13

Tribunál tedy přezkoumal přípustnost návrhu z hlediska ustanovení statutu Soudního dvora týkajících se požadavků na zastoupení účastníků řízení před ním a v bodech 16 až 23 napadeného usnesení uvedl toto: „16 Podle ustálené judikatury […] především z použití pojmu ‚zastoupeni‘ v článku 19 třetím pododstavci statutu Soudního dvora, vyplývá, že ‚účastník řízení‘ ve smyslu tohoto článku nemůže sám podat žalobu k Tribunálu, ale musí využít služeb třetí osoby, která musí být oprávněna k výkonu advokacie podle práva některého členského státu nebo státu, který je stranou dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) (viz usnesení Tribunálu ze dne 19. listopadu 2009, EREF v. Komise, T-94/07, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, bod 14 a citovaná judikatura). 17 Tento požadavek využití služeb třetí osoby odpovídá koncepci úlohy advokáta, podle níž je advokát považován za spolupracovníka v justiční oblasti, jenž je povolán poskytnout zcela nezávisle a ve vyšším zájmu spravedlnosti právní pomoc, kterou klient potřebuje. Tato koncepce odpovídá právním tradicím společným členským státům a nalezneme ji rovněž v unijním právním řádu, jak vyplývá právě z článku 19 statutu Soudního dvora ([výše uvedené] usnesení ze dne 19. listopadu 2009, EREF v. Komise, […] bod 15). 18 V projednávaném případě je třeba úvodem zdůraznit, že odkaz žalobce na požadavky na nezávislost vyplývající z profesních pravidel upravujících povolání právního poradce, nemůže sám o sobě prokázat, že H. Gruszecka a D. Pawłowska byly oprávněny jej zastupovat před Tribunálem. Pojem nezávislosti advokáta je totiž vymezen nejen pozitivně, a sice odkazem na profesní disciplínu, ale i negativně, a sice neexistencí zaměstnaneckého poměru (v tomto smyslu viz rozsudek [ze dne 14. září 2010,] Akzo Nobel Chemicals a Akcros Chemicals v. Komise, [C-550/07 P, Sb. rozh. s. I-8301], body 44 a 45 a usnesení ze dne 29. září 2010, EREF v. Komise, […] [C-74/10 P a C-75/10 P], bod 53). 19 Dále je nutno konstatovat, že žalobce připouští, že H. Gruszecka a D. Pawłowska se nacházejí v zaměstnaneckém poměru k UKE. V tomto ohledu uvádí, že generální ředitel UKE rozhoduje o ‚[jejich] přijetí, [jejich] pracovních podmínkách a ukončení [jejich] zaměstnaneckého poměru‘. 20 Konečně žalobce dále uvádí, že úlohou UKE je pomáhat svému předsedovi při plnění právních úkolů, které mu byly svěřeny. 21 Proto, i kdyby bylo možné zcela odlišit předsedu UKE a UKE a i kdyby formálně neexistoval zaměstnanecký poměr mezi žalobcem a jeho právními poradkyněmi, nic by to nezměnilo na tom, že požadavky, které jsou výslovně uvedeny v judikatuře citované v bodech 16 a 17 výše, by nebyly v projednávaném případě splněny. Existence vztahu podřízenosti v rámci UKE – byť pouze vůči jeho generálnímu řediteli – třebaže je jeho výlučnou funkcí pomoc žalobci, implikuje menší stupeň nezávislosti, než je tomu u právního poradce nebo advokáta, který činnost pro svého klienta vykonává v externí advokátní kanceláři. 22 Tento závěr není vyvrácen odkazy žalobce na polské právní předpisy, které upravují povolání právního poradce. Jak bylo zdůrazněno v bodě 18 výše, samotná profesní disciplína nemůže prokázat, že je splněn požadavek na nezávislost. Kromě toho podle judikatury platí, že ustanovení týkající se zastoupení neprivilegovaných účastníků řízení před Tribunálem musí být vykládána v mezích možností autonomně bez odkazu na vnitrostátní právo ([výše uvedené] usnesení ze dne 19. listopadu 2009, EREF v. Komise, […], bod 16). 23 Z výše uvedeného vyplývá, že zaměstnanecký poměr mezi H. Gruszeckou a D. Pawłowskou, na jedné straně a l’UKE, na straně druhé, není slučitelný se zastoupením žalobce před Tribunálem.“