35

Za těchto okolností se Consiglio di Stato (Státní rada) rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky, které jsou společné pro věci C‑40/20 a C‑173/20: „1) Brání ustanovení 5 [rámcové dohody], nadepsané ‚Opatření k předcházení zneužití‘, ve spojení s body 6 a 7 odůvodnění [směrnice 1999/70] a s ustanovením 4 uvedené dohody (‚Zásada zákazu diskriminace‘), jakož i ve světle zásad rovnocennosti, efektivity a užitečného účinku [unijního] práva, takové vnitrostátní právní úpravě, zejména čl. 24 odst. 3 písm. a) a čl. 22 odst. 9 zákona 240/2010, která umožňuje univerzitám využívat bez kvantitativního omezení smlouvy výzkumného pracovníka na dobu určitou v délce tří let, které lze prodloužit o dva roky, aniž by uzavření a prodloužení bylo podmíněno objektivními důvody souvisejícími s dočasnými nebo výjimečnými potřebami univerzity, která je uzavírá, a která stanoví jako jediné omezení pro více pracovních poměrů na dobu určitou s toutéž osobou, že jejich délka nesmí překročit dvanáct let, i když nejdou po sobě? 2) Brání uvedené ustanovení 5 rámcové dohody ve spojení s body 6 a 7 odůvodnění směrnice [1999/70] a s uvedeným ustanovením 4 rámcové dohody, jakož i s ohledem na užitečný účinek [unijního] práva takové vnitrostátní právní úpravě (zejména článek 24 a čl. 29 odst. 1 zákona č. 240/2010), která umožňuje univerzitám přijímat výzkumné pracovníky výhradně na dobu určitou, aniž by rozhodnutí o tom podmiňovala existencí dočasných nebo výjimečných potřeb nebo stanovila jakékoli omezení takového postupu, prostřednictvím potenciálně neomezeného využívání po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou pro běžné pedagogické a výzkumné potřeby těchto univerzit? 3) Brání ustanovení 4 rámcové dohody takové vnitrostátní právní úpravě, jako je čl. 20 odst. 1 legislativního nařízení č. 75/2017 (jak je vykládán v oběžníku [č. 3/2017]), která sice uznává možnost stabilizace pracovního poměru výzkumných pracovníků s pracovní smlouvou na dobu určitou ve veřejných výzkumných institucích – ale pouze pokud do 31. prosince 2017 odpracovali alespoň tři roky – nicméně tuto možnost neposkytuje univerzitním výzkumným pracovníkům s pracovní smlouvou na dobu určitou, a to pouze z důvodu, že čl. 22 odst. 16 legislativního nařízení 75/2017 podřizuje jejich pracovní poměr, byť ex lege založený na pracovní smlouvě se zaměstnancem, ‚režimu podle veřejného práva‘, navzdory tomu, že čl. 22 odst. 9 zákona č. 240/2010 uplatňuje na výzkumné pracovníky výzkumných institucí a univerzit stejné pravidlo maximální přípustné délky trvání pracovního poměru na dobu určitou uzavřeného s univerzitami a výzkumnými institucemi ve formě smluv uvedených v článku 24 [tohoto zákona] nebo výzkumných grantů uvedených v článku 22 [tohoto zákona]? 4) Brání zásady rovnocennosti, efektivity a užitečného účinku unijního práva, s ohledem na výše uvedenou rámcovou dohodu, jakož i zásada zákazu diskriminace obsažená v ustanovení 4 této dohody, takové vnitrostátní právní úpravě [čl. 24 odst. 3 písm. a) zákona č. 240/2010 a čl. 29 odst. 2 písm. d) a čl. 29 odst. 4 legislativního nařízení č. 81/2015], která, i při existenci právní úpravy použitelné na všechny pracovníky ve veřejném a soukromém sektoru, jež byla naposledy zahrnuta do tohoto nařízení č. 81[/2015] a jež stanoví (počínaje rokem 2018) maximální délku trvání pracovního poměru na dobu určitou na 24 měsíců (včetně prodloužení a obnovení) a podmiňuje využívání tohoto typu pracovního poměru se zaměstnanci veřejné správy existencí ‚dočasných a výjimečných potřeb‘, umožňuje univerzitám přijímat výzkumné pracovníky na základě pracovní smlouvy na dobu určitou v délce tří let, která může být prodloužena o dva roky v případě kladného vyhodnocení pedagogických a výzkumných činností vykonaných v tomto tříletém období, aniž by uzavření první smlouvy nebo její prodloužení podřizovala existenci takových dočasných nebo výjimečných potřeb univerzity, přičemž jí dokonce umožňuje na konci pětiletého období uzavřít s touto nebo jinými osobami ještě jinou smlouvu na dobu určitou stejného typu, a to za účelem naplnění týchž pedagogických a výzkumných potřeb jako v případě předchozí smlouvy? 5) Brání ustanovení 5 výše uvedené rámcové dohody, zejména s ohledem na zásady efektivity a rovnocennosti a výše uvedené ustanovení 4, aby takováto vnitrostátní právní úprava [čl. 29 odst. 2 písm. d) a čl. 29 odst. 4 legislativního nařízení č. 81/2015 a čl. 36 odst. 2 a 5 legislativního nařízení č. 165/2001] zakazovala univerzitním výzkumným pracovníkům přijatým do zaměstnání na základě smlouvy na dobu určitou v délce tří let, kterou lze prodloužit o další dva roky [podle čl. 24 odst. 3 písm. a) zákona č. 240/2010], následně uzavírat pracovní poměr na dobu neurčitou, vzhledem k tomu, že v italském právním řádu neexistují žádná jiná opatření, která by mohla zabránit a sankcionovat zneužívání vyplývajícímu z využívání po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou ze strany univerzit?“