7

V rozsudku, který má být vykonán, formuloval Soudní dvůr následující posouzení: „52. [… J]e třeba Italské republice uložit pravidelné placení částky vypočtené vynásobením základní částky procentním podílem protiprávních podpor, které ještě nebyly vráceny, nebo toto vrácení nebylo prokázáno, v poměru k celkové částce, která nebyla dosud vrácena k datu vyhlášení tohoto rozsudku […]. 53. V tomto ohledu lze pro účely výpočtu penále […] zohlednit vrácení uvedených podpor pouze za podmínky, že Komise o tom byla informována a mohla posoudit vhodnost důkazu, který jí byl v tomto ohledu předložen […]. 54. Periodicitu platby penále je tedy třeba stanovit pololetně, aby Komise mohla posoudit pokroky v úkonech činěných k navrácení podpory z hlediska situace na konci dotyčného období, a umožnit tak žalovanému členskému státu, aby měl k dispozici nezbytnou dobu ke shromáždění důkazů vhodných k prokázání toho, že za posuzované období došlo k navrácení neoprávněně poskytnutých částek a k jejich předání Komisi. 55. Vyčíslení penále se tedy uskuteční na pololetní bázi a jeho výše se vypočítá vynásobením základní částky procentním podílem protiprávních podpor, které ještě nebyly vráceny, nebo toto vrácení nebylo na konci dotyčného období prokázáno, v poměru k celkové částce, která nebyla dosud vrácena k datu vyhlášení tohoto rozsudku. […] 67. […] Soudní dvůr [má] za to, že v projednávaném případě je přiměřené uložit pololetní placení penále o základní částce ve výši 30 milionů eur. 68. Je proto důvodné uložit Italské republice, aby zaplatila Komisi na účet ‚Vlastní zdroje Evropské unie‘ penále ve výši násobku základní částky 30 milionů eur a procentního podílu protiprávních neslučitelných podpor, které ještě nebyly vráceny, nebo toto vrácení nebylo na konci dotyčného období prokázáno, vypočítaného v poměru k celkové částce, která nebyla dosud vrácena k datu vyhlášení tohoto rozsudku, a to za každé pololetí, v němž došlo k prodlení při provádění opatření nezbytných ke splnění povinností vyplývajících z [rozsudku, kterým bylo konstatováno nesplnění povinnosti (EU:C:2004:207)], v období od vyhlášení tohoto rozsudku až do splnění povinností vyplývajících z uvedeného rozsudku [(EU:C:2004:207)]. […] 69. Je nutno připomenout, […]že je na dotyčném členském státě, aby Komisi předložil přímý a věrohodný důkaz o splnění povinností plynoucích z rozhodnutí [o navrácení] a skutečném vrácení částek dotčených protiprávních podpor. […] 72. V případech, ve kterých musí dotčené podpory vrátit podniky, které jsou v úpadku nebo ohledně nichž probíhá úpadkové řízení, jehož cílem je prodej majetku a vyrovnání pohledávek, je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že skutečnost, že jsou podniky v obtížích nebo v úpadku, nemá vliv na povinnost vrácení podpor […] 73. Podle ustálené judikatury rovněž platí, že lze obnovení předchozí situace a odstranění narušení hospodářské soutěže vyplývajícího z protiprávně poskytnutých podpor v zásadě dosáhnout zapsáním pohledávky týkající se vrácení dotyčných podpor na seznam pohledávek […] 74. Pro účely výpočtu penále v tomto sporu je tedy na Italské republice, aby Komisi předložila důkaz o přihlášení dotčených pohledávek v úpadkovém řízení. Pokud toho nelze dosáhnout, je na tomto členském státě, aby uvedl jakoukoli skutečnost, která je způsobilá prokázat, že za tímto účelem jednal s nezbytnou řádnou péčí. Především pak v případě, kdy by byl návrh na přihlášení pohledávky zamítnut, musí předložit důkaz, že zahájil na základě vnitrostátního práva jakékoli řízení, které by mohlo uvedené zamítnutí zpochybnit. 75. Na rozdíl od tvrzení Komise proto nelze pro účely výpočtu penále v tomto sporu a u podniků, které jsou v úpadku nebo o nich probíhá úpadkové řízení, od Italské republiky požadovat, aby splnila povinnost prokázání nejen toho, že došlo k zápisu pohledávek na seznam přihlášených pohledávek těchto podniků, ale i k tomu, že byl jejich majetek prodán za tržních podmínek. Jak to právem uvádí tento členský stát, nelze pro účely vyhovění návrhu Komise na zaplacení penále dlužného na základě tohoto rozsudku zohlednit částky dosud nevymožené od podniků v úpadku, pro jejichž vymožení však uvedený členský stát vynaložil veškerou nezbytnou řádnou péči. V opačném případě by uvedené penále pozbylo vhodnosti a přiměřenosti ve vztahu ke zjištěnému nesplnění povinnosti, […] jelikož by Italské republice uložilo finanční zátěž plynoucí ze samotné povahy úpadkového řízení, jakož i jeho doby trvání, kterou nelze zkrátit, a na které nemá tento členský stát přímý vliv.“