o povolení, [a] posouzení by mělo být provedeno dříve, než je toto povolení vydáno“.

Tato analýza platí pro všechny záměry spadající do působnosti této směrnice nezávisle na tom, zda spadají pod její přílohu I, a musejí tak podléhat systematickému posuzování podle jejího čl. 2 odst. 1 a čl. 4 odst. 1, nebo pod přílohu II uvedené směrnice a z toho důvodu, v souladu s jejím čl. 4 odst. 2, podléhají studii vlivů pouze tehdy, mohou-li mít s ohledem na prahové hodnoty nebo kritéria stanovená členským státem nebo na základě přezkoumání každého jednotlivého případu značný vliv na životní prostředí.

Jelikož je formulace týkající se oprávnění zadavatele k uskutečnění záměru na základě povolení příslušného orgánu uvedeného v čl. 1 odst. 2 směrnice 85/337 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, ve znění směrnice 97/11, zcela jednoznačná, čl. 2 odst. 1 uvedené směrnice musí být nezbytně chápán tak, že nepožádá-li žadatel o požadované povolení a toto povolení nezíská, a neprovede-li nejprve studii vlivů na životní prostředí, je-li vyžadována, nemůže zahájit práce související s dotčeným záměrem, neboť v opačném případě by porušil požadavky uvedené směrnice.

(viz body 57–58, 61)

Přitom účinkem režimu dodatečného povolení může být podněcování zadavatelů k tomu, aby neověřovali, zda zamýšlené záměry splňují kritéria stanovená v čl. 2 odst. 1 této směrnice, a neučinili tak kroky nezbytné k určení vlivů uvedených záměrů na životní prostředí a jejich předchozí posouzení. Přitom podle prvního bodu odůvodnění směrnice 85/337 je nutné, aby v průběhu rozhodovacího procesu příslušný orgán provedl co nejvčasnější zohlednění vlivů všech plánovacích a rozhodovacích procesů na životní prostředí, jehož cílem je vyvarovat se od samého počátku riziku vzniku znečištění nebo škodlivých vlivů spíše než následně potlačovat jejich účinky.

Jestliže totiž právo Společenství nemůže bránit tomu, aby použitelné vnitrostátní právní předpisy v určitých případech zhojily nedostatky určitých operací nebo aktů, které jsou z hlediska tohoto práva stiženy vadami, taková možnost by měla být vázána na podmínku, že dotyčné osobě neposkytne příležitost, jak obejít pravidla Společenství nebo jak se zbavit povinnosti je uplatnit, a zůstat výjimečná.

Povinností, které pro něj vyplývají z článků 2, 4 a 5 až 10 směrnice 85/337 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, neplní členský stát, který nepřijal všechna opatření nezbytná k zajištění, aby vydání povolení týkajících se prvních dvou fází výstavby větrného parku předcházelo posouzení vlivů na životní prostředí v souladu s články 5 až 10 směrnice 85/337, a který se omezil na to, že k žádostem o povolení přiložil prohlášení o dopadu na životní prostředí nesplňující tyto požadavky.

V tomto ohledu, jestliže zařízení určená k využívání větrné energie k výrobě elektrické energie v příloze I ani v příloze II směrnice 85/337 uvedena nejsou, tyto první dvě fáze výstavby větrného parku vyžadovaly četné práce, mezi něž patří těžba rašeliny a těžba nerostů jiných než kovových a energetických, jakož i výstavba silnic, které jsou uvedeny v bodě 2 písm. a) a c), jakož i v bodě 10 písm. d) uvedené přílohy II. Přitom skutečnost, že záměry spadající do přílohy II uvedené směrnice měly vzhledem k záměru vybudování větrného parku jako celku pouze druhotný význam, neznamená, že by uvedené záměry nemohly mít, pouze na základě tohoto důvodu, významný vliv na životní prostředí. Účelem provedení studie vlivů na životní prostředí v souladu se směrnicí 85/337 je totiž vhodným způsobem určit, popsat a posoudit přímé a nepřímé vlivy záměru na takové faktory, jakými jsou fauna a flóra, půda a voda, jakož i vzájemné působení mezi těmito různými faktory.

(viz body 96, 101, 104–105, 112 a výrok)