ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Úředníci – Dočasní zaměstnanci – Odchodné – Souvislost s nároky na starobní důchod

(Služební řád úředníků, příloha VIII, čl. 11 odst. 1 a článek 12)

2. Úředníci – Dočasní zaměstnanci – Odchodné – Výpočet

1. Odchodné jako takové sice nemá charakter starobního důchodu, z článku 12 přílohy VIII starého služebního řádu však vyplývá, že odchodné je určeno úředníkům a zaměstnancům, kteří na základě měsíčních příspěvků odečítaných z jejich platu získali nárok na budoucí vyplácení starobního důchodu, ale kterým ve skutečnosti nemůže být starobní důchod Společenství vyplácen z důvodu délky služebního poměru kratší deseti let a na které se ani nevztahují ustanovení čl. 11 odst. 1 přílohy VIII služebního řádu ve znění platném do 30. dubna 2004. Krom toho částka vyplacená podle čl. 12 písm. b) přílohy VIII téhož služebního řádu, která tvoří jednu ze složek odchodného pro dočasné zaměstnance, se vypočte na základě výše částek sražených ze základního platu těchto zaměstnanců jakožto příspěvků na důchod, navýšené o úroky z úroků s roční úrokovou sazbou 3,5 %. Nelze tedy připustit, že by odchodné nijak nesouviselo s nároky na starobní důchod.

(viz body 51 až 56)

2. Pouhá skutečnost, že je odchodné vypláceno jako náhrada zaměstnancům, kteří získali nárok na budoucí vyplácení starobního důchodu, ale starobní důchod jim ve skutečnosti nemůže být vyplácen, nutně neznamená, že by výše odchodného musela odpovídat pojistně matematické protihodnotě jejich nároku na budoucí vyplácení starobního důchodu.

(viz bod 60)
ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (třetího senátu)

8. října 2008

Věc F-81/07

Florence Barbin

v.

Evropský parlament

„Veřejná služba – Úředníci – Povýšení – Povyšovací řízení 2006 – Srovnávací přezkum zásluh“

Předmět: Žaloba podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou se F. Barbin domáhá zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu nepovýšit ji do platové třídy AD 12 na základě povyšovacího řízení 2006.

Rozhodnutí: Rozhodnutí Parlamentu ze dne 20. listopadu 2006 nepovýšit žalobkyni na základě povyšovacího řízení 2006 se zrušuje. Parlamentu se ukládá náhrada nákladů řízení.

Shrnutí

Úředníci – Povýšení – Stížnost nepovýšeného uchazeče – Rozhodnutí o zamítnutí – Úplný nedostatek odůvodnění

(Služební řád, čl. 25 druhý pododstavec, článek 45 a čl. 90 odst. 2)

Orgán oprávněný ke jmenování nemá povinnost odůvodnit rozhodnutí o nepovýšení vzhledem k nepovýšenému úředníkovi, je však naproti tomu povinen uvést odůvodnění svého rozhodnutí zamítajícího stížnost nepovýšeného úředníka, přičemž se má za to, že odůvodnění tohoto zamítavého rozhodnutí se shoduje s odůvodněním rozhodnutí, proti kterému stížnost směřovala, takže přezkoumání zásluh v jednom a druhém rozhodnutí navzájem splývá.

Úplná neexistence odůvodnění před podáním žaloby nemůže být zhojena vysvětleními poskytnutými uvedeným orgánem po podání žaloby. V této fázi taková vysvětlení již nesplňují svůj účel, kterým je umožnit zúčastněnému posoudit možnost podat žalobu a soudu ověřit správnost odůvodnění. Navíc by možnost předložení před tím zcela neexistujícího odůvodnění po podání žaloby porušovala právo na obhajobu, protože by žalobce byl zbaven možnosti předložit žalobní důvody proti odůvodnění, s nímž se mohl seznámit teprve po podání žaloby. Tím by byla porušena zásada rovnosti stran před soudem Společenství.

(viz body 27 a 28)

Odkazy:

Soudní dvůr: 30. října 1974, Grassi v. Rada, 188/73, Recueil, s. 1099, bod 13; 27. října 1977, Moli v. Komise, 121/76, Recueil, s. 1971, bod 12; 13. dubna 1978, Mollet v. Komise, 75/77, Recueil, s. 897, bod 12; 26. listopadu 1981, Michel v. Parlament, 195/80, Recueil, s. 2861, bod 22; 7. února 1990, Culin v. Komise, C‑343/87, Recueil, s. I‑225, body 13 a 15; 23. září 2004, Hectors v. Parlament, C‑150/03 P, Sb. rozh. s. I‑8691, bod 50

Soud prvního stupně: 12. února 1992, Volger v. Parlament, T‑52/90, Recueil, s. II‑121, body 40 a 41; 20. února 2002, Roman Parra v. Komise, T‑117/01, Recueil FP, s. I‑A‑27 a II‑121, bod 32; 11. prosince 2007, Sack v. Komise, T‑66/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 66, který je předmětem kasačního opravného prostředku u Soudního dvora, C‑38/08 P
ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU

(první senát)

27. října 2009

Věc F‑61/07

Gerhard Bauch

v.

Komise Evropských společenství

„Veřejná služba – Dočasní zaměstnanci – Odchodné – Právní povaha“

Předmět: Žaloba podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou se G. Bauch domáhá zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. října 2006, jímž byla zamítnuta jeho žádost směřující v podstatě k tomu, aby bylo změněno potvrzení, které mu bylo vydáno ohledně odchodného, které obdržel v roce 1994 po skončení své smlouvy dočasného zaměstnance.

Rozhodnutí: Žaloba se zamítá. Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.

Shrnutí

1. Úředníci – Dočasní zaměstnanci – Odchodné – Souvislost s nároky na starobní důchod

(Služební řád úředníků, příloha VIII, čl. 11 odst. 1 a článek 12)

2. Úředníci – Dočasní zaměstnanci – Odchodné – Výpočet

1. Odchodné jako takové sice nemá charakter starobního důchodu, z článku 12 přílohy VIII starého služebního řádu však vyplývá, že odchodné je určeno úředníkům a zaměstnancům, kteří na základě měsíčních příspěvků odečítaných z jejich platu získali nárok na budoucí vyplácení starobního důchodu, ale kterým ve skutečnosti nemůže být starobní důchod Společenství vyplácen z důvodu délky služebního poměru kratší deseti let a na které se ani nevztahují ustanovení čl. 11 odst. 1 přílohy VIII služebního řádu ve znění platném do 30. dubna 2004. Krom toho částka vyplacená podle čl. 12 písm. b) přílohy VIII téhož služebního řádu, která tvoří jednu ze složek odchodného pro dočasné zaměstnance, se vypočte na základě výše částek sražených ze základního platu těchto zaměstnanců jakožto příspěvků na důchod, navýšené o úroky z úroků s roční úrokovou sazbou 3,5 %. Nelze tedy připustit, že by odchodné nijak nesouviselo s nároky na starobní důchod.

(viz body 51 až 56)

2. Pouhá skutečnost, že je odchodné vypláceno jako náhrada zaměstnancům, kteří získali nárok na budoucí vyplácení starobního důchodu, ale starobní důchod jim ve skutečnosti nemůže být vyplácen, nutně neznamená, že by výše odchodného musela odpovídat pojistně matematické protihodnotě jejich nároku na budoucí vyplácení starobního důchodu.

(viz bod 60)
ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU

(druhý senát)

24. září 2009

Věc F-94/07

Jean Rebizant a další

v.

Komise Evropských společenství

„Veřejná služba – Úředníci – Povýšení – Rok 2006 – Sazby násobení – Článek 6 odst. 2 služebního řádu – Článek 9 přílohy XIII služebního řádu – Prahová hodnota pro povýšení“

Předmět: Žaloba podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou se J. Rebizant, G. Vlandas a V. Vocino domáhají zrušení rozhodnutí Komise o jejich nepovýšení do platové třídy AD 13 za povyšovací období 2006.

Rozhodnutí: Žaloba se zamítá. Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.

Shrnutí

Žaloba na neplatnost – Žalobní důvody – Nerelevantní důvod

V rámci žaloby na neplatnost musí být žalobní důvod, který není s to způsobit neplatnost, jíž se domáhá žalobce, považován – za předpokladu, že by byl opodstatněný – za nerelevantní. Jestliže tak úředník, jehož odměna za práci je vyplácena z položek některé z částí souhrnného rozpočtu, podá žalobu proti rozhodnutí Komise, jímž nebyl povýšen, třebaže povýšen být nemohl, neboť nezískal celkový počet bodů, který je k povýšení potřebný, je třeba mít za to, že nemá legitimní zájem na zrušení rozhodnutí, ohledně něhož je jisté, že by – pokud jde o něj – mohlo být opětovně vydáno pouze v témže znění.

(viz body 61 a 62)

Odkazy:

Soudní dvůr: 21 září 2000, EFMA v. Rada, C‑46/98 P, Recueil, s. I‑7079, body 37 a 38; 30. září 2003, Eurocoton a další v. Rada, C‑76/01 P, Recueil, s. I‑10091, bod 52

Soud prvního stupně: 6. června 2007, Parlante v. Komise, T‑432/04, Sb. VS, s. I‑A‑2‑0000 a II‑A‑2‑0000, bod 38
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Úředníci – Výběrové řízení – Podmínky pro přijetí – Vymezení oznámením o výběrovém řízení – Posuzovací pravomoc správního orgánu

(Služební rád úředníků, příloha III)

2. Řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální náležitosti –Podrobné uvedení žalobních důvodů a argumentů uplatněných před Soudem pro veřejnou službu

[Statut Soudního dvora, čl. 21 první pododstavec a příloha I, článek 7 odst. 3; jednací řád Soudu pro veřejnou službu, čl. 35 odst. 1 písm. e)]

1. Bez ohledu na svou posuzovací pravomoc je výběrová komise vázána zněním, a zejména podmínkami pro přijetí stanovenými v oznámení o výběrovém řízení. To v zásadě platí i pro správní orgán, který je tak povinen dodržet podmínky pro přijetí žádostí o pracovní místo, protože jinak by porušil zásadu rovného zacházení.

(viz bod 46)

Odkazy:

Soud prvního stupně (nyní Tribunál): 25. března 2004, Petrich v. Komise, T‑145/02, Recueil FP, s. I‑A‑101 a II‑447, bod 34

Soud pro veřejnou službu: 11. července 2006, Tas v. Komise, F‑12/05, Sb. VS s. I‑A‑1‑79 a II‑A‑1‑285, bod 43

2. Na základě čl. 35 odst. 1 písm. e) jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu musí žaloba obsahovat žalobní důvody a uplatňované skutkové a právní argumenty. Tyto údaje musí být dostatečně jasné a přesné pro to, aby umožnily žalovanému připravit svou obranu a Soudu rozhodnout o žalobě případně i bez dalších informací. Za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti je třeba pro to, aby byla žaloba přípustná, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je založena, vyplývaly uceleně a srozumitelně z textu samotné žaloby. Je tomu tak tím spíše, že podle čl. 7 odst. 3 přílohy I statutu Soudního dvora písemná část řízení před Soudem pro veřejnou službu zahrnuje v zásadě pouze jednu výměnu spisů účastníků řízení, nerozhodne-li Soud jinak. Posledně uvedená zvláštnost řízení před Soudem pro veřejnou službu vysvětluje, že na rozdíl od toho, co se stanoví před Tribunálem nebo Soudním dvorem v souladu s čl. 21 prvním pododstavcem statutu Soudního dvora, nemůže být uvedení žalobních důvodů a argumentů v žalobě stručné. Taková flexibilita by měla ve skutečnosti za následek, že by zbavila zvláštní a pozdější pravidlo uvedené v příloze statutu Soudního dvora z velké části jejího smyslu.

(viz body 49 a 50)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 28. dubna 1993, De Hoe v. Komise, T‑85/92, Recueil s. II‑523, bod 20; 21. května 1999, Asia Motor Francie a další v. Komise, T‑154/98, Recueil s. II‑1703, bod 42; 15. června 1999, Ismeri Europa v. Účetní dvůr, T‑277/97, Recueil, s. II‑1825, bod 29

Soud pro veřejnou službu: 26. června 2008, Nijs v. Účetní dvůr, F‑1/08, Sb. VS s. I‑A‑1‑0000 a II‑A‑1‑0000, bod 25, který je předmětem kasačního opravného prostředku projednávaného u Tribunálu, věc T‑376/08 P
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

Úředníci – Výběrové řízení – Podmínky pro připuštění k účasti

(Služební řád, čl. 27 první pododstavec)

Orgán oprávněný ke jmenování má širokou posuzovací pravomoc při určování kritérií schopností požadovaných pro obsazovaná pracovní místa a při specifikování podmínek a podrobných pravidel pořádání výběrového řízení v souladu s těmito kritérii a ve služebním zájmu. Výkon posuzovací pravomoci, kterou jsou orgány nadány při pořádání výběrových řízení, zvláště stran stanovení podmínek pro připuštění k účasti ve výběrovém řízení je však omezen požadavkem slučitelnosti s kogentními ustanoveními čl. 27 prvního pododstavce služebního řádu. Platí totiž, že čl. 27 první pododstavec definuje cíl přijímání úředníků kogentně. Toto ustanovení je pro orgán oprávněný ke jmenování závazné a jak požadavky na obsazovaná pracovní místa, tak služební zájem mohou být koncipovány jen tak, že budou plně v souladu s tímto ustanovením. Ustanovení omezující zápis kandidátů do výběrového řízení sice mohou zúžit možnosti orgánu, pokud jde o přijetí nejlepších kandidátů ve smyslu čl. 27 prvního pododstavce služebního řádu, avšak z toho nevyplývá, že by každé ustanovení obsahující takové omezení bylo v rozporu s výše uvedeným článkem. Posuzovací pravomoc administrativy při pořádání výběrových řízení a služební zájem obecně totiž orgán opravňují ke stanovení takových podmínek, jaké uzná za vhodné, a které třebaže omezují přístup kandidátů do výběrového řízení, a tedy zákonitě omezují počet zapsaných kandidátů, nepředstavují nebezpečí, že dojde k ohrožení cíle, kterým je zajistit zápis kandidátů s nejvyšší úrovní způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti ve smyslu čl. 27 prvního pododstavce služebního řádu.

Pokud podmínky omezující přístup kandidátů do výběrového řízení představují nebezpečí, že dojde k ohrožení cíle, kterým je zajistit zápis kandidátů s nejvyšší úrovní schopností, pak je třeba předmětné podmínky považovat za odporující čl. 27 prvnímu pododstavci služebního řádu. Ustanovení o připuštění k účasti ve výběrovém řízení je legální jen tehdy, splňuje-li dvě podmínky, z nichž první vyžaduje, aby ustanovení bylo odůvodněné požadavky na obsazovaná pracovní místa a služebním zájmem obecně, a druhá, aby toto ustanovení bylo v souladu s cílem čl. 27 prvního pododstavce služebního řádu. Tyto dvě podmínky se sice nejčastěji budou do značné míry navzájem překrývat, pojmově se však liší.

(viz body 27 až 30, 32 a 35)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 8. listopadu 1990, Bataille a další v. Parlament, T‑56/89, Recueil, s. II‑597, bod 48; 6. března 1997, de Kerros a Kohn-Bergé v. Komise, T‑40/96 a T‑55/96, Recueil FP, s. I‑A‑47 a II‑135, body 40 a 51; 15. února 2005, Pyres v. Komise, T‑256/01, Sb. VS s. I‑A‑23 a II‑99, bod 36; 27. září 2006, Blackler v. Parlament, T‑420/04, Sb. VS s. I‑A‑2‑185 a II‑A‑2‑943, bod 45 a citovaná judikatura
CS
Sbí rkasoudníchroz hodnutí
ECLI:EU:F:2010 :7 1ROZSUDEK SOUDU PR O V EŘEJNOU SLUŽBU
(druhý senát)
4. února 2010
Věc F-15/08
Valérie W iame
v.
E v ropská komise
„Veřejná služba — Otevřené výběrové řízení — Nezapsání na seznam úspěšných uchazečů — 
Nedostatečná známka — Oznámení o otevřeném v ýběrovém ř ízení EPSO/AST/7/05 — 
Provádění důkazů — Právní zájem n a podání žaloby“
Předmět:Žaloba podaná na základě článků 236 E S a 152 A E, kterou se V. Wiame d omáhá zrušení 
rozhodnutí komise výběrového řízení EPSO/AST/7/05, na základě něhož jí byla udělena 
známka n edostačující k zapsání na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení.
Roz hodnutí:Žaloba se zamítá. Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení. Komise ponese vlastní náklady 
řízení.
Sh rnutí
1. Úředníci — Žaloba — Akt nepříznivě zasahující do právního postavení — Rozhodnutí přijaté po 
přezkoumání staršího rozhodnutí
(Služební řád úředníků, čl. 90 o dst. 2 a čl. 91 o dst. 1)
2. Akty orgánů — Domněnka legality — Indicie, jež mo hou zpochybnit legalitu aktu
1. Jestliže uchazeč, jehož žádost o umožnění účasti ve v ýběrovém ř ízení Společenství byla odmítnuta, 
požádá o přezkum tohoto rozhodnutí, je aktem n epříznivě zasahujícím d o jeho právního postavení 
pouze rozhodnutí přijaté výběrovou ko misí po přezkoumání. Proto musí návrhová žádání zmíněného 
uchazeče směřovat proti tomuto rozhodnutí.
(viz bod 20)
Odkazy:
Tribunál: 13. prosince 2006 , Heus v. Komise, T-173/05, Sb. VS s. I-A-2-329 a II-A-2-1695 , bod 19
Soud pro ve řejnou službu: 13. prosince 2007 , Van Neyghem v . Komise, F-73/06, Sb. VS s. I-A-1-441 a II-A-1-2515 , 
bod 39
2 ECLI:EU:F:2010 :7SHRNU TÍ–VĚCF-15/08
WIAMEv. KOMISE
2. Jednak pro správní akt p latí domněnka legality, a jednak m á důkazní břemeno v zásadě ten, kdo 
něco tvrdí, takže žalobce musí uvést přinejmenším dostatečně přesné, objektivní a shodující se indicie, 
které jsou s to doložit pravdivost nebo pravděpodobnost skutečností na podporu jeho tvrzení. 
V důsledku t oho žalobce, který nemá k dispozici důkazy, ani přinejmenším s oubor indicií, musí 
přijmout domněnku l egality, jež se váže k rozhodnutím p řijatým ve v ěcech výběrového řízení, 
a nemůže od Soudu pro ve řejnou službu požadovat, aby sám p řezkoumal přihlášky ú spěšných 
uchazečů za účelem o věření, zda n ebyla účast určitých úspěšných uchazečů ve v ýběrovém ř ízení 
umožněna neoprávněně.
(viz bod 21)
Odkazy:
Soudní dvůr: 6. března 2001 , Conno lly v. Komise, C-274/99 P, Recueil, s. I-1611 , body 113 a 114
Tribunál: 19. listopadu 1996 , Brulant v. Parlament, T-272/94, Recueil FP, s. I-A-513 a II-1397 , bod 35; 13. července 
2000 , Griesel v. Rada, T-157/99, Recueil FP, s. I-A-151 a II-699, bod 25
ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU

(první senát)

9. června 2009

Věc F-12/08

Thierry Nardin

v.

Evropský parlament

„Veřejná služba – Úředníci – Odměna – Příspěvek za práci v zahraničí – Zamítnutí přiznání ‑ Podmínka stanovená v čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu – Návrh na zrušení – Vada přijímacího řízení – Nerelevantní povaha – Žaloba na náhradu škody“

Předmět: Žaloba, podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou T. Nardin navrhuje v podstatě zrušení rozhodnutí Parlamentu ze dne 2. dubna 2007, kterým byly stanoveny „nároky související s nástupem do služebního poměru“ a bylo mu odmítnuto přiznání příspěvku za práci v zahraničí, a dále uložení Parlamentu uhrazení příspěvku za práci v zahraničí za období od dubna 2007, jakož i uhrazení částky 10 000 eur jakožto náhrady za nemajetkovou újmu, která mu vznikla.

Rozhodnutí: Žaloba se zamítá. Žalobce a Parlament ponesou vlastní náklady řízení. Komise Evropských společenství jakožto vedlejší účastnice řízení na podporu návrhových žádání Parlamentu ponese vlastní náklady řízení.

Shrnutí

1. Úředníci – Odměna – Příspěvek za práci v zahraničí – Předmět – Podmínky přiznání – Neexistence bydliště nebo nevykonávání hlavního povolání v místě zaměstnání před nástupem do služebního poměru – Pojem

[služební řád úředníků, příloha VII, čl. 4 odst. 1 písm. a)]

2. Úředníci – Žaloba – Žalobní důvody – Žalobní důvod vycházející z vady řízení o přijetí dotčené osoby

1. Samotným účelem příspěvku za práci v zahraničí stanoveného v čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu je vyrovnání zvláštních nákladů a nevýhod vyplývajících ze stálého výkonu zaměstnání v zemi, v níž úředník nenavázal trvalé vztahy před nástupem do služebního poměru. Když je k tomu, aby bylo možné dojít k závěru o existenci takových vztahů, vyžadováno, aby dotčená osoba obvykle pracovala v zemi jejího budoucího zaměstnání u Společenství během celého určeného období, znamená to, že výkon práce v jiných zemích, který vedl k ojedinělé a krátké nepřítomnosti během tohoto období, nestačí k tomu, aby výkon hlavního povolání úředníka ve státě zaměstnání byl zbaven svého obvyklého charakteru.

(viz body 32 a 33)

Odkazy:

Soudní dvůr: 9. října 1984, Witte v. Parlament, 188/83, Recueil s. 3465, bod 11

Soud prvního stupně: 14. prosince 1995, Diamantaras v. Komise, T‑72/94, Recueil FP, s. I‑A‑285 a II‑865, bod 51 a citovaná judikatura.

2. Úředník se nemůže dovolávat vady řízení o jeho přijetí orgánem Společenství k tomu, aby mohl navrhnout zrušení rozhodnutí tohoto orgánu, kterým byly stanoveny nároky související s nástupem do služebního poměru a bylo odmítnuto přiznání příspěvku za práci v zahraničí, vzhledem k tomu, že neexistuje dostatečná příčinná souvislost mezi řízením o přijetí dotčené osoby a sporným rozhodnutím. Vady, kterými bylo stiženo přijímací řízení, by mohly případně podpořit návrhová řízení směřující ke zrušení rozhodnutí o přijetí. Naopak otázka legality rozhodnutí, kterým jsou stanoveny nároky související s nástupem do služebního poměru, je odlišná od otázky legality řízení o přijetí dotčené osoby tímto orgánem.

(viz bod 39)
ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU

(druhý senát)

10. září 2009

Věc F-9/08

Eckehard Rosenbaum

v.

Komise Evropských společenství

„Veřejná služba – Úředníci – Jmenování – Zařazení do platové třídy – Žádost o přeřazení – Rozsah působnosti článku 13 přílohy XIII služebního řádu – Zohlednění profesní zkušenosti – Přijetí do platové třídy uvedené ve výběrovém řízení – Článek 31 služebního řádu – Zásada zákazu diskriminace – Volný pohyb pracovníků“

Předmět: Žaloba, podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou E. Rosenbaum navrhuje zejména zrušení rozhodnutí Komise ze dne 13. února 2007 o jeho zařazení do platové třídy AD 6 platového stupně 2.

Rozhodnutí: Žaloba se zamítá. E. Rosenbaum ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí. Rada Evropské unie, vedlejší účastnice řízení, ponese vlastní náklady řízení.

Shrnutí

1. Úředníci – Žaloba – Předmět – Příkaz správnímu orgánu – Nepřípustnost

(Článek 233 ES; služební řád úředníků, čl. 91)

2. Úředníci – Služební řád – Nařízení, kterým se mění služební řád – Přechodná ustanovení zaměřená na novou strukturu služebních postupů

(Služební řád úředníků, příloha XIII, čl. 12 odst. 2 a 13)

3. Žaloba na neplatnost – Žalobní důvody – Nerelevantní žalobní důvod – Pojem

1. Soud pro veřejnou službu nemůže ukládat příkazy orgánu Společenství ani vydávat prohlášení nebo činit závěry zásadní povahy, nezávisle na obecné povinnosti stanovené v článku 233 ES, aby orgán, jehož akt byl prohlášen za neplatný, přijal opatření, které si vyžádá výkon rozsudku, jímž byla neplatnost prohlášena.

(viz bod 21)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 28. října 2004, Meister v. OHIM, T‑76/03, Sb. VS s. I‑A‑325 a II‑1477, bod 38

Soud pro veřejnou službu: 16. května 2006, Voigt v. Komise, F‑55/05, Sb. VS s. I‑A‑1‑15 a II‑A‑1‑51, body 23 a 25

2. Žádné z ustanovení přílohy XIII služebního řádu nestanoví, že by tento řád nebyl počínaje dnem 30. dubna 2006 použitelný ve svém celku. Po celé období od 1. května 2004 do 30. dubna 2006 je omezeno pouze použití určitých zvláštních ustanovení zmíněné přílohy. Při neexistenci pokynu v tomto smyslu ohledně článku 13 přílohy XIII služebního řádu nelze zastávat názor, že uvedený článek spadá do této skupiny ustanovení a neuplatní se během zmíněného období, a to ani s přihlédnutím k čl. 12. odst. 2 zmíněné přílohy.

(viz body 31 a 32)

3. Není-li žalobní důvod za předpokladu, že je opodstatněný, s to vést ke zrušení napadeného opatření, musí být považován za irelevantní.

(viz bod 41)

Odkazy:

Soudní dvůr: 21. září 2000, EFMA v. Rada, C-46/98 P, Recueil s. I-7079, body 37 a 38