ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
28

Podle žalobkyně v původním řízení ji daňová správa vyloučila z režimu daňového paušálu na základě její individuální situace, a nikoli z důvodu její náležitosti k některé kategorii zemědělců vymezené podle čl. 296 odst. 2 směrnice o DPH. Pojem „kategorie“ přitom označuje určitou skupinu, jež může být identifikována na základě objektivních znaků, což každému zemědělci umožní s dostatečnou jistotou určit, zda do této skupiny spadá, či nikoli. V projednávané věci daňová správa neidentifikovala žádnou skupinu zemědělců s dostatečnou jistotou. Pokud by za kategorii zemědělců ve smyslu uvedeného čl. 296 odst. 2 byla uznána kategorie navrhovaná daňovou správou, vedlo by to k přiznání diskreční pravomoci daňové správě, neboť takováto kategorie by vyplývala z výrazů, které jsou nepřesné nebo ponechávají uvedené správě veškerou volnost k přijetí jejího rozhodnutí na základě subjektivních faktorů.
14

Tento soud kromě toho vysvětluje, že v případě, že leasingový nájemce nemůže nebo nechce dále splácet leasingové splátky, smlouva je zrušena. V takovém případě smluv s postupným plněním podle něj nelze obnovit stav, který existoval před uzavřením smlouvy, neboť právo užívat předmět leasingu bylo převedeno a nelze jej převést zpět, ale strany se mohou dohodnout, že v takovém případě mají za to, že smlouva má účinky do okamžiku zrušení smlouvy. Má za to, že pokud jde o leasingové smlouvy, o které se jedná ve věci v původním řízení, jejich předmět byl skutečně předán, avšak z důvodu ukončení této smlouvy nebylo převedeno vlastnické právo ve smyslu občanského práva.
15

Lze totiž mít za to, že se tento prodej musí uskutečnit v místě skladování produktů za současné přítomnosti hospodářského subjektu nebo jeho prodejního personálu a spotřebitele. Podle tohoto výkladu by elektronický obchod ani další formy zásilkového prodeje, nemohly nikdy spadat do osvobození upraveného v čl. 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007. Dále toto ustanovení lze vykládat také v tom smyslu, že požadavek, aby se prodej uskutečnil přímo, vylučuje ty prodeje, do nichž je zapojena třetí osoba.
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Mercedes-Benz Financial Services UK Ltd a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (orgán daňové a celní správy ve Spojeném království, dále jen „daňový orgán“) ve věci kvalifikace předání vozidel na základě typové smlouvy, jakožto plnění podléhající dani z přidané hodnoty (DPH).
43

Konečně pokud jde o účel sledovaný osvobozením dotčeným ve věci v původním řízení, italská vláda tvrdí, že cílem tohoto osvobození je zamezit dvojímu zdanění a vysvětluje, že v případě, že jsou náklady na přepravu osvobozeny od DPH vyměřované celními orgány při dovozu, měly by podléhat DPH, i když je protiplnění zahrnuto do základu daně. FedEx a Komise mají naopak za to, že cílem osvobození je technické zjednodušení, a proto je uplatnění takového osvobození nezávislé na podrobení nákladů na přepravu DPH vyměřované celními orgány. Z jejich pohledu jsou tedy náklady na přepravu vztahující se k dovozům osvobozeny od DPH na základě článku 144 směrnice o DPH, pokud je jejich hodnota zahrnuta do základu daně.
7

Body 6, 7 a 22, jakož i body 29 až 31 odůvodnění nařízení č. 6/2002 znějí: „(6) […] cíle navrhovaného kroku, zejména ochrany práva jednoho (průmyslového) vzoru pro jednu oblast zahrnující všechny členské státy, nelze uspokojivě dosáhnout jednotlivými členskými státy z důvodů existence celé řady způsobů a účinků vytvoření (průmyslového) vzoru Společenství a orgánů pro (průmyslové) vzory Společenství, […] (7) Zvýšená ochrana (průmyslových) vzorů nejen podporuje vklad jednotlivých původců (průmyslových) vzorů do celkového přínosu [Unie] v této oblasti, ale rovněž podporuje inovaci a vývoj nových výrobků a investice do jejich výroby. […] (22) Vykonatelnost těchto práv by měly upravovat vnitrostátní právní předpisy. Je proto nezbytné stanovit ve všech členských státech určité základní jednotné sankce. Ty by měly toto porušování znemožnit bez ohledu na soudní pravomoc, na jejímž základě se výkon uskutečňuje. […] (29) Je nezbytné, aby práva z (průmyslových) vzorů Společenství mohla být vynucována účinným způsobem na celém území [Unie]. (30) Soudní systém by se měl v nejvyšší možné míře vyhnout tzv. ‚forum shopping‘. Je proto nezbytné stanovit jasná pravidla pro mezinárodní soudní pravomoc. (31) Toto nařízení nebrání uplatňovat na (průmyslové) vzory chráněné (průmyslovými) vzory Společenství průmyslová majetková práva nebo jiná příslušná práva členských států, která se týkají ochrany (průmyslového vzoru) nabytého zápisem, nebo ta, která se týkají nezapsaných (průmyslových) vzorů, ochranných známek, patentů a užitných vzorů, nekalé soutěže nebo občanskoprávní odpovědnosti.“
40

Mimoto, i když se nezdá vyloučené, že by uvedené údaje mohly být použity v rámci trestních stíhání, která by mohla být vedena v případě protiprávního jednání v daňové oblasti proti určitým osobám, jejichž jména jsou uvedena na sporném seznamu, nezdá se, že by údaje dotčené ve věci v původním řízení byly sbírány s konkrétním cílem výkonu takových trestních stíhání nebo v rámci činností státu v oblasti trestního práva.
40

Výraz „toto [stejné] povolání“, který je uveden v čl. 13 odst. 1 prvním pododstavci směrnice 2005/36, musí být chápán tak, že se týká povolání, která jsou v domovském členském státě a v hostitelském členském státě totožná, obdobná, nebo v určitých případech jednoduše rovnocenná co do činností, které zahrnují (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. ledna 2006, Colegio de Ingenieros de Caminos, Canales y Puertos, C‑330/03, EU:C:2006:45, bod 20).
2)

Lze mít za to, že výše uvedená daňová jistota svou maximální výši, a to až do hodnoty 500000 [eur], která byla uložena ve věci v původním řízení, nezasahuje do svobody podnikání ve smyslu článku 16 [Listiny], nevynucuje si nepřímo prohlášení konkursu na osobu povinnou k dani, není diskriminační ve smyslu čl. 21 odst. 1 [Listiny] a v oblasti výběru DPH není v rozporu se zásadou ne bis in idem a zákazem zpětné účinnosti ve smyslu čl. 49 odst. 1 a 3 [Listiny]?“
3

V bodech 9, 11, 12, 16, 17 a 19 odůvodnění směrnice 2009/72 je uvedeno: „(9) Bez účinného oddělení sítí od výroby a dodávek (dále jen ‚účinné oddělení‘) bude nevyhnutelně existovat riziko diskriminace, a to nejen v souvislosti s provozováním sítě, ale rovněž i s pobídkami pro vertikálně integrované podniky, aby dostatečně investovaly do svých sítí. […] (11) Účinné oddělení je možné zajistit odstraněním podnětu pro vertikálně integrované podniky, na jehož základě by tyto společnosti mohl[y] diskriminovat konkurenci, pokud jde o přístup k sítím a investice. Oddělení vlastnictví, které vyžaduje, aby byl vlastník sítě určen jako provozovatel soustavy a aby byl nezávislý na veškerých zájmech v oblasti dodávek a výroby, je jednoznačně účinným a stabilním způsobem, jak vyřešit nevyhnutelný střet zájmů a zajistit bezpečnost dodávek […]. (12) Jakýkoli systém oddělení by měl účinně odstranit veškeré střety zájmů mezi výrobci, dodavateli a provozovateli přenosové soustavy, a vytvořit tak pobídky pro nezbytné investice a zaručit přístup na trh novým subjektům v rámci transparentního a účinného regulačního režimu, přičemž by neměl vytvořit příliš zatěžující regulační režim pro národní regulační orgány. […] (16) Zřízení provozovatele soustavy nebo provozovatele přenosové soustavy, kteří by byli nezávislí na zájmech v oblasti dodávek a výroby, by mělo umožnit, aby vertikálně integrované podniky nadále vlastnily majetek tvořící síť, a současně zajistit účinné oddělení zájmů, a to za předpokladu, že by nezávislý provozovatel soustavy nebo nezávislý provozovatel přenosové soustavy plnil všechny funkce provozovatele soustavy a že by byla zavedena podrobná regulace spolu s rozsáhlým mechanismem regulační kontroly. (17) Pokud je ke dni 3. září 2009 podnik vlastnící přenosovou soustavu součástí vertikálně integrovaného podniku, měla by být proto členským státům poskytnuta možnost volby mezi oddělením vlastnictví a zřízením provozovatele soustavy nebo provozovatele přenosové soustavy, kteří jsou nezávislí na zájmech v oblasti dodávek a výroby. […] (19) Plnou účinnost řešení spočívajících ve zřízení nezávislého provozovatele soustavy nebo nezávislého provozovatele přenosové soustavy je třeba zajistit prostřednictvím zvláštních doplňujících pravidel. Pravidla týkající se nezávislého provozovatele přenosové soustavy poskytují vhodný předpisový rámec k zajištění spravedlivé hospodářské soutěže, dostatečných investic, přístupu nových účastníků a integrace trhů s elektřinou. Účinné oddělení, jež umožňují ustanovení o nezávislém provozovateli přenosové soustavy, se zakládá na pilíři organizačních opatření a opatření týkajících se správy provozovatelů přenosové soustavy a na pilíři opatření, která se týkají investic, připojení nových výrobních kapacit k síti a integrace trhů prostřednictvím regionální spolupráce. Nezávislost provozovatele přenosové soustavy by měla být rovněž mimo jiné zajištěna prostřednictvím určitých „čekacích“ lhůt, během nichž vertikálně integrovaný podnik nevykonává řízení nebo jinou významnou činnost umožňující přístup k týmž informacím, které lze získat v řídícím postavení […]“
29

Pro žadatele o řidičský průkaz, který má bydliště ve Francii, by totiž bylo nemožné vykonávat přímo po složení praktické řidičské zkoušky zaměstnání v Německu v místě, které je dosažitelné pouze jeho vlastním vozidlem. Naproti tomu žadatel o řidičský průkaz, který má bydliště v Německu, by takovému omezení nepodléhal. Ačkoli tak oba žadatelé o řidičský průkaz splnili podmínky pro získání řidičského oprávnění harmonizované podle směrnice 2006/126, nepožívali by stejných práv. Předkládající soud má tudíž za to, že patrně dochází k diskriminaci na základě bydliště v jiném členském státě.
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi The English Bridge Union Limited (dále jen „EBU“) a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (daňová a celní správa Spojeného království, dále jen „daňová správa“) ve věci uplatnění daně z přidané hodnoty (DPH) na vstupní poplatky, které EBU vybírá v rámci turnajů sportovního bridže, které organizuje.
24

Za těchto podmínek se rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (soud prvního stupně v Antverpách) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Je čl. 198 bod 10 [CIR 1992] ve znění platném ve zdaňovacím období let 2000 a 2001 v rozporu s čl. 4 odst. 2 směrnice [90/435], jestliže stanoví, že úroky se nezohledňují jako náklady vynaložené na dosažení, zajištění a udržení zdanitelných příjmů, a to až do výše částky, která odpovídá příjmům, jež mohou být osvobozeny od daně podle článků 202 až 204 [CIR 1992], jež společnost obdrží z akcií či podílů, které v okamžiku jejich převodu nedržela bez přerušení po dobu alespoň jednoho roku, přičemž se nerozlišuje, zda uvedené úrokové zatížení souvisí s podílem (nebo financováním podílu), z něhož plynuly dividendy osvobozené od daně či nikoliv? 2) Představuje čl. 198 bod 10 [CIR 1992] ve znění platném ve zdaňovacím období let 2000 a 2001 ustanovení k potlačení daňových úniků a zneužívání daňových předpisů ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice [90/435], a pokud ano, překračuje v tomto případě čl. 198 bod 10 [CIR 1992] meze toho, co je k takovému potlačení daňových úniků a zneužívání daňových předpisů nezbytné, když stanoví, že úroky se nezohledňují jako náklady vynaložené na dosažení, zajištění a udržení zdanitelných příjmů, a to až do výše částky, která odpovídá příjmům, jež mohou být osvobozeny od daně podle článku 202 až 204 [CIR 1992], jež společnost obdrží z akcií či podílů, které v okamžiku jejich převodu nedržela bez přerušení po dobu alespoň jednoho roku, přičemž se nerozlišuje, zda uvedené úrokové zatížení souvisí s podílem (nebo financováním podílu), z něhož plynou dividendy osvobozené od daně?“
11

V období od 1. září 2007 do 31. prosince 2009 dovezla společnost Aqua Pro do Evropské unie kola z Kambodži. V souladu s distribuční dohodou nakupovala dotyčná společnost předmětná kola od německého podniku za účelem jejich propuštění do volného oběhu.
11

Dne 24. června 2013 podala společnost Polbud u rejstříkového soudu návrh na výmaz z polského obchodního rejstříku. Tento návrh byl odůvodněn přemístěním sídla společnosti do Lucemburska. Pro účely výmazu byla tato společnost na základě rozhodnutí ze dne 21. srpna 2013 vyzvána, aby předložila zaprvé rozhodnutí shromáždění společníků obsahující údaj o jménu osoby, která uchovává účetnictví a doklady zrušené společnosti, zadruhé finanční zprávy vztahující se k obdobím od 1. ledna do 29. září 2011, od 30. září do 31. prosince 2011, od 1. ledna do 31. prosince 2012 a od 1. ledna do 28. května 2013, podepsané likvidátorem a osobou pověřenou vedením účetnictví, jakož i zatřetí rozhodnutí shromáždění společníků schvalující zprávu o průběhu likvidace.
5

V bodech 4, 5 a 19 odůvodnění nařízení Dublin III se uvádí: „4) Podle závěrů [zvláštního zasedání Evropské rady v] Tampere [ve dnech 15. a 16. října 1999] by měl [...] společný evropský azylový systém v krátké době rovněž zahrnovat jasnou a proveditelnou metodu určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl. 5) Tato metoda by měla být založena na objektivních a spravedlivých kritériích jak pro členské státy, tak pro dotčené osoby. Mělo by být zejména možné urychleně určit příslušný členský stát tak, aby byl zaručen účinný přístup k řízení o poskytnutí mezinárodní ochrany a aby nebyl ohrožen cíl urychleného vyřízení žádostí o mezinárodní ochranu. [...] 19) Měly by být stanoveny právní záruky a právo na účinný opravný prostředek, pokud jde o rozhodnutí o přemístění dotyčné osoby do příslušného členského státu, aby byla zaručena účinná ochrana jejích práv v souladu zejména s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie. Pro zajištění souladu s mezinárodní právem by měl účinný opravný prostředek proti takovému rozhodnutí zahrnovat jak přezkum toho, jak je uplatňováno toto nařízení, tak přezkum po právní i skutkové stránce v členském státě, do kterého je žadatel přemisťován.“
18

Předkládající soud také uvádí, že možnost, ke které by se podle jeho návrhu měl Soudní dvůr přiklonit, může zajistit, aby námitka neplatnosti nebo zrušení inter partes vznesená v řízení o porušení měla úspěch pouze tehdy, když ochranná známka bude ze stejného důvodu prohlášena v řízení o protinávrhu za neplatnou nebo zrušenou s účinkem erga omnes. Konkrétně by pak žalobce v původním řízení o porušení, který by v prvním stupni nebyl úspěšný, musel za účelem dosažení úspěchu v řízení o opravném prostředku napadnout nejen rozhodnutí o žalobě pro porušení, ale také rozhodnutí o protinávrhu. Kdyby napadl jen rozhodnutí o žalobě pro porušení, nemohl by jeho opravný prostředek mít úspěch, protože pravomocné rozhodnutí o protinávrhu by bez dalšího bránilo úspěchu žaloby pro porušení.
6

Body 3 a 15 až 17 odůvodnění nařízení č. 207/2009 zní: „(3) Pro sledování cílů […] [Unie] se jeví nezbytným přijetí […] režimu pro ochranné známky [Evropské unie], na jehož základě mohou podniky nabýt na základě jediného řízení ochranné známky [Evropské unie], kterým je poskytnuta jednotná ochrana a které mají účinky na celém území [Unie]. Takto vyjádřená zásada jednotné povahy ochranné známky [Evropské unie] by se měla uplatnit, nestanoví-li toto nařízení jinak. […] (15) K posílení ochrany ochranných známek [Evropské unie] by měly členské státy s přihlédnutím ke své vnitrostátní úpravě určit co nejomezenější počet vnitrostátních soudů prvního a druhého stupně, které mají pravomoc ve věcech porušení a platnosti ochranných známek [Evropské unie]. (16) Rozhodnutí týkající se platnosti a porušení ochranných známek [Evropské unie] by mělo mít účinky a vztahovat se na celé území [Evropské unie], neboť je to jediný způsob, jak zabránit vydání odporujících si rozhodnutí ze strany soudů a [Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)], a zajistit, aby nebyla ohrožena jejich jednotná povaha. Na všechna řízení týkající se ochranných známek [Evropské unie] by se mělo vztahovat nařízení [č. 44/2001], pokud toto nařízení nestanoví z těchto ustanovení výjimky. (17) Je třeba vyvarovat se toho, aby byla vydávána odporující si rozhodnutí o žalobách mezi týmiž účastníky a se stejnou skutkovou podstatou ve věci ochranné známky [Evropské unie] a paralelní národní ochranné známky. Proto, pokud jsou podány žaloby ve stejném členském státě, je třeba prostředky k dosažení tohoto cíle hledat ve vnitrostátních procesních předpisech, které nejsou tímto nařízením dotčeny, zatímco jsou-li žaloby podány v různých členských státech, byla by vhodná ustanovení obdobná ustanovením o litispendenci nařízení [č. 44/2001].“
8

Příloha II nařízení č. 1/2005, nadepsaná „Kniha jízd“, uvádí v bodech 1 až 3, 7 a 8: „1. Osoba, která plánuje cestu, připraví, opatří razítkem a parafuje všechny strany v knize jízd podle této přílohy. 2. Kniha jízd se skládá z těchto oddílů: oddíl 1 – Plánování oddíl 2 – Místo odeslání oddíl 3 – Místo určení oddíl 4 – Prohlášení dopravce oddíl 5 – Vzor zprávy o mimořádných událostech […] 3. Organizátor musí a) opatřit každou knihu jízd identifikačním číslem; b) zajistit, aby příslušný orgán místa odeslání obdržel způsobem jím stanoveným do dvou pracovních dnů před časem odjezdu podepsanou kopii oddílu 1 knihy jízd, řádně vyplněnou s výjimkou čísla veterinárního osvědčení; […] e) zajistit, aby kniha jízd doprovázela zásilku zvířat během celé cesty až do místa určení, nebo v případě vývozu do třetí země nejméně do výstupního místa. […] 7. Pokud se zvířata vyvážejí do třetí země, předají přepravci knihu jízd úřednímu veterinárnímu lékaři na výstupním místě. Pokud se vyváží živý skot s náhradami, nevyžaduje se oddíl 3 knihy jízd, pokud se podle zemědělských právních předpisů vyžaduje zpráva. 8. Dopravce uvedený v oddílu 3 knihy jízd uchovává: a) kopii vyplněné knihy jízd; […] Doklady uvedené v písmenech a) a b) jsou poskytnuty příslušnému orgánu, který udělil povolení dopravce, a na žádost příslušnému orgánu místa odeslání do jednoho měsíce po jejich vyplnění a dopravce je uchovává po dobu nejméně tří let ode dne kontroly. Doklad uvedený v písmenu a) se zašle příslušnému orgánu místa odeslání do jednoho měsíce po ukončení cesty […]“
12

Článek 3 tohoto nařízení stanoví: „1. Dodatečné clo se stanoví na základě dovozní ceny CIF dotyčné zásilky v souladu s ustanoveními článku 4. 2. Pokud je dovozní cena CIF za 100 kilogramů dané dávky vyšší než použitá reprezentativní cena podle čl. 2 odst. 1, předloží dovozce příslušným členským státům, do nichž se dováží, alespoň následující důkazy: – kupní smlouvu nebo jakýkoliv jiný ekvivalentní dokument, – pojistnou smlouvu, – fakturu, – osvědčení o původu (pokud existuje), – smlouvu o přepravě, – a v případě námořní dopravy i nákladní list. 3. V případě uvedeném v odstavci 2 musí dovozce složit jistotu uvedenou v čl. 248 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [ze dne 2. července 1993 (Úř. věst. 1993, L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3)], která se rovná výši dodatečných cel, která by musel zaplatit, pokud by jejich výpočet byl prováděn na základě reprezentativní ceny použité pro dotyčný produkt […]. 4. Dovozce má lhůtu jednoho měsíce od prodeje dotyčných produktů v rámci lhůty šesti měsíců ode dne přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu, aby prokázal, že dávka byla prodána za podmínek, které potvrzují reálnost cen uvedených v odstavci 2. Při nedodržení některé ze dvou výše uvedených lhůt dojde k propadnutí složené jistoty. Šestiměsíční lhůtu může prodloužit příslušný úřad, nejdéle však o tři měsíce, a to na základě řádně doložené žádosti dovozce. Složená jistota se uvolní v případě, že byly předloženy důkazy o podmínkách průběhu dovozu ke spokojenosti celních úřadů. Pokud tomu tak není, zůstane jistota pro zaplacení dodatečných cel. 5. Pokud při kontrole příslušné úřady zjistí, že nebyly dodrženy podmínky tohoto článku, přistoupí k zajištění celního dluhu v souladu s článkem 220 [celního kodexu]. Při stanovení částky vymahatelných cel nebo částky, kterou ještě zbývá uhradit, se počítá také s úrokem ode dne propuštění zboží do volného oběhu až do dne zaplacení. Použitá úroková sazba je úroková sazba platná pro splácení celního dluhu podle vnitrostátních právních předpisů.“
6

Podle článku 4 uvedené směrnice: „1. Na základě kritérií stanovených v příloze III (etapa 1) a na základě příslušných vědeckých informací navrhne každý členský stát seznam lokalit, v němž bude uvedeno, jaké typy přírodních stanovišť z přílohy I a jaké druhy z přílohy II, původní pro toto území, se na jednotlivých lokalitách vyskytují. […] Kde je to vhodné, mohou členské státy navrhnout úpravu seznamu na základě výsledků sledování uvedeného v článku 11. […] 2. Na základě kritérií stanovených v příloze III (etapa 2) a v rámci jak každé z devíti biogeografických oblastí uvedených v čl. 1 písm. c) bod iii), tak celého území uvedeného v čl. 2 odst. 1, vypracuje Komise po dohodě s každým členským státem návrh seznamu lokalit významných pro Společenství, které vybere ze seznamů členských států, na nichž se vyskytuje jeden nebo více prioritních typů přírodních stanovišť nebo prioritních druhů. […] Seznam lokalit vybraných jako lokality významné pro Společenství, na nichž se vyskytuje jeden nebo více typů prioritních přírodních stanovišť nebo prioritních druhů, přijme Komise postupem podle článku 21. […] 4. Jakmile je lokalita významná pro Společenství přijata postupem podle odstavce 2, vyhlásí příslušný členský stát co nejdříve a nejpozději do šesti let tuto lokalitu jako [ZOO] a podle významu lokality stanoví priority pro uchování nebo obnovu příznivého stavu z hlediska ochrany u typu přírodního stanoviště uvedeného v příloze I nebo druhu uvedeného v příloze II a pro ekologickou soudržnost sítě NATURA 2000 a také podle toho, jak jsou tyto lokality ohroženy postupným znehodnocováním nebo zničením. […]“
42

Dále celní unie nezbytně znamená, že mezi členskými státy musí být zajištěn volný pohyb zboží. Tato svoboda jako taková by nebyla úplná, pokud by členské státy měly možnost jakýmkoliv způsobem bránit nebo vytvářet překážky pohybu zboží v tranzitním režimu. Je třeba tudíž uznat, jako důsledek celní unie a ve vzájemném zájmu členských států, existenci obecné zásady volného tranzitu zboží uvnitř Unie (rozsudek ze dne 21. června 2007, Komise v. Itálie, C‑173/05, EU:C:2007:362, bod 31 a citovaná judikatura). Členské státy by totiž zasahovaly do této zásady, pokud by uplatňovaly na zboží v tranzitním režimu na svém území tranzitní cla nebo jakékoliv jiné poplatky vztahující se k tomuto tranzitu (rozsudek ze dne 16. března 1983, SIOT, 266/81, EU:C:1983:77, bod 19).
22

Má za to, že pokud by dotčené zboží mělo představovat podvazkové kalhotky ve smyslu podpoložky 6212 20 00 (podvazkové pásy a podvazkové kalhotky), bylo by nutné toto zboží zařadit do čísla 6212, které je ve srovnání s číslem 6108 přesnějším číslem.