ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
75

Tribunál uvedl, že zejména v návaznosti na připomínky navrhovatelek k oznámení námitek měla Komise za to, že údaje, na jejichž základě stanovila v tomto oznámení námitek kritérium „cena-náklady“, neodrážely ceny, které zákazníci navrhovatelek skutečně zaplatili v průběhu období protiprávního jednání, a to kvůli zásadám účtování příjmů uplatňovaným navrhovatelkami, jak je posledně uvedené připomněly v těchto připomínkách, a skutečnosti, že se dotčené čipové sady prodávaly v různých konfiguracích. Tribunál měl dále za to, že cílem požadovaných informací, a to i informací týkajících se období navazujících na období protiprávního jednání, bylo právě odstranit takový rozpor na základě údajů, které by situaci během tohoto období věrně odrážely, a to za účelem stanovení vhodného kritéria „cena-náklady“, jelikož toto kritérium bylo pro ověření podezření, že navrhovatelky spáchaly protiprávní jednání, rozhodující.
7

Body 3, 11, 14, 21, 27, 28 a 39 odůvodnění směrnice 2012/13 uvádějí: „(3) Provádění zásady vzájemného uznávání rozhodnutí v trestních věcech předpokládá vzájemnou důvěru členských států v systémy trestního soudnictví ostatních členských států. Rozsah vzájemného uznávání závisí do značné míry na řadě činitelů, mezi něž patří mechanismy na ochranu práv podezřelých nebo obviněných osob a společné minimální normy nezbytné pro snazší uplatňování zásady vzájemného uznávání. […] (11) Dne 30. listopadu 2009 přijala Rada usnesení o cestovní mapě pro posílení procesních práv podezřelých nebo obviněných osob v trestním řízení [(Úř. věst. 2009, C 295, s. 1)] (dále jen ‚cestovní mapa‘). […] […] (14) Tato směrnice se týká opatření B cestovní mapy. Stanoví minimální společné normy, jež mají platit v oblasti informací o právech a o obvinění, které se mají sdělit podezřelým nebo obviněným ze spáchání trestného činu, s cílem posílit vzájemnou důvěru mezi členskými státy. Tato směrnice vychází z práv stanovených v Listině, a zejména v článcích 6, 47 a 48 Listiny, přičemž vychází z článků 5 a 6 [Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen ‚EÚLP‘)], jak jsou vykládány Evropským soudem pro lidská práva. Výraz ‚obvinění‘ je v této směrnici používán ve stejném smyslu jako výraz ‚obvinění‘ v čl. 6 odst. 1 EÚLP. […] (21) Odkazy na podezřelého nebo obviněného, který je zatčen nebo zadržen, obsažené v této směrnici by měly být chápány jako odkazy na každou situaci, kdy je podezřelý nebo obviněný v průběhu řízení zbaven svobody ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. c) EÚLP, jak toto ustanovení vykládá judikatura Evropského soudu pro lidská práva. […] (27) Osoba obviněná ze spáchání trestného činu by měla dostat všechny informace o obvinění, jež jsou nutné k tomu, aby si mohla připravit svou obhajobu a aby byl zajištěn spravedlivý proces. (28) Informace poskytnuté podezřelému nebo obviněnému týkající se trestného činu, z jehož spáchání je podezírán nebo obviněn, by měly být poskytnuty neprodleně a nejpozději předtím, než je podezřelý nebo obviněný poprvé úředně vyslýchán policií nebo jiným příslušným orgánem, a to tak, aniž by bylo ovlivněno probíhající vyšetřování. Popis skutkových okolností týkajících se trestného činu, z jehož spáchání je daná osoba podezírána nebo obviněna, včetně času a místa, pokud jsou známy, a možné právní kvalifikace údajného trestného činu by měl být dostatečně podrobný, v zájmu spravedlivého procesu by měl zohledňovat stadium trestního řízení, kdy je poskytován, a měl by umožnit účinný výkon práva na obhajobu. […] (39) Právo na písemné informace o právech při zatčení stanovené touto směrnicí by se mělo obdobně vztahovat také na osoby zadržené za účelem výkonu evropského zatýkacího rozkazu podle rámcového rozhodnutí [2002/584]. Aby se napomohlo členským státům s formulací písemného poučení pro takové osoby, obsahuje příloha II této směrnice jeho vzor. Tento vzor je indikativní a může být přezkoumán v souvislosti se zprávou Komise o provádění této směrnice, a rovněž poté, co vstoupí v platnost všechna opatření cestovní mapy.“
Soudní dvůr totiž rozhodl, že pokud by vnitrostátní soud mohl změnit obsah zneužívajících ujednání v takové smlouvě, mohlo by být ohroženo splnění dlouhodobého cíle stanoveného v článku 7 směrnice 93/13. Tato možnost by mohla přispět k odstranění odrazujícího účinku pro prodávající a poskytovatele vyvolávaného tím, že se taková zneužívající ujednání vůči spotřebiteli jednoduše neuplatní, a mohlo by je to svádět k používání uvedených ujednání, jelikož by věděli, že i kdyby mělo být rozhodnuto o jejich neplatnosti, mohl by vnitrostátní soud smlouvu v nezbytném rozsahu doplnit, takže by jejich zájmy byly tímto způsobem přesto zajištěny (rozsudky ze dne 14. června 2012, Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 69; ze dne 30. dubna 2014, Kásler a Káslerné Rábai, C‑26/13, EU:C:2014:282, bod 79; ze dne 26. března 2019, Abanca Corporación Bancaria a Bankia, C‑70/17 a C‑179/17, EU:C:2019:250, bod 54, jakož i ze dne 3. března 2020, Gómez del Moral Guasch, C‑125/18, EU:C:2020:138, bod 60).
4

Bod 57 odůvodnění tohoto nařízení zní: „Systém podmíněnosti znamená pro příjemce i vnitrostátní správy určitá administrativní omezení, neboť je třeba zajistit vedení záznamů, provádět kontroly a případně ukládat sankce. Tyto sankce by měly být přiměřené, účinné a odrazující. Neměly by jimi být dotčeny jiné sankce stanovené jinými ustanoveními právních předpisů Unie nebo vnitrostátních právních předpisů. Z důvodu soudržnosti je vhodné sloučit příslušná ustanovení Unie do jednoho právního nástroje. […]“
25

Předkládající soud konstatuje, že předmětný výrobek má dle doložených písemností profylaktické účinky, tzn. že jeho podstatou je zabránit výskytu blech nebo klíšťat na zvířeti, a předejít tak onemocněním, která mají původ právě v kousnutí těmito parazity. Dodává, že bez prvotní likvidace parazitů by nemohlo dojít k léčení druhotných projevů napadení těmito parazity. Z toho vyvozuje, že tento výrobek nelze zařadit do čísla 3808 KN jakožto insekticid, nýbrž je třeba ho zařadit do čísla 3004, konkrétně do podpoložky 30049000 KN, jakožto lék.
13

Služba „BvE“ trvá během pracovního týdne od 17:00 hodin do 07:00 hodin následujícího dne. O víkendu tato služba trvá od pátku 17:00 hodin až do pondělí 07:00 hodin Na 42 hodinový pracovní týden může navazovat výkon uvedené víkendové služby. Službu „BvE“ RJ v průměru vykonává o 10 až 15 víkendech v roce. V období od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2015 RJ zajistil 126 krát službu „BvE“ a musel reagovat na poplachy nebo fyzicky zasáhnout dvacetkrát. Počet poplachů, k nimž došlo během doby, kdy RJ vykonával službu „BvE“, tak činil po dobu tří let průměrně 6,67 ročně.
31

I přes odkaz na „vnitrostátní[…] právní předpisy nebo zvyklost[…]i“ v článku 2 směrnice 2003/88 tudíž členské státy nemohou jednostranně určit rozsah pojmů „pracovní doba“ a „doba odpočinku“ tím, že by právo na řádné zohlednění pracovní doby a odpovídající doby odpočinku přiznané touto směrnicí přímo pracovníkům podřídily jakékoliv podmínce nebo jakémukoliv omezení. Jakýkoli jiný výklad by zmařil užitečný účinek směrnice 2003/88 a byl by v rozporu s jejím účelem (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 9. září 2003, Jaeger, C‑151/02, EU:C:2003:437, bod 59; ze dne 1. prosince 2005, Dellas a další, C‑14/04, EU:C:2005:728, bod 45, jakož i usnesení ze dne 11. ledna 2007, Vorel, C‑437/05, EU:C:2007:23, bod 26).
17

Předkládající soud má za to, že pokud jsou náhledy vloženy prostřednictvím framingu na internetové stránky třetí osoby, přičemž jsou obcházeny technologické prostředky ochrany přijaté nebo požadované nositelem práv, takové vložení představuje sdělování nové veřejnosti. Pokud by tomu tak nebylo, právo na sdělování díla veřejnosti na internetu by bylo v rozporu s čl. 3 odst. 3 směrnice 2001/29 de facto vyčerpáno, jakmile by toto dílo bylo volně zpřístupněno všem uživatelům internetu na internetové stránce se svolením nositele práv, aniž by si tento nositel mohl zachovat kontrolu nad hospodářským využitím svého díla a zajistit přiměřenou účast na jeho užívání k hospodářským účelům.
47

Mimoto podle čl. 170 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora nesmí kasační opravný prostředek měnit předmět sporu před Tribunálem. Pravomoc Soudního dvora v rámci řízení o kasačním opravném prostředku je totiž omezena na posuzování právního řešení, které bylo uplatněno na důvody projednávané v prvním stupni. Účastník řízení tedy nemůže vznést důvod, který neuplatnil u Tribunálu, poprvé až před Soudním dvorem, neboť by to znamenalo umožnit mu, aby Soudnímu dvoru, jehož pravomoc ve věci kasačního opravného prostředku je omezená, předložil spor širšího rozsahu než spor, který projednával Tribunál (viz zejména rozsudek ze dne 29. července 2019, Bayerische Motoren Werke a Freistaat Sachsen v. Komise, C‑654/17 P, EU:C:2019:634, bod 69, jakož i citovaná judikatura). Navrhovatel však může vznést kasační opravný prostředek tak, že před Soudním dvorem uvede důvody vyplývající ze samotného napadeného rozsudku směřující ke zpochybnění jeho právní opodstatněnosti (viz zejména rozsudek ze dne 26. února 2020, ESVČ v. Alba Aguilera a další, C‑427/18 P, EU:C:2020:109, bod 54, jakož i citovaná judikatura).
33

Jakýkoli jiný výklad by vedl k rozšíření rozsahu působnosti osvobození od daně stanoveného v čl. 132 odst. 1 písm. c) směrnice 2006/112 nad rámec ratio legis vyjádřeného ve znění tohoto ustanovení a v nadpise kapitoly 2 hlavy IX této směrnice. Pod osvobození od daně stanovené v tomto ustanovení by totiž spadala každá služba poskytnutá při výkonu lékařských a nelékařských zdravotnických povolání, jejímž účinkem by, třebaže dosti nepřímo či jen vzdáleně, byla prevence určitých onemocnění, což by neodpovídalo úmyslu unijního normotvůrce ani požadavku striktního výkladu takového osvobození, připomenutému výše v bodě 22 tohoto rozsudku. Jak uvedla generální advokátka v bodě 61 svého stanoviska, pouze nejistá spojitost s onemocněním bez konkrétního nebezpečí zdravotní újmy nemůže v tomto ohledu postačovat.
30

Zaprvé čl. 25 odst. 1 první pododstavec ÚPSD stanoví, že členský stát, který má v úmyslu vydat povolení k pobytu, musí provést systematické vyhledávání v SIS a pokud je v něm žadatel veden jako osoba, které má být odepřen vstup do Schengenského prostoru, tento členský stát mu může takové povolení vydat pouze „ze závažných důvodů, zejména humanitárních nebo z důvodů vyplývajících z mezinárodních závazků“, poté, co konzultoval věc s členským státem, který záznam pořídil, a přihlédl k jeho zájmům. Z druhého pododstavce tohoto ustanovení vyplývá, že je-li toto povolení k pobytu vydáno, musí členský stát, který záznam pořídil, tento záznam zrušit, avšak může žadatele zapsat do svého vnitrostátního seznamu osob, kterým má být odepřen vstup.
40

Soudní dvůr již rovněž připomněl, že směrnice o ochraně ptáků, jejíž oblast působnosti zahrnuje všechny druhy volně žijících ptáků přirozeně se vyskytujících na evropském území členských států, na něž se vztahuje Smlouva, v článku 2 stanoví, že členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby populace všech těchto druhů ptáků byly zachovány na úrovni nebo přivedeny na úroveň, která odpovídá zejména ekologickým, vědeckým a kulturním požadavkům, přičemž budou brát v úvahu hospodářské požadavky a požadavky rekreace (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. července 1996, Royal Society for the Protection of Birds, C‑44/95, EU:C:1996:297, bod 3).
31

Pokud by mělo být povolení k souběžnému obchodu považováno za povolení nemající osobní povahu, vedlo by to k ohrožení soudržnosti uvedeného nařízení, neboť osoba, která není držitelem takovéhoto povolení, by mohla na trh členského státu uvést přípravek na ochranu rostlin, zatímckdežto pouze držitel povolení referenčního přípravku by pro tentýž trh měl právo uvést tento přípravek na uvedený trh.
52

Celkovou hospodářskou zátěž spojenou s daní by sice mohl v zásadě nepřímo v plném rozsahu nést konečný spotřebitel elektřiny, pokud by ji výrobce zahrnul do ceny veškeré produkce určené ke spotřebě tak, aby tato daň byla pro uvedeného výrobce neutrální (obdobně viz rozsudek ze dne 4. června 2015, Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, bod 64).
78

Pokud jde zatřetí o riziko obcházení právních předpisů v oblasti bankovní unie, stačí podotknout, že argument Komise vychází z předpokladu, že z důvodu údajného vyššího důkazního standardu týkajícího se přičitatelnosti státu uplatněného Tribunálem by bylo prakticky nemožné, aby Komise prokázala tuto přičitatelnost, pokud jde o opatření přijatá systémy pojištění vkladů. Z bodů 65 až 73 tohoto rozsudku však vyplývá, že Tribunál v napadeném rozsudku takovýto vyšší důkazní standard neuplatnil. Kromě toho, jak uvedl generální advokát v bodě 125 stanoviska, i kdyby se mělo za to, že v projednávané věci nejsou sporná opatření přičitatelná italskému státu, nevyplývalo by z toho, že by jako státní podpora nemohlo být kvalifikováno žádné opatření přijaté systémem pojištění vkladů, a tudíž by nikdy nemohla být přijata opatření k řešení krize podle článku 32 směrnice 2014/59. Takováto kvalifikace by totiž stále byla možná, ale závisela by na charakteristických znacích daného systému pojištění vkladů a daného opatření.
9

První část KN obsahuje hlavu I věnovanou všeobecným pravidlům, jejíž část A, nadepsaná „Všeobecná pravidla pro výklad [KN]“, stanoví: „Zařazení zboží do [KN] se řídí těmito zásadami: 1. Názvy tříd, kapitol a podkapitol jsou pouze orientační; pro právní účely jsou pro zařazení směrodatná znění čísel a příslušných poznámek ke třídám nebo kapitolám a následující ustanovení [pravidla], pokud znění těchto čísel nebo poznámek nestanoví jinak. […] 3. Zboží, které lze podle pravidla 2 b) nebo z jiných důvodů zařadit prima facie do dvou nebo více čísel, se zařazuje takto: a) číslo, které obsahuje nejspecifičtější popis má přednost před čísly s obecnějším popisem. Jestliže se však každé ze dvou nebo více čísel vztahuje pouze na část materiálů nebo látek obsažených ve smíšeném nebo složeném zboží nebo pouze na část položek soupravy (sady) v balení pro drobný [maloobchodní] prodej, považují se tato čísla za stejně specifická ve vztahu k tomuto zboží, i když jedno z nich obsahuje úplnější nebo přesnější popis zboží. […] c) zboží, které nelze zařadit podle pravidel 3 a) ani 3 b), se zařadí do posledního z čísel, která podle pořadí přicházejí stejnou měrou v úvahu. […] 6. Zařazení zboží do položek a podpoložek určitého čísla je pro právní účely stanoveno zněním těchto položek a podpoložek a příslušných poznámek k položkám a podpoložkám, jakož i mutatis mutandis výše uvedenými pravidly, přičemž se rozumí, že srovnávány mohou být pouze položky a podpoložky stejné úrovně. Není-li stanoveno jinak, uplatňují se pro účely tohoto pravidla rovněž příslušné poznámky ke třídě a kapitole.“
23

V tomto ohledu Tribunál nejprve zkoumal kontext, v němž byl tento akt přijat. Zaprvé konstatoval, že požadavek, aby dotyčný vnitrostátní regulační orgán „v nejvyšší možné míře zohledni[l]“ připomínky vznesené Komisí podle čl. 7 odst. 3 rámcové směrnice, neznamená, že má závazné právní účinky, zadruhé, že uvedený akt nepředstavuje povolení, které by ACM umožnilo přijmout návrh opatření, a mělo by tak takové účinky, a zatřetí, že tento akt ani neměl dopad na procesní práva společnosti VodafoneZiggo. Tribunál poté zkoumal obsah sporného aktu a měl za to, že jeho znění ani předmět připomínek formulovaných v tomto aktu neumožňují mít za to, že Komise tím, že jej přijala, neusilovala o uložení právně závazných povinností. Konečně měl Tribunál za to, že tento akt má přípravnou povahu a že argumenty společnosti VodafoneZiggo vycházející z práva na účinnou soudní ochranu nemohou vyloučit podmínky přípustnosti stanovené v článku 263 SFEU.
5

Ustanovení § 6 Ley 11/2010 de medidas fiscal para la reducción del déspercción público y para la sostenibilidad (zákon 11/2010 o daňových opatřeních v oblasti snížení schodku veřejných financí a udržitelnosti) Autonomního společenství Andalusie ze dne 3. prosince 2010 (BOE č. 314 ze dne 27. prosince 2010, s. 107193, dále jen „zákon 11/2010“) zavedl IDECA. Tento článek stanoví: „[…] 2. Povaha a předmět daně [IDECA] je přímou daní vybíranou Autonomním společenstvím Andalusie, která se za podmínek stanovených tímto zákonem uplatňuje na instituce uvedené v odstavci 5 tohoto článku z důvodu držení vkladů uskutečněných klienty. 3. Zdanitelné plnění Zdanitelným plněním pro [IDECA] je držení vkladů uskutečněných klienty, se kterými je spojena povinnost vrácení. […] 5. Osoby povinné k dani 1) Úvěrové instituce podléhají jakožto daňoví poplatníci dani za vklady uskutečněné klienty ústředí nebo poboček se sídlem v Andalusii. […] 3) Osoby povinné k dani nemohou přenést částku daně na třetí osoby. 6. Základ daně 1) Základem daně je aritmetický průměr konečného zůstatku položky ‚4. Vklady klientů‘ na straně pasiv rozvahy úvěrových institucí v každém kalendářním čtvrtletí zdaňovacího období, který je uveden v individuálních účetních závěrkách a odpovídá vkladům uskutečněným u ústředí nebo poboček se sídlem v Andalusii. […] 7. Výpočet daně 1) Hrubá částka daně se stanoví použitím následující daňové tabulky na základ daně: Základ daně do výše (eur) Hrubá částka daně (eur) Zůstatek základu daně do výše (eur) Použitelná sazba (procentní podíl) 150 000 000 0,3 150 000 000 450 000 450 000 000 0,4 600 000 000 2 250 000 přesahující tuto výši 0,5 2) Obecné odpočty. Hrubá částka daně se sníží za podmínek stanovených zákonem o následující částky: a) 200000 eur, pokud má úvěrová instituce sídlo v Andalusii; b) 5000 eur za pobočku se sídlem v Andalusii. Tato částka se zvyšuje na 7500 eur, pokud se pobočka nachází v obci s méně než 2000 přihlášených obyvateli. 3) Zvláštní odpočty. Odpočitatelné jsou rovněž: a) výše úvěrů, půjček a investic určených v průběhu finančního roku na projekty v Andalusii v rámci strategie udržitelného hospodářství, které jsou uvedeny v rozpočtových zákonech každého roku; b) částky určené na společensky prospěšné projekty spořitelen a Fondu vzdělávání a podpory úvěrových družstev, které byly skutečně investovány v Andalusii ve zdaňovacím období. […] 4) Čistá částka daně se stanoví na základě odpočtů uvedených v bodech 2 a 3 tohoto odstavce. Výše odpočtů je omezena na hrubou částku daně, aniž by čistá částka daně mohla být nižší než 0 eur. Pokud se odpočty neuplatní, čistá částka daně se rovná její hrubé částce. […] 8. Zdaňovací období a splatnost 1) Zdaňovacím obdobím pro tuto daň je kalendářní rok […] […]“
95

Nelze mít ani za to, že soustředění činností týkajících se vnějšího vyšetřování a vnitřního vyšetřování do jednoho řízení by mohla dotčené osoby připravit o procesní záruky nebo by šířeji mohla bránit použití pravidel upravujících činnost OLAF na tyto jednotlivé činnosti.
47

Pokud by z ověření, které má provést předkládající soud, přesto vyplynulo, že předmětem řízení vedeného slovenským orgánem pro hospodářskou soutěž a rozhodnutí, které bylo na základě tohoto řízení vydáno, byly tytéž protisoutěžní praktiky, kterých se dopustila ST na týchž výrobkových a zeměpisných trzích během téhož období, jako ty, které byly zkoumány v rozhodnutí Komise, takže podmínka „idem“ by byla splněna, zásada ne bis in idem by se nepoužila ani v takovém případě, jelikož by nebyla splněna podmínka „bis“. V takovém případě, jak je uvedeno v bodě 30 tohoto rozsudku, by totiž bylo třeba mít za to, že slovenský orgán pro hospodářskou soutěž ztratil podle čl. 11 odst. 6 první věty nařízení č. 1/2003 příslušnost použít v projednávané věci článek 102 SFEU.
5

Článek 2 této směrnice, nadepsaný „Náležitosti přezkumného řízení“, stanoví: „1. Členské státy zajistí, aby opatření přijímaná v souvislosti s přezkumným řízením uvedeným v článku 1 zahrnovala pravomoci: buď: a) přijímat co nejrychleji prostřednictvím předběžných postupů předběžná opatření směřující k nápravě domnělého protiprávního jednání nebo k zabránění dalšímu poškozování dotčených zájmů, včetně opatření vedoucích k pozastavení nebo zajištění pozastavení daného zadávacího řízení nebo výkonu rozhodnutí učiněného zadavatelem; a b) zrušit protiprávní rozhodnutí nebo zajistit jeho zrušení, včetně odstranění diskriminačních technických, hospodářských nebo finančních specifikací ve vyhlášení zadávacího řízení, v pravidelném předběžném oznámení, v oznámení o existenci zkušebního systému, ve výzvě k účasti v soutěži, v zadávací dokumentaci nebo v jakýchkoliv dalších dokumentech souvisejících se zadávacím řízením; nebo: c) přijímat jiná opatření, než která jsou uvedena v písmenech a) a b) co nejrychleji prostřednictvím předběžných postupů nebo, je-li to nezbytné, prostřednictvím konečného řízení ve věci, směřujících k nápravě zjištěného protiprávního jednání a k zabránění poškozování příslušných zájmů, zejména platebním příkazem v určité výši v případech, kdy protiprávní jednání nebylo napraveno nebo mu nebylo zabráněno. Členské státy mohou učinit tuto volbu buď pro všechny zadavatele, nebo pro určité kategorie zadavatelů na základě objektivních kritérií; v každém případě musí být zachována účinnost opatření přijatých k zabránění poškození dotčených zájmů; d) přiznat náhradu škody osobám poškozeným protiprávním jednáním v obou výše uvedených případech. Členské státy mohou stanovit, pokud to jejich vnitrostátní právo vyžaduje a za předpokladu, že existují orgány s odpovídajícími pravomocemi, že pokud je nárok na náhradu škody uplatňován na základě skutečnosti, že rozhodnutí bylo protiprávní, musí být napadené rozhodnutí nejprve zrušeno nebo prohlášeno za protiprávní. 2. Pravomoci uvedené v odstavci 1 a v článcích 2d a 2e mohou být rozděleny mezi různé orgány, které jsou z různých hledisek příslušné k přezkumnému řízení. 3. Jestliže orgán prvního stupně, který je nezávislý na zadavateli, přezkoumává rozhodnutí o zadání zakázky, zajistí členské státy, aby zadavatel nemohl uzavřít smlouvu dříve, než orgán příslušný k přezkumu rozhodne o návrhu na předběžné opatření nebo na přezkum. Pozastavení končí nejdříve uplynutím odkladné lhůty podle čl. 2a odst. 2 a čl. 2d odst. 4 a 5. […] 9. Pokud orgány příslušné k přezkumnému řízení nejsou soudy, musí své rozhodnutí vždy odůvodnit písemně. Navíc musí být v takovém případě přijaty předpisy zajišťující, že domnělé protiprávní opatření orgánu příslušného k přezkumu nebo domnělé vady při výkonu svěřených pravomocí podléhají soudnímu přezkumu nebo přezkumu orgánem, který je soudem ve smyslu článku [267 SFEU] a který je nezávislý jak na zadavateli, tak na orgánu příslušném k přezkumu. […]“
10

Sporným rozhodnutím měla Komise za to, že v období od 3. října 2003 do 16. května 2007 se Pometon přímo či prostřednictvím svých zástupců nebo zástupců dvou svých dceřiných společností, Pometon España SA a Pometon Deutschland GmbH, účastnila kartelové dohody spočívající v dohodách a jednáních ve vzájemné shodě se čtyřmi dalšími podniky, a to americkou skupinou Ervin Industries Inc. (dále jen „Ervin“), společností Winoa a německými společnostmi MTS GmbH a Würth GmbH, jež se týkaly především koordinace cen abraziv v Evropském hospodářském prostoru (EHP).