Opinion of the Advocate-General



Opinion of the Advocate-General

I – Úvod

1. Tři žaloby na neplatnost předložené Soudnímu dvoru se týkají daňového režimu koordinačních center přijatého Belgickým královstvím.

2. Koordinační centrum je podnik vytvoření nadnárodní skupinou společností, jejímž cílem je poskytovat různé služby těmto společnostem, zejména v oblasti finanční. Belgické království v roce 1982 zavedlo zvláštní daňový režim ve prospěch těchto center podléhající obnovitelnému desetiletému individuálnímu schválení.

3. Komise Evropských společenství, které byl tento režim oznámen, měla za to, že uvedený režim nepředstavuje státní podporu. Přesto v důsledku prací uskutečněných v rámci Rady Evropské unie v roce 1997 o daňové soutěži mezi členskými státy přistoupila k novému přezkumu tohoto režimu.

4. Rozhodnutím ze dne 17. února 2003(2) Komise stanovila, že tento režim je státní podporou neslučitelnou se společným trhem. Zakázala belgické vládě od 17. února 2003 poskytovat právo na tuto podporu novým koordinačním centrům a obnovovat desetiletá schválení. Stanovila však, že schválení platná k tomuto datu budou účinná až do uplynutí doby jejich platnosti a nejpozději do 31. prosince 2010.

5. V důsledku tohoto rozhodnutí belgická vláda požádala Radu, aby jí povolila poskytnout do 31. prosince 2005 daňové zacházení stejné jako režim koordinačních center centrům, jejichž schválení vypršelo mezi 17. únorem 2003 a 31. prosincem 2005. Rada vyhověla této žádosti rozhodnutím ze dne 16. července 2003(3) .

6. Rozhodnutí Komise je předmětem žalob na neplatnost ve spojených věcech C‑182/03 a C‑217/03 předložených Belgickým královstvím a Forum 187 ASBL(4), sdružením založeným podle belgického práva, které je federací koordinačních center v Belgii.

7. Rozhodnutí Rady se stalo předmětem žaloby na neplatnost podané Komisí ve věci C‑399/03.

8. Jelikož tyto žaloby vycházejí ze stejného právního a skutkového kontextu, budu je v tomto stanovisku posuzovat společně.

9. Jejich přezkum nás povede ke zkoumání následujících šesti bodů: příslušnost Rady pro přijetí rozhodnutí ze dne 16. července 2003, přípustnost žaloby sdružení Forum 187, možnost Komise změnit své dřívější posouzení o existenci podpory, opodstatněnost právní kvalifikace daňového režimu koordinačních center jako státní podpory a konečně otázky, zda Komise tím, že Belgickému království zakázala obnovovat, a to i dočasně, schválení, jejichž doba platnosti uplynula po dni oznámení rozhodnutí ze dne 17. února 2003, porušila legitimní očekávání koordinačních center a obecnou zásadu rovnosti.

II – Právní rámec Společenství

10. Ve Smlouvě o ES jsou státní podpory v zásadě zakázány. Článek 87 odst. 1 ES stanoví:

„Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.“

11. Článek 87 ES dále vyjmenovává v odstavcích 2 a 3 státní podpory, které jsou automaticky slučitelné se společným trhem, a ty, které mohou být považovány za slučitelné se společným trhem. Do této poslední kategorie patří zejména podpory určené k hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.

12. Článek 88 ES stanoví:

„1. Komise ve spolupráci s členskými státy zkoumá průběžně režimy podpor existující v těchto státech. Navrhuje jim vhodná opatření, která vyžaduje postupný rozvoj nebo fungování společného trhu.

2. Zjistí-li Komise poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek, že podpora poskytovaná některým státem nebo ze státních prostředků není slučitelná se společným trhem podle článku 87 nebo že je zneužívána, rozhodne, že dotyčný stát ve lhůtě stanovené Komisí takovou podporu zruší nebo upraví.

Nepodrobí-li se dotyčný stát tomuto rozhodnutí ve stanovené lhůtě, může Komise nebo jiný zainteresovaný stát, odchylně od článků 226 a 227, předložit věc přímo Soudnímu dvoru.

Rada může na žádost členského státu jednomyslně rozhodnout, že podpora, kterou tento stát poskytuje nebo hodlá poskytnout, má být odchylně od článku 87 nebo nařízení podle článku 89 považována za slučitelnou se společným trhem, odůvodňují-li takové rozhodnutí mimořádné okolnosti. Zahájila-li již Komise ve věci této podpory řízení podle prvního pododstavce tohoto odstavce, bude podáním žádosti příslušného státu Radě uvedené řízení pozastaveno až do vyjádření Rady.

Nevyjádří-li se však Rada do tří měsíců po podání této žádosti, rozhodne věc Komise.

3. Komise musí být včas informována o záměrech poskytnout nebo upravit podpory, aby mohla podat svá vyjádření. Má-li za to, že takový záměr není s ohledem na článek 87 slučitelný se společným trhem, zahájí neprodleně řízení podle odstavce 2. Dotyčný členský stát neprovede zamýšlená opatření, dokud se v tomto řízení nepřijme konečné rozhodnutí.“

13. Článek 89 ES zmocňuje Radu přijmout nařízení za účelem provedení článků 87 ES a 88 ES. Na základě tohoto zmocnění přijala Rada nařízení (ES) č. 659/1999(5), které stanoví přesná pravidla pro postup, který je třeba dodržet při provádění článku 88 ES.

14. Článek 1 písm. b) nařízení č. 659/1999 definuje pojem „existující podpory“. Stanoví, že pro účely tohoto nařízení tento pojem zahrnuje:

„i) […] všechny podpory existující v příslušných členských státech před vstupem Smlouvy v platnost, to znamená režimy podpor a jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost a zůstávají použitelné i po něm,

ii) schválená podpora, což znamená režimy podpory a jednotlivé podpory schválené Komisí nebo Radou,

iii) podpora, která se považuje za schválenou podle čl. 4 odst. 6 tohoto nařízení [(6) ] nebo před tímto nařízením, ale v souladu s tímto postupem,

iv) podpora, která se považuje za existující podporu podle článku 15 [(7) ],

v) podpora, která se považuje za existující podporu, protože v době, kdy začala být uskutečňována, nevytvářela podporu a poté se stala podporou následkem vývoje společného trhu, aniž by byla členským státem pozměněna. Pokud se některá opatření stala podporu následkem liberalizace činnosti právem Společenství, taková opatření nebudou považována za existující podporu po datu stanoveném pro liberalizaci“.

15. Postup kontroly existujících podpor je upraven v článcích 17 až 19 nařízení č. 659/1999. Článek 17 stanoví, že Komise ve spolupráci s členským státem přezkoumá existující režimy podpory. Pokud považuje takový režim za neslučitelný nebo již neslučitelný se společným trhem, informuje dotyčný členský stát o tomto předběžném názoru a poskytne dotyčnému členskému státu možnost předložit vyjádření ve lhůtě jednoho měsíce, která může být prodloužena.

16. Pokud Komise, z hlediska informací předložených členským státem podle článku 17, dospěje k názoru, že existující režim podpory není nebo již není slučitelný se společným trhem, vydá v souladu s článkem 18 tohoto nařízení doporučení navrhující dotyčnému členskému státu vhodná opatření. Doporučení může navrhovat zejména podstatnou změnu režimu podpory nebo zavedení procesních požadavků nebo zrušení dotyčného režimu podpory.

17. Pokud dotyčný členský stát nepřijme navrhovaná opatření a Komise, poté co vzala v úvahu argumenty dotyčného členského státu, stále považuje tato opatření za nezbytná, zahájí Komise v souladu s článkem 19 tohoto nařízení formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 88 odst. 2 ES.

III – Daňový režim koordinačních center

18. Daňový režim koordinačních center přijatý Belgickým královstvím byl zaveden královskou vyhláškou ze dne 30. prosince 1982(8) . Je nepochybné, že nebyl podstatně změněn mezi okamžikem, kdy Komise oznámila belgické vládě, že ho nepovažuje za státní podporu, v roce 1984, v roce 1987 a dále v roce 1990, a rozhodnutím ze dne 17. února 2003(9) .

19. Koordinační centrum může být založeno jako belgická společnost mající právní subjektivitu nebo jako pobočka založená v Belgii zahraniční společností. Možnost využívat daňový režim zavedený královskou vyhláškou č. 187 je podmíněna předběžným a individuálním schválením centra královskou vyhláškou. Aby toto centrum mohlo být schváleno, musí být součástí skupiny společností nadnárodního charakteru. Tato podmínka zejména předpokládá, že společnosti, které tvoří tuto skupinu, jsou umístěny nejméně ve čtyřech zemích. Tato skupina musí rovněž mít kapitál a rezervy, jejichž výše se rovná nebo přesahuje jednu miliardu belgických franků. Musí mít rovněž roční obrat, jenž se v konsolidované výši rovná nebo přesahuje deset miliard belgických franků. Banky a pojišťovny jsou vyloučeny z možnosti využívat tento režim.

20. Výlučným účelem centra musí být rozvíjení a centralizace jedné nebo více přípravných nebo pomocných činností, vykonávaných pouze ve prospěch všech společností této skupiny nebo některých z nich(10) .

21. Musí v Belgii zaměstnat nejméně deset lidí na plný úvazek během prvních dvou let své činnosti.

22. Platnost schválení tohoto centra je deset let a lze jej opětovně udělit na stejně dlouhé období.

23. Daňový režim, jehož využívají tato povolená koordinační centra, zahrnuje následující opatření:

– zdanitelný příjem těchto center je určený paušálně. Odpovídá určitému procentu z výše výdajů a provozních nákladů, z nichž jsou vyloučeny náklady na zaměstnance, jejich finanční poplatky a dlužná daň z příjmů právnických osob,

– tato centra jsou osvobozena od daně z nemovitého majetku, který využívají pro výkon své činnosti,

– neplatí se registrační daň ve výši 0,5 % z vkladů nebo ze zvyšování základního kapitálu centra,

– tato centra jsou osvobozena od srážkové daně z movitého majetku. Od této daně jsou osvobozeny jednak dividendy, úroky a poplatky, které centra hradí, s některými výjimkami, a jednak příjmy, které centra získají ze svých peněžních vkladů,

– centra platí roční daň ve výši 400 000 belgických franků za zaměstnance zaměstnaného na plný úvazek, přičemž celková tato částka nemůže přesáhnout 4 000 000 belgických franků na centrum.

IV – Skutkový a procesní rámec

A – Skutečnosti předcházející rozhodnutí Komise

24. Daňový režim koordinačních center byl poprvé přezkoumán Komisí v roce 1984. V rozhodnutí ze dne 16. května 1984 měla Komise za to, že tento režim není podporou. Zavedený režim se však fakticky odchyloval od toho, co jí bylo oznámeno. Komise tedy v prosinci 1985 zahájila formální vyšetřovací řízení. Po úpravách režimu učiněných belgickou vládou měla Komise za to, že již není podporou, a dopisem ze dne 9. března 1987 tuto vládu informovala o ukončení řízení.

25. Takový závěr potvrdil dne 24. září 1990 jménem Komise Leon Brittan, komisař pro hospodářskou soutěž, v odpovědi na písemnou otázku č. 1735/90 Gijse de Vries, evropského poslance(11) .

26. Na závěr jednání o daňové soutěži mezi členskými státy Rada „Hospodářské a finanční záležitosti“ (Ecofin) přijala kodex chování v oblasti zdanění podniků(12) . Ustanovila ad hoc skupinu, která bude nazývána „skupinou kodexu chování“, pověřenou vytvořením seznamu vnitrostátních daňových opatření majících škodlivé důsledky pro společný trh.

27. Po tomto kroku členských států se Komise zavázala vypracovat pokyny pro použití článků 87 ES a 88 ES na opatření související s přímým zdaněním podniků a „svědomitě dohlížet nad řádným zaváděním pravidel o dotčených podporách“. Komise tak přijala dne 11. listopadu 1998 sdělení o uplatňování pravidel o státních podporách na opatření související s přímým zdaněním podniků(13) . Na základě tohoto sdělení Komise přistoupila k přezkumu nebo k novému přezkumu daňových režimů platných v jednotlivých členských státech.

28. V tomto rámci Komise v únoru roku 1999 požádala belgické orgány o informace o daňovém režimu koordinačních center, který byl uveden skupinou kodexu chování mezi 66 vnitrostátními opatřeními potencionálně škodlivými pro fungování společného trhu. Tyto orgány odpověděly v březnu roku 1999.

29. V červenci roku 2000 služby Komise informovaly uvedené orgány, že se zdá, že tento režim je státní podporou. Za účelem zahájení postupu spolupráce s těmito orgány je služby Komise v souladu s článkem 17 nařízení č. 659/1999 vyzvaly k předložení jejich vyjádření ve lhůtě jednoho měsíce.

30. Během svého zasedání ve dnech 26. a 27. listopadu 2000 Rada „Ecofin“ připomněla, že v souladu s jejím usnesením ze dne 1. prosince 1997 jakákoliv škodlivá opatření ve věci přímého zdanění podniků musí být odstraněna před 1. lednem 2003. Přijala návrh předsednictví, podle kterého pro podniky, které využívají škodlivý daňový režim k 31. prosinci 2000, uplynou účinky tohoto režimu nejpozději dne 31. prosince 2005 bez ohledu na to, zda se jedná o režim poskytnutý na dobu určitou, či neurčitou. Rovněž stanovila, že případ od případu za účelem zohlednění zvláštních okolností může rozhodnout na základě zprávy skupiny kodexu chování o prodloužení účinků některých škodlivých daňových režimů i na období po 31. prosinci 2005(14) .

31. Dopisem ze dne 11. července 2001 Komise na základě korespondence s belgickými orgány těmto orgánům navrhla na základě čl. 88 odst. 1 ES několik vhodných opatření za účelem uvedení daňového režimu koordinačních center do souladu se společným trhem. V této korespondenci Komise rovněž belgickými orgánům oznámila, že koordinační centra schválená přede dnem přijetí těchto vhodných opatření mohou na přechodnou dobu nadále využívat tohoto daňového režimu až do 31. prosince 2005(15) .

32. Jelikož belgické orgány nepřijaly opatření navrhovaná Komisí, Komise rozhodnutím oznámeným dopisem ze dne 27. února 2002, zveřejněným v Úředním věstníku Evropských společenství dne 20. června 2002, zahájila formální vyšetřovací řízení(16) . Belgické království zejména vyzvala, aby jí oznámilo počet koordinačních center schválených ke dni, ze kterého je tento dopis, a aby jí u každého z nich oznámilo den posledního platného schválení nebo jeho obnovení. Rovněž vyzvala tento členský stát a zúčastněné strany k podání připomínek a uvedení veškerých skutečností potřebných pro určení, zda u osob využívajících tento režim existovalo legitimní očekávání, jež by si vynutilo stanovení přechodných opatření(17) .

33. Dopisem ze dne 16. května 2002 belgické orgány oznámily Komisi nový daňový režim koordinačních center, zaregistrovaný Komisí jako nová podpora pod referenčním číslem N 351/2002.

34. Dne 21. ledna 2003 Rada „Ecofin“ rozhodla o prodloužení účinků některých škodlivých daňových režimů na období po roce 2005. Ohledně belgického režimu koordinačních center stanovila, že centra využívající tento režim k 31. prosinci 2000 jej mohou nadále využívat až do 31. prosince 2010(18) .

B – Rozhodnutí Komise

35. Dne 17. února 2003 Komise přijala napadené rozhodnutí, jež bylo téhož dne oznámeno Belgickému království.

36. V napadeném rozhodnutí Komise nejprve odůvodňuje kvalifikaci daňového režimu koordinačních center jako „existující podpory“, jakož i právní základ, na kterém je založeno řízení, podle kterého postupovala. Toto rozhodnutí stanoví, že čl. 1 písm. b) nařízení č. 659/1999 může být v projednávaném případě právním základem a že v opačném případě se jako skutečný právní základ pro jednání Komise uplatní články 87 ES a 88 ES.

37. V rozhodnutí ze dne 17. února 2003 je rovněž uvedeno, že pokud by rozhodnutí mělo být posouzeno jako zpětvzetí nebo změna rozhodnutí z let 1984 a 1987, pak rozhodnutí splňuje podmínky, kterým podléhá právo Komise vzít zpět nebo změnit jakýkoli protiprávní akt, jímž bylo poskytnuto zvýhodnění.

38. Dále v napadeném rozhodnutí Komise uvádí důvody, na základě kterých má za to, že různá opatření tvořící daňový režim koordinačních center splňují podmínky stanovené v čl. 87 odst. 1 ES, aniž by se na ně mohla vztahovat jakákoli odchylka stanovená v odstavcích 2 a 3 téhož článku.

39. Konečně Komise zkoumá legitimní očekávání koordinačních center. Komise uznává jeho existenci a uvádí, že toto legitimní očekávání odůvodňuje, aby Komise poskytla centrům schváleným k 31. prosinci 2000 možnost využívat dotčený daňový režim až do uplynutí platnosti jejich schválení platných v okamžiku oznámení rozhodnutí ze dne 17. února 2003 a nejpozději do 31. prosince 2010. Upřesňuje, že její stanovisko je založeno na následujících skutečnostech.

40. Komise uvádí, že schválení vydané belgickými orgány je předběžné uznání toho, že schválené centrum splňuje podmínky vyžadované pro využívání odchylného režimu stanoveného královskou vyhláškou č. 187 po dobu deseti let, aniž by muselo tento důkaz opětovně předkládat každý rok. Nicméně uvádí, že toto schválení není závazkem uvedených orgánů vůči schváleným centrům, že zachovají po dobu deseti let zvýhodnění poskytnutá v rámci tohoto režimu. Rovněž připomíná, že jelikož využila řízení kontroly existujících podpor, nemůže mít její rozhodnutí zpětný účinek a že musí zaručit právní jistotu tím, že v případě nutnosti stanoví přechodné období pro odstranění účinků sporného režimu.

41. Komise má v tomto ohledu za to, že musí vzít v úvahu významné investice uskutečněné koordinačními centry a skupinami, do kterých patří, týkající se zavedení a rozvoje infrastruktur těchto center, jakož i změn provedených v organizaci struktur, sítí a postupů, jakož i rozdělení úkolů ve skupině. Rovněž musí zohlednit dlouhodobé závazky vůči zaměstnancům a realitním nebo finančním společnostem. Komise uvádí, že i když schválení není zárukou nepřetržité existence dotčeného daňového režimu ani jeho výhodné povahy, uznává, že o založení centra, uskutečněných investicích a převzatých závazcích bylo rozhodnuto na základě rozumných a legitimních představ určité kontinuity hospodářských podmínek, včetně daňového režimu. Z toho vyvozuje, že musí poskytnout přechodné období umožňující ve vztahu ke stávajícím příjemcům režim postupně odstraňovat.

42. Připojuje nicméně následující bod sto dvacet odůvodnění:

„Komise se vzhledem k tomu, že schválení nepřiznávají žádné právo na nepřetržitou existenci režimu ani na výhodnou povahu jeho ustanovení, a to ani po dobu platnosti schválení, domnívá, že tato v žádném případě nemohou zakládat právo na obnovení prospěchu z tohoto režimu na období po uplynutí platnosti stávajícího schválení. Výslovné omezení schválení na deset let brání i tomu, aby existovalo legitimní očekávání automatického obnovení, což by se ve skutečnosti rovnalo schválení na dobu neurčitou.“

43. Komise vyvozuje z předcházejících úvah tyto závěry:

„121. Komise konstatuje, že daňový režim použitelný na koordinační centra v Belgii je neslučitelný se společným trhem, a je třeba odstranit neslučitelnost jeho některých součástí, buď jejich zrušením, nebo jejich změnou. Ode dne oznámení tohoto rozhodnutí nebude možné prospěch z tohoto režimu nebo jeho součástí přiznat novým příjemcům ani ho prodloužit obnovením stávajících schválení. Komise připomíná, že centra schválená v roce 2001 již režim od 31. prosince 2002 nevyužívají.

122. Pokud jde o centra využívající režim v současné době, Komise přiznává, že rozhodnutí z roku 1984 povolující královskou vyhlášku č. 187, jakož i odpověď komisaře pro hospodářskou soutěž na otázku evropského poslance [...], u nich vedly k vytvoření legitimního očekávání, že tento režim neporušuje ustanovení Smlouvy týkající se státních podpor.

123. Mimoto, z důvodu významných investic uskutečněných na tomto základě, dodržování legitimního očekávání a právní jistoty příjemců odůvodňuje poskytnutí přiměřené lhůty pro odstranění účinků režimu pro již schválená centra. Komise se domnívá, že tato přiměřená lhůta uplyne dne 31. prosince 2010. Centra, u nichž doba platnosti jejich schválení uplyne před tímto datem, nebudou nadále moci po uplynutí platnosti tento režim využívat. Po uplynutí platnosti schválení, a v každém případě po 31. prosinci 2010, bude poskytnutí nebo ponechání uvedených daňových zvýhodnění v platnosti protiprávní.“

44. Normativní text rozhodnutí ze dne 17. února 2003 zněl původně takto:

„ Článek 1

Stávající platný belgický daňový režim ve prospěch koordinačních center schválených na základě královské vyhlášky č. 187 je režimem státních podpor neslučitelným se společným trhem.

Článek 2

Belgie musí zrušit režim podpor uvedený v článku 1 nebo jej upravit tak, aby byl slučitelný se společným trhem.

Od data oznámení tohoto rozhodnutí již nelze přiznat novým příjemcům prospěch z tohoto režimu nebo jeho součástí ani ho nelze prodloužit obnovením stávajících schválení.

Pokud jde o centra již schválená před 31. prosincem 2000, účinky režimu lze ponechat v platnosti až do uplynutí platnosti individuálního schválení platného v tomto okamžiku, a nejpozději do 31. prosince 2010. V souladu s druhým pododstavcem v případě obnovení schválení před tímto datem nelze přiznat, ani dočasně, prospěch z režimu, jenž je předmětem tohoto rozhodnutí.

[…]“

45. Konstatujíc, že slova „v tomto okamžiku“ uvedená v čl. 2 třetím pododstavci první větě normativního textu tohoto rozhodnutí by mohla vést k nejasnostem, rozhodla je Komise nahradit slovy „v okamžiku oznámení tohoto rozhodnutí“. V tomto smyslu tedy vydala dne 23. dubna 2003 opravu, která byla oznámena Belgickému království dne 25. dubna 2003.

46. Podle této opravy zní tedy čl. 2 třetí pododstavec rozhodnutí ze dne 17. února 2003 následovně:

„Pokud jde o centra již schválená před 31. prosincem 2000, účinky režimu lze ponechat v platnosti až do uplynutí platnosti individuálního schválení platného v okamžiku oznámení tohoto rozhodnutí [(19) ] a nejpozději do 31. prosince 2010. V souladu s druhým pododstavcem v případě obnovení schválení před tímto datem nelze přiznat, ani dočasně, prospěch z režimu, jenž je předmětem tohoto rozhodnutí.“

47. Vzhledem k této opravě musí být dosah přechodných opatření stanovených rozhodnutím ze dne 17. února 2003 chápán, jak se na tom během řízení shodli všichni účastníci řízení, následovně. Všechna koordinační centra, která měla platná individuální schválení v okamžiku oznámení rozhodnutí, tedy dne 17. února 2003, mohou schválení využívat až do uplynutí jeho doby platnosti, a nejdéle do 31. prosince 2010. Nicméně žádné schválení nemůže být ode dne 17. února 2003 obnoveno.

C – Soudní řízení vedená proti rozhodnutí Komise

48. Návrhem ze dne 25. dubna 2003 Belgické království podalo žalobu na neplatnost proti rozhodnutí ze dne 17. února 2003 v jeho původním znění. Rovněž podalo návrh na odklad vykonatelnosti tohoto rozhodnutí.

49. Po opravě oznámené Belgickému království dne 25. dubna 2003 podalo Belgické království u Soudního dvora dne 9. května 2003 nový návrh, opírajíc se o čl. 42 odst. 2 jednacího řádu, jímž uplatňuje dva nové žalobní důvody a rozšiřuje svoji žalobu na neplatnost na opravené rozhodnutí Komise.

50. Návrhem ze dne 28. dubna 2003 podalo Forum 187 Soudu prvního stupně Evropských společenství žalobu na neplatnost proti rozhodnutí Komise v jeho původním znění. Rovněž se domáhalo, aby byla odložena vykonatelnost tohoto rozhodnutí. Dne 16. května 2003 doplnilo žalobu vzhledem k opravenému rozhodnutí Komise.

51. Usnesením ze dne 16. května 2003 Soud prvního stupně postoupil tuto žalobu a návrh na vydání předběžného opatření Soudnímu dvoru, kde byla tato řízení zapsána pod čísly C‑217/03 a C‑217/03 R.

52. Samostatným podáním ze dne 16. června 2003 Komise vznesla námitku nepřípustnosti žaloby podané Forum 187. Sdružení předložilo svá vyjádření k této námitce dne 7. srpna 2003. Usnesením ze dne 30. března 2004 si Soudní dvůr vyhradil rozhodnout o této námitce spolu s věcí samou.

53. Usnesením ze dne 26. června 2003 předseda Soudního dvora rozhodl o návrzích na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise podaných Belgickým královstvím a Forum 187. Rozhodl takto:

„1) Odkládá se výkon rozhodnutí Komise K (2003) 564 konečné ze dne 17. února 2003 o režimu státních podpor zavedených Belgií ve prospěch koordinačních center usazených v Belgii v rozsahu, v němž Komise zakazuje Belgickému království obnovovat schválení koordinačních center platná v okamžiku oznámení uvedeného rozhodnutí.

2) Účinky případných obnovených schválení, ke kterým dojde na základě tohoto usnesení, skončí nejpozději dnem vyhlášení rozhodnutí v hlavním řízení

[…]“

54. Věci C‑182/03 a C‑217/03 byly spojeny pro účely ústní části řízení a rozsudku. Účastníci řízení přednesli své řeči na zasedání dne 14. září 2005.

D – Skutkový stav následující po rozhodnutí Komise

55. Komise jednak přistoupila k přezkumu nového daňového režimu koordinačních center oznámeného Belgickým královstvím dopisem ze dne 16. května 2002.

56. Rozhodnutím ze dne 23. dubna 2003 Komise schválila tento nový režim v rozsahu, v němž stanoví zejména zásadu předchozího schválení koordinačních center na období deseti let a určení zdanitelného základu vypočítaného z veškerých provozních nákladů s použitím přiměřené marže. Nicméně, jelikož tento nový režim upravoval rovněž osvobození těchto center od srážkové daně z movitého majetku, od daně z vkladů, jakož i nezdanění tzv. „zvláštních“ zvýhodnění poskytnutých těmto centrům, Komise ohledně těchto tří opatření zahájila formální vyšetřovací řízení.

57. Po zahájení tohoto řízení se Belgické království zavázalo zrušit dotčená osvobození a nahradit je opatřeními spočívajícími v osvobození a snížení, která se použijí na veškeré podniky usazené na jeho území. Rovněž se zavázalo zdanit veškerá „zvláštní zvýhodnění“ získaná koordinačními centry.

58. Ve svém rozhodnutí ze dne 8. září 2004 Komise měla za to, že s ohledem na tyto závazky nejsou opatření představující nový daňový režim koordinačních center podporami spadajícími do čl. 87 odst. 1 ES(20) .

59. Na jednání konaném dne 14. září 2005 zástupce Belgického království nicméně uvedl, že belgické orgány nemohly od služeb Komise získat dostatečné upřesňující informace za účelem zavedení tohoto nového režimu a že od uplatnění režimu bylo nakonec upuštěno, jak o tom byla Komise informována dopisem ze dne 28. února 2005. Rovněž uvedl, že Belgické království se rozhodlo pro opatření s obecnou působností, která byla přijata během léta 2005.

60. Belgické království krom toho přijalo opatření ve prospěch koordinačních center, u kterých doba platnosti schválení uplynula po rozhodnutí ze dne 17. února 2003.

61. Dopisem ze dne 20. března 2003 ministr financí Belgického království oznámil na základě čl. 88 odst. 3 ES Komisi svůj záměr poskytnout až do dne 31. prosince 2005 prospěch ze stejných finančních opatření, jako jsou opatření stanovená pro režim koordinačních center, centrům, u kterých doba platnosti schválení uplyne mezi 17. únorem 2003 a 31. prosincem 2005.

62. Belgické království rovněž požádalo dopisem ze stejného dne Radu, aby tato opatření byla prohlášena za slučitelná se společným trhem v souladu s čl. 88 odst. 2 třetím pododstavcem ES.

63. Dopisem ze dne 25. dubna 2003 předseda Komise odpověděl belgickému ministru financí, že rozhodnutí ze dne 17. února 2003 je vykonatelné, že Belgie nemůže odložit jeho uplatnění a že, vzhledem k tomu, že o poskytnutí nebo obnovení možnosti využívat sporný daňový režim je výslovně pojednáno v tomto rozhodnutí, dopis ze dne 20. března 2003 nemůže být považován za oznámení nové podpory ve smyslu čl. 88 odst. 3 ES.

64. Dopisem ze dne 26. května 2003 Belgické království opět oznámilo Komisi svůj záměr vyjádřený ve svém dopise ze dne 20. března 2003. Rovněž znovu požádalo dopisem ze stejného dne Radu, aby tato opatření byla prohlášena za slučitelná se společným trhem v souladu s čl. 88 odst. 2 třetím pododstavcem ES.

65. Během zasedání dne 3. června 2003 Rada „Ecofin“ v zásadě vyjádřila souhlas s touto žádostí a uložila Výboru stálých zástupců přijmout veškerá nezbytná opatření, aby Rada mohla přijmout zamýšlené rozhodnutí co nejdříve, a v každém případě před koncem června 2003.

66. Dopisem ze dne 17. července 2003 Komise v odpověď na oznámení učiněné Belgickým královstvím v dopise ze dne 26. května 2003 potvrdila svoji odpověď ze dne 25. dubna 2003, aniž by bylo dotčeno výše uvedené usnesení o předběžném opatření ze dne 26. června 2003.

E – Rozhodnutí Rady

67. Ve svém rozhodnutí ze dne 16. července 2003 Rada připomíná, za jakého právního a skutkového kontextu ji Belgické království požádalo o povolení opatření zamýšlených pro koordinační centra, u kterých doba platnosti schválení uplyne mezi 17. únorem 2003 a 31. prosincem 2005.

68. Rada uvádí, že Komise měla v roce 1987 a v roce 1990 za to, že proti daňovému režimu koordinačních center zavedenému královskou vyhláškou č. 187 nelze mít námitky. Upřesňuje okolnosti, které vedly tento orgán k tomu, aby přistoupil k novému přezkumu tohoto režimu, a popisuje obsah rozhodnutí ze dne 17. února 2003. Rada rovněž připomíná, že během svého zasedání ve dnech 26. a 27. listopadu 2000 přijala závěry, podle nichž podniky využívající škodlivého daňového režimu k 31. prosinci 2000 ho mohou využívat až do 31. prosince 2005, a že si vyhrazuje právo povolit prodloužení tohoto období s ohledem na zvláštní okolnosti.

69. Rada dále uvádí, že centra uvedená v žádosti Belgického království jsou držiteli časově omezeného schválení, které je na základě královské vyhlášky č. 187 obnovitelné, že bez zamýšlených opatření by tato centra mohla ukončit svoji činnost v Belgii a že toto ukončení činností by mělo velmi negativní hospodářské a sociální důsledky pro tento členský stát.

70. Rada rovněž uvádí skutečnost, že Komise ve svém rozhodnutí stanovila, že účinky daňového režimu koordinačních center lze ponechat v platnosti až do konce dob platnosti, které uplynou po 31. prosinci 2005, a že jiná rozhodnutí Komise poskytují konkurenčním daňovým režimům jiných členských států lhůty až do 31. prosince 2010, takže použití zvláštních opatření zamýšlených Belgickým královstvím by nemělo zapříčinit případná narušení soutěže, která by byla nepřiměřená s ohledem na srážková zvýhodnění.

71. Rada z toho vyvozuje, že tedy existují mimořádné okolnosti, jež odůvodňují to, že lze vyhovět žádosti Belgického království poskytnout až do 31. prosince 2005 zamýšlená daňová opatření koordinačním centrům schváleným k 31. prosinci 2000, u kterých doba platnosti schválení uplyne mezi 17. únorem a 31. prosincem 2005.

72. S ohledem na tyto skutečnosti Rada rozhodla:

„ Článek 1

Za slučitelnou se společným trhem je považována podpora, kterou hodlá Belgie poskytnout až do 31. prosince 2005 podnikům, které byly k 31. prosinci 2000 schváleny jako koordinační centra na základě královské vyhlášky č. 187 ze dne 30. prosince 1982 a jejichž platnost uplyne mezi 17. únorem 2003 a 31. prosincem 2005 a která odchylně od obecných daňových pravidel spočívá v

– použití běžné sazby daně z příjmu právnických osob pro teoretický základ daně odpovídající proměnlivému procentu z některých provozních nákladů (metoda nazývaná ,cost plus‘). Nicméně se použije alternativní základ daně, jestliže přesahuje základ daně vyplývající z použití metody , cost plus‘; tento alternativní základ daně zahrnuje zvláštní zvýhodnění získaná centry a neodečitatelné náklady,

– použití zvláštní roční daně ve výši 10 000 eur za zaměstnance, maximálně ve výši 100 000 eur,

– osvobození od srážkové daně z nemovitého majetku u staveb, které centra vlastní a které využívají pro své podnikatelské činnosti,

– osvobození od srážkové daně z dividend, úroků a poplatků, která centra platí, pokud – v případě úroků – příjemce nepodléhá dani z příjmů fyzických osob nebo dani z příjmů z právnických osob,

– osvobození od srážkové daně z příjmů, která centrům plynou z peněžních vkladů,

– osvobození od poplatku z registrační daně ve výši 0,5 % z vkladů a zvyšování základního kapitálu.

[…]“

F – Soudní řízení proti rozhodnutí Rady

73. Návrhem ze dne 24. září 2003 Komise předložila Soudnímu dvoru žalobu, kterou se domáhá, aby bylo zrušeno rozhodnutí Rady.

74. Rada předložila svou žalobní odpověď dne 16. prosince 2003, Komise svou repliku dne 27. února 2004 a Rada svou dupliku dne 18. května 2004.

75. Po ukončení písemné části řízení Soudní dvůr vydal dne 29. června 2004 rozsudek, Komise v. Rada(21), ve kterém Soudní dvůr rozhodl, že Rada nadále není oprávněna na základě čl. 88 odst. 2 třetího pododstavce ES povolovat příjemcům protiprávní podpory, která byla rozhodnutím Komise prohlášena za neslučitelnou se společným trhem, poskytnutí částky vyrovnávající navrácení podpor, k nimž jsou příjemci povinni na základě tohoto rozhodnutí(22) .

76. Účastníci řízení se vyjádřili k důsledkům, které je třeba vyvodit z tohoto rozsudku, v rámci projednávaní této žaloby na jednání konaném dne 14. září 2005.

V – Přezkum žalob

77. Začnu přezkumem žaloby podané Komisí proti rozhodnutí Rady.

A – Žaloba proti rozhodnutí Rady (věc C‑399/03)

1. Návrhová žádání a žalobní důvody účastníků řízení

78. Komise se domáhá, aby bylo zrušeno rozhodnutí Rady a aby jí byla uložena náhrada nákladů řízení.

79. Na podporu své žaloby se dovolává čtyř žalobních důvodů vycházejících z nepříslušnosti Rady, zneužití pravomoci a řízení, porušení Smlouvy o ES, jakož i obecných zásad práva Společenství a podpůrně ze zjevně nesprávného posouzení a zneužití pravomoci, pokud jde o existenci mimořádných okolností.

80. Komise uplatňuje, že opodstatněnost prvního žalobního důvodu je s ohledem na výše uvedený rozsudek Komise v. Rada prokázána. Uvádí, že cílem rozhodnutí Rady je zachovat účinky sporného daňového režimu, který prohlásila za neslučitelný se společným trhem, a že se netýká režimu nových podpor nebo individuálních opatření, jak tvrdí Rada.

81. Komise rovněž tvrdí, že Rada již nebyla příslušná „rationae temporis“ pro přijetí rozhodnutí ze dne 16. července 2003, jelikož čl. 88 odst. 2 ES jí ukládá tříměsíční lhůtu k tomu, aby se vyjádřila, a že datum, ke kterému Belgické království předložilo Radě dotčenou podporu, je nutné stanovit na 20. březen 2003.

82. Rada navrhuje, aby byla žaloba zamítnuta, a podpůrně, aby byly zachovány účinky jejího rozhodnutí až do dne vydání rozsudku Soudního dvora. Rovněž navrhuje uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

83. Rada tvrdí, že řešení přijaté ve výše uvedeném rozsudku Komise v. Rada není použitelné v rámci této žaloby, protože v tomto případě Rada povolila zavedení nové podpory, která se liší od podpory, kterou se zabývá rozhodnutí Komise.

84. Uvádí, že skutečnost, že režim podpor byl prohlášen za neslučitelný, nebrání tomu, jak je to ostatně výslovně stanoveno v nařízení č. 659/1999, aby dotyčný členský stát poskytl novou podporu podnikům, které mohly využívat předcházející režim.

85. Uplatňuje, že podpora povolená v jejím rozhodnutí se liší od daňového režimu koordinačních center kvalifikovaného Komisí jako státní podpora neslučitelná se společným trhem z následujících důvodů: zaprvé je z formálního hlediska zavedena odlišnými právními ustanoveními; zadruhé, na rozdíl od tohoto daňového režimu, je poskytnuta omezenému počtu podniků, které jsou identifikovatelné, tedy třiceti koordinačním centrům, u kterých doba platnosti schválení uplyne mezi 17. únorem 2003 a 31. prosincem 2005; konečně její rozhodnutí má účinnost omezenou do 31. prosince 2005.

86. Rada tvrdí, že okolnost, že Komise prohlásila daňový režim koordinačních center za neslučitelný se společným trhem, nebrání tomu, aby Belgické království poskytlo některým centrům daňová zvýhodnění srovnatelná se zvýhodněními stanovenými dřívějším režimem.

87. Dále Rada uvádí, že cílem jejího rozhodnutí není rušit účinky rozhodnutí Komise. Jelikož Komise prohlásila, že daňový režim koordinačních center je napříště státní podporou, Rada a Komise mají právo povolit podporu, jestliže mají za to, že to okolnosti odůvodňují.

88. Konečně, co se týče lhůty uplynulé mezi žádostí Belgického království a rozhodnutím ze dne 16. července 2003, Rada uplatnila, že dopis stálého zástupce Belgie při Evropské unii ze dne 20. března 2003 je pouze přípravným dokumentem, jenž má usnadnit překlady, aby mohlo dojít k diskusím o zamýšlených opatřeních. Žádost Belgického království jí tedy byla předložena až dne 26. května 2003.

2. Posouzení

89. S ohledem na posouzení rozdělení pravomocí v oblasti státních podpor mezi Radou a Komisí, přijaté Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Komise v. Rada vydaném v plénu, jsem toho názoru, že žalobní důvod vycházející z nedostatku příslušnosti Rady pro přijetí rozhodnutí ze dne 16. července 2003 je opodstatněný.

90. Na podporu své analýzy nejprve připomenu skutkový stav a odůvodnění tohoto rozsudku Soudním dvorem.

91. V letech 1994 a 1999 zavedla Portugalská republika různé režimy podpor ve prospěch některých zemědělských podniků ve formě úvěrů, moratoria na splácení půjček a zvýhodněné půjčky. Komise prohlásila tyto podpory, ať už všechny, nebo jejich část, za neslučitelné se společným trhem a nařídila nahrazení dlužných částek zvýšených o úroky příjemci.

92. Po rozhodnutích Komise Portugalská republika požádala na základě čl. 88 odst. 2 třetího pododstavce ES Radu, aby jí povolila poskytnout podporu ve výši odpovídající dlužným částkám portugalským chovatelům povinným vrátit uvedené podpory.

93. Rada této žádosti vyhověla(23) . Uvedla, že vrácení podpor poskytnutých Portugalskou republikou by ohrozilo hospodářskou životaschopnost velkého počtu příjemců a mělo by velmi negativní sociální dopad v některých regionech tohoto členského státu(24) . Vyvodila z toho, že existují mimořádné okolnosti ve smyslu čl. 88 odst. 2 třetího pododstavce ES, které odůvodňují povolení zamýšlených opatření.

94. Komise podala proti tomuto rozhodnutí u Soudního dvora žalobu na neplatnost, v jejímž rámci uplatnila zejména žalobní důvod, podle kterého Rada nebyla příslušná k přijetí tohoto rozhodnutí.

95. Při svém posouzení tohoto žalobního důvodu Soudní dvůr uvažoval ve dvou krocích. Nejprve Soudní dvůr upřesnil působnost čl. 88 odst. 2 třetího pododstavce ES, který definuje pravomoci Rady v oblasti státních podpor. Uvedl, že toto ustanovení má mimořádnou povahu, protože články 87 ES a 88 ES vyhrazují Komisi ústřední roli při posouzení případné neslučitelnosti podpory.

96. Rovněž vyvodil z obsahu čl. 88 odst. 2 třetího a čtvrtého pododstavce ES, že pokud dotyčný členský stát nepodal Radě žádost před tím, než Komise prohlásí dotčenou podporu za neslučitelnou se společným trhem, Rada již není nadále oprávněna vykonávat výjimečnou pravomoc, která je jí svěřena tímto třetím pododstavcem za účelem prohlášení takovéto podpory za slučitelnou se společným trhem(25) .

97. Dodal, že tento výklad, který umožňuje vyloučit, aby stejná státní podpora byla předmětem úpravy protichůdných rozhodnutí přijatých postupně Komisí a Radou, přispívá k právní jistotě.

98. Dále měl Soudní dvůr za to, že takto definované omezení pravomoci Rady znamená, že Rada rovněž není příslušná rozhodovat o podpoře, jejímž cílem je přiznat příjemcům protiprávní podpory, prohlášené za neslučitelnou rozhodnutím Komise, částku ve výši, jež má vyrovnat vrácení podpor, k nimž jsou příjemci povinni na základě tohoto rozhodnutí.

99. Uvedl, že podle ustálené judikatury zrušení protiprávně poskytnuté státní podpory a její vrácení je logickým důsledkem zjištění její protiprávnosti, protože povinnost členského státu, který podporu poskytl, zrušit takovou podporu směřuje k obnovení předchozího stavu, a že tohoto cíle je dosaženo, jakmile dotčené podpory, případně zvýšené o úroky z prodlení, byly příjemci vráceny.

100. Soudní dvůr z toho vyvodil, že pokud by členský stát mohl poskytnout příjemcům protiprávní podpory, prohlášené za neslučitelnou se společným trhem rozhodnutím Komise, novou podporu ve výši odpovídající částce protiprávní podpory určenou k vyrovnání dopadu vrácení podpor, k němuž jsou příjemci povinni podle uvedeného rozhodnutí, by zjevně zmařilo účinnost rozhodnutí přijatých Komisí na základě článků 87 ES a 88 ES.

101. Podle Soudního dvora stejně jako nemůže Rada ochromit účinnost rozhodnutí Komise konstatujícího neslučitelnost podpory se společným trhem tím, že sama prohlásí podporu za slučitelnou s tímto trhem, Rada nemůže zmařit účinnost takového rozhodnutí tím, že na základě čl. 88 odst. 2 třetího pododstavce ES prohlásí za slučitelnou se společným trhem podporu mající vyrovnat vrácení podpor, k němuž jsou příjemci protiprávní podpory prohlášené za neslučitelnou povinni na základě uvedeného rozhodnutí(26) .

102. Uplatnění těchto pravidel v projednávaném sporu vede k závěru, že Rada nemohla platně přijmout rozhodnutí ze dne 16. července 2003.

103. Belgické království totiž předložilo Radě žádost na základě čl. 88 odst. 2 třetího pododstavce ES až po rozhodnutí ze dne 17. února 2003. V důsledku toho Rada již nebyla, v souladu s výše uvedeným rozsudkem Komise v. Rada(27), nadále oprávněna vykonávat výjimečnou pravomoc, která je jí svěřena tímto ustanovením, prohlásit za slučitelný se společným trhem vnitrostátní režim, který Komise prohlásila za neslučitelný v tomto rozhodnutí. Rovněž podle téhož rozsudku Rada nemohla zmařit účinnost tohoto rozhodnutí.

104. Na rozdíl od tvrzení Rady jsem toho názoru, že přijetím rozhodnutí ze dne 16. července 2003 porušila obě tato pravidla.

105. Z porovnání opatření popsaných v článku 1 rozhodnutí Rady, jakož i v dopisech Belgického království ze dne 28. března a dne 26. května 2003 tak vyplývá, že tato opatření mají stejný obsah jako opatření stanovená daňovým režimem koordinačních center, který je předmětem rozhodnutí Komise. Opatření povolená Radou spočívají totiž v použití stejné metody pro určení zdanitelných zisků, provázené stejnou daní, vymahatelnou v závislosti na počtu zaměstnanců, jako v daňovém režimu koordinačních center. Rovněž stanovují stejná osvobození od srážkové daně z movitého majetku, z nemovitého majetku, jakož i daně z vkladů.

106. Dále je třeba konstatovat, že opatření uváděná v rozhodnutí Rady jsou povolená ve prospěch koordinačních center, která ke dni 31. prosince 2005 využívala daňového režimu prohlášeného za neslučitelný se společným trhem a u kterých doba platnosti schválení uplyne mezi 17. únorem a 31. prosincem 2005. Tato opatření jsou tedy povolena ve prospěch podniků, které využívaly režim podpor prohlášený za neslučitelný rozhodnutím Komise a pro které na základě tohoto rozhodnutí nemohl být tento režim obnoven.

107. Konečně jasně vyplývá z odůvodnění rozhodnutí Rady, že jeho cílem je zmírnit účinky rozhodnutí Komise, co se týče koordinačních center, u kterých doba platnosti schválení uplyne mezi 17. únorem a 31. prosincem 2005(28) .

108. Tím, že Rada povolila Belgickému království použít pro koordinační centra, u kterých doba platnosti schválení uplyne mezi 17. únorem a 31. prosincem 2005, daňové zacházení totožné s režimem prohlášeným za neslučitelný Komisí v jejím rozhodnutí ze dne 17. února 2003, aby zmírnila chybějící možnost obnovení tohoto režimu ve prospěch těchto center, Rada rozhodovala o slučitelnosti režimu, o kterém již rozhodla Komise, a co se týče účinků rozhodnutí, chtěla je zmařit.

109. Žádný z argumentů uvedených Radou se mi nezdá být takové povahy, že by mohl zpochybnit toto posouzení. Skutečnost, že opatření povolená Radou formálně vyplývají z nových právních předpisů přijatých Belgickým královstvím, a ne ze žádosti o prodloužení účinků daňového režimu zavedeného královskou vyhláškou č. 187, nemůže odůvodnit to, že jsou považovány za rozdílná opatření. Rozdělení pravomocí mezi Radou a Komisí, k němuž Soudní dvůr dospěl ve výše uvedeném rozsudku Komise v. Rada, by mohlo být zjevně lehce obcházeno a užitečný účinek rozhodnutí o neslučitelnosti velmi ohrožen, kdyby stačilo dotyčnému členskému státu doslovně převzít do nového textu ustanovení o režimu podpory prohlášenému za neslučitelný se společným trhem a předložit jej Radě.

110. S ohledem na výše uvedený rozsudek Komise v. Rada je třeba přikládat velkou váhu účinkům opatření, jichž se týkají rozhodnutí přijatá Komisí a posléze Radou, pro účely určení, zda Rada jednala v rámci svých pravomocí, které jí jsou svěřeny čl. 88 odst. 2 třetím pododstavcem ES.

111. Rovněž argumenty, podle nichž se rozhodnutí Rady týká pouze přesného a vymezeného počtu podniků a přináší časově omezené účinky, neumožňují domnívat se, že Rada měla právo povolit dotčená opatření na základě čl. 88 odst. 2 třetího pododstavce ES.

112. Jak vyplývá z odůvodnění výše uvedeného rozsudku Komise v. Rada, cílem rozdělení pravomocí mezi Radou a Komisí v oblasti státních podpor je totiž přispívat k právní jistotě a předcházet tomu, aby tatáž podpora byla předmětem protichůdných rozhodnutí přijatých postupně těmito orgány(29) . Jestliže Komise prohlásila podporu za neslučitelnou se společným trhem, přísluší členskému státu, který je adresátem tohoto opatření, aby v rámci opravných prostředků uplatnitelných u soudu Společenství a vnitrostátního soudu zpochybnil přímo nebo nepřímo toto rozhodnutí. Právní jistota rovněž vyžaduje, aby, jestliže rozhodnutí Komise je konečné, nemohlo být zrušeno rozhodnutím Rady. Konečně se jedná o předcházení možnému konfliktu mezi rozhodnutím Rady a rozsudkem soudu Společenství vydaným k dřívějšímu rozhodnutí Komise.

113. S ohledem na tyto cíle je určujícím kritériem, zda rozhodnutí Rady je, nebo není v rozporu s rozhodnutím Komise, nebo ruší jeho účinky. Je tedy málo důležité, že se rozhodnutí Rady týká omezenějšího počtu podniků ve srovnání s rozhodnutím Komise nebo že opatření, která povoluje, mají omezenější dobu platnosti než daňový režim prohlášený Komisí za neslučitelný. V projednávaném případě stačí konstatovat, že článek 2 rozhodnutí Komise stanoví, že od okamžiku jeho oznámení již prospěch z dotčeného režimu nemůže být prodloužen obnovením platných schválení (druhý pododstavec) a že, jestliže doba platnosti schválení uplyne před 31. prosincem 2010, již nemůže být ani přechodně (třetí pododstavec) povoleno využívat uvedeného režimu.

114. Z toho vyplývá, že Rada již nebyla příslušná povolit Belgickému království poskytnout těmto centrům daňové zacházení totožné se zacházením, které bylo prohlášeno za neslučitelné Komisí. Jsem tedy toho názoru, že první žalobní důvod uplatňovaný Komisí vycházející z nedostatku příslušnosti Rady pro přijetí rozhodnutí ze dne 16. července 2003 je opodstatněný, a že v důsledku toho musí být toto rozhodnutí zrušeno.

115. S ohledem na předchozí úvahy tedy Soudnímu dvoru navrhuji zrušit rozhodnutí Rady, aniž by bylo nutné zkoumat ostatní žalobní důvody uplatňované Komisí na podporu její žaloby. Rada, která v této věci neměla úspěch, musí nést náklady řízení.

116. Rada navrhuje, aby v případě zrušení jejího rozhodnutí ze dne 16. července 2003 byly jeho účinky zachovány až do okamžiku, kdy bude vydán rozsudek Soudního dvora.

117. Z následujících důvodů si nemyslím, že tomuto návrhu může být vyhověno. Cílem rozdělení pravomocí stanoveného v článku 88 ES v oblasti státních podpor je, jak jsme viděli, předcházet možným konfliktům nejen mezi Komisí a Radou ohledně téhož vnitrostátního opatření, ale rovněž mezi Radou a soudem Společenství, jestliže soud rozhoduje o žalobě na neplatnost rozhodnutí Komise.

118. V projednávaném případě bylo rozhodnutí ze dne 17. února 2003 předmětem dvou žalob podaných Belgickým královstvím a Forum 187. Předmětem žaloby tohoto členského státu je návrh na zrušení uvedeného rozhodnutí v rozsahu, v němž mu zakazuje obnovovat schválení, jejichž doba platnosti uplyne po 17. únoru 2003. Rovněž víme, že Belgické království a Forum 187 dosáhly na základě usnesení o předběžném opatření ze dne 26. června 2003 odkladu vykonatelnosti rozhodnutí Komise v rozsahu, v němž zakazuje jakékoliv obnovení schválení po tomto dni. Z toho vyplývá, že na základě tohoto usnesení Belgické království může poskytnout centrům, u kterých doba platnosti schválení uplyne po 17. únoru 2003, obnovení schválení. Toto usnesení tedy má účinky, které jsou srovnatelné s účinky rozhodnutí Rady, jelikož, jak jsme viděli, daňová opatření, jichž se rozhodnutí týká, jsou totožná s opatřeními stanovenými daňovým režimem koordinačních center.

119. S přihlédnutím k těmto skutečnostem je návrh Rady směřující k tomu, aby účinky rozhodnutí byly zachovány až do dne vyhlášení rozsudku Soudního dvora, bez významu, pokud Soudní dvůr vyhoví žalobám podaným Belgickým královstvím a Forum 187.

120. Pokud naopak Soudní dvůr tyto žaloby zamítne a zruší účinky usnesení o předběžném opatření, bylo by v rozporu s rozdělením pravomocí stanoveným článkem 88 ES stanovit, že rozhodnutí Rady vyvolává až do vyhlášení rozsudku Soudního dvora účinky. Vzhledem k tomu, že tento rozsudek nebude moci být vydán před 31. prosincem 2005, by totiž takové řešení mělo za následek, že by zrušení rozhodnutí Rady bylo zbaveno veškerého účinku.

B – Žaloby proti rozhodnutí Komise (spojené věci C‑182/03 a C‑217/03)

1. Návrhová žádání účastníků řízení

a) Věc Belgie v. Komise (C‑182/03)

121. Belgické království navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil rozhodnutí Komise v rozsahu, v němž neumožňuje ani dočasně obnovovat status „koordinačního centra“ koordinačním centrům, která tento režim využívala k 31. prosinci 2000.

122. Předmětem jeho žaloby je zrušení čl. 2 druhého a třetího pododstavce rozhodnutí Komise v rozsahu, v němž stanoví, že „[o]d data oznámení tohoto rozhodnutí nebude možné prospěch z tohoto režimu nebo jeho součástí [...] prodloužit obnovením stávajících schválení“ a že „[v] souladu s druhým pododstavcem v případě obnovení schválení před [31. prosincem 2010] nelze přiznat, ani dočasně, prospěch z režimu, jenž je předmětem tohoto rozhodnutí“(30) .

123. Tento členský stát rovněž navrhuje uložit Komisi náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení o předběžném opatření.

124. V podání ze dne 9. května 2003 předloženém po opravě ze dne 23. dubna 2003 Belgické království uplatnilo dva nové žalobní důvody směřující proti této opravě. První z těchto žalobních důvodů vycházel z porušení zásady právní jistoty z důvodu výkladových těžkostí, které podle tohoto členského státu stále vyvstávaly z nového znění čl. 2 třetího pododstavce rozhodnutí ze dne 17. února 2003, jak vyplývá z této opravy. S přihlédnutím k vysvětlením daným Komisí v její žalobní odpovědi, pokud jde o smysl tohoto článku a dosahu přechodných opatření, která stanoví, nicméně Belgické království tento nový žalobní důvod vzalo výslovně ve své replice zpět(31) . Není tedy namístě zkoumat tento žalobní důvod.

125. Druhý z těchto nových žalobních důvodů zpochybňoval podmínky, za kterých byla tato oprava přijata. V rámci tohoto žalobního důvodu Belgické království uvádělo, že má vážné pochybnosti, zda byla dodržena pravidla postupu pro přijetí tohoto opravného aktu. Rovněž uvedlo, že si vyhrazuje právo zpochybnit jeho platnost. Uplatňovalo, že Komisi přísluší upřesnit, na základě kterého rozhodovacího postupu byl tento akt přijat, a předložit důkaz, že byl připojen buď k souhrnnému zápisu, nebo k dennímu zápisu uvedenému v článku 18 jednacího řádu Komise(32) . Tento členský stát uvedl, že v opačném případě přísluší Soudnímu dvoru stanovit na ochranu práv žalobce usnesením v souladu s článkem 45 jeho jednacího řádu důkazní prostředky, které se mu zdají vhodné.

126. Komise ve své žalobní odpovědi uvedla, že oprava ze dne 23. dubna 2003 byla úředně opatřena týmiž úředními způsoby ověření jako původní verze rozhodnutí ze dne 17. února 2003. Rovněž tvrdila, že tento akt byl za přísného dodržení jejích pravidel postupu přijat v rámci ústního postupu během zasedání sboru dne 23. dubna 2003.

127. Konstatuji, že Belgické království se ve svém návrhu doplňujícím žalobu nedomáhalo zrušení opravy, ale pouze si vyhradilo právo později zpochybnit jeho platnost. Nepodalo tedy Soudnímu dvoru skutečný návrh ve smyslu článku 38 jednacího řádu.

128. Navíc poukazuji na to, že Belgické království neuvedlo žádnou skutečnost, která by umožňovala domnívat se, že při přijetí tohoto opravného aktu nebyl dodržen jednací řád tohoto orgánu, a že by tak akt byl stižen porušením podstatných formálních náležitostí. Jediná skutečnost uvedená v tomto smyslu Belgickým královstvím spočívala v tom, že se jedná o opravný akt. Z vysvětlení Komise nicméně vyplývá, že tento akt se řídil týmž postupem přijetí aktu jako původní verze rozhodnutí ze dne 17. února 2003(33) . Toto tvrzení je potvrzeno skutečností, že dopis Komise ze dne 23. dubna 2003 a opravená verze rozhodnutí ze dne 17. února 2003 jsou opatřeny týmiž způsoby ověření jako původní verze rozhodnutí. Konečně se ukazuje, že tento členský stát ve své replice ani během ústní části řízení již nevyjádřil pochybnost ohledně dodržení pravidel postupu, jímž se řídilo přijetí tohoto opravného aktu.

129. Jsem tedy toho názoru, že druhý nový žalobní důvod předložený Belgickým královstvím v návrhu doplňujícím žalobu není přípustný, jelikož není podán na podporu návrhu uplatňován, a že musí být podpůrně zamítnut.

130. S ohledem na tyto skutečnosti tedy Belgické království předložilo Soudnímu dvoru návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise v rozsahu, v němž mu rozhodnutí neumožňuje poskytnout, ani dočasně, obnovení schválení koordinačním centrům, která využívají dotčený režim k 31. prosinci 2000 a u kterých doba platnosti schválení uplyne před 31. prosincem 2010.

131. Komise navrhuje tento návrh zamítnout a uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení o předběžném opatření.

b) Věc Forum 187 v. Komise (C‑217/03)

132. Ve svém návrhu došlém kanceláři Soudu dne 30. dubna 2003 se Forum 187 domáhalo, aby Soud zcela nebo částečně zrušil rozhodnutí ze dne 17. února 2003.

133. V tomto návrhu Forum 187 navrhuje zrušení celého uvedeného rozhodnutí, tedy zejména v rozsahu, v němž rozhodnutí ve svém článku 1 stanoví, že daňový režim koordinačních center je státní podporou neslučitelnou se společným trhem. Rovněž se podpůrně domáhá částečného zrušení rozhodnutí Komise v rozsahu, v němž nestanovilo vhodná přechodná opatření.

134. Ve svém původním návrhu Forum 187 vytýkalo Komisi, že nepřijala taková přechodná opatření, která se týkají jednak koordinačních center, jejichž schválení bylo obnoveno mezi 31. prosincem 2000 a 17. únorem 2003, a jednak těch center, u kterých doba platnosti schválení uplynula v roce 2003, po 17. únoru, a v roce 2004. Po opravě obsahu článku 2 rozhodnutí ze dne 17. února 2003 Forum 187 nicméně vzalo zpět svůj návrh, co se týče center, jejichž schválení bylo obnoveno mezi 31. prosincem 2000 a 17. únorem 2003(34) .

135. Forum 187 konečně navrhuje uložit Komisi náhradu nákladů řízení ve věcech C‑217/03 a T‑276/02(35) .

136. Po opravě rozhodnutí ze dne 17. února 2003 podalo Forum 187 dne 16. května 2003 Soudnímu dvoru návrh doplňující žalobu, ve kterém uvedlo, že kvůli omylu, kterého se dopustila Komise ve znění článku 2 tohoto rozhodnutí, uvedlo argumenty, které již nejsou relevantní. Navrhovalo, aby tento orgán nesl tímto vzniklé náklady řízení, ať už je výsledek žaloby na neplatnost jakýkoliv.

137. Komise navrhuje, aby Soudní dvůr zamítl žalobu podanou Forum 187 jako zjevně nepřípustnou a podpůrně neopodstatněnou. Rovněž navrhuje uložit Forum 187 náhradu nákladů řízení.

138. Začnu zkoumáním námitky nepřípustnosti žaloby Forum 187 vznesené Komisí.

2. Přípustnost žaloby Forum 187

a) Argumentace účastníků řízení

139. Komise tvrdí, že Forum 187 nemělo aktivní legitimaci, aby mohlo zpochybnit rozhodnutí ze dne 17. února 2003, jehož nebylo adresátem, protože nebylo uvedeným rozhodnutím bezprostředně a osobně dotčeno.

140. Připomíná, že sdružení jako Forum 187 založené k prosazování kolektivních zájmů určité kategorie procesních subjektů nemůže být osobně dotčené aktem, kterým jsou dotčeny obecné zájmy této kategorie. Žaloba Forum 187 by mohla být přípustná pouze tehdy, pokud by toto sdružení prokázalo, že rozhodnutím ze dne 17. února 2003 jsou dotčeny jeho vlastní zájmy, anebo že jedná v zastoupení některých svých členů, kteří by sami měli aktivní legitimaci.

141. K prvnímu bodu Komise uplatňuje, že Forum 187 nemůže tvrdit, že je bezprostředně a osobně dotčeno rozhodnutím ze dne 17. února 2003 z důvodu úlohy, kterou plnilo před belgickými orgány, a své účasti na správním řízení, které vyústilo v uvedené rozhodnutí.

142. Uvádí, že v souladu s rozsudkem Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt-Unternehmen a Hapag-Lloyd v. Komise(36) není pouhá skutečnost, že Forum 187 předložilo během tohoto řízení vyjádření jménem svých členů, sama o sobě dostatečná pro to, aby mu poskytla aktivní legitimaci. Uplatňuje, že nikdy sdružení Forum 187 nepřiznala oprávnění vyjednávat jménem jeho členů a že toto sdružení také nepožívá oficiální či téměř oficiální statut u belgických orgánů. Situace sdružení Forum 187 je tedy odlišná od sdružení dotčeného ve věci, ve které byl vydán rozsudek AIUFFASS a AKT v. Komise(37), které zaujímalo zcela zvláštní postavení v oblasti textilního průmyslu. Úloha Forum 187 není ani srovnatelná s úlohou, kterou mělo Landbouwschap, jehož žaloba byla prohlášena za přípustnou v rozsudku Van der Kooy a další v. Komise(38) a které jednalo s nizozemskou vládou o preferenční sazbě plynu, jež byla posouzena jako státní podpora neslučitelná se Smlouvou.

143. Komise mimoto uvádí, že Forum 187 nemůže tvrdit, že rozhodnutí ze dne 17. února 2003 ovlivňuje jeho existenci, jelikož uvedené rozhodnutí nijak nevyžaduje ukončení činností koordinačních center v Belgii.

144. K druhému bodu Komise uvádí, že její rozhodnutí se týká režimu podpor přístupného určité kategorii podniků, a ne souboru individuálních opatření poskytujících podporu jednomu nebo více jmenovitě určeným podnikům. Jedná se tedy o opatření s obecnou působností, které se použije pro objektivně vymezené situace a které vyvolává právní účinky vzhledem k obecně pojímaným kategoriím osob. Podle Komise se uvedené rozhodnutí nepoužije ani pro uzavřený okruh osob, jejichž počet a totožnost by byly známé nebo ověřitelné, ale pro všechny stávající, minulé nebo budoucí podniky, které by hodlaly využít možnosti daňového režimu koordinačních center.

145. Komise upřesňuje, že Forum 187 nezmiňuje žádnou vlastnost, která by umožňovala domnívat se, že někteří jeho členové jsou dotčeni „z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ně zvláštní, nebo z důvodu faktické situace, která je vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím je individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát rozhodnutí“ v souladu s obratem ustáleným od vydání rozsudku Plaumann v. Komise(39) . Každý podnik, který nyní provozuje koordinační centrum nebo který zamýšlí založit takové centrum v budoucnu, bude dotčen rozhodnutím Komise pouze z důvodu svého objektivního postavení nynějšího nebo potenciálního příjemce sporného daňového režimu, takže nebude bezprostředně a osobně dotčen rozhodnutím ze dne 17. února 2003.

146. Mimoto žádný ze členů sdružení Forum 187 nebyl předmětem zvláštní pozornosti buď ze strany belgických orgánů během zavedení tohoto režimu, nebo Komise během jeho přezkumu. Komise uvádí, že situace členů sdružení Forum 187 je odlišná od situace příjemců individuální podpory, poskytnuté v rámci sektorového režimu, kterou jsou povinni vrátit, jako tomu bylo ve věcech, jež vedly k rozsudkům CETM v. Komise(40), Itálie a Sardegna Lines v. Komise(41), jakož i Itálie v. Komise(42) . V projednávaném sporu neměl žádný člen Forum 187 existující a doložené právo, které by bylo dotčeno rozhodnutím ze dne 17. února 2003. Komise v tomto ohledu uvádí, že přechodná opatření umožnila všem centrům využívat jejich platné schválení až do dne uplynutí jeho platnosti s výjimkou center, u kterých doba platnosti schválení uplyne po 31. prosinci 2010.

147. Co se konkrétněji týče center, u kterých doba platnosti schválení uplynula krátce po rozhodnutí ze dne 17. února 2003, nenacházejí se v situaci natolik odlišné od situace ostatních členů sdružení Forum 187, že by je individualizovala tak, jako by byl individualizován adresát. V daňovém režimu stanovícím časově omezené zvýhodnění je nevyhnutelné, že platnost všech schválení neuplyne ve stejnou chvíli. Den, ke kterému dojde k tomuto uplynutí platnosti, je objektivní skutečností, která ilustruje fakt, že tato centra jsou dotčena opatřením s obecnou působností a že mohou být dotčena odlišně. Komise mimoto zdůrazňuje, že uvedená centra neměla nárok na obnovení svých schválení. V případě otázky, zda mohla mít legitimní očekávání, že jim bude obnoveno schválení, se jedná o meritorní otázku.

148. Konečně členové sdružení Forum 187 nejsou zbaveni jakékoliv možnosti domáhat se svých práv soudní cestou, jelikož mohou napadnout před belgickými soudy každé opatření přijaté vnitrostátními orgány, které se dotýká jejich daňové situace. Mohou zpochybnit platnost rozhodnutí ze dne 17. února 2003 v rámci tohoto řízení.

149. Forum 187 zpochybňuje námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí a tvrdí, že jeho žaloba musí být prohlášena za přípustnou ze dvou důvodů. Zaprvé někteří z jeho členů jsou bezprostředně a osobně dotčeni rozhodnutím Komise. Jedná se jednak o třicet center, kterým byla obnovena platnost jejich schválení během let 2001 a 2002, a pro které doba, po kterou mohou využívat sporný daňový režim, je omezena do 31. prosince 2010. Zadruhé se jedná o osm center, jejichž žádost o obnovení schválení byla v okamžiku přijetí rozhodnutí Komise vyřizována a která nebudou moci podle tohoto rozhodnutí obnovení využít(43) .

150. Forum 187 zadruhé tvrdí, že je rozhodnutím Komise dotčeno, protože je orgánem zastupujícím koordinační centra, který je uznán belgickými orgány, u nichž mělo téměř oficiální statut, jak dokazují dokumenty připojené k jeho odpovědi na námitku nepřípustnosti. Uvádí, že úzce spolupracovala s těmito orgány, když se Komise a skupina kodexu chování dotazovaly na daňový režim koordinačních center, a že belgická vláda je pravidelně žádala, aby informovalo své členy o vývoji situace. Forum 187 je tedy rozhodnutím Komise osobně dotčeno v souladu se zásadami vytýčenými Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Van der Kooy a další v. Komise.

151. Forum 187 dodává, že je osobně dotčeno rozhodnutím Komise, jelikož rozhodnutí se dotýká jeho existence. Velký počet koordinačních center si tak při neexistenci náhradního daňového režimu bude nuceno klást otázku, zda zůstat v Belgii.

152. Forum 187 konečně zdůrazňuje, že se významně účastnilo správního řízení před Komisí a že Komise mu přímo sdělila své rozhodnutí.

b) Posouzení

153. Jak bylo uvedeno v průběhu jednání a jak vyplývá z judikatury, takové sdružení, jako je Forum 187, které je pověřené ochranou kolektivních zájmů podniků, může v zásadě podat žalobu na neplatnost konečného rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor pouze ve dvou případech. Jeho žaloba je přípustná jednak, jestliže jím zastoupené podniky nebo některý z nich mají individuální aktivní legitimaci(44) . Na sdružení se tedy nahlíží tak, že jednají v zastoupení svých členů. Krom toho je jeho žaloba také přípustná, jestliže je schopno prokázat vlastní zájem na dalším postupu. Judikatura připouští, že tak tomu může být zejména tehdy, jestliže jeho postavení vyjednavače bylo ovlivněno aktem, jehož zrušení se domáhá(45) .

154. Tento rámec přípustnosti žaloby sdružení na ochranu kolektivních zájmů před soudem Společenství vyplývá z čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, který, to připomínám, váže žalobu jakékoliv fyzické nebo právnické osoby na neplatnost rozhodnutí, jehož není adresátem, na dvojí podmínku, aby se jí toto rozhodnutí týkalo bezprostředně a osobně. Jestliže dotčený akt nesplňuje tyto podmínky, žaloba podaná proti němu fyzickou nebo právnickou osobou je nepřípustná. Každá z vyžadovaných podmínek je nepominutelnou podmínkou řízení, takže soud Společenství musí uplatnit tuto nepřípustnost i bez návrhu(46) .

155. Sdružení na ochranu kolektivních zájmů je tedy aktivně legitimováno domáhat se zrušení rozhodnutí, jehož je adresátem, pouze tehdy, jestliže se toto rozhodnutí týká jeho samého nebo jeho členů bezprostředně a osobně. Z toho vyplývá, že v souladu s ustálenou judikaturou není sdružení aktivně legitimováno jednat proti takovému aktu ve jménu obrany obecných a kolektivních zájmů podniků, které zastupuje(47) . Jedná se o to, aby se založením takového sdružení předešlo tomu, aby jednotlivci mohli obcházet požadavky čl. 230 čtvrtého pododstavce ES(48) .

156. S ohledem na tyto úvahy je třeba posoudit přípustnost žaloby na neplatnost podané sdružením Forum 187 proti rozhodnutí Komise. Za tímto účelem začnu zkoumáním toho, zda tato žaloba je přípustná z důvodu, že se toto rozhodnutí dotýká vlastních zájmů uvedeného sdružení.

i) K přípustnosti žaloby Forum 187 v rozsahu, v němž je samo bezprostředně a osobně dotčeno

157. Forum 187 tvrdí, že je rozhodnutím Komise osobně dotčeno, protože jednak jeho postavení vyjednavače je ovlivněno tímto rozhodnutím, a jednak toto rozhodnutí zpochybnilo samotnou existenci sdružení. Jsem toho názoru, že argumentaci Forum 187 nelze přijmout v žádném z těchto bodů.

158. Pokud jde nejprve o ovlivnění jeho postavení vyjednavače, je třeba připomenout, že toto kritérium bylo vytýčeno Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Van der Kooy a další v. Komise, které odpovídá zcela zvláštním faktickým okolnostem.

159. Ve věci, ve které byl vydán uvedený rozsudek, Soudní dvůr rozhodl, že rozhodnutí přijaté Komisí kvalifikující preferenční sazby plynu pro zahradnické podniky pěstující rostliny ve sklenících jako státní podporu neslučitelnou se společným trhem ovlivňuje postavení vyjednavače Landbouwschap, subjektu nizozemského veřejného práva pověřeného ochranou zájmů hospodářských subjektů v zemědělské oblasti, nejen proto, že tento subjekt aktivně spolupracoval na formálním vyšetřovacím řízení zahájeném Komisí, ale také proto, že vyjednal tyto sazby s dodavatelem, neboť jeho podpis se ostatně nacházel na dohodě zavádějící tyto sazby, a že po rozhodnutí vydaném Komisí byl nucen zahájit nová vyjednávání a uzavřít novou dohodu. Landbouwschap byl tedy svým způsobem spoluautorem dotčeného vnitrostátního režimu.

160. Soudní dvůr rovněž v odlišném případě ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek CIRFS a další v. Komise, uznal, že žaloba sdružení je přípustná, jelikož bylo dotčeno jeho postavení vyjednávače. V této věci se Soudní dvůr musel vypořádat se žalobou CIRFS, sdružení, které sdružovalo hlavní mezinárodní výrobce syntetických vláken, proti rozhodnutí, ve kterém Komise měla za to, že podpora poskytnutá členským státem nemusela být předmětem předchozího oznámení, jelikož tato podpora nespadala do působnosti „disciplíny“ přijaté členskými státy v oblasti poskytování podpor průmyslu syntetických vláken ve Společenství, přejaté do sdělení tohoto orgánu.

161. Soudní uvedl, že postavení vyjednávače CIRFS bylo dotčeno, jelikož toto sdružení vedlo v zájmu hlavních mezinárodních výrobců syntetických vláken některá jednání týkající se politiky restrukturalizace tohoto odvětví činnosti, a že zejména vedlo s Komisí dialog na téma zavedení disciplíny ohledně podmínek poskytnutí státních podpor v tomto sektoru, jakož i ohledně jejího prodloužení a přizpůsobení. CIRFS se tedy aktivně podílelo s Komisí na vypracování disciplíny dávající rámec poskytování podpor v dotyčné oblasti.

162. Jak Soudní dvůr nedávno potvrdil v rozsudku Komise v. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum(49), účast na formálním vyšetřovacím řízení za účelem ochrany kolektivních zájmů hospodářských subjektů, které sdružení zastupuje, není skutečností dokazující, že vlastní zájmy sdružení jsou dotčeným rozhodnutím dotčeny(50) . Postavení vyjednavače takového sdružení může být považováno za dotčené pouze a jedině tehdy, když se aktivně účastnilo přijímání dotčených vnitrostátních opatření, jako tomu bylo v případě výše uvedeného rozsudku Van der Kooy a další v. Komise, nebo právního režimu, do něhož sdružení spadá, jako to činilo CIRFS ohledně disciplíny použitelné pro poskytování podpor v dotyčném odvětví činnosti.

163. Skutečnosti uváděné sdružením Forum 187 neprokazují, že jeho účast byla na této úrovni. Tyto skutečnosti zajisté dokazují, že s belgickými orgány udržovalo nepřetržité vztahy za účelem řádného uplatnění dotčeného daňového režimu. Přesto z toho nevyplývá, že se podílelo na určení obsahu jednotlivých opatření, stanovených sporným režimem, která byla posouzena Komisí jako státní podpory. Ani nevyjednávalo, ani nepodepsalo dohodu zavádějící daňový režim koordinačních center. Není také povinno za účelem provedení sporného rozhodnutí zahájit nová jednání a uzavřít novou dohodu týkající se těchto ustanovení(51) . Nedomnívám se tedy, že by rozhodnutím ze dne 17. února 2003 mohlo být dotčeno jeho „postavení vyjednavače“.

164. Co se dále týče argumentu, podle kterého rozhodnutí Komise zpochybnilo samotnou existenci sdružení Forum 187, mohl by vést, kdyby byl opodstatněný, k uznání přípustnosti žaloby tohoto sdružení, jelikož by byly dotčeny vlastní zájmy sdružení. Nicméně z následujících důvodů se mi zdá tento argument v tomto případě neopodstatněný.

165. Forum 187 tvrdí, že rozhodnutí Komise bude mít ten účinek, že při neexistenci náhradního režimu budou koordinační centra nucena ukončit své činnosti v Belgii. Jak přitom podotýká Komise, její rozhodnutí ze dne 17. února 2003 nezakazuje vykonávat centrům jejich činnosti v Belgii a ani pro ně nestanoví omezení. Vztahuje se pouze na daňový režim, jenž využívají tato centra, a nezakazuje Belgickému království stanovit náhradní daňový režim. Forum 187 mimoto ve svém druhém žalobním důvodu vycházejícím z porušení čl. 87 odst. 1 ES tvrdí, že jednotlivá daňová opatření stanovená dotčeným režimem a kvalifikovaná Komisí jako „státní podpora“ neposkytují těmto centrům hospodářská zvýhodnění. Za těchto podmínek je tedy zřejmě obtížné připustit, že by zrušení tohoto daňového režimu vedlo všechna koordinační centra nebo jejich značnou část k ukončení jejich činnosti v tomto členském státě.

166. V důsledku jsem toho názoru, že Forum 187 není rozhodnutím ze dne 17. února 2003 osobně dotčeno tou měrou, že by rozhodnutím byly dotčeny jeho vlastní zájmy.

167. Nyní je třeba zkoumat, zda žaloba na neplatnost sdružení Forum 187 je přípustná, protože někteří z jejích členů mají sami aktivní legitimaci podat takovou žalobu u soudu Společenství.

ii) K přípustnosti žaloby sdružení Forum 187 v rozsahu, v němž zastupuje některé ze svých členů

168. Forum 187 tvrdí, že jeho žaloba musí být prohlášena za přípustnou, protože zastupuje dvě skupiny koordinačních center, která jsou rozhodnutím Komise bezprostředně a osobně dotčena. Jedná se jednak o třicet center, jejichž schválení bylo obnoveno v roce 2001 nebo 2002 a kterým toto rozhodnutí omezuje období použití sporného daňového režimu do 31. prosince 2010, a jednak o osm center, jejichž žádost o obnovení schválení byla vyřizována a která toto obnovení podle uvedeného rozhodnutí nemohou získat.

169. Jak Soudní dvůr výslovně potvrdil v rozsudku Codorniu v. Rada(52), skutečnost, že akt Společenství má obecnou působnost, nevylučuje, že by se mohl bezprostředně a osobně dotýkat některých hospodářských subjektů, a být tak ve vztahu k nim rozhodnutím. V projednávaném případě skutečnost, že rozhodnutí Komise se ve vztahu k hospodářským subjektům jeví jako opatření s obecnou působností v rozsahu, v němž prohlašuje daňový režim použitelný pro koordinační centra za neslučitelný s právem Společenství, tedy určité kategorii hospodářských subjektů pojímaných obecně a abstraktně, nebrání tedy tomu, aby se mohlo dotýkat bezprostředně a osobně některých z těchto center v závislosti na vlastnostech, které jsou jim vlastní.

170. Co se týče první podmínky stanovené čl. 230 čtvrtým pododstavcem ES, na základě které centra náležející ke dvěma skupinám zastoupeným sdružením Forum 187 musejí být bezprostředně dotčena rozhodnutím ze dne 17. února 2003, není tato podmínka Komisí zpochybňována. Jsem rovněž toho názoru, že tato podmínka je splněna. Z judikatury totiž vyplývá, že fyzické nebo právnické osoby dotčené napadeným aktem jsou jím dotčené bezprostředně, když uvedený akt nenechává žádnou možnost k posouzení adresátovi pověřenému jeho provedením, jež musí mít, podle obvyklého obratu „čistě automatický charakter a vyplývat pouze z právní úpravy Společenství bez použití prováděcích předpisů“(53) .

171. Tak tomu je v projednávaném případě, jelikož rozhodnutí Komise, poté, co prohlásilo daňový režim koordinačních center za neslučitelný se společným trhem, zakazuje Belgickému království prodloužit jeho účinnost ve prospěch center, u kterých doba platnosti schválení uplyne po 17. únoru 2003, a stanoví, že časová účinnost schválení obnovených před tímto dnem nemůže přesáhnout 31. prosinec 2010. Belgické orgány tedy nemají žádný prostor pro uvážení ohledně provedení těchto ustanovení.

172. Naproti tomu se diskuse v projednávaném případě týká problému, zda centra patřící ke dvěma skupinám, na něž se zaměřuje Forum 187, musejí být považována za osobně dotčená rozhodnutím Komise. Jedná se tedy o to určit, zda podle kritérií vyjádřených Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Plaumann v. Komise a potvrzených od té doby ustálenou judikaturou(54) jsou tyto dvě skupiny ovlivněny rozhodnutím ze dne 17. února 2003 z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ni zvláštní, nebo faktické situace, která je vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím je individualizuje „způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát aktu“.

173. Jak připomíná Komise, obecná působnost aktu ve vztahu k některým hospodářským subjektům není zpochybněna pouhou skutečností, že tyto subjekty jsou dotčeny více nebo jinak než ostatní subjekty. Podstata ustanovení s obecnou působností totiž tkví v tom, že jeho jednotné použití může ovlivnit zúčastněné osoby různě, podle zvláštností jejich situace. V konkrétní oblasti státních podpor z ustálené judikatury rovněž vyplývá, že podnik nemůže v zásadě napadnout rozhodnutí Komise zakazující sektorový režim podpor, jestliže je tímto rozhodnutím dotčen pouze z důvodu své příslušnosti k tomuto sektoru a svého postavení možného příjemce využívajícího tohoto režimu(55) .

174. Nicméně z judikatury rovněž vyplývá, že pokud se napadený akt dotýká skupiny osob, jež byly nebo mohly být známy v okamžiku přijetí tohoto aktu, a na základě kriterií, která jsou vlastní členům této skupiny, tito členové mohli být považováni za osobně dotčené dotčeným aktem, neboť patří k omezené skupině hospodářských subjektů(56) .

175. Žaloba takových jednotlivců tak byla prohlášena za přípustnou, pokud napadený akt zpětně mění práva žalobců. Soudní dvůr tak rozhodl ve výše uvedeném rozsudku Toepfer a Getreide-Import v. Komise, ve kterém poprvé připustil, že jednotlivec může být osobně dotčen rozhodnutím určeným členskému státu(57) . Soudní dvůr rovněž dospěl k tomuto řešení v rozsudku Bock v. Komise(58), jakož i v rozsudcích Agricola commercial olio a další v. Komise a Savma v. Komise(59) .

176. V rozsudku CAM v. Komise(60) Soudní dvůr rovněž uznal, že žalobkyně má aktivní legitimaci, pokud se napadené opatření týká stávajících situací v okamžiku svého přijetí a zpochybňuje možnost využití nabytých práv v budoucích operacích(61) .

177. Z toho vyplývá, že jestliže práva nabytá procesními subjekty dříve jsou znovu zpochybněna aktem Společenství, tyto procesní subjekty mohou zpochybnit legalitu tohoto aktu u soudu Společenství.

178. S ohledem na tuto judikaturu jsem toho názoru, že koordinační centra, jejichž schválení bylo obnoveno během let 2001 a 2002, musí být prohlášena za osobně dotčená rozhodnutím Komise.

179. Na základě dotčeného daňového režimu jim totiž obnovení schválení těchto center v roce 2001 nebo v roce 2002 poskytovalo právo využívat možnosti uplatnění tohoto režimu během období deseti let a toto období bylo omezeno rozhodnutím Komise do 31. prosince 2010. Práva nabytá těmito centry na základě belgického daňového režimu a dřívějších rozhodnutí Komise, podle kterých právo Společenství v oblasti státních podpor nebránilo tomuto režimu, tedy byla omezena rozhodnutím ze dne 17. února 2003.

180. Mimoto počet center v takové situaci mohl být znám v okamžiku přijetí uvedeného rozhodnutí a nemůže se zvýšit. Vytváří tedy skutečně ve smyslu judikatury omezenou skupinu nebo uzavřenou skupinu hospodářských subjektů, které jsou rozhodnutím Komise zvláště dotčeny.

181. Konečně aktivní legitimace těchto center může být podle mě rovněž vyvozena z výše uvedených rozsudků Itálie a Sardegna Lines v. Komise a Itálie v. Komise. V těchto rozsudcích bylo rozhodnuto, že podnik, kterému byla poskytnuta podpora na základě sektorového režimu, musí být považován za osobně dotčený rozhodnutím Komise prohlašujícím tento režim podpor za neslučitelný se společným trhem a nařizujícím navrácení částek poskytnutých na základě uvedeného režimu každým příjemcem. Soudní dvůr měl za to, že tento podnik nebyl takovým rozhodnutím dotčen pouze jakožto podnik dotčeného oblasti činností, který je potenciálním příjemcem re žimu sporných podpor. Byl dotčen také jakožto skutečný příjemce individuální podpory poskytnuté na základě tohoto režimu(62) .

182. Tato judikatura se mi zdá v projednávaném případě použitelná. Stejně jako žalobci ve věcech, ve kterých byly vydány výše uvedené rozsudky, nejsou koordinační centra, jejichž schválení obnovená v roce 2001 a v roce 2002 byla omezena do 31. prosince 2010, dotčena rozhodnutím Komise pouze jakožto centra, která jsou potenciálními příjemci sporného daňového režimu. Jsou jimi dotčena i jako skuteční příjemci tohoto režimu v důsledku obnovení svých individuálních schválení.

183. Z těchto všech důvodů se mi jeví žaloba Forum 187 přípustná v rozsahu, v němž zastupuje třicet center, jejichž práva na prospěch ze sporného režimu byla omezena do 31. prosince 2010.

184. Tato skutečnost stačí, aby odůvodnila přípustnost žaloby Forum 187 na neplatnost rozhodnutí ze dne 17. února 2003 v rozsahu, v němž prohlašuje, že daňový režim koordinačních center je státní podporou neslučitelnou se společným trhem.

185. Forum 187 se nicméně rovněž domáhá částečného zrušení rozhodnutí ze dne 17. února 2003 v rozsahu, v němž rozhodnutí nestanovilo přechodná opatření ve prospěch center, u kterých doba platnosti schválení uplyne v roce 2003, po 17. únoru, a v roce 2004. Ze dvou skupin koordinačních center zastoupených sdružením Forum 187, která jsou podle tohoto sdružení aktivně legitimována jednat přímo u soudu Společenství, má pouze osm center, jejichž žádost o obnovení byla vyřizována v okamžiku přijetí rozhodnutí ze dne 17. února 2003, právní zájem na podání takového návrhu.

186. Částečné zrušení uvedeného rozhodnutí totiž v rozsahu, v němž nestanoví přechodná opatření pro koordinační centra, u kterých doba platnosti schválení uplyne v roce 2003, po 17. únoru, a v roce 2004, nemůže zajistit centrům, jejichž schválení bylo obnoveno v roce 2001 nebo v roce 2002, žádný prospěch. Žaloba na neplatnost podaná fyzickou nebo právnickou osobou je přitom přípustná, pouze pokud tento žalobce má právní zájem na zrušení napadeného aktu, což předpokládá, že tato žaloba může díky svému výsledku zajistit prospěch účastníku řízení, který ji podal(63) . Nedostatek právního zájmu podat žalobu mimoto vede k nepřípustnosti z důvodu nedostatku nepominutelných podmínek řízení(64) .

187. Přípustnost tohoto podpůrného návrhu Forum 187 je v důsledku toho vázána na podmínku, že těchto osm center je rovněž aktivně legitimováno. Skutečnost, že tento návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise je zahrnut v návrhu Belgického království, jehož přípustnost není zpochybňována a nezdá se být zpochybnitelná(65), nezbavuje povinnosti provést takový přezkum, jestliže bude případně hlavní návrh zamítnut a ukáže se nezbytné rozhodnout o podpůrném návrhu.

188. Pokud by tomu tak bylo, jsem rovněž toho názoru, že žaloba Forum 187 je přípustná, jelikož koordinační centra, jejichž žádost o obnovení byla vyřizována během oznámení rozhodnutí Komise, mají aktivní legitimaci domáhat se zrušení uvedeného rozhodnutí u soudu Společenství.

189. Přípustnost žaloby podané členy skupiny osob, kteří byli nebo mohli být známi v okamžiku, kdy byl napadený akt přijat, a na základě kritérií, která jsou vlastní členům této skupiny, byla totiž uznána, pokud ustanovení práva Společenství, na jehož základě byl uvedený akt přijat, výslovně ukládá orgánu, autoru aktu, povinnost vzít v úvahu zvláštní situaci žalobců(66) .

190. Domnívám se, že tato judikatura může být použita pro koordinační centra, jejichž žádost o obnovení jejich schválení byla vyřizována v okamžiku přijetí rozhodnutí ze dne 17. února 2003.

191. Jednak tato centra jsou skutečně v souladu s judikaturou součástí uzavřené skupiny, jejíž členové jsou rozhodnutím Komise zvláště dotčeni. Připomínám, že toto rozhodnutí totiž stanoví, že centra schválená k 31. prosinci 2000, jejichž individuální schválení je platné k 17. únoru 2003, mohou mít prospěch z jeho účinků až do uplynutí jeho platnosti a nejpozději do 31. prosince 2010. Rovněž stanoví, že schválení, jejichž doba platnosti uplyne před 31. prosincem 2010, nemohou být ani přechodně obnovena. Centra již k 31. prosinci 2000 schválená, u kterých doba platnosti desetiletého schválení uplyne mezi 17. únorem 2003 a 31. prosincem 2010 jsou skupinou, která byla dokonale identifikovatelná v okamžiku přijetí rozhodnutí Komise, která se nemůže po rozhodnutí zvětšit.

192. Mimoto uvedená centra jsou dotčena zvláštním způsobem ve srovnání s ostatními koordinačními centry a veškerými společnostmi, které mohly založit taková centra. Charakterizuje je skutečnost, že mají desetileté schválení, jehož doba platnosti uplyne mezi 17. únorem 2003 a 31. prosincem 2010, že toto schválení bylo podle belgické právní úpravy uvedené v rozhodnutích Komise vydaných v roce 1984 a v roce 1987 obnovitelné a že na základě rozhodnutí Komise nemůže být obnoveno.

193. Jednak, jak vyplývá z výše uvedeného rozsudku Sofrimport v. Komise(67) a jak Soudní dvůr potvrdil ve výše uvedeném rozsudku Antillean Rice Mills a další v. Komise(68), základním prvkem pro účely posouzení, zda jednotlivci, kteří jsou zvláště dotčeni aktem s obecnou působností, jsou jím dotčeni osobně, je ochrana, jíž požívají na základě práva Společenství. Forum 187 se dovolává zásady ochrany legitimního očekávání a tvrdí, že dotčená koordinační centra měla toto očekávání, pokud jde o obnovení jejich schválení.

194. Zdá se mi nepochybné, že taková obecná zásada jako zásada ochrany legitimního očekávání může poskytnout takovou ochranu, jež může individualizovat žalobce, jako to může učinit výslovné ustanovení normy práva Společenství, na jehož základě byla přijata napadená opatření a které může uložit autorovi dotčeného aktu povinnost vzít v úvahu jejich zvláštní situaci, jak Soudní dvůr připustil ve výše uvedených rozsudcích Piraiki-Patraiki a další v. Komise a Sofrimport v. Komise. Ochrana zajištěná obecnou zásadou se skutečně zdá být takovým prvkem, který může individualizovat žalobce a umožnit mu podat žalobu na neplatnost přímo u soudu Společenství(69) .

195. Otázka, zda koordinační centra mohla mít legitimní očekávání, pokud jde o obnovení svých schválení, je zajisté, jak uvádí Komise, předmětem zpochybnění merita věci. Nicméně ve stadiu zkoumání přípustnosti žaloby jsem toho názoru, že stačí konstatovat, že Komise v bodech sto sedmnáct až sto dvacet odůvodnění svého rozhodnutí ze dne 17. února 2003 vyvodila, že existovalo legitimní očekávání, jehož se mohla dovolávat koordinační centra mající schválení platné v okamžiku oznámení uvedeného rozhodnutí. Skutečnost, že Komise provedla takové posouzení, ukazuje, že tato centra požívají na základě zásady ochrany legitimního očekávání zvláštní ochrany oproti všem ostatním koordinačním centrům a společnostem nadnárodních skupin, které plánovaly založení takových center.

196. Tato skutečnost podle mě stačí, aby individualizovala koordinační centra, jimž platnost schválení uplyne mezi 17. únorem 2003 a 31. prosincem 2010 vzhledem k ostatním subjektům dotčeným rozhodnutím Komise. Tato centra tedy tvoří uzavřenou skupinu dostatečně vymezenou vůči těmto ostatním hospodářským subjektům a ze zásady ochrany legitimního očekávání čerpají zvláštní ochranu, kterou by měla být schopna uplatnit podáním soudní žaloby u soudu Společenství.

197. Jsem tedy příznivě nakloněn uznání aktivní legitimace druhé skupiny koordinačních center, o kterých Forum 187 uvádí, že je v rámci této žaloby zastupuje.

3. Přezkum merita žalob

198. Vzhledem k tomu, že žaloba Forum 187 je širší než žaloba Belgického království, neboť směřuje ke zrušení celého rozhodnutí ze dne 17. února 2003, začnu přezkumem tohoto návrhu.

199. Případně budu dále zkoumat návrhy Forum 187 a Belgického království, na částečné zrušení rozhodnutí Komise v rozsahu, v němž nestanovilo přechodná opatření pro centra, u kterých doba platnosti schválení uplyne po 17. únoru 2003.

a) Návrh sdružení Forum 187 na zrušení celého rozhodnutí ze dne 17. února 2003

200. Na podporu této žaloby na neplatnost Forum 187 uplatňuje tři žalobní důvody. V rámci prvního žalobního důvodu tvrdí, že toto rozhodnutí nemá právní základ a porušuje zásadu právní jistoty v rozsahu, v němž je v rozporu s dřívějšími rozhodnutími přijatými před více než patnácti lety. Ve svém druhém žalobním důvodu Forum 187 uplatňuje, že Komise tím, že kvalifikovala daňový režim koordinačních center jako státní podporu, porušila ustanovení čl. 87 odst. 1 ES. Ve svém posledním žalobním důvodu Forum 187 vytýká uvedenému rozhodnutí, že je stiženo vadou spočívající v nedostatečném odůvodnění, co se týče důvodů, kvůli kterým se Komise vrátila ke svým dřívějším rozhodnutím.

i) Žalobní důvod vycházející z nedostatku právního základu a porušení zásady právní jistoty

– Argumentace účastníků řízení

201. Forum 187 tvrdí, že zásada právní jistoty ukládá Komisi dodržovat její rozhodnutí a že situace, ve kterých může Komise vzít zpět protiprávní rozhodnutí, jsou velmi omezené. Podle tohoto sdružení Komise zakládala své rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení na dvou základech, a sice čl. 1 písm. b) v) nařízení č. 659/1999 a své obecné pravomoci napravit dřívější omyl. Ve svém rozhodnutí ze dne 17. února 2003 Komise doplnila články 87 ES a 88 ES. Forum 187 uplatňuje, že toto rozhodnutí nemá právní základ z důvodu, že nemohlo být přijato na žádném z těchto základů.

202. Podle sdružení Forum 187 nemůže nařízení č. 659/1999 sloužit jako právní základ, protože čl. 1 písm. b) v) nařízení, který definuje pojem existující podpory, vyžaduje pro to, aby opatření, které není státní podporou, se stalo existující podporou, aby došlo k vývoji společného trhu. Toto ustanovení se tedy neuplatní v situaci, kdy by Komise chtěla změnit svoje posouzení, podle kterého opatření není státní podporou.

203. Forum 187 tvrdí, že Komise také nemohla zakládat své rozhodnutí na článcích 87 ES a 88 ES ze dvou následujících důvodů. Jednak Komise zahájila formální vyšetřovací řízení pouze na základě nařízení č. 659/1999 a nemůže založit rozhodnutí, které ukončuje toto řízení, na jiném právním základu. A dále tyto články nesvěřují Komisi širší pravomoc, než je pravomoc stanovená v nařízení č. 659/1999, které vyčerpávajícím způsobem definuje pravomoci tohoto orgánu. Vzhledem k tomu, že daňový režim koordinačních center nespadá do této definice pojmu „existující podpora“ stanovené v uvedeném nařízení, nemůže tvrdit, že založila rozhodnutí ze dne 17. února 2003 na čl. 88 odst. 1 ES.

204. Forum 187 konečně uvádí, že Komise si nemůže nárokovat opravu mylného rozhodnutí po více než patnácti letech od jeho přijetí. Podle judikatury musí být právo opravit omyl uplatněno v přiměřené lhůtě. Tím, že se vrátila po více než patnácti letech ke svému rozhodnutí, podle kterého sporný daňový režim není státní podporou, Komise porušila zásadu právní jistoty, zejména v rozsahu, v němž musí respektovat celistvost svých předcházejících rozhodnutí. Mimoto neposkytla žádné vysvětlení odůvodňující uplynutí takové lhůty. Konečně nemůže argument Komise vycházet ze skutečnosti, že její rozhodnutí nemá zpětný účinek. Podle Forum 187 má rozhodnutí ze dne 17. února 2003 nezbytně zpětné účinky z důvodu rozsahu investic uskutečněných v koordinačních centrech.

205. V odpověď na tyto argumenty Komise tvrdí, že byla oprávněna změnit své posouzení, podle kterého sporný daňový režim není státní podporou, za podmínky, že bude dodržovat zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, jakož i respektovat nabytá práva. Tato pravomoc se vyvozuje z její pravomoci neustálé kontroly existujících podpor, která jí umožňuje v budoucnu revidovat rozhodnutí prohlašující podporu za slučitelnou se společným trhem. Ohledně postupu, který je třeba dodržet, je podle Komise zjevné, že sporný režim nemůže být považován za novou podporu a že musí být obdobně použit postup, který se uplatní na kontrolu existujících podpor.

– Posouzení

206. Úvodem považuji za důležité konstatovat, že rozhodnutím ze dne 17. února 2003 nebere Komise zpět svá dřívější rozhodnutí týkající se daňového režimu koordinačních center. Ani v odůvodnění, ani v normativním textu tohoto rozhodnutí totiž neuvádí, že její rozhodnutí z roku 1984 a z roku 1987, jakož i její odpověď na otázku evropského poslance z roku 1990 musejí být se zpětnou účinností zrušeny a že její rozhodnutí přijaté dne 17. února 2003 je má nahradit. Kdyby tomu tak bylo, bylo by nepochybné, že takové rozhodnutí by bylo v rozporu se zásadami právní jistoty a ochrany legitimního očekávání.

207. Orgán je totiž sice oprávněn vzít zpět rozhodnutí, které se mu zdá mylné, z ustálené judikatury však vyplývá, že takové zpětvzetí musí být provedeno v přiměřené lhůtě a že musí být zohledněno opatření, podle kterého se oprávnění z dotčeného aktu mohli spoléhat na jeho legalitu(70) . Tyto podmínky by zjevně nebyly splněny, jestliže by Komise chtěla po 19 letech zpětně zrušit své posouzení, podle kterého daňový režim koordinačních center není státní podporou, ačkoliv členský stát, který je adresátem těchto dřívějších rozhodnutí, tento režim zavedl.

208. Ve skutečnosti z obsahu rozhodnutí ze dne 17. února 2003 a skutečností obsažených ve spise vyplývá, že rozhodnutí bylo přijato poté, co se Komise rozhodla přistoupit k novému přezkumu daňového režimu koordinačních center, pro nějž použila postup kontroly existující podpory, což znamená, že její konečné rozhodnutí nesmí mít zpětný účinek. Rovněž z obsahu rozhodnutí vyplývá, že Komise měla za to, že tento režim napříště představuje státní podporu neslučitelnou se společným trhem.

209. V rámci přezkumu tohoto žalobního důvodu je tedy třeba určit, zda Komise byla oprávněna změnit posouzení toho, zda tento režim s obecnou působností, aniž byl podstatně změněn od jejích předcházejících posouzení v roce 1984, v roce 1987 a v roce 1990, je podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, a v případě kladné odpovědi, zda Komise důvodně použila postup týkající se režimů existujících podpor.

210. Zásada právní jistoty sice předpokládá, že právní předpisy Společenství jsou jisté a že jejich použití je pro procesní subjekty předvídatelné(71) . Jejím cílem je zajištění předvídatelnosti situací a právních vztahů vyplývajících z práva Společenství(72) . Tato zásada se zvlášť přísně uplatňuje, jestliže akt sekundárního práva může mít finanční dopady(73), jak tomu může být v případě týkajícím se rozhodnutí přijatých Komisí v oblasti státních podpor. Mimoto cílem povinnosti oznámení těchto podpor stanovené v čl. 88 odst. 3 ES je zejména vyhnout se případným pochybnostem ohledně toho, zda vnitrostátní opatření je, nebo není podporou ve smyslu čl. 87 odst. ES.

211. Zásada právní jistoty a zásada ochrany legitimního očekávání, která je subjektivním projevem první zásady, tedy znamená, že členský stát, který oznámil Komisi daňový režim, který hodlá zavést, jakož i příjemci tohoto režimu se mohou spolehnout na legalitu rozhodnutí tohoto orgánu prohlašujícího, že uvedený režim není státní podporou.

212. Je rovněž nesporné, že nařízení č. 659/1999, které podle svého druhého bodu odůvodnění upravuje výkon pravomocí svěřených Komisi článkem 88 ES, nestanoví výslovně případ, před kterým stojíme v projednávaném případě. Jediným případem, stanoveným v čl. 1 písm. b) v) tohoto nařízení, který definuje pojem „existující podpora“, kdy opatření, které nebylo podporou v době, kdy začalo být uplatňováno, je nicméně třeba považovat za podporu, je tak případ, kdy se uvedené opatření „stalo podporou z důvodu vývoje společného trhu“.

213. Nařízení č. 659/1999 nedefinuje, co se má rozumět výrazem „vývoj společného trhu“. Lze ho však chápat jako změnu hospodářské a právní situace v oblasti dotčené předmětným opatřením. Výrazy „vývoj“ a „trh“ vedou k myšlence, že trh, na kterém toto vnitrostátní opatření vyvolává účinky, doznal změny, v jejímž důsledku toto opatření, které nebylo podporou, napříště spadá do působnosti čl. 87 odst. 1 ES. Tento pojem se tedy netýká situace, kdy, jako v projednávaném případě, Komise změní své posouzení pouze na základě přísnějšího uplatnění pravidel Smlouvy v oblasti státních podpor.

214. Nicméně na rozdíl od Forum 187 se nedomnívám, že zásada právní jistoty a znění nařízení č. 659/1999 brání tomu, aby Komise změnila své posouzení ohledně toho, zda daňový režim s obecnou působností je podporou, pokud má za to, že takový je závěr, ke kterému musí vést správné použití pravidel Smlouvy.

215. Toto posouzení nachází podle mého názoru své odůvodnění v článcích 87 ES a 88 ES. Jednak se nemůže, jak již Soudní dvůr rozhodl, zásada právní jistoty, ať už je jakkoliv významná, použít absolutně a její použití musí být spojeno s použitím zásady legality(74) . Jak mimoto uplatňovala Komise, je třeba posoudit rozsah jejích pravomocí a jejích povinností v oblasti státních podpor na základě článků 87 ES a 88 ES. Nařízení č. 659/1999, které je aktem sekundárního práva přijatým za účelem provedení článků 87 ES a 88 ES, nemůže tedy být vykládáno ve smyslu, který omezuje působnost pravidel stanovených Smlouvou.

216. Komisi článek 88 ES ukládá nejen předběžně zkoumat návrhy členských států týkající se zavedení nové podpory, ale rovněž průběžně kontrolovat každou existující podporu. Při příležitosti této průběžné kontroly může Komise v rámci spolupráce s členským státem, který poskytl dotčenou podporu, navrhnout tomuto členskému státu, aby do budoucna provedl změny, které jsou nezbytné, aby tato podpora zůstala slučitelná se společným trhem. V souladu s čl. 88 odst. 2 ES může v případě, že tento postup byl neúspěšný, uložit uvedenému státu ve stanovené lhůtě změnu takové podpory nebo její zrušení.

217. Cílem pravomocí svěřených Komisi článkem 88 ES je tedy vyhnout se tomu, aby obecný režim podpor byl nadále uplatňován a umožňoval poskytování nových individuálních podpor, jestliže vyjde najevo, že tento režim již není slučitelný se společným trhem. Úlohou Komise je tak zajistit, aby nebyl povolen nebo se znovu neuplatňoval žádný režim podpor, který je v rozporu s řádným fungováním společného trhu.

218. Cílem článku 88 ES je rovněž zajistit rovnost mezi členskými státy a hospodářskými subjekty. Z důvodu vývoje hospodářské a právní situace může být nový režim podpor, jehož obsah je ve všech bodech totožný s existujícím režimem platným v jiném členském státě, předmětem záporného rozhodnutí ze strany Komise. Bylo by tedy v rozporu s obecnou zásadou rovnosti umožnit, aby hospodářské subjekty mohly využívat možnosti dalšího uplatňování režimu existujících podpor.

219. S ohledem na tyto skutečnosti mám za to, že Komise je oprávněna změnit své posouzení, pokud jde o existenci podpory, pokud se domnívá, že k takové odpovědi musí vést správné použití pravidel Smlouvy. Komise je v důsledku toho sice povinna dodržovat zásadu právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, tento požadavek, ať už je jakkoliv významný, však musí být uveden v soulad se zásadou legality, a tudíž i s pravidly vyplývajícími z článků 87 ES a 88 ES. Bylo by v rozporu s těmito ustanoveními umožnit, aby vnitrostátní režim mohl být nadále uplatňován, ačkoliv se jeví být v rozporu s řádným fungováním společného trhu. Bylo by to rovněž v rozporu s rovným zacházením s členskými státy a hospodářskými subjekty, jelikož nový režim, stejný jako vnitrostátní režim, o němž se původně mělo za to, že není podporou, by byl předmětem záporného rozhodnutí.

220. V tomto duchu mám za to, že Komise plnila úlohu, která je jí uložena Smlouvou v oblasti státních podpor, když v projednávaném případě provedla přezkum nebo opětovný přezkum všech daňových režimů platných v členských státech, které skupina kodexu chování prohlásila za škodlivé pro společný trh, pokud se jí zdálo, že tyto režimy mohly spadat do působnosti čl. 87 odst. 1 ES.

221. V důsledku toho se domnívám, že právní jistota nebrání tomu, aby Komise změnila v budoucnu své posouzení, pokud jde o existenci podpory. Stejně tak rozhodnutí ze dne 17. února 2003 není zbaveno právního základu, jak tvrdí Forum 187, ale jeho základem jsou články 87 ES a 88 ES, jak je uvedeno v bodu šedesát devět odůvodnění rozhodnutí.

222. Pokud jde o postup, který má Komise použít při změně svého posouzení, jsem rovněž toho názoru, že se může jednat pouze o postup použitelný pro kontrolu existujících podpor. Nařízení č. 659/1999, jež upravuje výkon pravomocí svěřených Komisi článkem 88 ES, zná pouze dva typy vnitrostátních opatření: nová opatření a existující podpory. V našem případě Komise hodlá změnit své posouzení vnitrostátního režimu, který jí byl oznámen a který, z povahy samé a jak je tomu v projednávaném případě, nebyl od jejího dřívějšího rozhodnutí podstatně změněn. Tento režim nemůže být tudíž považován za nové opatření, které bylo oznámeno Komisi, aniž by ještě bylo zavedeno, nebo za protiprávní podporu, tedy podporu poskytnutou, aniž by byla předběžně oznámena uvedenému orgánu nebo před tím, než ve stanovené lhůtě orgán rozhodl. Jelikož Komise o tomto opatření věděla, jedná se z jejího pohledu o existující opatření, které je pro účely určení použitelného postupu kontroly srovnatelné s existující podporou ve smyslu čl. 1 písm. b) nařízení č. 659/1999.

223. Tato kvalifikace mimoto zajišťuje nejlepší právní jistotu členskému státu, který zavedl dotčené opatření, a hospodářským subjektům, které z něj mají prospěch. V jejím důsledku je totiž toto opatření uplatňováno až do okamžiku, než Komise konstatuje jeho neslučitelnost se společným trhem. Navíc, pokud Komise přijme takové rozhodnutí, může mít toto rozhodnutí účinky pouze do budoucna a ve lhůtě, kterou přísluší stanovit tomuto orgánu(75) .

224. Tento postup konečně nezbavuje podniky, které využívaly možnosti sporného obecného režimu, meritorně zpochybnit nové posouzení Komise, podle kterého dotčený režim představuje státní podporu, buď žalobou na neplatnost u soudu Společenství, jak to činí Forum 187, nebo prostřednictvím námitky protiprávnosti, vznesené například u vnitrostátního soudu, jak tuto možnost Soudní dvůr připomenul v rozsudku Unión de Pequeños Agricultores v. Rada(76) .

225. Forum 187 tudíž ani nemůže důvodně vytýkat Komisi, že uvedla ve svém dopise belgické vládě, který ji informoval o zahájení formálního vyšetřovacího řízení, že použitelným postupem je poustup podle článků 17 až 19 nařízení č. 659/1999, ani že změnila právní základ během řízení, jelikož cílem tohoto nařízení je pouze upravit výkon pravomocí svěřených Komisi články 87 ES a 88 ES.

226. Pokud jde o otázku, zda v rozhodnutí ze dne 17. února 2003 Komise správně vzala v úvahu legitimní očekávání koordinačních center, ta bude případně přezkoumána v rámci návrhu na částečné zrušení tohoto rozhodnutí. Odpověď na tuto otázku však nemůže zpochybnit závěr, podle kterého Komise byla oprávněna změnit názor v otázce, zda daňový režim koordinačních center představuje státní podporu, a použít postup ohledně režimů existujících podpor, stanovený v článcích 17 a 19 nařízení č. 659/1999.

227. S ohledem na veškeré tyto skutečnosti jsem toho názoru, že první žalobní důvod musí být zamítnut.

ii) Žalobní důvod vycházející z porušení čl. 87 odst. 1 ES

228. Za účelem prokázání, že Komise chybně uplatnila čl. 87 odst. 1