ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Článek 11 směrnice stanoví: „1. Členské státy zajistí, aby v zájmu spotřebitelů existovaly vhodné a účinné prostředky pro boj proti nekalým obchodním praktikám v zájmu zajištění souladu s touto směrnicí. Tyto prostředky zahrnují právní předpisy, jež umožní osobám nebo organizacím, které mají podle vnitrostátních právních předpisů oprávněný zájem na boji proti nekalým obchodním praktikám, včetně soutěžitelů, aby a) podaly žalobu pro používání nekalých obchodních praktik nebo b) napadly tyto nekalé obchodní praktiky u správního orgánu, který je příslušný k rozhodování o stížnostech nebo k podání podnětu k zahájení příslušného soudního řízení. Každému členskému státu je vyhrazeno rozhodnutí o tom, která z těchto možností bude dostupná a zda umožní soudům nebo správním orgánům požadovat, aby byly nejprve využity jiné stanovené prostředky pro vyřizování stížností […]. Tyto možnosti existují bez ohledu na to, zda jsou postižení spotřebitelé na území členského státu, v němž se obchodník nachází, nebo v jiném členském státě. [...] 2. Na základě právních předpisů uvedených v odstavci 1 udělí členské státy soudům nebo správním orgánům pravomoci, které je zmocňují, aby v nezbytných případech s ohledem na všechny dotčené zájmy, a zejména veřejný zájem, a) nařídily zastavení nekalých obchodních praktik nebo zahájily příslušné soudní řízení směřující k nařízení jejich zastavení, nebo b) pokud nekalá obchodní praktika zatím neproběhla, avšak má k ní bezprostředně dojít, zakázaly takovou praktiku nebo zahájily příslušné soudní řízení směřující k jejímu zákazu, a to i bez důkazu o skutečně vzniklé ztrátě nebo újmě nebo úmyslu nebo nedbalosti na straně obchodníka. Členské státy dále stanoví, že opatření uvedená v prvním pododstavci mohou být přijata ve zkráceném řízení jako — opatření předběžná nebo — opatření konečná, přičemž každý členský stát sám rozhodne, kterou z těchto dvou možností zvolí. Nadto mohou členské státy udělit soudům nebo správním orgánům pravomoci, aby k odstranění přetrvávajících vlivů nekalých obchodních praktik, jejichž zastavení bylo nařízeno pravomocným rozhodnutím, mohly vyžadovat a) zveřejnění tohoto rozhodnutí v plném nebo zkráceném znění a ve formě, kterou považují za vhodnou, b) kromě toho zveřejnění opravného prohlášení. 3. Správní orgány uvedené v odstavci 1 musí: a) být složeny tak, aby nevznikaly pochybnosti o jejich nestrannosti; b) mít při rozhodování o stížnostech dostatečné pravomoci k tomu, aby mohly účinně kontrolovat a vymáhat dodržování svých rozhodnutí; c) zpravidla svá rozhodnutí odůvodňovat. Jsou-li pravomoci uvedené v odstavci 2 vykonávány výhradně správním orgánem, musí být jeho rozhodnutí vždy odůvodněno. V tomto případě musí dále existovat řízení, jejichž prostřednictvím se předmětem soudního přezkumu může stát nesprávný nebo nevhodný výkon pravomocí správním orgánem nebo nesprávné nebo nevhodné opomenutí výkonu uvedených pravomocí.“
12

Skutečnosti předcházející sporu byly Tribunálem vylíčeny v bodech 8 až 13 napadeného usnesení následujícím způsobem: „8 Společnost [Planet] je řeckou společností, která poskytuje poradenské služby v oblasti správy podniků. Od roku 2006 je jakožto členka tří konsorcií zapojena do třech projektů v Sýrii financovaných Komisí. Ode dne 16. října 2007 je proti ní vedeno vyšetřování OLAF ve věci podezření z nesrovnalostí v rámci uvedených tří projektů. 9 Na základě vyhlášení výběrového řízení v rámci sedmého rámcového programu pro výzkum a technologický vývoj byla [společnost Planet] Komisí vyzvána dopisem ze dne 18. dubna 2008, aby zahájila jednání za účelem stanovení konečných podmínek grantové dohody týkající se jejího návrhu na převzetí úlohy koordinátora konsorcia [v souvislosti s] projektem ‚Advancing knowledge – intensive entrepreneurship and innovation for growth and social well-being in Europe‘ (dále jen ‚projekt AEGIS‘). Ve svém dopise Komise zdůraznila, že případný grant ze strany Společenství nemůže překročit částku 3300000 eur a že je třeba jednání uzavřít před 30. červnem 2008. 10 V průběhu vyšetřování zmíněného v bodě 8 výše OLAF dvakrát požádal o registraci [Planet] v EWS. Dne 26. února 2009 požádal o aktivaci výstrahy W1a a dne 19. května 2009 požádal o aktivaci výstrahy W1b. Registrace byly provedeny ve dnech 10. března a 25. května 2009. 11 Dne 27. února 2009 zaslala Komise [společnosti Planet] vyjednanou grantovou dohodu (dále jen ‚Dohoda‘), aby ji [společnost Planet], jakož i ostatní členové konsorcia, jehož je [společnost Planet] součástí, podepsali. Dne 11. března 2009 vrátila [společnost Planet] podepsanou Dohodu k podpisu Komisi. 12 Dne 4. června 2009 informovala Komise [společnost Planet] zprávou zaslanou elektronickou poštou (dále jen ‚zpráva zaslaná elektronickou poštou dne 4. června 2009‘), že postup pro připojení podpisu Komise byl pozastaven až do doby splnění dodatečné podmínky, a sice otevření blokovaného bankovního účtu [společností Planet], jehož prostřednictvím by žalobkyně disponovala pouze tou částí zálohy, která jí náleží podle dohody, zatímco zbytek zálohy by byl bankou přímo vyplacen ostatním členům konsorcia. Ve zprávě zaslané elektronickou poštou [ze dne 4. června 2009] bylo uvedeno, že požadavek týkající se této nové podmínky byl uplatněn v důsledku nečekané události, kterou byla registrace [společnosti Planet] v EWS prostřednictvím aktivace výstrahy W1a a poté výstrahy W1b. 13 Poté, co se banka [společnosti Planet] po dohodě s touto zavázala, že jakmile přijme zálohu, která má být vyplacena Komisí, převede na každého člena konsorcia částku, která mu náleží, podepsala Komise dohodu dne 3. července 2009.“
55

Vzhledem k tomu, že posouzení povahy skutečného užívání ochranné známky vychází ze všech skutečností a okolností prokazujících, že obchodní využívání této ochranné známky umožňuje získání nebo udržení podílu na trhu pro výrobky nebo služby, pro které byla ochranná známka zapsána, není možné a priori abstraktně stanovit, z jakého územního rozsahu by se mělo vycházet pro určení toho, zda je užívání uvedené ochranné známky skutečné či nikoliv. Pravidlo de mininis, které by vnitrostátnímu soudu neumožnilo posoudit veškeré okolnosti sporu, který mu je předložen, nemůže být tudíž stanoveno (per analogiam viz výše uvedené usnesení La Mer Technology, body 25 a 27, jakož i výše uvedený rozsudek Sunrider v. OHIM, body 72 a 77).
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Grande Área Metropolitana do Porto (dále jen „GAMP“), sdružením obcí, a několika vnitrostátními orgány zastoupenými Comissão Directiva do Programa Operacional Potencial Humano (řídící výbor operačního programu lidský kapitál), Ministério do Ambiente e do Ordenamento do Território, nyní Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território (ministerstvo životního prostředí a územního plánování, nyní ministerstvo zemědělství, mořského hospodářství, životního prostředí a územního plánování) a Ministério do Trabalho e da Solidariedade Social (ministerstvo práce a sociálních věcí), týkajícího se využívání fondů Evropské unie.
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Grattan plc (dále jen „Grattan“) a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (dále jen „Commissioners“) ohledně vrácení částky daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“) odpovídající provizím vypláceným osobám označovaným jako „obchodní zástupci“ za zboží objednané jejich prostřednictvím v průběhu období od roku 1973 až do roku 1977.
3

V souladu s šestým až osmým a dvanáctým bodem odůvodnění nařízení č. 1393/2007: „(6) Účinnost a rychlost soudního řízení v občanských věcech vyžaduje, aby zasílání soudních a mimosoudních písemností mezi místními subjekty určenými členskými státy probíhalo přímo a rychle. Členské státy však mohou vyjádřit svůj záměr určit pouze jeden odesílající nebo přijímající subjekt, nebo subjekt, který bude obě funkce vykonávat, a to na dobu pěti let. Toto určení však může být každých pět let obnovováno. (7) Rychlost zasílání vyžaduje použití veškerých vhodných prostředků, které zajistí, že budou dodrženy určité podmínky týkající se čitelnosti a spolehlivosti přijaté písemnosti. Bezpečnost zasílání vyžaduje, aby byl k doručované písemnosti přiložen jednotný formulář vyplněný v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků místa doručení nebo v jiném jazyce, který dožádaný členský stát označí za přijatelný. (8) Toto nařízení by se nemělo vztahovat na doručení písemnosti zplnomocněnému zástupci strany v členském státě, kde se koná řízení, a to bez ohledu na místo bydliště této strany. […] (12) Přijímající subjekt by měl adresáta pomocí jednotného formuláře písemně vyrozumět o tom, že může odmítnout přijetí doručované písemnosti v okamžiku jejího doručení, nebo že může zaslat písemnost přijímajícímu subjektu zpět do jednoho týdne od doručení, pokud není v jazyce, kterému rozumí, nebo v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků místa doručení. Toto pravidlo by se mělo vztahovat i na následné doručení, jakmile adresát využil svého práva na odmítnutí. Tato pravidla pro odmítnutí by se měla vztahovat i na doručení prostřednictvím diplomatických nebo konzulárních zástupců, poštovních služeb a na přímé doručení. Mělo by být stanoveno, že opravné doručení odmítnutého dokumentu lze provést tak, že se adresátovi doručí překlad písemnosti.“
33

Aby takové rozdílné zacházení bylo slučitelné s ustanoveními Smlouvy o FEU týkajícími se svobody usazování, je třeba, aby se týkalo situací, které nejsou objektivně srovnatelné, anebo bylo odůvodněno naléhavým důvodem obecného zájmu (per analogiam k volnému pohybu kapitálu viz rozsudek ze dne 12. prosince 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, Sb. rozh. s. I-11753, bod 167). Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že se srovnatelnost přeshraniční situace s vnitrostátní situací musí zkoumat s ohledem na cíl sledovaný dotčenými vnitrostátními ustanoveními (obdobně viz rozsudek ze dne 18. července 2007, Oy AA, C-231/05, Sb. rozh. s. I-6373, body 36 až 38).
48

Concepción Salgado González totiž přispívala do španělského systému sociálního zabezpečení ode dne 1. února 1989 do 31. března 1999, po celkovou dobu 3711 dní, tedy přibližně deset let a dva měsíce, zatímco INSS zanesl do výpočtu fiktivní příspěvkovou dobu ode dne 1. dubna 1984 do 30. ledna 1989, a to za účelem splnění podmínky přispívat po dobu patnácti let předcházející poslední platbě C. Salgado González do španělského systému. Cílem této početní operace INSS bylo stanovit čitatele, na nějž se uplatní dělitel 210 stanovený v čl. 162 odst. 1 LGSS, a vypočítat tak průměrný příspěvek nezbytný pro stanovení výpočtového základu starobního důchodu.
33

Předně je třeba poukázat na to, že čl. 9 odst. 1 nařízení nerozlišuje podle toho, zda třetí strana je či není majitelem ochranné známky Společenství. Toto ustanovení tak přiznává majiteli ochranné známky Společenství výlučné právo, které jej opravňuje zakázat „všem třetím stranám“ užívat bez jeho souhlasu v obchodním styku označení, kterými by mohla být dotčena jeho ochranná známka (viz obdobně rozsudek ze dne 16. února 2012, Celaya Emparanza y Galdos Internacional, C-488/10, body 33 a 34).
24

Administratīvā rajona tiesa kromě toho ve svém rozsudku upřesnil, že nelze mít za to, že neúplnost žádosti G. Pustse je výsledkem pochybení, ale je třeba ji spíše považovat za projev nesplnění podmínek způsobilosti pro poskytnutí agroenvironmentální podpory, jež stanoví příslušná vnitrostátní právní úprava. Z důvodu tohoto nesplnění podmínek musí G. Pusts podle tohoto soudu vrátit neoprávněně získané podpory, přestože nadále plnil své ostatní závazky. Tento soud měl rovněž za to, že LAD neměla povinnost informovat G. Pustse o pochybeních, kterých se dopustil ve své žádosti, a ostatně jej na to ani nemohla upozornit, jelikož v sloupci 9 části „C“ této žádosti nebyla uvedena žádná parcela a k žádosti nebyla přiložena odpovídající příloha. Daný soud konečně uvedl, že LAD vycházela ve svém rozhodnutí z informací poskytnutých G. Pustsem, a sice z jeho žádostí o podpory pro rok 2006 a 2007. Tentýž soud rozhodl, že jelikož měla LAD k dispozici veškeré informace nezbytné k přijetí tohoto rozhodnutí, nebyla povinna vyslechnout stanovisko G. Pustse, jež nemůže ovlivnit obsah správních aktů.
22

Společnost LVK, která je zemědělským producentem, odečetla za období od září do října 2007 DPH na vstupu vyplývající z několika faktur, které se týkaly dodání zboží a jež byly vystaveny společnostmi REYA – 96 OOD (dále jen „REYA“) a SITI GRUP 76 DZZD (dále jen „SITI GRUP“), které mezitím přestaly být registrovány jako osoby povinné k DPH. Všechny tyto faktury byly zaplaceny v hotovosti a zaneseny do účetnictví LVK. Je rovněž nesporné, že příslušná dodání byla zaznamenána do peněžních deníků uvedených dodavatelů.
42

Jakýkoli odlišný výklad, který by uznal ať již časové či finanční omezení povinnosti leteckého dopravce poskytnout péči cestujícím, jejichž let byl zrušen, by navíc zpochybnil cíle sledované nařízením č. 261/2004 a připomenuté v bodě 31 tohoto rozsudku, jelikož by nad rámec přiznaného omezení byli cestující zbaveni veškeré péče, a tak odkázáni sami na sebe. Jak přitom uvedl generální advokát v bodě 52 svého stanoviska, poskytnutí péče těmto cestujícím je obzvláště důležité, pokud dojde k mimořádným okolnostem, které přetrvávají v čase, a právě v případě, že je doba čekání způsobeného zrušením letu zvláště dlouhá, je nezbytné dbát na to, aby byl cestujícímu v letecké dopravě, jehož let byl zrušen, umožněn přístup k produktům a službám prvořadé potřeby, a to po celou dobu čekání.
17

Rozhodnutím ze dne 5. června 2009 Curtea de Apel Constanţa nařídil výkon tří evropských zatýkacích rozkazů, tedy těch, které byly vydány státními zastupitelstvími v Münsteru, Coburgu a Verdenu. Předkládající soud naproti tomu na základě čl. 98 odst. 2 písm. b) zákona č. 302/2004 odmítl výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného dne 8. srpna 2007 státním zastupitelstvím v Bielefeldu, a to z důvodu, že C. Radu je v Rumunsku stíhán před Tribunalul Bacău (soud prvního stupně v Bacău) za stejný čin, jako je čin, pro který byl uvedený rozkaz vydán. Odložil tedy předání C. Radua až do skončení řízení v této věci před rumunskými soudy, ponechal však v platnosti rozhodnutí o vazbě C. Radua po dobu třiceti dnů.
„(19)

V usnesení ze dne 18. června 1998 [Úř. věst. C 210, s. 215] se Evropský parlament vyslovil pro zvýšení podílu biopaliv na trhu s pohonnými hmotami na 2 % do pěti let zavedením řady opatření, včetně daňových úlev, finanční podpory zpracovatelskému průmyslu a stanovením povinného procenta biopaliv pro společnosti zpracovávající ropu.
19

Příloha I směrnice 2005/85 stanoví, že Irsko může mít při provádění této směrnice za to, že se rozhodujícím orgánem podle čl. 2 písm. e) této směrnice rozumí Office of the Refugee Applications Commissioner (úřad komisaře pověřeného žádostmi o azyl, dále jen „ORAC“), pokud jde o posouzení toho, zda by měl být žadatel prohlášen za uprchlíka, či nikoliv. Podle téže přílohy zahrnují rozhodnutí vydaná v prvním stupni podle téhož článku doporučení Refugee Applications Commissioner stran toho, zda by měl být žadatel prohlášen za uprchlíka, či nikoliv.
54

Zadruhé, co se týče práva spotřebitele vypovědět jím uzavřenou smlouvu o dodávkách v případě jednostranné změny sazeb uplatňovaných poskytovatelem služeb, má, jak v podstatě uvedla generální advokátka v bodě 85 svého stanoviska, zásadní význam skutečnost, že možnost výpovědi, přiznaná spotřebiteli, nemá mít formální povahu, ale musí být možné ji skutečně využít. Nebylo by tomu tak v případě, pokud by z důvodů spojených se způsoby výkonu práva na výpověď nebo podmínkami dotčeného trhu neměl uvedený spotřebitel skutečnou možnost změnit dodavatele nebo pokud by nebyl přiměřeně a včas informován o změně, ke které má dojít, a neměl by tak možnost ověřit způsob výpočtu, a popřípadě změnit dodavatele. V tomto ohledu je nutné přihlédnout zejména k tomu, zda na dotčeném trhu panuje hospodářská soutěž, k případným nákladům spotřebitele souvisejícím s výpovědí smlouvy, lhůtě mezi oznámením a vstupem nových sazeb v platnost, informacím poskytnutým v okamžiku tohoto oznámení, jakož i předpokládaným nákladům a času nezbytnému pro provedení změny dodavatele.
45

Je nesporné, že pokud by mezi těmito dvěma pojišťovnami existovala horizontální dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem by bylo rozdělení trhu, musela by taková dohoda, respektive takové jednání, být kvalifikována jako omezení na základě účelu, což by vedlo k protiprávnosti vertikálních dohod uzavřených k provedení takové dohody, respektive takového jednání. Allianz a Generali ovšem popírají, že by uzavřely dohodu nebo že by jednaly ve vzájemné shodě, a tvrdí, že podle sporného rozhodnutí žádná taková dohoda ani takové jednání neexistuje. Ověřit správnost těchto tvrzení a v rámci možností poskytnutých vnitrostátním právem posoudit, zda existují dostatečné důkazy k prokázání existence dohody mezi Allianz a Generali nebo jejich jednání ve vzájemné shodě, musí předkládající soud.
41

Jak totiž zdůrazňuje generální advokátka v bodech 62 a 63 svého stanoviska, přestože se prohlášení neplatnosti navrhované M. Azizem ve věci v původním řízení týká pouze platnosti klauzule 15 úvěrové smlouvy, stačí konstatovat, že podle čl. 4 odst. 1 směrnice může mít celkový pohled na další smluvní klauzule, kterých se týká uvedená otázka, vliv na přezkum klauzule napadené v rámci tohoto řízení, a dále vnitrostátní soud musí v souladu s judikaturou Soudního dvora z úřední povinnosti posoudit zneužívající charakter všech smluvních klauzulí spadajících do oblasti působnosti směrnice, a to i když o to nebylo výslovně požádáno, pokud má za tímto účelem k dispozici nezbytné informace o právním a skutkovém stavu (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 4. června 2009, Pannon GSM, C-243/08, Sb. rozh. s. I-4713, body 31 a 32, jakož i výše uvedený rozsudek Banco Español de Crédito, bod 43).
3

První, třetí, pátý, šestý a jedenáctý bod odůvodnění směrnice 85/337 znějí takto: „vzhledem k tomu, že akční programy Evropských společenství […] pro životní prostředí […] zdůrazňují, že nejlepší politika v oblasti životního prostředí spočívá spíše v předcházení vzniku znečištění prostředí nebo nepřípustnému zasahování do něj u zdroje než v následných snahách o omezování jejich vlivů; že potvrzují nutnost brát co nejdříve v úvahu vlivy všech technických plánovacích a rozhodovacích procesů na životní prostředí; že za tímto účelem zajistí provádění postupů pro hodnocení těchto vlivů; […] vzhledem k tomu, že kromě toho je nezbytné dosáhnout jednoho z cílů Společenství v oblasti ochrany životního prostředí a kvality života; […] vzhledem k tomu, že by měly být zavedeny obecné zásady posuzování vlivů na životní prostředí za účelem doplnění a koordinace postupů vydávání povolení k provádění veřejných a soukromých záměrů, které by mohly mít významný vliv na životní prostředí; vzhledem k tomu, že povolení pro veřejné a soukromé záměry, které by mohly mít významný vliv na životní prostředí, by mělo být vydáno jen po předchozím posouzení jejich případných významných vlivů na životní prostředí; že toto posuzování musí být prováděno na základě přiměřených informací poskytnutých oznamovatelem a případně doplněných orgány a veřejností, kterých se uvažovaný záměr může týkat; […] vzhledem k tomu, že vlivy záměru na životní prostředí musí být posuzovány, aby bylo bráno v úvahu úsilí chránit zdraví lidí, přispět ke zlepšení kvality života zlepšením životního prostředí, zajistit udržení druhové rozmanitosti a reprodukční schopnosti ekosystému jako základního zdroje života.“
14

V řízení probíhajícím před Pesti Központi kerületi bíróság (obvodní soud v Pešti), který rozhodoval jako soud prvního stupně, informoval tento soud účastníky řízení o tom, že má za to, že tato klauzule č. 29 je zneužívající, a vyzval je, aby se v tomto ohledu vyjádřili. Csaba Csipai uvedl, že má za to, že návrhová žádání Banif Plus Bank jsou nepřiměřená a že uznává jen opodstatněnost částky jistiny. Banif Plus Bank zpochybnila zneužívající charakter dotčené klauzule.
17

Dále si předkládající soud klade otázku, zda se v projednávaném případě jedná o svobodně přijatý závazek, když přesné platební místo nebylo určeno ani ve směnce, ani ve smlouvě o vyplňovacím právu směnečném. Posledně uvedená smlouva sice přiznala České spořitelně právo doplnit do směnky chybějící údaje o platebním místu, avšak nestanovila kritéria, která by umožňovala určit, že se má jednat právě o Prahu. Předkládající soud zdůrazňuje, že nelze vyloučit, že doplněním platebního místa do směnky došlo k porušení této smlouvy nebo že je tato smlouva pro svoji neurčitost neplatná; v takovém případě by podle předkládajícího soudu bylo sotva možné konstatovat, že závazek, o který se jedná v projednávané věci, byl přijat svobodně.
7

V okamžiku uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku ze dne 23. listopadu 2009 obsahovala webová stránka Generálního ředitelství cel a nepřímých daní ministerstva financí následující: „Obecné záležitosti Pokud během cest do jiných zemí Unie nakoupíte výrobky pro osobní použití, nemáte povinnost podávat daňové přiznání ani odvádět daň v okamžiku opuštění území Francie, či vstupu na území Francie. […] Pro případ nákupu […] tabáku stanoví právní předpisy Společenství směrné úrovně pro nákupy uskutečněné fyzickými osobami. Při překročení úrovní platných pro tabák […] uvedených dále, a v závislosti na dalších kritériích, mohou francouzské celní orgány považovat váš nákup za obchodní činnost. V takovém případě musíte odvést příslušnou daň platnou ve Francii pro jednotlivé výrobky. Uvedené úrovně platí rovněž v případě odjezdu z Francie do jakéhokoli jiného členského státu Evropské unie. Tabák S ohledem na ustanovení článků 575 G a 575 H [CGI] […], se následující ustanovení vztahují ode dne 1. ledna 2006 na nákupy tabáku uskutečněné fyzickými osobami v jiném členském státě Evropské unie, s výjimkou deseti nových členských států: — Bez povolení k přepravě můžete přepravovat 5 kartonů cigaret (tj. 1 kilogram tabáku). Pozor: tato úroveň se vztahuje na každý individuální dopravní prostředek nebo na každou osobu starší sedmnácti let v případě hromadné dopravy (čímž se rozumí jakákoli přeprava více než devíti osob včetně řidiče). — Přepravujete-li 6 až 10 kartonů cigaret, musíte předložit zjednodušený průvodní doklad (ZPD). Nemá-li kontrolovaný cestující ZPD, může mu být tabák zabaven a uložena sankce. Cestující se může zboží vzdát. V takovém případě mu žádná sankce uložena nebude. Pro získání uvedeného dokladu stačí dostavit se do první kanceláře francouzské celní správy na hranicích. — Dovoz více než 10 kartonů cigaret (nebo 2 kilogramů tabáku) je ve všech ostatních případech zakázán. Kontrolovaný cestující se vystavuje uložení výše uvedených sankcí (zabavení tabáku a uložení sankce). V případě hromadných dopravních prostředků (letadlo, loď, autobus, vlak) se tato ustanovení vztahují zvlášť na jednotlivé cestující.“
12

Administratīvā apgabaltiesa (krajský správní soud) při rozhodování o odvolání podaném VID potvrdil rozsudkem ze dne 13. prosince 2010 rozhodnutí soudu prvního stupně a měl rovněž za to, že zákon o DPH neumožňuje VID posuzovat, zda je osoba, která žádá o zápis do registru osob povinných k DPH, schopná vykonávat ekonomickou činnost. Podle Administratīvā apgabaltiesa je v tomto ohledu irelevantní, že tato osoba již požádala o zápis do tohoto registru a tohoto zápisu dosáhla v případě několika podniků, které byly ihned po tomto zápisu převedeny na jiné osoby, jež neměly příjmy v dostatečné výši na to, aby vložily základní kapitál, neboť uvedený zákon nestanoví, že takové okolnosti představují důvod pro odmítnutí zápisu osoby do uvedeného registru. Za účelem zamezení jakémukoli případnému protiprávnímu jednání osoby povinné k dani při placení DPH zákonný postup počítá s tím, že VID má povinnost kontrolovat osobu povinnou k dani a zjistí-li porušení vnitrostátních ustanovení, přísluší jí vypočítat dodatečnou daň a penále.