ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
28

Navíc je nutno uvést, že pojem „pracovní podmínky“ je obsažen jak ve směrnici Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04 s. 79), tak ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 204, s. 23). Je přitom třeba konstatovat, že podle čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78 a čl. 14 odst. 1 písm. c) směrnice 2006/54 zahrnují pracovní podmínky zejména podmínky výpovědi ze zaměstnání. Co se týče rámcové dohody, je význam pojmu „pracovní podmínky“ ve smyslu jejího ustanovení 4 bodu 1 per analogiam podobný.
43

Zavedení takového systému sankcí by totiž překračovalo rámec toho, co je nezbytné pro ochranu plateb do veřejného rozpočtu (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Bonik, bod 42 a citovaná judikatura).
24

Za těchto podmínek se Administrativen sad Sofia-grad rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Musí být čl. 243 odst. 1 [celního kodexu] ve spojení s článkem 245 tohoto kodexu, jakož i se zásadou dodržování práva na obhajobu a zásadou překážky věci pravomocně rozsouzené, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je článek 220 článek 211 písm. a) [ZM], podle kterého lze napadnout několik rozhodnutí celního orgánu, jimiž je dodatečně vyměřen celní dluh za účelem jeho následného vymáhání, a to i tehdy, pokud by ve věci v původním řízení mohlo být za účelem oznámení uvedeného dodatečného výměru vydáno konečné rozhodnutí ve smyslu čl. 181a odst. 2 [nařízení č. 2454/93]? 2) Musí být čl. 243 odst. 2 [celního kodexu], který upravuje podání opravného prostředku, vykládán v tom smyslu, že nepodmiňuje přípustnost opravného prostředku podaného v rámci soudního řízení proti konečnému rozhodnutí ve smyslu čl. 181a odst. 2 nařízení č. 2454/93 předchozím opravným prostředkem ve správním řízení? 3) Musí být čl. 181a odst. 2 nařízení č. 2454/93 s ohledem na okolnosti původního řízení vykládán v tom smyslu, že jestliže nebyl dodržen postup uvedený v tomto ustanovení, pokud jde o právo být vyslechnut a právo vznést námitky, není rozhodnutí celního orgánu vydané v rozporu s těmito pravidly konečným rozhodnutím ve smyslu tohoto ustanovení, nýbrž pouze částí postupu vedoucího k vydání konečného rozhodnutí? Podpůrně, má být toto ustanovení za okolností věci v původním řízení vykládáno v tom smyslu, že proti rozhodnutí přijatému v rozporu s výše uvedenými procesními ustanoveními je možné podat přímo opravný prostředek u soudu, který musí rozhodnout ve věci samé? 4) Musí být čl. 181a odst. 2 nařízení č. 2454/93 s ohledem na skutkové okolnosti původního řízení a na zásadu legality vykládán v tom smyslu, že jestliže nebyl dodržen postup stanovený v tomto ustanovení, pokud jde o právo být vyslechnut a právo vznést námitky, je rozhodnutí celního orgánu přijaté v rozporu s těmito pravidly absolutně neplatné z důvodu podstatné vady řízení, která odpovídá porušení podstatné procesní náležitosti, jejíž nedodržení má za následek absolutní neplatnost daného aktu nezávisle na konkrétních důsledcích porušení, a soud tedy musí rozhodnout o žalobě podané proti takovému rozhodnutí, aniž by mohl uvažovat o vrácení věci správnímu orgánu k řádnému ukončení řízení na základě použitelných pravidel?“
3

Body 1, 7 až 10 a 13 až 15 odůvodnění nařízení č. 341/2007 znějí takto: „(1) Od 1. června 2001 se obvyklé clo na dovážený česnek kódu KN 0703 20 00 skládá ze cla ve výši 9,6 % hodnoty zboží a zvláštní částky ve výši 1200 [eur] za 1 tunu čisté hmotnosti. [...] (7) Vzhledem k existenci zvláštního cla na nepreferenční dovozy nad rámec kvóty GATT je pro správu kvóty nezbytné zavést systém dovozních licencí. Takový systém by měl rovněž umožnit podrobné sledování veškerého dovozu česneku. [...] (8) Aby bylo možné sledovat veškerý dovoz česneku co nejdůkladněji, zejména po nedávných případech podvodů na základě falešného označení původu produktu, měl by veškerý dovoz česneku a jiných produktů zneužitelný na základě falešného označení podléhat vydání dovozní licence. Měly by být zavedeny dvě kategorie dovozních licencí, jedna na dovoz v rámci kvóty GATT a druhá na všechny ostatní dovozy. (9) V zájmu stávajících dovozců, kteří běžně dovážejí značná množství česneku, a dále v zájmu nových dovozců, kteří vstupují na trh a kterým by se měla poskytnout rovná příležitost při podání žádosti o dovozní licence pro množství česneku v rámci celních kvót, je třeba rozlišovat mezi tradičními dovozci a novými dovozci. Je třeba stanovit jasnou definici těchto dvou kategorií dovozců a určitá kritéria týkající se postavení žadatelů a používání přidělených dovozních licencí. (10) Množství, která se přidělí uvedeným kategoriím dovozců, se určí na základě skutečně dovezených množství, a nikoli na základě vydaných dovozních licencí. [...] (13) Žádosti o dovozní licence pro dovoz česneku ze třetích zemí podané dovozci obou kategorií by měly být předmětem určitých omezení. Taková omezení jsou nezbytná nejen pro zajištění hospodářské soutěže mezi dovozci, ale zároveň umožňují dovozcům, kteří jsou skutečně zapojeni do obchodní činnosti na trhu s ovocem a zeleninou, obhajovat své legitimní obchodní postavení vůči jiným dovozcům a vylučují možnost, že by jediný dovozce mohl ovládnout trh. (14) V zájmu zachování hospodářské soutěže mezi skutečnými dovozci a vyloučení spekulace při přidělování dovozních licencí pro česnek v rámci kvóty GATT a zneužívání systému, který by mohl fungovat v rozporu s legitimním obchodním postavením nových a tradičních dovozců, je třeba zavést přísnější kontroly správného používání dovozních licencí. Proto by měl být zakázán převod dovozních licencí a zavedeny sankce pro případ, že by bylo podáno více žádostí současně. (15) Je rovněž nezbytné, aby existovala opatření, která co nejvíce omezí spekulativní žádosti o dovozní licence, které mohou způsobit, že celní kvóty nebudou plně využité. Vzhledem k povaze a hodnotě produktu se pro každou tunu česneku, pro kterou byla podána žádost o dovozní licenci, složí jistota. Jistota by měla být složena v dostatečné výši, která by odradila od podávání spekulativních žádostí, avšak ne v takové výši, která by odrazovala dovozce skutečně zapojené do obchodování s česnekem. [...]“
20

V této souvislosti je třeba poukázat na to, že na jedné straně, jak uvádí předkládající soud, se v bodech 3 a 16 až 18 odůvodnění směrnice 2006/114 používá v italském znění formulace „pubblicità ingannevole ed illegittimamente comparativa“ (klamavá a nedovolená srovnávací reklama), která by mohla být chápána tak, že odkazuje na reklamu, jež je klamavá a zároveň nedovolená srovnávací. Na druhé straně se v uvedeném bodě 3 odůvodnění zejména ve francouzském znění používá formulace „publicité trompeuse et [...] publicité comparative illicite“ (klamavá reklama a nedovolená srovnávací reklama) a v uvedených bodech 16 až 18 odůvodnění se ve francouzském znění používá formulace „publicité trompeuse ou [...] publicité comparative illicite“ (klamavá reklama nebo nedovolená srovnávací reklama), jež naopak naznačuje, že se jedná o dva odlišné druhy reklamy.
21

Antonio Márquez Samohano uzavřel s UPF pracovní smlouvu o výkonu práce externího vyučujícího na částečný úvazek na dobu od 30. září 2008 do 29. září 2009. Jeho smlouva byla třikrát prodloužena, nejprve do 21. září 2010, poté do 21. září 2011, a naposledy do 28. července 2012. V době trvání pracovního poměru, o který se jedná v původním řízení, byl pracovní úvazek jmenovaného pozměněn tak, že v naposled uzavřené smlouvě dosáhl šesti hodin týdně.
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi C. Siragusou a Regione Sicilia – Soprintendenza Beni Culturali e Ambientali di Palermo (Region Sicílie – Inspektorát pro kulturní a ekologické dědictví v Palermu) ve věci rozhodnutí o uvedení do původního stavu objektů ve vlastnictví C. Siragusy.
5

Bod 12 odůvodnění tohoto doporučení stanoví: „Ve vhodných případech by se měl brát ohled také na vztahy existující mezi podniky prostřednictvím fyzických osob s cílem zajistit, aby pouze ty podniky, které ve svůj prospěch skutečně potřebují výhody vyplývající pro MPS z různých pravidel nebo opatření, je skutečně využívaly. Aby se zkoumání těchto situací omezilo na striktní minimum, je třeba zohlednění těchto vztahů omezit na relevantní trh nebo na sousední trhy, a to případně s odkazem na definici ‚relevantního trhu‘ uvedenou ve sdělení Komise o vymezení relevantního trhu pro účely práva Společenství v oblasti hospodářské soutěže [(Úř. věst. 1997, C 372, s. 5)].“ (neoficiální překlad)
19

V tomto ohledu tento tribunal de commerce konstatoval, že High Court of Justice je soudem, který řízení zahájil jako první a že nebyla namítána jeho nepříslušnost. Pokud jde spor mezi společnostmi Cartier a Axa assurances na straně jedné a společností Ziegler France na straně druhé, uvedený tribunal de commerce se tudíž prohlásil za nepříslušný ve smyslu čl. 27 odst. 2 nařízení č. 44/2001 ve prospěch soudu ve Spojeném království. Pokud jde o ostatní účastníky řízení, tribunal de commerce de Roubaix-Tourcoing se rozhodl řízení přerušit do vydání rozhodnutí High Court of Justice.
8

Článek 14 této směrnice je formulován následovně: „1. V případech, kdy je ubytování poskytováno přímo, mělo by mít jednu z těchto forem nebo by mělo být kombinací těchto forem: a) prostory k ubytování žadatelů po dobu posuzování žádosti o azyl podané na hranici státu, b) ubytovací střediska zaručující přiměřenou životní úroveň, c) soukromé domy, byty, hotely nebo jiné prostory vhodné k ubytování žadatelů. [...] 3. Členské státy v případě potřeby zajistí, aby nezletilé děti žadatelů nebo nezletilí žadatelé byli ubytováni se svými rodiči nebo s dospělým rodinným příslušníkem, který za ně podle práva nebo zvyklostí odpovídá. [...] 5. Personál ubytovacích středisek musí být vhodně vyškolený a ve vztahu k informacím, které se při své práci dozví, je vázán mlčenlivostí ve smyslu vnitrostátního práva. [...] 8. Pro výjimečné případy mohou členské státy přijmout předpisy o materiálních podmínkách přijetí odchylné od tohoto článku, jež se použijí po přiměřenou dobu, která musí být co nejkratší, pokud: — je nejdříve nutné zhodnocení zvláštních potřeb žadatele, — materiální podmínky přijetí stanovené v tomto článku nejsou v určité zeměpisné oblasti k dispozici, — běžně dostupné ubytovací kapacity jsou dočasně vyčerpány, — žadatel o azyl je zadržen nebo se nachází na hraničním přechodu v prostoru, který nesmí opustit. I za těchto odchylných podmínek musí být zajištěny základní potřeby žadatele.“
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi directeur général des douanes et droits indirect (generálním ředitelem pro cla a nepřímé daně) a chef de l’agence de la direction nationale du renseignement et des enquêtes douanière (vedoucím agentury národního ředitelství pro celní informace a šetření) na jedné straně a Humeau Beaupréau SAS (dále jen „Humeau“), společností založenou podle francouzského práva, na straně druhé, ve věci zařazení částí nezbytných pro výrobu obuvi určené pro sport, dovezených z Číny mezi květnem 1998 a listopadem 2000, do KN.
36

Podle judikatury Soudního dvora spočívá kvalifikace určité dávky v obecné systematice nařízení č. 1408/71 především na znacích, které zakládají tuto dávku, zejména na jejím účelu a podmínkách jejího poskytování, a neodvíjí se od toho, jak ji kvalifikují vnitrostátní právní předpisy (obdobně s rozdíly mezi dávkami, které nespadají do působnosti nařízení č. 1408/71, a dávkami, které do ní spadají, viz mimo jiné rozsudky ze dne 6. července 1978, Directeur régional de la Sécurité sociale de Nancy, 9/78, Recueil, s. 1661, bod 12; ze dne 5. března 1998, Molenaar, C-160/96, Recueil, s. I-843, bod 19, a ze dne 24. října 2013, Lachheb, C‑177/12, bod 28).
36

V tomto ohledu je třeba připomenout, že vnitrostátnímu soudu přísluší vykládat vnitrostátní právo v co možná největším rozsahu ve světle znění a účelu dotyčné směrnice, aby dosáhl výsledku jí zamýšleného, což vyžaduje, aby učinil vše, co spadá do jeho pravomoci, tím že zohlednění veškeré vnitrostátní právo a použije metody výkladu jím uznané (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. července 2006, Adeneler a další, C-212/04, Sb. rozh. s. I-6057, bod 111). Vnitrostátním soud tedy musí ověřit, zda pravidla vnitrostátního práva, která uvádí a která podle jeho názoru mohou být v rozporu s požadavky unijního práva, mohou být vyložena v souladu s cílem boje proti daňovým únikům, který tvoří základ těchto požadavků.
17

Za těchto podmínek se Oberster Gerichtshof rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Má být formulace ‚místo, kde došlo nebo může dojít ke škodné události‘ v čl. 5 bodu 3 [nařízení č. 44/2001] vykládána v případě odpovědnosti za výrobek v tom smyslu, že a) místem příčinné události (‚Handlungsort‘) je místo sídla výrobce; b) místem příčinné události (‚Handlungsort‘) je místo, kde byl výrobek uveden do oběhu; c) místem příčinné události („Handlungsort“) je místo, kde uživatel výrobek nabyl? 2) Bude-li [první otázka pod písmenem b)] zodpovězena kladně: a) Je výrobek uveden do oběhu, vychází-li z výrobního procesu provedeného výrobcem a vstoupil do fáze prodeje, kdy je nabízen veřejnosti za účelem používání nebo spotřeby? b) Je výrobek uveden do oběhu, je-li strukturovaným způsobem distribuován konečným spotřebitelům?“
34

Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury, neexistují-li v dané oblasti unijní právní předpisy, je třeba navrácení podpory prohlášené za neslučitelnou s vnitřním trhem provést postupem upraveným vnitrostátními právními předpisy, pokud tento postup nevede k tomu, že by navrácení vyžadované unijním právem bylo prakticky znemožněno, a neporušuje zásadu rovnocennosti ve srovnání s postupy pro rozhodování typově stejných čistě vnitrostátních sporů (viz rozsudek ze dne 13. června 2002 Nizozemsko v. Komise, C-382/99, Recueil, s. I-5163, bod 90). Řízení týkající se provedení tohoto navrácení spadá do výlučné pravomoci vnitrostátního soudu (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 24. července 2003, Sicilcassa a další, C-297/01, Recueil, s. I-7849, body 41 a 42)].
8

Článek 49 směrnice 2004/17, nadepsaný „Informování žadatelů o kvalifikaci, zájemců a uchazečů“, v odstavcích 1 a 2 stanoví: „1. Zadavatelé musí co nejdříve informovat zúčastněné hospodářské subjekty o přijatých rozhodnutích, která se týkají uzavření rámcové dohody, zadání zakázky nebo přijetí do dynamického nákupního systému, včetně důvodů pro rozhodnutí upustit od uzavření rámcové dohody nebo zadání zakázky, na kterou byla učiněna výzva k podání žádostí o účast v zadávacím řízení, nebo zahájit znovu řízení nebo upustit od zavedení dynamického nákupního systému; tato informace je poskytnuta písemně, jsou-li o to zadavatelé požádáni. 2. Na žádost dotčené strany zadavatel co nejdříve sdělí: — každému neúspěšnému zájemci důvody zamítnutí jeho žádosti, — každému neúspěšnému uchazeči důvody zamítnutí jeho nabídky, včetně důvodů svého rozhodnutí o nerovnocennosti v případech uvedených v čl. 34 odst. 4 a 5 nebo důvodů svého rozhodnutí, že stavební práce, dodávky a služby nesplňují požadavkům [požadavky] na výkon a funkci, — každému uchazeči, který učinil přijatelnou nabídku, vlastnosti a relativní výhody vybrané nabídky, jakož i jméno úspěšného uchazeče nebo stran rámcové dohody. Čas potřebný pro vypracování sdělení nesmí být v žádném případě delší než 15 dnů od doručení písemné žádosti. Zadavatelé však mohou rozhodnout, že nesdělí určité informace uvedené v odstavci 1, které se týkají zadání zakázky, uzavření rámcové dohody nebo přijetí do dynamického nákupního systému, pokud by bylo jejich poskytnutí na překážku vynucování práva nebo by bylo jinak v rozporu s veřejným zájmem, poškozovalo by oprávněné obchodní zájmy veřejných nebo soukromých hospodářských subjektů, včetně zájmů hospodářského subjektu, jemuž byla zakázka zadána, nebo pokud by poskytnutí těchto informací mohlo být na újmu korektní hospodářské soutěži mezi nimi.“
16

Tento soud uvádí, že otázka, jež je v právní nauce na vnitrostátní úrovni široce diskutována, zda zadání zakázky zapadající do vztahu mezi třemi osobami, kvalifikovaného jako „horizontální interní plnění“, spadá do judikatury vzešlé z rozsudku Teckal (EU:C:1999:562), nebyla dosud předmětem judikatury Soudního dvora. Tento soud má za to, že smysl a účel vynětí týkající se „in house“ zadávání, zavedeného uvedeným rozsudkem, by mohl umožňovat, aby taková horizontální interní plnění, jako jsou plnění dotčená v původním řízení, do tohoto vynětí spadala. Předkládající soud nicméně poznamenává, že v projednávaném případě nelze hovořit o meziobecní spolupráci ve smyslu judikatury Soudního dvora (rozsudky Komise v. Německo, C‑480/06, EU:C:2009:357, jakož i Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce a další, C‑159/11, EU:C:2012:817), neboť jak univerzita, tak HIS nejsou veřejnými orgány a HIS není přímo pověřena vykonáváním úkolu v rámci veřejné služby.
2

Tato žádost byla podána ve sporu mezi sdružením Assica – Associazione Industriali delle Carni e dei Salumi (dále jen „Assica“) a společností Kraft Foods Italia SpA (dále jen „Kraft Foods“) na jedné straně a sdružením Associazione fra produttori per la tutela del „Salame Felino“ (dále jen „Associazione fra produttori“) a dále společnostmi Felinese Salumi SpA, Salumificio Monpiù Srl, Salumi Boschi Fratelli SpA, Gualerzi SpA, Alinovi Tullio di Alinovi Giorgio & C. Snc, Salumificio Gastaldi di Gastaldi Franco & C. Snc, Boschi Cav. Umberto SpA, Fereoli Mario & Figlio Snc, Salumificio Ducale Snc di Morini & Tortini, Fereoli Gino & Figlio Snc, Ronchei Srl a Salumificio B. R. B. Snc na straně druhé, přičemž každá z těchto dvanácti společností je členem sdružení Associazione fra produttori, a to ohledně podmínek, za nichž může být zeměpisný název užíván k označení produktu vyráběného mimo příslušnou oblast, není-li tento název uznán za chráněné označení původu nebo za chráněné zeměpisné označení ve smyslu nařízení č. 2081/92.
79

Pokud by však vnitrostátní soud mohl měnit obsah zneužívajících klauzulí v takové smlouvě, splnění dlouhodobého cíle stanoveného v článku 7 směrnice 93/13 by mohlo být ohroženo. Taková možnost by totiž mohla přispět k eliminaci odrazujícího účinku pro prodávající a poskytovatele tím, že se takové zneužívající klauzule vůči spotřebiteli jednoduše neuplatní, a mohlo by je to svádět k používání uvedených klauzulí, jelikož by věděli, že i kdyby mělo být rozhodnuto o jejich neplatnosti, může vnitrostátní soud smlouvu v nezbytném rozsahu doplnit, takže by jejich zájmy byly tímto způsobem přesto zajištěny (rozsudek Banco Español de Crédito, EU:C:2012:349, bod 69).
15

Na podporu této žaloby Ordre des architectes uplatňuje rozpor s článkem 50 a čl. 52 písm. a) zákona ze dne 26. června 1963. Uvedené královské nařízení totiž stanoví, že povinnosti vykonat odbornou praxi je zproštěn každý státní příslušník státu, jenž je stranou Dohody o EHP nebo jiného členského státu, než je Belgické království, který je držitelem diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o kvalifikaci uvedeného v čl. 1 § 2/2 a v příloze l písm. b) a příloze 2 písm. a) a b) zákona ze dne 20. února 1939. Nicméně toto zproštění povinnosti není podmíněno splněním podmínek, na základě nichž lze ověřit, že tento státní příslušník vykonával v zahraničí činnost považovanou za rovnocennou odborné praxi. Toto královské nařízení tak stanoví mechanismus všeobecného zproštění povinnosti vykonat odbornou praxi v závislosti na kvalifikacích, jež vyjmenovává, přičemž toto zproštění povinnosti nepodmiňuje skutečností, zda domovský členský stát poskytuje přístup k povolání architekta držiteli těchto kvalifikací, či nikoliv. Mimoto přílohy V a VI směrnice 2005/36 nebyly podle ní do belgického práva provedeny správně, a sice do přílohy 1 písm. b) a přílohy 2 písm. a) zákona z 20. února 1939. To má za následek, že držitelé diplomu architekta, kteří nemají doplňující osvědčení, jež jim umožňuje přístup k povolání architekta v jejich domovském členském státě, tak mohou mít přístup k tomuto povolání v Belgii, aniž by jim Ordre des architectes mohla uložit povinnost vykonat odbornou praxi, neboť královské nařízení ze dne 23. března 2011 stanoví zproštění této povinnosti.
26

Za těchto podmínek se Juzgado de Primera Instancia n °4 de Palma de Mallorca rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Je třeba směrnici [93/13] a zásady [unijního] práva […] týkající se ochrany spotřebitele a rovnováhy smluvních stran vykládat tak, že brání španělské právní úpravě zástavního práva k nemovitostem, která sice stanoví, že zástavní věřitel může požádat, aby bylo navýšeno zajištění, pokud se odhadní cena nemovitosti zatížené hypotékou sníží o 20 %, avšak nestanoví zároveň, že by v řízení o výkonu rozhodnutí týkajícím se nemovitosti zatížené hypotékou mohl na základě kontradiktorního odhadu požádat o revizi uvedené odhadní ceny spotřebitel-dlužník-povinný, přinejmenším pro účely stanovené v článku 671 L[EC], pokud se tato cena v období od zřízení hypotéky do výkonu práv z hypotéky ve stejném nebo vyšším poměru zvýší? 2) Je třeba směrnici [93/13] a zásady [unijního] práva […] týkající se ochrany spotřebitele a rovnováhy smluvních stran vykládat tak, že brání španělskému procesnímu režimu výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou, podle něhož může být věřiteli-oprávněnému udělen příklep nemovitosti zatížené hypotékou za 50 % (nyní za 60 %) její odhadní ceny, což vede k bezdůvodné penalizaci spotřebitele-dlužníka-povinného odpovídající 50 % (nyní 40 %) výše uvedené odhadní ceny? 3) Je třeba směrnici [93/13] a zásady [unijního] práva […] týkající se ochrany spotřebitele a rovnováhy smluvních stran vykládat tak, že v případě, kdy věřitel-oprávněný, jemuž byl udělen příklep nemovitosti zatížené hypotékou za 50 % (nyní za 60 %) její odhadní ceny, požádá o pokračování ve výkonu rozhodnutí, dokud nezíská zbývající částku k pokrytí plné výše pohledávky, přestože odhadní cena nebo skutečná hodnota majetku, k němuž mu byl udělen příklep, překračuje celkovou výši pohledávky, dochází ke zneužití práva a k bezdůvodnému obohacení, přestože je takové jednání věřitele-oprávněného v souladu s vnitrostátním procesním právem? 4) Je třeba směrnici [93/13] a zásady [unijního] práva […] týkající se ochrany spotřebitele a rovnováhy smluvních stran vykládat tak, že pokud byl udělen příklep nemovitosti zatížené hypotékou, jejíž odhadní cena nebo skutečná cena překračuje celkovou výši úvěru zajištěného hypotékou, je namísto článků 579 a 671 L[EC] použitelný článek 570 L[EC], a v důsledku toho je nutné mít za to, že věřitel-oprávněný získal svou pohledávku zpět v plné výši?“
20

V tomto ohledu již Soudní dvůr několikrát odpověděl na otázky týkající se výkladu pojmu „léky“ s ohledem na zařazení zboží do KN. Na základě ustálené judikatury je pro účely zařazení výrobků do kapitoly 30 KN třeba zkoumat, zda mají uvedené výrobky jasně definovaný terapeutický nebo profylaktický profil, jehož účinek se soustředí na určité funkce lidského organismu, a dále zda je lze využít při prevenci či léčení onemocnění či choroby. I když dotčený výrobek vlastní terapeutický účinek nemá, avšak nalézá využití při prevenci či léčení onemocnění nebo choroby, musí být za předpokladu, že je specificky určen pro toto použití, považován za připravený pro terapeutické použití [viz zejména rozsudek TNT Freight Management (Amsterdam), EU:C:2012:459, body 40 a 42].
28

Podle Finanzgericht München není čl. 107 odst. 6 nařízení č. 574/72 vhodným ustanovením pro měnový přepočet sociálních dávek pro účely výpočtu vyrovnávacího doplatku rodinných přídavků na základě článku 10 tohoto nařízení, neboť v něm není uvedeno datum, ke kterému má být tento přepočet proveden. Použití čl. 107 odst. 6 uvedeného nařízení by mimoto vedlo k tomu, že by postup výpočtu dávek, které jsou vypláceny velkému počtu příjemců po delší dobu, byl pro příslušný orgán v praxi složitější, neboť by tento orgán musel vypočítávat výši těchto dávek u každého jednotlivého příjemce ke každému dni jejich výplaty. Podle shora uvedeného soudu je tedy v unijním právu mezera, kterou je třeba zaplnit použitím čl. 107 odst. 1 téhož nařízení per analogiam.