Věc T-348/08

Aragonesas Industrias y Energía, SAU

v.

Evropská komise

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh s chlorečnanem sodným – Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Žaloba na neplatnost – Rozdělení trhu – Stanovení cen – Soubor nepřímých důkazů – Časový původ důkazů – Prohlášení konkurentů – Přiznání – Doba trvání protiprávního jednání – Pokuty – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti“

Shrnutí rozsudku

1. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Soudní přezkum – Meze

(Článek 81 odst. 1 ES a článek 230 ES; Dohoda o EHP, čl. 53 odst. 1)

2. Právo Společenství – Zásady – Základní práva – Presumpce neviny – Řízení ve věci hospodářské soutěže – Použitelnost

(Článek 6 odst. 2 EU; čl. 81 odst. 1 ES; Listina základních práv Evropské unie, článek 47; Dohoda o EHP, čl. 53 odst. 1)

3. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Způsob dokazování – Použití souboru nepřímých důkazů

(Článek 81 odst. 1 ES; Dohoda o EHP, čl. 53 odst. 1)

4. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Dohody mezi podniky – Důkaz protiprávního jednání – Neexistence listinných důkazů – Vliv

(Článek 81 odst. 1 ES; Dohoda o EHP, čl. 53 odst. 1)

5. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Povinnost Komise předložit důkaz protiprávního jednání a doby jeho trvání

(Článek 81 odst. 1 ES; Dohoda o EHP, čl. 53 odst. 1; sdělení Komise 2002/C 45/03)

6. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Soudní přezkum – Označení důkazů použitých Komisí

(Článek 81 odst. 1 ES; Dohoda o EHP, čl. 53 odst. 1; nařízení Rady č. 1/2003)

7. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Dohody mezi podniky – Důkaz protiprávního jednání – Posouzení důkazní hodnoty jednotlivých důkazů – Přiznání podniku, že se účastnil protiprávních schůzek

(Článek 81 odst. 1 ES)

8. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Postup výpočtu určený pokyny přijatými Komisí – Stanovení základní výše pokuty – Přihlédnutí ke globálním charakteristikám protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; sdělení Komise 2006/C 210/02, bod 22)

9. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti – Pasivní nebo následovnická role podniku

(Článek 81 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; sdělení 2006/C 210/02)

10. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Prostor pro uvážení vyhrazený Komisi – Zvýšení obecné úrovně pokut – Přípustnost

(Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 1/2003, článek 23)

11. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti – Chování lišící se od chování, které bylo dohodnuto v rámci kartelové dohody – Posouzení

(Články 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 3)

12. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Posuzovací pravomoc Komise – Soudní přezkum – Konstatování protiprávnosti – Nezbytnost, aby Tribunál rozhodl o změně rozhodnutí na základě svého soudního přezkumu v plné jurisdikci

(Článek 261 SFEU)

1. Co se týče provádění důkazů o protiprávním jednání porušujícím čl. 81 odst. 1 ES, je Komise povinna prokázat protiprávní jednání, která zjistila, a předložit řádné důkazy, které právně dostačujícím způsobem prokazují existenci skutečností zakládajících protiprávní jednání.

Navíc v rámci žaloby na neplatnost podané na základě článku 230 ES přísluší soudci Unie přezkoumávat pouze legalitu napadeného aktu.

Role soudce tak v případě žaloby na neplatnost, která směřuje proti rozhodnutí Komise, jež konstatuje porušení pravidel hospodářské soutěže a ukládá pokuty jeho adresátům, spočívá v posouzení, zda důkazy a jiné materiály, kterých se Komise dovolává ve svém rozhodnutí, jsou pro prokázání vytýkaného porušení dostatečné.

(viz body 90–92)

2. Má-li soudce pochybnosti, musí být tato skutečnost ku prospěchu podniku, jemuž je určeno rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje porušení pravidel hospodářské soutěže. Soudce tedy nemůže učinit závěr, že Komise právně dostačujícím způsobem prokázala takové protiprávní jednání, jestliže má o této otázce stále ještě pochybnosti, zejména v rámci žaloby směřující ke zrušení rozhodnutí, kterým je uložena pokuta.

Za této naposledy uvedené situace je totiž nutné vzít v úvahu presumpci neviny, tak jak vyplývá zejména z čl. 6 odst. 2 Evropské úmluvy o lidských právech, která je součástí základních práv, která jsou podle judikatury Soudního dvora, jež je mimoto potvrzena preambulí Evropského jednotného aktu a čl. 6 odst. 2 EU, jakož i článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, chráněna v rámci právního řádu Unie. S ohledem na povahu předmětných protiprávních jednání, jakož i povahu a stupeň přísnosti sankcí, které se k nim vztahují, se presumpce neviny použije zejména v řízeních o porušení pravidel hospodářské soutěže použitelných na podniky, která mohou mít za následek uložení pokut nebo penále.

(viz body 93–94)

3. V oblasti hospodářské soutěže je nutné, aby Komise za účelem odůvodnění pevného přesvědčení, že k protiprávnímu jednání došlo, uvedla přesné a shodující se důkazy.

Nicméně není nutné, aby každý z důkazů předložených Komisí odpovídal těmto kritériím se zřetelem na každý prvek protiprávního jednání. Stačí, když soubor nepřímých důkazů, kterého se orgán dovolává, odpovídá tomuto požadavku ve svém celku.

Vzhledem k tomu, že zákaz protisoutěžních dohod je obecně známou skutečností, nelze po Komisi požadovat, aby předložila písemnosti výslovně potvrzující navázání kontaktů mezi dotčenými hospodářskými subjekty. Mělo by být v každém případě možné doplnit útržkovité a rozptýlené poznatky, jimiž Komise může disponovat, dedukcí umožňující rekonstruovat relevantní okolnosti. Existenci protisoutěžního jednání nebo dohody lze tedy dovodit z některých shod okolností a indicií, které v případě, že neexistuje jiné logické vysvětlení, mohou ve svém celku představovat důkaz porušení pravidel hospodářské soutěže.

(viz body 95–97)

4. Pokud jde o důkazní prostředky, které mohou být uplatněny k prokázání porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP), platí v unijním právu zásada volného hodnocení důkazů.

V důsledku toho je případná neexistence listinných důkazů relevantní pouze v rámci celkového posouzení důkazní hodnoty souboru důkazů předloženého Komisí. Sama o sobě naopak neumožňuje dotyčnému podniku platně zpochybnit tvrzení Komise tím, že předloží jiné vysvětlení skutkových okolností případu. Tak je tomu pouze v případě, kdy důkazy předložené Komisí neumožňují prokázat existenci protiprávního jednání jednoznačně a vyžadují výklad.

Kromě toho žádné ustanovení ani žádná obecná zásada unijního práva Komisi v tomto ohledu nezakazuje, aby vůči podniku použila prohlášení jiného stíhaného podniku, i kdyby bylo zaznamenáno Komisí v rámci žádosti podniku o využítí oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů. Nebylo-li by tomu tak, bylo by důkazní břemeno Komise spočívající v prokázání jednání porušujícího článek 81 ES neunesitelné a neslučitelné s její úlohou dohledu nad řádným uplatňováním těchto ustanovení.

Nicméně prohlášení podniku obviněného z účasti na kartelové dohodě, jehož správnost je popírána několika dalšími obviněnými podniky, nemůže být považováno za dostatečný důkaz existence protiprávního jednání spáchaného těmito podniky, aniž by bylo podpořeno jinými důkazními materiály, přičemž se rozumí, že požadovaný stupeň potvrzení může být z důvodu spolehlivosti dotčených prohlášení nižší. Taková podmínka potvrzení prohlášení podniku musí být rovněž dodržena v případě zpochybnění uvedeného prohlášení jiným stíhaným podnikem.

(viz body 98–101, 206)

5. V oblasti hospodářské soutěže je zvláště vysokou důkazní hodnotu možné dále přiznat těm prohlášením, která jsou zaprvé hodnověrná, zadruhé byla učiněna jménem podniku, zatřetí je učinila osoba vázaná služební povinností jednat v zájmu tohoto podniku, začtvrté nejsou v zájmu osoby, která je učinila, zapáté pochází od přímého svědka okolností, které jsou v těchto prohlášeních vylíčeny, a zašesté byla poskytnuta písemně, záměrně a po zralé úvaze.

Přestože vzhledem k možnosti, že účastníci protiprávní kartelové dohody budou mít tendenci zmenšovat význam svého přispění k protiprávnímu jednání a zvyšovat význam takového přispění ostatních účastníků, je obecně namístě určitá nedůvěra k dobrovolným výpovědím těchto účastníků, nic to nemění na skutečnosti, že požadování výhody na základě oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů za účelem získání osvobození od pokuty nebo jejího snížení nutně nevede k podnětu předložit zkreslené důkazy o účasti dalších účastníků dotčené kartelové dohody. Jakákoliv snaha uvést Komisi v omyl by totiž mohla zpochybnit upřímnost a úplnost spolupráce žadatele, a ohrozit tak možnost, aby tato osoba získala úplnou výhodu na základě oznámení o spolupráci. V tomto ohledu jsou případné důsledky sdělení zkreslených informací Komisi o to závažnější, že zpochybněné prohlášení podniku musí být podpořeno jinými důkazy. Tato okolnost totiž zvyšuje riziko, že jak Komise, tak další podniky obviněné z účasti na protiprávním jednání identifikují nepřesná prohlášení.

(viz body 104–106)

6. Správní řízení upravené nařízením č. 1/2003, které probíhá před Komisí, se dělí na dvě rozdílné po sobě následující fáze, z nichž každá odpovídá vlastní vnitřní logice, totiž jednak fázi předběžného šetření, a jednak kontradiktorní fázi. Fáze předběžného šetření, během které Komise vykonává vyšetřovací pravomoci stanovené nařízením č. 1/2003 a která trvá až do oznámení námitek, má umožnit Komisi shromáždit všechny relevantní skutečnosti potvrzující, či nikoli, existenci protiprávních jednání porušujících pravidla hospodářské soutěže a zaujmout první stanovisko, pokud jde o směřování řízení a o způsob, jak by mělo dále probíhat. Naproti tomu kontradiktorní fáze, která trvá od oznámení námitek do přijetí konečného rozhodnutí, má Komisi umožnit, aby se s konečnou platností vyslovila k vytýkanému protiprávnímu jednání.

V rámci posouzení důkazů a jiných materiálů, kterých se Komise dovolává ve svém rozhodnutí, aby prokázala existenci porušení pravidel hospodářské soutěže, se může vyhledávání směřující k označení uvedených důkazů Tribunálem týkat pouze části odůvodnění rozhodnutí Komise, v níž Komise popisuje kontradiktorní fázi správního řízení. Komise totiž může rozhodnout o zachování či změně prvního stanoviska a s konečnou platností tak rozhodnout o vytýkaném protiprávním jednání až poté, co obdrží v rámci této fáze vyjádření dočeného podniku k prvnímu stanovisku zaujatému Komisí po skončení fáze předběžného šetření, tak jak bylo uvedeno v oznámení námitek.

Jestliže po obdržení vyjádření podniku k oznámení námitek Komise ve svém posouzení důkazů, které měla k dispozici po skončení fáze předběžného šetření, při rozhodování o účasti uvedeného podniku na protiprávním jednání sama zpochybní důkazní hodnotu uvedených důkazů, Tribunál musí toto posouzení Komise zohlednit.

(viz body 109–110, 113)

7. Co se týče přiznání podniku, že se účastnil protiprávní schůzky, může s přihlédnutím k pravidlům hospodářské soutěže skutečnost, že podnik během správního řízení před Komisí výslovně či konkludentně přizná určité skutkové nebo právní okolnosti, představovat doplňující důkaz při posuzování opodstatněnosti žaloby podané k soudu.

Aby mohlo být takové přiznání zohledněno jako spolehlivý důkaz, je proto třeba ve fázi posouzení opodstatněnosti žaloby ověřit, zda znění tohoto přiznání doplní další důkazy předložené Komisí.

(viz body 217–218)

8. Je-li závažnost protiprávního jednání v prvé řadě posuzována v závislosti na charakteristikách protiprávního jednání, jako je jeho povaha, kumulovaný podíl všech jeho účastníků na trhu, zeměpisný rozsah protiprávního jednání a jeho provádění či neprovádění, v druhé řadě je toto posouzení upraveno v závislosti na přitěžujících nebo polehčujících okolnostech vlastních každému z podniků, které se účastnily protiprávního jednání.

Komise má tak v prvním stupni postupu stanovení pokuty určit základní výši pokuty ukládané každému z dotyčných podniků, a to s použitím prvního násobícího koeficientu odrážejícího závažnost protiprávního jednání na tržby za dotčené zboží nebo služby každého z nich na relevantním zeměpisném trhu, a případně druhého násobícího koeficientu, jehož účelem je odradit je od nové účasti na takových protiprávních jednáních. Jak přitom vyplývá z pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003, každý z těchto dvou násobících koeficientů je stanoven s přihlédnutím k faktorům odrážejícím globální charakteristiky protiprávního jednání, tedy v rozsahu, v němž je toto jednání vyjádřením veškerých protisoutěžních jednání všech jeho účastníků.

Proto není namístě při stanovení výše těchto dvou násobících koeficientů zohlednit specifické charakteristiky protiprávní jednání, kterého se dopustil každý jednotlivý účastník. Toto konstatování je mimoto podepřeno samotným účelem druhého stupně postupu stanovení pokut, který se zase týká právě zohlednění přitěžujících nebo polehčujících okolností charakterizujících individuální protisoutěžní chování každého z účastníků dotčeného protiprávního jednání.

V důsledku toho je cílem všech faktorů vyjmenovaných v bodě 22 pokynů za účelem stanovení násobícího koeficientu „závažnost protiprávního jednání“ (bod 21 pokynů) a současně násobícího koeficientu „dodatečná částka“ (bod 25 pokynů) ohodnotit porušení unijních pravidel hospodářské soutěže ve svém celku. Z pokynů zejména nevyplývá, že je Komise povinna zohlednit takové poznatky týkající se specificky jednoho z původců porušování pravidel v oblasti hospodářské soutěže, jako nízká účast podniku na protisoutěžních kontaktech nebo neprovedení uzavřených dohod, v prvním stupni postupu stanovování pokut. Takové poznatky jsou totiž Komisí zohledňovány až ve fázi druhého stupně uvedeného postupu jako přitěžující nebo polehčující okolnosti vlastní každému z podniků, které se účastnily protiprávního jednání.

(viz body 264–267, 273)

9. Body 28 a 29 pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 stanoví upravení základní výše pokuty v závislosti na určitých přitěžujících a polehčujících okolnostech, které se týkají jednotlivých dotčených podniků. Zejména bod 29 pokynů zavádí demonstrativní seznam polehčujících okolností, které mohou za určitých okolností vést ke snížení základní výše pokuty. Tento seznam sice již neodkazuje, mezi polehčujícími okolnostmi, které mohou být zohledněny, na pasivní roli podniku. Nicméně jelikož seznam zavedený v bodě 29 pokynů není taxativní, nemůže být takový případ v zásadě odmítnut jako okolnost, která může vést ke snížení základní výše pokuty.

Pasivní role podniku v protiprávním jednáním předpokládá zaujetí „rezervovaného postoje“ dotčeným podnikem, tedy neexistenci aktivní účasti při vypracování protisoutěžní dohody nebo protisoutěžních dohod.

Mezi skutečnostmi, které mohou ukazovat na pasivní roli podniku v kartelové dohodě, lze zohlednit výrazně sporadičtější účast podniku na schůzkách ve srovnání s běžnými účastníky kartelové dohody, jakož i jeho opožděný vstup na trh, který je předmětem protiprávního jednání bez ohledu na dobu trvání jeho účasti na něm, nebo také existenci výslovných prohlášení učiněných v tomto smyslu zástupci ostatních podniků, které se účastnily protiprávního jednání.

(viz body 279–281, 284–285)

10. Komise disponuje při stanovování výše pokut určitým prostorem pro uvážení za účelem směrování chování podniků ve smyslu dodržování pravidel hospodářské soutěže. Skutečnost, že Komise v minulosti použila pokuty určité úrovně na určité typy protiprávních jednání, ji tedy nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích uvedených nařízením č. 1/2003, pokud je to nezbytné k zajištění uplatňování politiky Společenství v oblasti hospodářské soutěže. Účinné použití pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže naopak vyžaduje, aby Komise mohla kdykoliv přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky.

(viz bod 293)

11. Skutečnost, že se podnik, jehož účast na jednání ve vzájemné shodě s jeho konkurenty v oblasti cen je prokázána, na trhu nechoval způsobem dohodnutým se svými konkurenty, není nutně prvkem, který musí být při určování částky pokuty, jež má být uložena, zohledněn jakožto polehčující okolnost. Podnik, který na trhu navzdory jednání ve vzájemné shodě se svými konkurenty sleduje politiku více či méně odchylnou od dohodnuté politiky, totiž jednoduše může mít v úmyslu využít kartelovou dohodu ve svůj prospěch.

(viz bod 297)

12. Skutečnost, že přezkum žalobních důvodů uplatněných podnikem proti legalitě rozhodnutí Komise ukládajícího pokutu za porušení unijních pravidel hospodářské soutěže odhalil protiprávnost, nezbavuje Tribunál povinnosti přezkoumat, zda v závislosti na důsledcích uvedené protiprávnosti a na základě svého soudního přezkumu v plné jurisdikci musí napadené rozhodnutí změnit.

(viz bod 306)

ROZSUDEK TRIBUNÁLU (druhého senátu)

25. října 2011 ( )

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh s chlorečnanem sodným – Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Žaloba na neplatnost – Rozdělení trhu – Stanovení cen – Soubor nepřímých důkazů – Časový původ důkazů – Prohlášení konkurentů – Přiznání – Doba trvání protiprávního jednání – Pokuty – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti“

Ve věci T‑348/08,

Aragonesas Industrias y Energía, SAU, se sídlem v Barceloně (Španělsko), zastoupená I. S. Forresterem, QC, a K. Struckmannem, P. Lindfeltem a J. Garcia-Nieto Estevou, advokáty,

žalobkyně,

proti

Evropské komisi, zastoupené A. Biolanem, J. Bourkem a R. Sauerem, jako zmocněnci,

žalované,

jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise K (2008) 2626 v konečném znění ze dne 11. června 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.695 – Chlorečnan sodný) v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká společnosti Aragonesas Industrias y Energía, a podpůrně návrh na zrušení nebo podstatné snížení pokuty uložené této společnosti v uvedeném rozhodnutí,

TRIBUNÁL (druhý senát),

ve složení I. Pelikánová, předsedkyně, K. Jürimäe (zpravodajka) a S. Soldevila Fragoso, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: C. Kristensen, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 10. září 2010,

vydává tento

Rozsudek

Skutečnosti předcházející sporu

1 Žalobkyně, Aragonesas Industrias y Energía, SAU, je společností založenou podle španělského práva. Při založení v roce 1992 byla součástí chemické divize skupiny Uralita, do níž spadaly činnosti týkající se chlorečnanu sodného a kterou řídila společnost Uralita, SA (dále jen „Uralita“). Do roku 1994 držela Uralita 100% podíl v žalobkyni. V prosinci 1994 vytvořila Uralita holdingovou společnost nazvanou Energia e Industrias Aragonesas EIA, SA (dále jen „EIA“), do níž byly přesunuty veškeré chemické aktivity. Žalobkyně se tak stala 100% dceřinou společností EIA. Uralita držela původně 98,84% podíl ve společnosti EIA a poté, mezi 1. lednem 1995 a 31. prosincem 2000, se účast společnosti Uralita na kapitálu společnosti EIA pohybovala mezi 49,44 % a 50,71 %.

2 Chlorečnan sodný je silný oxidant získávaný elektrolýzou vodného roztoku v elektrolyzérech bez diafragmy. Chlorečnan sodný může být vyráběn v krystalické formě nebo jako roztok. Jeho hlavní využití je při výrobě oxidu chloričitého, využívaného v odvětví celulózy a papíru pro bělení buničiny. Ve značně menší míře se používá rovněž při čištění pitné vody, bělení textilu, v herbicidech a při rafinaci uranu [bod 2 odůvodnění rozhodnutí Komise K (2008) 2626 v konečném znění ze dne 11. června 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.695 – Chlorečnan sodný, dále jen „napadené rozhodnutí“].

3 Dne 28. března 2003 předložili zástupci společnosti EKA Chemicals AB (dále jen „EKA“) se sídlem ve Švédsku žádost o ochranu před pokutami nebo alespoň snížení jejich výše na základě oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3, dále jen „oznámení o spolupráci“), týkající se existence kartelové dohody v odvětví chlorečnanu sodného. EKA tuto žádost dne 31. března 2003 podložila listinnými důkazy a ústními prohlášeními svých zástupců (dále jen „prohlášení společnosti EKA z roku 2003“).

4 Dne 30. září 2003 přijala Komise Evropských společenství rozhodnutí, kterým společnosti EKA podmínečně prominula pokutu podle bodu 15 oznámení o spolupráci.

5 Dne 10. září 2004 zaslala Komise společnostem Finnish Chemicals Oy (dále jen „FC“), společnosti se sídlem ve Finsku, Arkema France SA, společnosti se sídlem ve Francii a označené v napadeném rozhodnutí pod firmou „Atochem“ (dále jen „Arkema France“), a konečně žalobkyni žádosti o informace podle čl. 18 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

6 Dne 24. září 2004 uskutečnila Komise slyšení L., zaměstnance společnosti Arkema France [dále jen „L. (Arkema France)“] (dále jen „prohlášení společnosti Arkema France“).

7 Dne 18. října 2004 předložila Arkema France ve své odpovědi na žádost Komise o informace žádost o ochranu před pokutami nebo o snížení jejich výše na základě oznámení o spolupráci.

8 Dne 29. října 2004 předložila FC Komisi na schůzce v jejich prostorách žádost o snížení pokut na základě oznámení o spolupráci a ústně jí poskytla informace související s šetřením týkajícím se chlorečnanu sodného. FC potvrdila svoji žádost o snížení pokut dopisem ze dne 2. listopadu 2004 a současně předložila listinné důkazy týkající se její účasti na Komisí tvrzeném protiprávním jednání.

9 Dne 4. listopadu 2004 se konala schůzka mezi Komisí a zástupci společnosti EKA. Dne 11. listopadu 2004 předala EKA Komisi doplňující informace týkající se nedávného vývoje na trhu s chlorečnanem sodným.

10 Dne 3. a 9. prosince 2004 odpověděla žalobkyně na žádosti Komise o informace ze dne 10. září 2004.

11 Dne 6. července 2006 uskutečnila EKA nové ústní prohlášení určené Komisi, po kterém následovaly pohovory se dvěma jejími zaměstnanci, a to dne 19. a 20. července 2006. Dne 29. srpna 2006 uskutečnila EKA na schůzce v prostorách Komise nová ústní prohlášení (dále jen „prohlášení společnosti EKA z roku 2006“).

12 Mezi 13. listopadem 2006 a 11. dubnem 2008 zaslala Komise žádosti o informace podle čl. 18 odst. 2 nařízení č. 1/2003 několika společnostem, jmenovitě žalobkyni dne 13. listopadu 2006, 8. února 2007, 12. března 2007 a 11. dubna 2008.

13 Dne 27. července 2007 vypracovala Komise oznámení námitek, jehož adresáty byly zejména EKA, FC, Arkema France, žalobkyně a Uralita.

14 Žalobkyně ve stanovené lhůtě předala Komisi své vyjádření k oznámení námitek. Žalobkyně měla přístup do spisu Komise prostřednictvím DVD, které jí tato zaslala a které obsahovalo veřejné dokumenty, a dále k přepisu ústních prohlášení žadatelů směřujících k využití oznámení o spolupráci, která Komise zaznamenala v průběhu šetření.

15 Dne 20. listopadu 2007 využilo několik dotčených společností, mj. Uralita, ale nikoliv žalobkyně, svého práva být ústně vyslechnuty Komisí.

16 Dne 11. června 2008 přijala Komise napadené rozhodnutí, jež bylo žalobkyni oznámeno dne 16. června 2008.

17 V bodě 69 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise v podstatě uvádí, že se EKA, FC, Arkema France a žalobkyně účastnily schůzek a byly ve vzájemném kontaktu za účelem dělby trhů rozdělením objemů prodeje a stanovení cen chlorečnanu sodného na trhu v Evropském hospodářském prostoru (dále jen „EHP“). Na tomto základě vypracovala Komise seznam 72 protisoutěžních kontaktů, které měly formu schůzek nebo telefonních hovorů (dále jen „72 protisoutěžních kontaktů“). Tento seznam tvoří přílohu I napadeného rozhodnutí. Mimoto přílohu II napadeného rozhodnutí tvoří seznam osob zmíněných v uvedeném rozhodnutí. Mezi těmito jmény figurují S. a W., zaměstnanci společnosti EKA [dále jen „S. (EKA)“ a „W. (EKA)“], A. a S. [dále jen „S. (FC)“], zaměstnanci FC, L. (Arkema France) a A., zaměstnanec žalobkyně [dále jen „A. (Aragonesas)“]. Stále v bodě 69 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvádí, že uvedená protisoutěžní jednání probíhala od 21. září 1994 v případě společností EKA a FC, od 17. května 1995 v případě společnosti Arkema France a od 16. prosince 1996 v případě žalobkyně. Trvala až do 9. února 2000, přinejmenším v případě společností EKA, FC, Arkema France a žalobkyně.

18 V bodech 70 a 71 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise upřesnila, že dodržování rozhodnutí přijatých v rámci kartelové dohody bylo ověřováno především na dvoustranných schůzkách a během telefonních hovorů, v průběhu kterých si účastnice vyměňovaly obchodně citlivé informace o vyjednávání se zákazníky, především pak o prodaných objemech a účtovaných cenách. Doplnila, že účastnice kartelové dohody uplatňovaly strategii stabilizace trhu s chlorečnanem sodným, jejímž konečným cílem bylo rozdělení prodávaných objemů produktu, koordinace politiky stanovování cen zákazníkům a potažmo optimalizace jejich marží.

19 Mimoto v bodech 73 až 78 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise popsala základní směry hlavních zásad a fungování kartelové dohody. V této souvislosti zmiňuje četné kontakty mezi hlavními producenty chlorečnanu sodného, jejichž hlavním cílem bylo jednání mezi nimi směřující k rozdělení objemů prodeje na relevantních zeměpisných trzích a stanovení cen, jichž bylo třeba dosáhnout ve smlouvách uzavřených se zákazníky. Podle Komise představuje výměna obchodně citlivých informací důležitý aspekt koluzního jednání, jelikož účastnice poté mohly předvídat chování svých konkurentů na trhu. Co se týče fungování kartelové dohody, Komise tvrdí, že producenti chlorečnanu sodného udržovali časté kontakty ve formě dvoustranných nebo mnohostranných schůzek a telefonních hovorů, avšak bez předem definovaného schématu. Upřesňuje nicméně, že na úrovni vyššího managementu probíhala jednání na mnohostranných schůzkách, často při příležitosti zasedání pracovní skupiny pro chlorečnan sodný Evropské rady chemického průmyslu (dále jen „CEFIC“). A konečně, co se týče harmonogramu jednání, podle Komise se kontakty mezi soutěžiteli obecně zintenzívnily na konci každého roku (mezi říjnem a prosincem), tedy v období, které odpovídalo každoročnímu vyjednávání smluv mezi producenty chlorečnanu sodného a jejich zákazníky na následující rok. Komise však uvádí, že v období, které je předmětem šetření, se tato vyjednávání často přenesla i do začátku dalšího roku, zejména do ledna a února.

20 Co se týče protiprávního jednání žalobkyně, z bodů 350 a 356 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že při posuzování její účasti na protiprávních dohodách Komise vycházela z žádostí o ochranu před pokutami nebo o jejich snížení a dále ze soudobých dokumentů prokazujících podle Komise, že se žalobkyně střetávala s jinými účastnicemi kartelové dohody a konečně z přiznání žalobkyně ohledně její účasti na protiprávní schůzce konané při příležitosti oficiálního zasedání CEFIC dne 28. ledna 1998 v Bruselu (dále jen „protiprávní schůzka ze dne 28. ledna 1998“).

21 Co se týče konkrétně důkazů časově blízkých protiprávnímu jednání, Komise v bodech 349 a 350 odůvodnění napadeného rozhodnutí tvrdí následující:

„349 Poznámky [S. (FC)] ve třech místech odkazují na telefonní hovor s žalobkyní. Nejprve dne 16. prosince 1996 [S. (FC)] v rozhovoru se [S. (EKA)] potvrdil, že se [FC] podřídí cenám domluveným pro Španělsko a Portugalsko, přičemž při této příležitosti zmínil diskuzi s [žalobkyní]: ‚[DŮVĚRNÉ]( ) ‘ (zvýraznění bylo doplněno, viz bod 130 odůvodnění). Poznámka ‚[DŮVĚRNÉ]‘, ukazuje, že [S. (FC)] měl předtím s [žalobkyní] osobní rozhovor o cenách, zapadající do dohod mezi účastnicemi kartelové dohody. Poznámky [S. (FC)] dále zmiňují telefonní hovor se [S. (EKA)]: ‚[DŮVĚRNÉ]‘ (zvýraznění bylo doplněno, viz bod 219 odůvodnění). Tato poznámka dosvědčuje, že Arkema France hovořila o cenách přímo s [žalobkyní], což opět představuje obecnou koordinaci cen. A konečně, poznámky [S. (FC)] upřesňují ohledně telefonního hovoru ze dne 9. prosince 1999: ‚[DŮVĚRNÉ]‘ (zvýraznění bylo doplněno, viz bod 258 odůvodnění). Z této poznámky vyplývá, že si [S. (FC)] poznamenal, co mu [L. (Arkema France)] uvedl do telefonu, nebo že L. informoval o svém vlastním rozhovoru s [žalobkyní]. Není důležité, [zda žalobkyně] hovořila s jedním, nebo s druhým, neboť z obsahu poznámek vyplývá, že dotčený rozhovor byl protiprávní.

350 Tyto odkazy jasně svědčí o přímých telefonních kontaktech s [žalobkyní] a zjevně ukazují, že tato přímo přispěla k obecným dohodám o cenách. K tomu navíc [žalobkyně] potvrdila, že se zúčastnila [protiprávní schůzky ze dne 28. ledna 1998], v průběhu které vedli soutěžitelé protiprávní diskuze (viz body 182 a 184 odůvodnění). Komise z toho tedy vyvozuje, a přitom vychází z ústních prohlášení, která v projednávané věci získala, a důkazních materiálů časově blízkých skutkovým okolnostem, které jasně ukazují na její protisoutěžní jednání, [že se žalobkyně] účastnila protiprávního jednání v celém rozsahu. Za takových okolností přísluší [žalobkyni] předložit důkazy vysvětlující, jak se její chování slučuje se soutěžním jednáním.“

22 V bodě 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla následující:

„V ostatních případech, v nichž se v [napadeném] rozhodnutí odkazuje na [žalobkyni], Komise přijímá argument této společnosti, podle něhož mohou informace spíše než od dotyčné samotné pocházet od třetích osob. Spis Komise neobsahuje dostatek důkazů, které by umožňovaly s určitostí prokázat, že dotčené informace pocházely přímo od žalobkyně. Bude to zohledněno v rámci doby trvání protiprávního jednání, z něhož se [žalobkyně] musí zodpovídat.“

23 Co se týče doby trvání protiprávního jednání, a zejména začátku a konce účasti žalobkyně na protiprávním jednání, Komise v bodech 487 až 489 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvedla a vyvodila následující:

„487 EKA a [FC] se účastnily protisoutěžních dohod od […] a [žalobkyně] přinejmenším od 16. prosince 1996 (viz bod 130 odůvodnění). […].

488 Co se týče ukončení protiprávního jednání, pokud je Komisi známo, poslední protisoutěžní schůzka, které se zúčastnily EKA, Atochem a [žalobkyně], se konala dne 9. února 2000. Na této schůzce se EKA otevřeně distancovala od kartelové dohody, když odmítla jakoukoliv další diskuzi s konkurenty. Jeden z účastníků na ní jasně uvedl svůj záměr nebýt již nadále do kartelové dohody zapojen a, pokud je Komisi známo, jde o poslední zohledněný kontakt mezi producenty chlorečnanu sodného (viz rovněž bod 283 odůvodnění). Zatímco EKA, Atochem a [žalobkyně] se schůzky ze dne 9. února 2000 přímo účastnily, nic ve spisu Komise neukazuje na to, že by se [FC] před tímto dnem otevřeně distancovala od kartelové dohody (žádná z účastnic ostatně takové distancování se neuplatňovala). V důsledku toho považuje Komise 9. února 2000 za den ukončení kartelové dohody pro všechny dotyčné podniky, a to EKA, [FC], Atochem a [žalobkyni].

489 Z toho plyne, že celková doba trvání protiprávního jednání, tak jak je popsáno v [napadeném] rozhodnutí, dosahuje […] u [žalobkyně] a společnosti Uralita 3 let a 1 měsíce.“

24 V bodech 444 a 455 až 468 odůvodnění napadeného rozhodnutí má Komise za to, že Uralita vykonávala rozhodující vliv na strategické rozhodování a celkovou obchodní politiku žalobkyně a dále že poté, co Uralita pohltila společnost EIA, přešla odpovědnost za protiprávní jednání příslušející společnosti EIA, jakožto jediné akcionářce žalobkyně, na společnost Uralita. V bodech 469 a 487 až 489 odůvodnění napadeného rozhodnutí tudíž Komise považuje [žalobkyni] a společnost Uralita za společně a nerozdílně odpovědné za protiprávní jednání, kterého se první z nich dopouštěla mezi 16. prosincem 1996 a 9. únorem 2000 (dále jen „dotčené protiprávní jednání“), tj. v celkové délce tří let a jednoho měsíce.

25 Co se týče stanovení výše ukládaných pokut, z bodu 498 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise vycházela z pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2; Zvl. vyd. 08/02, s. 205, dále jen „pokyny z roku 2006“). Mimoto v projednávaném případě z bodu 509 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že pro účely určení tržeb Komise zohlednila prodeje chlorečnanu sodného uskutečněné každým podnikem v EHP za hospodářský rok, který odpovídá poslednímu celému roku protiprávního jednání, který skončil dne 31. prosince 1999.

26 Co se týče stanovení základní výše pokuty, z bodů 509 až 524 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise zaprvé konstatovala, co se týče závažnosti dotčeného protiprávního jednání, že jelikož toto spočívalo na dohodách o rozdělení trhů a stanovení cen, bylo zvláště závažné (bod 512 odůvodnění napadeného rozhodnutí), že kumulovaný podíl na trhu podniků účastnících se tohoto protiprávního jednání dosahoval v roce 1999 90 % v rámci EHP (bod 513 odůvodnění napadeného rozhodnutí), že toto protiprávní jednání mělo rovněž účinky na podstatnou část území EHP (bod 514 odůvodnění napadeného rozhodnutí) a konečně že dohody, i když vždy nepřinesly všechny očekávané výsledky, byly obecně prováděny (bod 515 odůvodnění napadeného rozhodnutí). V důsledku toho Komise stanovila podíl tržeb každého ze zapojených podniků, který byl použit pro stanovení základní výše, na 19 %.

27 Zadruhé Komise stanovila násobící koeficient na základě doby trvání protiprávního jednání základě ustanovení bodu 24 pokynů z roku 2006 na 3,5.

28 Zatřetí v bodě 523 odůvodnění napadeného rozhodnutí se Komise na základě ustanovení bodu 25 pokynů z roku 2006 a za účelem odrazení dotčených podniků od účasti na horizontálních dohodách o stanovení cen obdobných dohodám tvořícím předmět napadeného rozhodnutí rozhodla zvýšit základní výši pokuty o dodatečnou částku stanovenou s ohledem na faktory posuzované v bodech 512 až 515 odůvodnění napadeného rozhodnutí na 19 %.

29 Komise v čl. 1 písm. g) a h) napadeného rozhodnutí dochází k závěru, že žalobkyně a Uralita porušily článek 81 ES a článek 53 Dohody o EHP tím, že se od 16. prosince 1996 do 9. února 2000 podílely na souboru dohod a jednání ve vzájemné shodě zaměřených na rozdělení objemů prodeje, stanovování cen, výměnu obchodně citlivých informací o cenách a objemech prodeje a sledování provádění protisoutěžních ujednání na trhu s chlorečnanem sodným v EHP.

30 V článku 2 písm. f) napadeného rozhodnutí Komise uložila žalobkyni a společnosti Uralita společně a nerozdílně pokutu ve výši 9 900 000 eur.

31 V článku 3 napadeného rozhodnutí Komise podnikům uvedeným v článku 1 uvedeného rozhodnutí nařizuje, aby ukončily dotčené protiprávní jednání, pakliže tak dosud neučinily, a aby se dále zdržely veškerého jednání, jež je popsané v článku 1 napadeného rozhodnutí, jakož i veškerého jednání se stejnými nebo podobnými účinky.

32 Článek 4 napadeného rozhodnutí vyjmenovává adresáty napadeného rozhodnutí, mezi nimi i žalobkyni.

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

33 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 26. srpna 2008 podala žalobkyně projednávanou žalobu.

34 Na základě zprávy soudkyně zpravodajky se Tribunál (druhý senát) rozhodl zahájit ústní část řízení. Tribunál rovněž položil určité otázky účastnicím řízení a požádal Komisi o předložení některých dokumentů. Účastnice řízení na tyto žádosti a otázky odpověděly ve stanovené lhůtě.

35 Dopisem ze dne 3. září 2010 předložila Komise své vyjádření ke zprávě k jednání ve věci T‑348/08.

36 Na jednání předal Tribunál účastnicím řízení kopie stran 1159 a 1160 spisu Komise. Účastnice potvrdily, že s výjimkou Tribunálem ručně doplněného číslování odrážek uvedených na těchto dvou stranách je uvedená kopie zcela totožná s originálem těchto dvou stran ve spisu Komise.

37 Ústní část řízení byla ukončena dne 10. září 2010.

38 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se jí týká;

– podpůrně, změnil články 1 a 2 napadeného rozhodnutí a zrušil tak nebo podstatně snížil výši pokuty, která jí byla uložena;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

39 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu;

– uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

A – K návrhu na zrušení napadeného rozhodnutí

40 Na podporu své žaloby uplatňuje žalobkyně dva žalobní důvody. První žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení skutkového stavu vzniklých tím, že Komise právně dostačujícím způsobem neprokázala, že by se žalobkyně dotčeného protiprávního jednání účastnila. Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení skutkového stavu, kterých se Komise dopustila ve fázi stanovení výše pokuty uložené žalobkyni.

1. K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení skutkového stavu vzniklých tím, že Komise vzala v úvahu účast žalobkyně na protiprávním jednání mezi 16. prosincem 1996 a 9. únorem 2000

41 V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že důkazy zohledněné Komisí v napadeném rozhodnutí neprokazují právně dostačujícím způsobem, že by se dotčeného protiprávního jednání účastnila. Tento první důvod se dělí na dvě části. Komise neprokázala, ani že by se žalobkyně přímo účastnila dotčeného protiprávního jednání mezi 16. prosincem 1996 a 9. únorem 2000, ani že by se účastnila jediného a pokračujícího protiprávního jednání pokrývajícího celý EHP.

a) Argumenty účastnic řízení

42 Podle žalobkyně spočívá soubor nepřímých důkazů, kterých se Komise dovolává k tomu, aby jí přičetla dotčené protiprávní jednání, na následujících třech typech důkazů. První je založen na skutečnosti, že žalobkyně uznala, že se zúčastnila protiprávní schůzky ze dne 28. ledna 1998 spolu se společnostmi EKA, FC a Arkema France. Druhý vychází z ručně psaných poznámek S. (FC) [dále jen „poznámky S. (FC)“]. Třetí spočívá na prohlášeních společnosti EKA z roku 2003 a z roku 2006. Žádný z těchto tří důkazů posuzovaných ať jednotlivě či společně přitom neprokazuje – a přitom nepřetrvávají žádné rozumné pochybnosti – že by se účastnila protiprávní kartelové dohody.

43 Zaprvé, co se týče protiprávní schůzky ze dne 28. ledna 1998, žalobkyně nezpochybňuje, že se jí zúčastnila. Jednalo se podle ní o čistě neformální setkání na chodbách hotelu. Připomíná nicméně, že jak vyplývá z poznámek S. (FC), tak jak figurují na straně 1159 spisu Komise, vůdci kartelové dohody požádali zaměstnance žalobkyně, aby odešel, krátce poté, co se skupinka sešla. Žalobkyně proto tvrdí, že to, že se částečně zúčastnila jediné schůzky ze 72 protisoutěžních kontaktů mezi členy kartelové dohody identifikovaných Komisí, neumožňuje, aby jí byla přičítána účast na velmi složitých dohodách mezi ostatními adresáty napadeného rozhodnutí, vyznačujících se velkou četností.

44 Zadruhé, co se týče důkazů časově blízkých protiprávnímu jednání vycházejících z poznámek S. (FC), ty jsou tvořeny pouze třemi nepřímými odkazy na žalobkyni uvedenými v bodě 349 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Jak z uvedeného bodu odůvodnění, tak z bodu 352 odůvodnění uvedeného rozhodnutí totiž vyplývá, že tyto tři odkazy vycházející z poznámek S. (FC) tvoří jediné důkazy časově blízké skutkovým okolnostem hovořící proti žalobkyni. Ze znění bodu 352 odůvodnění uvedeného rozhodnutí dále vyplývá, že sama Komise měla za to, že není možné s určitostí prokázat, že ostatní informace vycházející z poznámek S. (FC) a týkající se žalobkyně pocházejí přímo od ní.

45 Žalobkyně dodává, že ostatní prohlášení, která jsou uvedena v žádostech na základě oznámení o spolupráci, kterým se Komise pokouší dát ve svých písemnostech větší význam než třem odkazům uvedeným v bodě 349 odůvodnění napadeného rozhodnutí, mohou být vykládána odlišně, než jak navrhuje Komise, a neumožňují dojít k závěru, že se žalobkyně účastnila jediného a pokračujícího protiprávního jednání. A konečně, Komise vychází rovněž z dalších důkazů, které nebyly v napadeném rozhodnutí uvedeny a neprokazují jakoukoliv vinu žalobkyně, což vysvětluje, že byly v uvedeném rozhodnutí opomenuty. Konkrétně žalobkyně tvrdí, že Komise v žalobní odpovědi uvádí, že rozhodnutí je založeno nejen na třech odkazech v bodě 349 odůvodnění napadeného rozhodnutí, ale rovněž na dalších odkazech, které se jí týkají, obsažených v poznámkách S. (FC). Žalobkyně se domnívá, že to v podstatě znamená mít za to, že každý odkaz na ni musí být vykládán jako přímé tvrzení směřující proti ní. Přestože se přitom Komise při obvinění žalobkyně zaštiťuje „jasným zněním [napadeného] rozhodnutí“, co se týče těchto ostatních odkazů vycházejících z poznámek S. (FC), ta má naopak za to, že představují důkazy v její prospěch nebo že neprokazují, že by se dotčeného protiprávního jednání účastnila.

46 A konečně, žalobkyně má za to, že navzdory tomu, co vyplývá z bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí, v němž je uvedeno, že jelikož ostatní informace vycházející z poznámek S. (FC) mohou spíše než od žalobkyně pocházet od třetích osob, „bude to zohledněno na úrovni doby trvání protiprávního jednání, ze které se [žalobkyně] musí zodpovídat“, Komise nezměnila své stanovení doby trvání účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání oproti délce uvedené v oznámení námitek. Z toho vyvozuje, že doba trvání zohledněná v napadeném rozhodnutí neodráží přesně rozsah její údajné účasti na dotčeném protiprávním jednání a že ve vztahu k ní Komise nepřistoupila k úpravám nebo ústupkům, aby tak zohlednila nepřesvědčivost důkazů.

47 První odkaz na žalobkyni, uvedený v bodě 349 odůvodnění napadeného rozhodnutí, se vztahuje k telefonnímu hovoru uskutečněnému dne 16. prosince 1996 mezi S. (FC) a S. (EKA), v průběhu kterého první z nich zmínil rozhovor, který měl s žalobkyní o cenách ve Španělsku. Žalobkyně tvrdí, aniž v tomto ohledu přetrvávají jakékoliv rozumné pochybnosti, že tento první odkaz neprokazuje, že se účastnila kartelové dohody. Dotyčný zaměstnanec totiž popřel, že by byl v kontaktu se S. (FC) mimo rámec oficiálních generálních shromáždění CEFIC. Tento odkaz dále informuje pouze o obsahu rozhovoru se společností EKA ohledně žalobkyně. A konečně, ostatní důkazy neukazují, že by se žalobkyně zúčastnila dohody o cenách v průběhu období vyjednávání, které předcházelo podepsání smluv na chlorečnan sodný na první čtvrtletí 1997. Pokud by se žalobkyně v tomto období účastnila kartelové dohody, poznámky S. (FC) by na to odkazovaly častěji, a to i jinak než nepřímo.

48 Druhý odkaz na žalobkyni se vztahuje k telefonnímu hovoru, který se uskutečnil dne 4. prosince 1998 mezi S. (FC) a S. (EKA), v průběhu něhož druhý z nich zmínil rozhovor, který měl se společností Arkema France o cenách v Portugalsku. Z této konverzace vyplývá, že Arkema France S. (EKA) sdělila, že se obrátila na zaměstnance žalobkyně. Žalobkyně má za to, že tento výňatek neznamená, že by se účastnila kartelové dohody, a naopak by mohl naznačovat, že žalobkyně byla požádána, aby nesnižovala ceny. Mimoto žalobkyně poznamenává, že žádost společnosti Arkema France, aby mohla využít oznámení o spolupráci [formulovaná na slyšení L. (Arkema France) dne 24. září 2004], neobsahuje žádnou zmínku jména žalobkyně v rámci diskuzí, které probíhaly od poloviny roku 1998 do května 2000. Kromě toho tento výňatek informuje o prohlášení společnosti Arkema France, která byla přímou konkurentkou FC. Žalobkyně proto přichází s myšlenkou, že během hovoru se S. (EKA) mohla mít Arkema France zájem, jakožto agresivní konkurentka FC, aby tato uvěřila, že cena neklesne a že FC musí respektovat úroveň předchozího roku. A konečně žalobkyně tvrdí, že v průběhu roku 1998 snížila v Portugalsku své prodejní ceny chlorečnanu sodného. Druhý odkaz tudíž nejen neprokazuje, že by se žalobkyně účastnila diskuzí v průběhu dotyčného období, ale představuje mimo to důkaz svědčící v její prospěch, jelikož naznačuje, že žalobkyně své jednání nekoordinovala se členy kartelové dohody.

49 Třetí odkaz na žalobkyni se vztahuje k telefonnímu hovoru, který proběhl dne 9. prosince 1999 mezi S. (FC) a L. (Arkema France), v průběhu něhož jeden z nich uvedl, že hovořil s žalobkyní. Žalobkyně přitom tvrdí, že skutečnost, že s ní někdo hovořil, neznamená sama o sobě, že by jednala protiprávně. Jelikož byla vnímána jako podnik, který odmítá spolupracovat, je možné, že ostatní členové kartelové dohody cítili potřebu s ní mluvit, aby se pokusili ji přesvědčit, „aby se zařadila“. Kromě toho žalobkyně opět podotýká, že tento třetí odkaz je v rozporu s prohlášeními zaznamenanými v průběhu slyšení L. (Arkema France), ve kterých již nezmiňuje žalobkyni jako účastnici kartelové dohody mezi polovinou roku 1998 a květnem 2000.

50 Zatřetí, co se týče prohlášení společnosti EKA z roku 2003 a z roku 2006, žalobkyně připomíná, že podle Komise vysvětlují „zapojení žalobkyně u španělských, francouzských a portugalských zákazníků“. Nicméně FC a Arkema France neformulovaly žádné obvinění v tomto duchu.

51 V první řadě, co se týče prohlášení společnosti EKA z roku 2003, vyplývá z něj, že hlavními účastníky kartelové dohody byly EKA, FC a Arkema France. Žalobkyně se účastnila dohod v menším měřítku. Mimoto Komise má v bodě 358 odůvodnění napadeného rozhodnutí a v k němu se vztahující poznámce pod čarou 391 na mysli specificky prohlášení společnosti EKA z roku 2003. Na tomto základě žalobkyně reprodukuje a komentuje tři pasáže těchto prohlášení, které se týkají Španělska, Francie a Portugalska. Tyto tři pasáže tvoří referenční pasáže prohlášení společnosti EKA, vysvětlující její tvrzení, podle kterého se žalobkyně účastnila kartelové dohody na základě svého postavení a svých zájmů na trhu se španělskými, francouzskými a portugalskými zákazníky.

52 Co se týče první pasáže, týkající se Španělska, vyplývá z ní, že EKA zejména prohlásila, že „[DŮVĚRNÉ]“. V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že pokud by měla ztratit podíly na trhu ve Španělsku, bylo by přirozené, že by se snažila najít zákazníky na sousedních trzích, například ve Francii nebo v Portugalsku. Jedná se tedy o běžné chování na trhu podrobeném hospodářské soutěži. Existuje tedy i jiný výklad, než který zohlednila Komise, který je v souladu s běžným chováním na trhu.

53 Co se týče druhé pasáže, týkající se Francie, vyplývá z ní, že EKA zejména prohlásila, že „[DŮVĚRNÉ]“. Žalobkyně tvrdí, že Komise vychází z tohoto prohlášení, aby vyvodila existenci dvoustranných dohod o objemech mezi společností Arkema France a jinými producenty než EKA ve Francii. Žalobkyně proto tvrdí, že toto prohlášení společnosti EKA spočívá pouze na fámách, jelikož tvrdí, že se žalobkyně účastnila dohod, kterých se EKA neúčastnila. Informace obsažené v tomto prohlášení tedy mohly být získány pouze od třetích osob, například společnosti Arkema France. Žalobkyně přitom podotýká, že ve své žádosti, aby mohla využít oznámení o spolupráci, Arkema France nezmiňuje žádnou odlišnou dohodu se žalobkyní. Prohlášení třetí osoby, která tvrdí existenci dohody, která byla „zřejmě“ uzavřena jinými producenty, nemůže zakládat přesvědčení ohledně existence takové dohody. Tato pasáž prohlášení společnosti EKA tudíž není dostatečně jasná k tomu, aby z ní plynula účast žalobkyně na dotčeném protiprávním jednáním.

54 Co se týče třetí pasáže, týkající se Portugalska, vyplývá z ní, že EKA zejména prohlásila, že „[DŮVĚRNÉ]“. Žalobkyně tvrdí, že nerozumí, jak by toto prohlášení mohlo tvořit důkaz proti ní, jelikož se týká pouze společností EKA, Arkema France a FC a jejich dohody o objemech.

55 Dále prohlášení společnosti EKA z roku 2006 byla formulována na základě žádosti Komise. Žalobkyně přitom tvrdí a trvá na tom, navzdory argumentům na obhajobu Komise, že tato prohlášení z roku 2006 opravují určité chyby, či jsou dokonce v rozporu s určitými tvrzeními obsaženými v předchozích prohlášeních společnosti EKA, zejména z roku 2003. Ve svých prohlášeních z roku 2006 tak EKA uvedla, že se žalobkyně zúčastnila pouze jediné schůzky a již ne pěti. Mimoto, EKA již neuvádí, že si žalobkyně a Arkema France rozdělily své podíly na trhu ve Francii v rámci odlišné dohody. Mimoto žalobkyně podotýká, že co se týče španělského trhu, nové prohlášení společnosti EKA podporuje její názor, podle kterého jsou Komisí uváděná jednání zcela přirozená. Stejně tak prohlášení společnosti EKA z roku 2006 již neobsahuje žádnou konkrétní zmínku o žalobkyni, pokud jde o španělský, portugalský a francouzský trh. Žalobkyně tvrdí, že přestože EKA prohlásila, že žalobkyně byla účastnicí dohod, neposkytuje v této věci žádný konkrétní údaj. Podotýká totiž, že zatímco prohlášení společnosti EKA nesprávně obviňují žalobkyni z toho, že se zúčastnila pěti schůzek, Komise je rozumně v napadeném rozhodnutí neuvedla. Jediná zmínka jejího jména představuje důkaz ve prospěch žalobkyně, jelikož značí, že se EKA a FC rozhodly nezvyšovat své ceny pro případ, že by je žalobkyně, Arkema France a [DŮVĚRNÉ] nenásledovaly.

56 Žalobkyně z toho vyvozuje, že nekonzistentnosti mezi prohlášeními společnosti EKA z roku 2003 a z roku 2006 umožňují mít o něco větší pochybnosti o jejich správnosti a důkazní hodnotě. Nemohou proto zakládat pevné přesvědčení Tribunálu ohledně toho, že se žalobkyně dopustila protiprávního jednání. Mimoto tato prohlášení nikterak nezmiňují schůzky nebo telefonní hovory s žalobkyní. Jsou tudíž nedostatečná k tomu, aby mohla být žalobkyni přičtena odpovědnost za porušení článku 81 ES.

57 Začtvrté žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně zohlednila jako den ukončení její údajné účasti na kartelové dohodě den 9. února 2000. Důkazy předložené v napadeném rozhodnutí totiž prokazují pouze to, že se žalobkyně zúčastnila oficiálního zasedání CEFIC konaného dne 9. února 2000, což nezpochybňuje. Naopak Komise neprokázala, že by se žalobkyně účastnila protiprávní schůzky konané při příležitosti zasedání CEFIC ze dne 9. února 2000 (dále jen „protiprávní schůzka ze dne 9. února 2000“). Na prvním místě se žalobkyně domnívá, že prohlášení S. (EKA) na protiprávní schůzce ze dne 9. února 2000 týkající se odmítnutí společnosti EKA účastnit se jakýchkoliv dalších diskuzí se svými konkurenty, dostatečně neprokazuje její vlastní účast na uvedené schůzce. Dále tvrdí, že Arkema France ani FC takové prohlášení nezmiňují a že její zaměstnanec potvrdil, že toto prohlášení neslyšel. Diskuze ze dne 20., 21. a 24. ledna 2000, na které Komise odkazuje v bodě 283 odůvodnění napadeného rozhodnutí, nadto nemohou být považovány za důkazy hovořící v neprospěch žalobkyně nebo schopné prokázat její účast na protiprávní schůzce ze dne 9. února 2000. Závěrem žalobkyně podotýká, že z přílohy I napadeného rozhodnutí vyplývá, že nebyla označena za účastnici protiprávní schůzky ze dne 9. února 2000 a že toto neoznačení nemůže být výsledkem pouhé chyby v psaní.

58 Na závěr první části prvního žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že důkazy zohledněné proti ní v napadeném rozhodnutí nejsou dostatečně přesné a shodující se, aby mohly zakládat pevné přesvědčení, že se účastnila dotčeného protiprávního jednání.

59 Za těchto podmínek zaprvé s ohledem na zásadu, podle které svědčí pochybnosti obžalovanému, jí Komise neměla přičítat účast na uvedeném protiprávním jednání, jelikož v projednávaném případě přetrvávají pochyby ohledně účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání.

60 Zadruhé žalobkyně podotýká, že pravomoc, kterou má Komise pro konstatování porušení ustanovení článku 81 ES, je nyní posílena. Nařízení č. 1/2003 jí tak poskytuje nové a posílené pravomoci. Mimoto, nové programy zmírnění pokut jí nyní umožňují získávat podstatné listinné důkazy. Navíc technologický vývoj v oblasti výpočetní techniky rovněž Komisi umožňuje provádět složitá elektronická vyhledávání. A konečně žalobkyně podotýká, že v projednávaném případě Komise nepovažovala za nutné prohloubit své šetření a na základě toho provést kontrolu v jejích prostorách nebo v prostorách jiných společností, které byly adresátkami napadeného rozhodnutí.

61 Vzhledem k uvedeným posíleným pravomocem musí být Komise nucena dodržovat vysokou úroveň kvality důkazů. Jelikož v projednávaném případě této úrovně kvality nedosáhla, měla jí Komise, tak jako to učinila v případě ostatních malých producentů, jejichž situace byla obdobná situaci žalobkyně, přiznat výhodu plynoucí z přetrvávajících pochybností. Komise jí tudíž neměla přičíst účast na dotčeném protiprávním jednání ani jí uložit pokutu. Žalobkyně každopádně uvádí, že zatímco úroveň informací vyměněných mezi třemi hlavními producenty ohledně [DŮVĚRNÉ] byla podobná úrovni informací vyměněných ohledně žalobkyně, Komise se rozhodla uložit pokutu pouze jí. Žalobkyně z toho vyvozuje, že Komise porušila zásadu rovného zacházení.

62 Komise zpochybňuje opodstatněnost argumentů uváděných žalobkyní.

63 Trvá na tom, že důkazy uvedené v napadeném rozhodnutí prokazují, že se žalobkyně účastnila dotčeného protiprávního jednání. Připomíná, že uvedené důkazy jsou trojího druhu, a sice prohlášení členů kartelové dohody hovořící proti žalobkyni, dále četné poznámky časově blízké skutkovým okolnostem učiněné S. (FC) a konečně přiznání žalobkyně k účasti na protiprávní schůzce ze dne 28. ledna 1998, které je podepřeno dalšími důkazy vztahujícími se k této schůzce.

64 Nejprve, co se týče prohlášení členů kartelové dohody, Komise podotýká, že ta byla učiněna krátce po skončení kartelové dohody a že se vyznačují vysokým stupněm vzájemné shody, jakož i shody s časově blízkými poznámkami S. (FC). Doplňuje, že na rozdíl od tvrzení žalobkyně společnosti, které požádaly, aby mohly využít oznámení o spolupráci, nejsou nutně vedeny k tomu, aby předkládaly zkreslené důkazy týkající se ostatních členů předmětné kartelové dohody.

65 Dále, co se týče časově blízkých poznámek S. (FC), Komise zpochybňuje tvrzení žalobkyně, podle kterého s ohledem na bod 349 odůvodnění napadeného rozhodnutí byly pro obvinění žalobkyně zohledněny pouze tři pasáže poznámek S. (FC), takže jakýkoliv jiný odkaz mohl být opomenut. Komise totiž poznamenává, že mimo tří výňatků, na které se žalobkyně soustředí, opakovaně vychází z jiných odkazů na žalobkyni učiněných v poznámkách S. (FC) a v tomto rámci uvádí jako příklad body 150, 220, 229, 256, 305, 319 a 347 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Komise podotýká, že ve fázi repliky se žalobkyně spokojila s omezením své kritiky těchto věcných důkazů na výňatky z poznámek S. (FC) uvedené v bodě 150 odůvodnění, přičemž je citovala zkráceně a mimo jejich kontext. Co se týče ostatních šesti bodů odůvodnění, žalobkyně uznává jejich povahu svědčící přímo proti ní, ale tvrdí, že ji napadené rozhodnutí neuvádí ve skutkových zjištěních vztahujících se k roku 1997. Toto tvrzení je nesprávné a Komise mohla oprávněně dojít ve fázi žalobní odpovědi k závěru, že v roce 1997 probíhaly pravidelné telefonní kontakty mezi žalobkyní a členy kartelové dohody.

66 Bod 349 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyvrací argumenty žalobkyně, které se mají vztahovat k její neúčasti na kartelové dohodě, a nesmí být zaměňován s takovými body odůvodnění, jakými jsou body 305 a 319, ve kterých Komise plně rozvíjí své argumenty v neprospěch žalobkyně. Komise mimoto trvala na těchto třech odkazech uvedených v bodě 349 odůvodnění, neboť se jedná o zvláště přesvědčivé, a tedy zásadní důkazy, které mohou prokázat, že se žalobkyně účastnila dotčeného protiprávního jednání, a sice jediného a pokračujícího protiprávního jednání celoevropského rozsahu, žalobkyně dále tato prohlášení nezpochybnila, a, konečně, tyto důkazy časově blízké skutkovým okolnostem hovoří proti žalobkyni zvláště silně, aniž by ale přitom byly jedinými důkazy, které Komise shromáždila.

67 Poté, co se týče bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí, Komise tvrdí, že v něm jasně rozlišovala mezi jednotlivými výňatky z poznámek S. (FC), v závislosti na jejich důkazní hodnotě, zejména za účelem určení doby trvání účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání. V uvedeném bodě 352 odůvodnění přitom uvedla, že pokud by se bývala omezila na jiné odkazy na žalobkyni, než které jsou uvedeny v bodě 349 odůvodnění, měla by problémy přesvědčivě prokázat koluzní jednání. Z tohoto důvodu se tedy rozhodla je nezohlednit pro prodloužení doby trvání účasti žalobkyně na kartelové dohodě. Jestliže se ale nejeví být tyto ostatní odkazy na ní samy o sobě přesvědčivé, jsou přinejmenším součástí shod okolností a nepřímých důkazů, na nichž Komise mohla založit svoji analýzu týkající se účasti žalobkyně na kartelové dohodě.

68 Pokud jde o fázi dupliky, stále co se týče bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí, Komise tvrdí, že žalobkyně opomíjí body 305 a 319 odůvodnění napadeného rozhodnutí, které výslovně uvádějí ostatní výňatky z poznámek S. (FC) jakožto důkazy proti ní. Rovněž odhlíží od bodů 357 a 358 odůvodnění napadeného rozhodnutí, které prokazují, že Komise zakládá své výtky směřující proti žalobkyni na poznámkách S. (FC), posuzovaných celkově, a neomezuje se na tři odkazy uvedené v bodě 349 odůvodnění uvedeného rozhodnutí. Podle Komise z judikatury vyplývá, že skutečnost, že je informace poskytnuta nepřímo nebo že má druhořadý dosah, nemá žádný dopad na možnost jejího využití jako důkazu. Důkazy časově blízké protiprávnímu jednání představované poznámkami S. (FC) jsou konzistentní s ostatními důkazy ve spisu hovořícími proti žalobkyni a byly široce přijaty účastnicemi řízení, včetně žalobkyně.

69 A konečně bod 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí neobsahuje žádný příslib úpravy doby trvání účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání oproti délce zohledněné v oznámení námitek. Kromě toho na rozdíl od tvrzení žalobkyně důkazy použité v napadeném rozhodnutí jsou tytéž jako důkazy uvedené v oznámení námitek.

70 Na závěr Komise nejprve tvrdí, že napadené rozhodnutí spočívá na obecných důkazech poskytnutých společnostmi EKA, Arkema France a FC, které kategoricky prokazují účast žalobkyně na kartelové dohodě a charakteristiky této kartelové dohody.

71 Poté Komise provádí výčet některých konkrétních důkazů prokazujících kontakty mezi žalobkyní a ostatními členy kartelové dohody.

72 Zaprvé z poznámek S. (FC) ohledně jeho telefonního hovoru se S. (EKA) ze dne 16. prosince 1996 vyplývá, že první z nich již předtím hovořil s žalobkyní. Komise podotýká, že ta tento důkaz ve své odpovědi na oznámení námitek nezpochybnila. Mimoto zpochybňuje žalobkyní nyní uplatněné argumenty proti tomuto důkazu.

73 Zadruhé, co se týče důkazů vztahujících se ke kalendářnímu roku 1997, Komise má za to, že výňatky z časově blízkých poznámek S. (FC), datovaných 10. a 14. ledna 1997, dokreslují pobouření žalobkyně vůči snahám FC osobovat si větší podíl na trhu ve Španělsku a v Portugalsku. Stejně tak z poznámky S. (FC) ze dne 14. října 1997 ohledně dvoustranné schůzky z téhož dne mezi společnostmi EKA a FC, která se konala v Turku (Finsko) (dále jen „schůzka v Turku ze dne 14. října 1997“), vyplývá, že FC a EKA měly potíže vysvětlit, zejména žalobkyni, že zvýšení cen o 1,5 % bylo nutné z důvodu inflace. Stále ohledně této schůzky v Turku ze dne 14. října 1997, z prohlášení společnosti EKA vyplývá, že z důvodu zvýšení prodejů FC ve Španělsku existovalo nebezpečí odvetných opatření španělských producentů a že EKA a FC se dohodly nezvyšovat své ceny v případě, že by je zejména žalobkyně nenásledovala.

74 Zatřetí, co se týče protiprávní schůzky ze dne 28. ledna 1998, Komise připomíná, že žalobkyně připustila, že se této schůzky zúčastnila. Poznámky S. (FC) ukazují, že účastnice probíraly trhy s chlorečnanem sodným v několika zemích, jakož i podíly na trhu a ceny. Komise nejprve ve svých písemnostech tvrdila, že žádná písemnost ve spisu neumožňuje se domnívat, že účast žalobkyně na této schůzce představuje nový či výjimečný prvek. Nicméně poté Komise ve svém vyjádření ke zprávě k jednání výslovně uznala, že tato účast žalobkyně představuje nový prvek. Komise má však za to, že žalobkyně neprokázala, že by se této schůzky zúčastnila z jiného důvodu než ostatní členové kartelové dohody, a že se od ní veřejně nedistancovala. Tvrzení žalobkyně týkající se neformální povahy schůzky je v rozporu se skutečností, že tato schůzka byla plánována několik týdnů dopředu, a dále s podrobnými poznámkami S. (FC). Na rozdíl od toho, co nesprávně pochopila žalobkyně, z bodu 183 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že účastnice vyčerpávajícím (a nikoliv výhradním) způsobem diskutovaly o Belgii, Španělsku, Francii a Portugalsku. Z poznámek S. (FC) nevyplývá, že by vůdcové kartelové dohody žalobkyni požádali, aby odešla. Naopak poznámky S. (FC) ukazují, že přezkum španělského, francouzského a portugalského trhu byl po většinu schůzky prokládán diskuzemi o jiných trzích, takže je pravděpodobné, že žalobkyně byla přítomna po celou dobu schůzky. A konečně Komise tvrdí, že se příloha I napadeného rozhodnutí nutně omezuje na kontakty, u nichž je jí známo přesné datum, takže existují další kontakty podepřené důkazy hovořící proti žalobkyni, ale bez uvedení konkrétního data.

75 Začtvrté v říjnu a v listopadu 1998 spolu L. (Arkema France) a S. (FC) několikrát telefonicky hovořili o podílu žalobkyně na trhu v Portugalsku.

76 Zapáté, co se týče telefonního hovoru ze dne 4. prosince 1998 mezi S. (FC) a S. (EKA), Komise má za to, že žalobkyně nevysvětluje, jak by takové kontakty mohly probíhat v obvyklém obchodním rámci, a že mimoto připouští, že byla požádána, aby nesnižovala své ceny, což představuje protisoutěžní žádost, které žalobkyně vyhověla. Na rozdíl od tvrzení žalobkyně z prohlášení L. (Arkema France) nevyplývá, že by žalobkyně opustila kartelovou dohodu na konci prvního období mezi říjnem 1994 a polovinou roku 1998, a to vzhledem k údajnému druhému období od poloviny roku 1998 do května 2000, tím spíše že tento výklad popírají četné důkazy.

77 Zašesté Komise podotýká, že žalobkyně se omezila na zmínku o snížení cen v Portugalsku v letech 1999 a 2000, přičemž zapomněla upřesnit, že se její ceny zvýšily v letech 1993 až 1997 a v roce 1998 se nezměnily. Doplňuje, že snížení cen v roce 1999 lze vysvětlit cenovou válkou, která v Portugalsku vypukla na základě sporu o zákazníka. Opět navzdory oslabení v roce 1999 zůstala kartelová dohoda i nadále platná, jak vyplývá z poznámek S. (FC) týkajících se jeho telefonních hovorů ze dne 16. června a 6., 9. a 22. prosince 1999 s L. (Arkema France), a žalobkyně se jí i nadále účastnila. Tyto tři poznámky informují o existenci přímého kontaktu s žalobkyní a na rozdíl od jejího tvrzení nic nenaznačuje, že by nespolupracovala, tak že by se ostatní členové ji pokoušeli přesvědčit, aby se mezi ně zařadila zpět.

78 Zasedmé Komise dodává, že z poznámek S. (FC) týkajících se jeho telefonního hovoru ze dne 22. prosince 1999 s L. (Arkema France) vyplývá, že se žalobkyně podílela na protiprávních kontaktech se svými konkurenty ještě na konci prosince 1999. Stejně tak tyto poznámky týkající se telefonních hovorů, ke kterým došlo v průběhu měsíce ledna 2000, tak jak jsou shrnuty v napadeném rozhodnutí, prokazují, že členové kartelové dohody i nadále koordinovali svá stanoviska.

79 A konečně zaosmé Komise upřesňuje, že skutečnost, že žalobkyně není v příloze I napadeného rozhodnutí uvedena mezi účastníky protiprávní schůzky ze dne 9. února 2000, je výsledkem chyby v psaní, jelikož v bodech 283 a 488 odůvodnění napadeného rozhodnutí došla k závěru o přítomnosti žalobkyně na této schůzce. Není příliš důležité, že žalobkyně neslyšela prohlášení společnosti EKA při příležitosti oficiálního zasedání CEFIC týkající se jejího odmítnutí nadále diskutovat se svými konkurenty, jelikož kartelová dohoda tímto dnem skončila. Mimoto skutečnost, že uvádí, že toto prohlášení neslyšela, představuje závažný nepřímý důkaz její účasti na protiprávní schůzce ze dne 9. února 2000.

80 Poté Komise zpochybňuje opodstatněnost argumentů rozvinutých žalobkyní, co se týče ústních prohlášení společnosti EKA.

81 Zaprvé v bodě 319 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise odkazovala obecně na prohlášení společnosti EKA z roku 2003, a nikoliv na tři pasáže uvedené žalobkyní v její žalobě, na základě svých zájmů.

82 Co se týče první pasáže uvedené žalobkyní, týkající se španělského trhu, jednání popsané jako možné jednání žalobkyně na francouzském trhu v případě ztráty podílu na trhu ve Španělsku neodpovídá obvyklému jednání na trhu, ale představuje výhrůžku v rámci koluzních dohod, což zjevně předpokládá obecnou dohodu o podílech na trhu. Mimoto Komise připomíná, že podle judikatury nemůže podnik zbavit odpovědnosti skutečnost, že přechodně nedodržuje, co bylo smluveno v rámci kartelové dohody, nedistancoval-li se od dohod veřejně, a rovněž skutečnost, že mohl vědomě podvést ostatní členy kartelové dohody, ho nezbavuje viny za spáchání protiprávního jednání.

83 Druhá pasáž uvedená žalobkyní, týkající se francouzského trhu, nesprávně tvrdí, že prohlášení společnosti EKA spočívá na fámách, které šíří. Uvedená pasáž, posuzovaná celkově, totiž prokazuje, že EKA byla seznámena s existencí zvláštní dvoustranné dohody na francouzském trhu.

84 Třetí žalobkyní uvedená pasáž, týkající se portugalského trhu, není v napadeném rozhodnutí uvedena a nehovoří proti žalobkyni ani v její prospěch.

85 Zadruhé na rozdíl od tvrzení žalobkyně neopravují prohlášení společnosti EKA z roku 2006 její prohlášení z roku 2003. Předmětem prvních z nich bylo podrobné potvrzení určitých starších prohlášení. Všechna se shodují s prohlášeními z roku 2003, která poskytovala více informací. Komise konstatuje, že z prohlášení společnosti EKA z roku 2006 vyplývá, že tato opět uvedla žalobkyni mezi účastnicemi kartelové dohody, podrobně popsala, jak účastnice stanovovaly cenové cíle a dělily trhy, naznačila, že se žalobkyně výše uvedeného účastnila dávno před počátkem její účasti zohledněným v napadeném rozhodnutí, a potvrdila, že žalobkyně v odpověď na jednání FC přijala odvetná opatření na francouzském trhu. Prohlášení společnosti EKA z roku 2006 tedy neobsahují důkazy ve prospěch žalobkyně, které by jí mohly svědčit.

86 Nakonec Komise zpochybňuje, že by uložením sankce žalobkyni porušila zásadu rovného zacházení. Žalobkyně totiž není v situaci srovnatelné se situací jiných malých producentů chlorečnanu sodného. Žalobkyně zejména uznala svoji účast na schůzce kartelové dohody a, na rozdíl od jiných malých producentů, ji ostatní členové kartelové dohody označily za člena kartelové dohody a konečně poznámky S. (FC) časově blízké protiprávním jednáním se umožňují seznámit se skutečnostmi svědčícími proti ní, což není případ jiných malých podniků. Z judikatury každopádně vyplývá, že okolnost, že se subjekt nachází v situaci podobné situaci žalobce, ale nebylo ve vztahu k němu ze strany Komise konstatováno jakékoliv protiprávní jednání, neumožňuje vyvrátit konstatování účasti tohoto žalobce na protiprávním jednání zohledněném proti němu, jestliže bylo řádně prokázáno.

87 Komise se domnívá, že uplatňovaný soubor nepřímých důkazů tak umožňuje prokázat, že se žalobkyně účastnila dotčeného protiprávního jednání, a že je tedy třeba první část prvního žalobního důvodu zamítnout.

b) Závěry Tribunálu

88 Z písemností účastnic řízení vyplývá, že jsou v rozporu ohledně označení důkazů zohledněných Komisí v napadeném rozhodnutí pro prokázání účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání a dále ohledně důkazní hodnoty uvedených důkazů pro závěr o uvedené účasti.

89 Zaprvé je třeba zmínit určité obecné úvahy týkající se dokazování, zadruhé označit důkazy zohledněné v napadeném rozhodnutí, co se týče účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání, zatřetí posoudit jejich důkazní hodnotu a začtvrté na základě tohoto posouzení rozhodnout o přesné a shodující se povaze souboru nepřímých důkazů uplatňovaných Komisí pro prokázání účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání.

Obecné úvahy ohledně dokazování

90 Co se týče provádění důkazů o protiprávním jednání porušujícím čl. 81 odst. 1 ES, je třeba připomenout, že Komise je povinna prokázat protiprávní jednání, která zjistila, a předložit řádné důkazy, které právně dostačujícím způsobem prokazují existenci skutečností zakládajících protiprávní jednání (rozsudky Soudního dvora ze dne 17. prosince 1998, Baustahlgewebe v. Komise, C‑185/95 P, Recueil, s. I‑8417, bod 58, a ze dne 8. července 1999, Komise v. Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, s. I‑4125, bod 86).

91 Navíc v rámci žaloby na neplatnost podané na základě článku 230 ES přísluší soudci Unie přezkoumávat pouze legalitu napadeného aktu (rozsudek Tribunálu ze dne 8. července 2004, JFE Engineering a další v. Komise, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 a T‑78/00, Sb. rozh. s. II‑2501, bod 174).

92 Role soudce tak v případě žaloby na neplatnost, která směřuje proti rozhodnutí Komise, jež konstatuje porušení pravidel hospodářské soutěže a ukládá pokuty jeho adresátům, spočívá v posouzení, zda důkazy a jiné materiály, kterých se Komise dovolává ve svém rozhodnutí, jsou pro prokázání vytýkaného porušení dostatečné (v tomto smyslu viz rozsudek Tribunálu ze dne 20. dubna 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, tzv. „PVC II“, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Recueil, s. II‑931, bod 891).

93 Má-li soudce pochybnosti, musí být tato skutečnost ku prospěchu podniku, jemuž je určeno rozhodnutí, kterým se konstatuje protiprávní jednání (v tomto smyslu viz rozsudek Soudního dvora ze dne 14. února 1978, United Brands a United Brands Continentaal v. Komise, 27/76, Recueil, s. 207, bod 265). Soudce tedy nemůže učinit závěr, že Komise právně dostačujícím způsobem prokázala dotčené protiprávní jednání, jestliže má o této otázce stále ještě pochybnosti, zejména v rámci žaloby směřující ke zrušení rozhodnutí, kterým je uložena pokuta (rozsudek Tribunálu JFE Engineering a další v. Komise, bod 91 výše, bod 177).

94 Za této naposledy uvedené situace je totiž nutné vzít v úvahu presumpci neviny, tak jak vyplývá zejména z čl. 6 odst. 2 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, která je součástí základních práv, která jsou podle judikatury Soudního dvora, jež je mimoto potvrzena preambulí Evropského jednotného aktu a čl. 6 odst. 2 Smlouvy o založení Evropské Unie, jakož i článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, vyhlášené v Nice dne 7. prosince 2000 (Úř. věst. C 364, s. 1), chráněna v rámci právního řádu Unie. S ohledem na povahu předmětných protiprávních jednání, jakož i povahu a stupeň přísnosti sankcí, které se k nim vztahují, se presumpce neviny použije zejména v řízeních o porušení pravidel hospodářské soutěže použitelných na podniky, která mohou mít za následek uložení pokut nebo penále (v tomto smyslu viz ESLP, rozsudky Öztürk ze dne 21. února 1984, řada A č. 73, a Lutz ze dne 25. srpna 1987, řada A č. 123-A; rozsudky Soudního dvora ze dne 8. července 1999, Hüls v. Komise, C‑199/92 P, Recueil, s. I‑4287, body 149 a 150, a Montecatini v. Komise, C‑235/92 P, Recueil, s. I‑4539, body 175 a 176).

95 Je tak nutné, aby Komise za účelem odůvodnění pevného přesvědčení, že k protiprávnímu jednání došlo, uvedla přesné a shodující se důkazy (v tomto smyslu viz rozsudky Soudního dvora ze dne 28. března 1984, Compagnie royale asturienne des mines a Rheinzink v. Komise, 29/83 a 30/83, Recueil, s. 1679, bod 20, a ze dne 31. března 1993, Ahlström Osakeyhtiö a další v. Komise, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 a C‑125/85 až C‑129/85, Recueil, s. I‑1307, bod 127; rozsudky Tribunálu ze dne 10. března 1992, SIV a další v. Komise, T‑68/89, T‑77/89 a T‑78/89, Recueil, s. II‑1403, body 193 až 195, 198 až 202, 205 až 210, 220 až 232, 249, 250 a 322 až 328, a ze dne 6. července 2000, Volkswagen v. Komise, T‑62/98, Recueil, s. II‑2707, body 43 a 72).

96 Nicméně je třeba zdůraznit, že není nutné, aby každý z důkazů předložených Komisí odpovídal těmto kritériím se zřetelem na každý prvek protiprávního jednání. Stačí, když soubor nepřímých důkazů, kterého se orgán dovolává, odpovídá tomuto požadavku ve svém celku (v tomto smyslu viz rozsudek PVC II, bod 92 výše, body 768 až 778, zvláště bod 777 potvrzen v relevantním bodě Soudním dvorem na základě opravného prostředku v jeho rozsudku ze dne 15. října 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, Recueil, s. I‑8375, body 513 až 523).

97 Vzhledem k tomu, že zákaz protisoutěžních dohod je obecně známou skutečností, nelze po Komisi požadovat, aby předložila písemnosti výslovně potvrzující navázání kontaktů mezi dotčenými hospodářskými subjekty. Mělo by být v každém případě možné doplnit útržkovité a rozptýlené poznatky, jimiž Komise může disponovat, dedukcí umožňující rekonstruovat relevantní okolnosti. Existenci protisoutěžního jednání nebo dohody lze tedy dovodit z některých shod okolností a indicií, které v případě, že neexistuje jiné logické vysvětlení, mohou ve svém celku představovat důkaz porušení pravidel hospodářské soutěže (rozsudky Soudního dvora ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑ 217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, body 55 až 57, a rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2006, Dresdner Bank a další v. Komise, T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP a T‑61/02 OP, Sb. rozh. s. II‑3567, body 64 a 65).

98 Pokud jde o důkazní prostředky, které mohou být uplatněny k prokázání porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP, platí v unijním právu zásada volného hodnocení důkazů (viz, obdobně, rozsudek Tribunálu ze dne 8. července 2004, Dalmine v. Komise, T‑50/00, Sb. rozh. s. II‑2395, bod 72).

99 V důsledku toho je případná neexistence listinných důkazů relevantní pouze v rámci celkového posouzení důkazní hodnoty souboru důkazů předloženého Komisí. Sama o sobě naopak neumožňuje dotyčnému podniku platně zpochybnit tvrzení Komise tím, že předloží jiné vysvětlení skutkových okolností případu. Tak je tomu pouze v případě, kdy důkazy předložené Komisí neumožňují prokázat existenci protiprávního jednání jednoznačně a vyžadují výklad (v tomto smyslu viz rozsudek Tribunálu ze dne 12. září 2007, Coats Holdings a Coats v. Komise, T‑36/05, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 74).

100 Kromě toho žádné ustanovení ani žádná obecná zásada unijního práva Komisi v tomto ohledu nezakazuje, aby vůči podniku použila prohlášení jiného stíhaného podniku. Nebylo-li by tomu tak, bylo by důkazní břemeno Komise spočívající v prokázání jednání porušujícího článek 81 ES neunesitelné a neslučitelné s její úlohou dohledu nad řádným uplatňováním těchto ustanovení (viz, obdobně, rozsudek JFE Engineering a další v. Komise, bod 91 výše, bod 192).

101 Prohlášení podniku obviněného z účasti na kartelové dohodě, jehož správnost je popírána několika dalšími obviněnými podniky, však nemůže být považováno za dostatečný důkaz existence protiprávního jednání spáchaného těmito podniky, když nebylo podpořeno jinými důkazními materiály, přičemž se rozumí, že vyžadovaný stupeň potvrzení může být nižší s ohledem na hodnověrnost dotčených prohlášení (rozsudek JFE Engineering a další v. Komise, bod 91 výše, body 219 a 220).

102 Co se týče důkazní hodnoty jednotlivých důkazů, jediným kritériem pro hodnocení předložených důkazů je jejich hodnověrnost (rozsudek Dalmine v. Komise, bod 98 výše, bod 72).

103 Podle pravidel obecně platných v oblasti dokazování závisí hodnověrnost, a tudíž důkazní hodnota dokumentu, na jeho původu, na okolnostech jeho vypracování, na osobě, které je určen, a na smysluplné a spolehlivé povaze jeho obsahu (rozsudek Tribunálu ze dne 15. března 2000, Cimenteries CBR a další v. Komise, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Recueil, s. II‑491, body 1053 a 1838).

104 Pokud jde o prohlášení, zvláště vysokou důkazní hodnotu je možné dále přiznat těm, která jsou zaprvé hodnověrná, zadruhé byla učiněna jménem podniku, zatřetí je učinila osoba vázaná služební povinností jednat v zájmu tohoto podniku, začtvrté nejsou v zájmu osoby, která je učinila, zapáté pochází od přímého svědka okolností, které jsou v těchto prohlášeních vylíčeny, a zašesté byla poskytnuta písemně, záměrně a po zralé úvaze (v tomto smyslu viz rozsudek JFE Engineering a další v. Komise, bod 91 výše, body 205 až 210).

105 Přestože vzhledem k možnosti, že v projednávaném případě budou mít účastníci protiprávní kartelové dohody tendenci zmenšovat význam svého přispění k protiprávnímu jednání a zvyšovat význam takového přispění ostatních účastníků, je obecně namístě určitá nedůvěra k dobrovolným výpovědím těchto účastníků, nic to nemění na skutečnosti, že požadování výhody na základě oznámení o spolupráci za účelem získání osvobození od pokuty nebo jejího snížení nutně nevede k podnětu předložit zkreslené důkazy o účasti dalších účastníků dotčené kartelové dohody. Jakákoliv snaha uvést Komisi v omyl by totiž mohla zpochybnit upřímnost a úplnost spolupráce žadatele, a ohrozit tak možnost, aby tato osoba získala úplnou výhodu na základě oznámení o spolupráci (v tomto smyslu viz rozsudek Tribunálu ze dne 16. listopadu 2006, Peróxidos Orgánicos v. Komise, T‑120/04, Sb. rozh. s. II‑4441, bod 70).

106 V tomto ohledu je třeba ještě poznamenat, že případné důsledky sdělení zkreslených informací Komisi jsou o to závažnější, že zpochybněné prohlášení podniku musí být podpořeno jinými důkazy, jak vyplývá z bodu vyplývá 101 výše. Tato okolnost totiž zvyšuje riziko, že jak Komise, tak další podniky obviněné z účasti na protiprávním jednání identifikují nepřesná prohlášení.

107 Výše citovaná judikatura se per analogiam vztahuje i na čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP.

Důkazy použité v napadeném rozhodnutí, co se týče účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání

– Úvodní poznámky

108 Ve světle judikatury připomenuté v bodě 92 výše je třeba mít za to, že jelikož Tribunálu přísluší posoudit, zda jsou důkazy a ostatní poznatky uplatněné Komisí v napadeném rozhodnutí dostatečné k prokázání existence protiprávního jednání přičteného žalobkyni, přísluší mu rovněž po podrobném přezkumu odůvodnění napadeného rozhodnutí označit důkazy použité Komisí k prokázání účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání.

109 Na tomto základě je třeba připomenout, že správní řízení upravené nařízením č. 1/2003, které probíhá před Komisí, se dělí na dvě rozdílné po sobě následující fáze, z nichž každá odpovídá vlastní vnitřní logice, totiž jednak fázi předběžného šetření, a jednak kontradiktorní fázi. Fáze předběžného šetření, během které Komise vykonává vyšetřovací pravomoci stanovené nařízením č. 1/2003 a která trvá až do oznámení námitek, má umožnit Komisi shromáždit všechny relevantní skutečnosti potvrzující, či nikoli existenci protiprávních jednání porušujících pravidla hospodářské soutěže a zaujmout první stanovisko, pokud jde o směřování řízení a o způsob, jak by mělo dále probíhat. Naproti tomu kontradiktorní fáze, která trvá od oznámení námitek do přijetí konečného rozhodnutí, má Komisi umožnit, aby se s konečnou platností vyslovila k vytýkanému protiprávnímu jednání (viz, obdobně, rozsudky Soudního dvora Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, bod 96 výše, bod 183, a ze dne 21. září 2006, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. Komise, C‑105/04 P, Sb. rozh. s. I‑8725, bod 38).

110 Z judikatury připomenuté v bodě 109 výše vyplývá, že vyhledávání směřující k označení uvedených důkazů Tribunálem se může týkat pouze části odůvodnění napadeného rozhodnutí, v níž Komise popisuje kontradiktorní fázi správního řízení. Komise totiž může rozhodnout o zachování či změně prvního stanoviska a s konečnou platností tak rozhodnout o vytýkaném protiprávním jednání až poté, co obdrží v rámci této fáze vyjádření žalobkyně k prvnímu stanovisku zaujatému Komisí po skončení fáze předběžného šetření, tak jak bylo uvedeno v oznámení námitek.

111 Na tomto základě je třeba v projednávaném případě konstatovat, že bod 5.4.1.1 napadeného rozhodnutí, nadepsaný „Posouzení a závěry Komise“ (body 347 až 360 odůvodnění napadeného rozhodnutí), figuruje pod nadpisem „5. Použití článku 81 [ES] a článku 53 [Dohody o EHP]“, v rámci něhož je pododdíl 5.3.2, týkající se povahy protiprávního jednání, následován částí 5.4, věnovanou „[a]rgumentům předloženým účastníky v odpověď na skutečnosti a posouzení Komise uvedené v oznámení námitek“. Část 5.4 obsahuje pododdíl 5.4.1, který krátce shrnuje „[a]rgumenty uplatněné [žalobkyní]“. Samotný posledně uvedený pododdíl obsahuje jediný bod, a to bod 5.4.1.1, nadepsaný „Posouzení a závěry Komise“. Po tomto bodě nenásleduje bod 5.4.1.2, ale rovnou pododdíl 5.4.2, nadepsaný „Argumenty uplatněné společností Uralita“.

112 V důsledku toho se posouzení Komise uvedená v bodě 5.4.1.1 týkají výhradně vyjádření žalobkyně v odpověď na oznámení námitek. Dále je třeba mít za to, že po skončení kontradiktorní fáze správního řízení tvoří závěry vyvozené v tomto bodě 5.4.1.1 konečné závěry Komise stran účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání.

113 Z předchozích úvah, jakož i z judikatury připomenuté v bodě 109 výše vyplývá, že jakýkoliv přímý, či dokonce nepřímý odkaz v bodě 5.4.1.1 na body odůvodnění rozhodnutí předcházející bodům odůvodnění uvedeným v tomto bodě, a sice body 347 až 360 odůvodnění, může Komisi v této fázi odůvodnění napadeného rozhodnutí, tedy v kontradiktorní fázi, umožnit znovu použít důkazy zmíněné dříve v uvedeném rozhodnutí. Naopak při neexistenci přímého nebo nepřímého odkazu v bodě 5.4.1.1 na důkazy uvedené v jiných bodech odůvodnění, než které obsahuje, je třeba mít za to, že se Komise po skončení kontradiktorního řízení, které vedla ohledně skutečností, které by mohly být připisovány žalobkyni, nakonec rozhodla je v rámci prokazování její účasti na dotčeném protiprávním jednání neuplatnit. A konečně, jestliže po obdržení vyjádření podniku k oznámení námitek Komise ve svém posouzení důkazů, které měla k dispozici po skončení fáze předběžného šetření, při rozhodování o účasti uvedeného podniku na protiprávním jednání sama zpochybní důkazní hodnotu uvedených důkazů, Tribunál musí toto posouzení Komise zohlednit.

114 Ve světle těchto úvodních poznámek je třeba označit důkazy, které se Komise v projednávaném případě rozhodla po skončení kontradiktorního řízení použít pro prokázání, že se žalobkyně účastnila dotčeného protiprávního jednání, a které jsou tudíž součástí souboru nepřímých důkazů dovolávaného Komisí.

115 V tomto ohledu je třeba uvést, že se účastnice řízení shodují v tom, že v napadeném rozhodnutí spočívá soubor nepřímých důkazů uplatňovaných Komisí pro prokázání účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání na třech typech důkazů, a to:

– přiznání žalobkyně, pokud jde o její účast na protiprávní schůzce ze dne 28. ledna 1998;

– poznámkách S. (FC) a

– prohlášeních jiných členů kartelové dohody.

116 Naopak účastnice řízení se rozcházejí zejména s ohledem na bod 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí stran důkazní hodnoty uvedených důkazů pro účely posouzení, zda se žalobkyně účastnila dotčeného protiprávního jednání.

– Důkazy původně použité Komisí v napadeném rozhodnutí v předběžné fázi správního řízení

117 Z podrobného přezkumu odůvodnění napadeného rozhodnutí uvedeného v části 4.3, věnované historii kartelové dohody, v rozsahu, ve kterém se týká období tvrzené účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání, a sice od 16. prosince 1996 do 9. února 2000, vyplývá, že jméno žalobkyně nebo jméno jejího zaměstnance je přímo či nepřímo označeno ve vztahu ke dvaceti jedné události, které Komise zmiňuje (dále jen „21 událostí“).

118 Ve světle vyjádření formulovaného v bodě 110 výše je třeba přezkoumat, které z těchto 21 událostí se Komise v bodě 5.4.1.1 rozhodla po skončení kontradiktorní fáze správního řízení použít prostřednictvím souboru nepřímých důkazů k prokázání účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání.

119 Na tomto základě je po označení důkazů výslovně uvedených v bodě 5.4.1.1 třeba za účelem určení, zda Komise na podporu svého závěru ohledně účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání nepřímo uvedla jiné důkazy, provést výklad znění bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí.

– Důkazy výslovně použité Komisí v napadeném rozhodnutí po skončení kontradiktorní fáze správního řízení

120 Z odůvodnění uvedeného v bodě 5.4.1.1 napadeného rozhodnutí, ve kterém Komise uvádí posouzení a závěry, které vyvodila po skončení kontradiktorní fáze správního řízení, tedy bodů 347 až 360 odůvodnění uvedeného rozhodnutí, vyplývá, že Komise přímo či nepřímo uvedla pět událostí, z celkového počtu 21 událostí původně uvedených v rámci předběžné fáze správního řízení, jako prokazující účast žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání, a to:

– zejména v bodě 349 odůvodnění napadeného rozhodnutí, s uvedením poznámek S. (FC), telefonní hovor ze dne 16. prosince 1996 mezi S. (FC) a S. (EKA), původně uvedený v bodě 130 odůvodnění napadeného rozhodnutí;

– v bodech 350 a 356 odůvodnění napadeného rozhodnutí, s odkazem na získaná ústní prohlášení, schůzku v Turku ze dne 14. října 1997, původně uvedenou v bodech 162 až 164 odůvodnění napadeného rozhodnutí;

– v bodech 350 a 356 odůvodnění napadeného rozhodnutí, s uvedením přiznání žalobkyně a dále, s odkazem na body 182 a 184 odůvodnění napadeného rozhodnutí, poznámek S. (FC), protiprávní schůzku ze dne 28. ledna 1998, původně uvedenou v bodech 182 až 186 odůvodnění napadeného rozhodnutí;

– zejména v bodě 349 odůvodnění, s uvedením poznámek S. (FC), telefonní hovor ze dne 4. prosince 1998, původně uvedený v bodě 219 odůvodnění napadeného rozhodnutí;

– a konečně, v bodech 347 a 349 odůvodnění, s uvedením poznámek S. (FC), telefonní hovor ze dne 9. prosince 1999, původně uvedený v bodě 258 odůvodnění napadeného rozhodnutí.

121 Je třeba určit, zda Komise v bodě 5.4.1.1 napadeného rozhodnutí nepřímo uvedla jiné události, které by mohly prokázat účast žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání, a za tímto účelem provést výklad znění bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí.

– Výklad bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí

122 Jak vyplývá z písemností účastnic řízení, výklad bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí je rozhodující pro označení jiných důkazů, než které Komise výslovně uvedla v bodě 5.4.1.1 napadeného rozhodnutí, které byly Komisí použity pro prokázání účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání.

123 Podle žalobkyně totiž Komise v bodě 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyloučila veškeré jiné odkazy na poznámky S. (FC), nežli tři odkazy uvedené v bodě 349 odůvodnění uvedeného rozhodnutí. Komise tento výklad zpochybňuje.

124 Na jednání v odpovědi na otázky položené Tribunálem ohledně výkladu, který je třeba dát znění bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí, Komise zejména uvedla následující.

125 Zaprvé v uvedeném bodě odůvodnění rozlišovala mezi třemi odkazy na poznámky S. (FC) výslovně uvedené v bodě 349 odůvodnění napadeného rozhodnutí a ostatními důkazy použitými proti žalobkyni.

126 Co se týče tří odkazů na poznámky S. (FC) výslovně uvedené v bodě 349 odůvodnění napadeného rozhodnutí, které odkazují na tři události popsané v bodech 130, 219 a 258 odůvodnění uvedeného rozhodnutí, Komise trvala na tom, že představují zvláště průkazné důkazy, jelikož umožňují konstatovat přímé kontakty mezi členy kartelové dohody a žalobkyní.

127 Ostatní důkazy použité proti žalobkyni nepocházejí přímo od ní. Nebyly však z pohledu judikatury vyloučeny ze souboru nepřímých důkazů použitých Komisí pro prokázání, že se žalobkyně účastnila dotčeného protiprávního jednání.

128 Zadruhé Komise uvedla, že výraz „[v] ostatních případech, kdy je v […] [napadeném] rozhodnutí odkazováno na [žalobkyni]“, uvedený na začátku bodu 352 odůvodnění tohoto rozhodnutí, musí být vykládán jako odkazující na odkazy na žalobkyni figurující v bodech 220, 256, 305 a 319 odůvodnění, jakož i v ostatních bodech odůvodnění uvedených v bodech 305 a 319 odůvodnění.

129 Zatřetí, co se týče dosahu druhé a třetí věty bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí, v rozsahu, v jakém zmiňují nedostatky ve spisu Komise a to, že tato skutečnost bude zohledněna, pokud jde o dobu trvání protiprávního jednání, Komise uvedla, že na rozdíl od tvrzení žalobkyně má k dispozici dostatek důkazů pro prokázání doby trvání účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání, a sice od prosince 1996 do února 2000. V této věci dále upřesnila, že přestože měla k dispozici další důkazy, které mohly prokázat takovou účast v roce 1994, 1995 a na počátku roku 1996, rozhodla se použít pouze nejlepší důkazy, které měla k dispozici, a sice „tři odkazy“ či dále „tyto tři pasáže“, z nichž první je „telefonní hovor ze dne 16. prosince 1996“.

130 Vzhledem k argumentům účastnic řízení uvedeným v jejich písemnostech, jakož i na jednání je třeba nejprve konstatovat, že mezi 21 událostmi uvedenými v bodě 117 výše je 19 událostí popsáno na základě poznámek S. (FC).

131 Dále z těchto 19 událostí vycházejících z poznámek S. (FC) jsou tři, jak bylo uvedeno v bodě 120 výše a Komisí na jednání, výslovně uvedeny v bodě 349 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Ohledně nich se účastnice řízení shodují v tom, že mají za to, že tyto tři odkazy nejsou součástí „ostatních případů, kdy je v [napadeném rozhodnutí] odkazováno na [žalobkyni]“, ve smyslu bodu 352 odůvodnění uvedeného rozhodnutí.

132 A konečně, jak vyplývá z bodu 120 výše, poznámky S. (FC) v rozsahu, v jakém se týkají protiprávní schůzky ze dne 28. ledna 1998, jsou výslovně uvedené pod bodem 5.4.1.1, v bodech 350 a 356 odůvodnění napadeného rozhodnutí odkazem na body 182 a 184 odůvodnění uvedeného rozhodnutí. Tento čtvrtý odkaz vycházející z poznámek S. (FC) proto rovněž nemůže být součástí „ostatních případů, kdy je v […] [napadeném] rozhodnutí odkazováno na [žalobkyni]“, ve smyslu bodu 352 odůvodnění tohoto rozhodnutí.

133 Naopak je třeba konstatovat, že patnáct dalších událostí vycházejících z poznámek S. (FC) [dále jen „15 dalších odkazů na žalobkyni v poznámkách S. (FC)“] není výslovně uvedeno v bodě 5.4.1.1 napadeného rozhodnutí.

134 Zaprvé, co se totiž týče vysvětlení podaného Komisí, podle kterého výraz „[v] ostatních případech, kdy je v […] [napadeném] rozhodnutí odkazováno na [žalobkyni]“, uvedený na začátku bodu 352 odůvodnění uvedeného rozhodnutí, odkazuje na body 220, 256, 305 a 319 odůvodnění napadeného rozhodnutí, jakož i na ostatní body odůvodnění uvedené v těchto bodech 305 a 319 odůvodnění (a sice na body 130, 150, 184, 219, 229, 256 a 258 odůvodnění), je sice třeba uznat, že tento výklad je možný, jelikož body 305 a 319 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvádějí mimo jiné další čtyři body odůvodnění uvedeného rozhodnutí zmiňující se o obsahu poznámek S. (FC) ohledně čtyř událostí, a sice těch, které byly uvedeny v bodech 150, 220, 229 a 256 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Takový výklad je však pro účely výkladu výrazu „[v] ostatních případech, kdy je v […] [napadeném] rozhodnutí odkazováno na [žalobkyni]“, buď neúplný, jelikož se týká pouze čtyř z 15 dalších odkazů na žalobkyni v poznámkách S. (FC), nebo postrádá relevanci, jelikož je v uvedených bodech 305 a 319 odůvodnění odkazováno rovněž na body 130, 184, 219 a 258 odůvodnění napadeného rozhodnutí, které představují, pokud jde o tři z nich, tři výslovné odkazy na žalobkyni vycházející z poznámek S. (FC), uvedené v bodě 349 odůvodnění, nebo které, co se týče bodu 184 odůvodnění napadeného rozhodnutí, informují o obsahu poznámek S. (FC), pokud jde o protiprávní schůzku ze dne 28. ledna 1998, ohledně níž žalobkyně výslovně přiznala svoji účast, přinejmenším částečně. Výklad poskytnutý Komisí, z něhož vyplývá, že výše uvedená formulace by odkazovala pouze na body 130, 150, 184, 219, 220, 229, 256, 258, 305 a 319 odůvodnění napadeného rozhodnutí, a je tak částečně neúplný a částečně postrádá relevanci, tudíž nemůže být Tribunálem zohledněn.

135 V důsledku toho je třeba mít za to, že jediným způsobem, jakým je třeba vykládat výraz „[v] ostatních případech, kdy je v […] [napadeném] rozhodnutí odkazováno na [žalobkyni]“, uvedený na začátku bodu 352 odůvodnění tohoto rozhodnutí, je ten, podle něhož uvedený výraz odkazuje na 15 dalších odkazů na žalobkyni v poznámkách S. (FC).

136 Zadruhé je třeba konstatovat, že ze znění téže druhé části této první věty bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že se Komise s žalobkyní shoduje rovněž ohledně pravděpodobně nepřímé, ve vztahu k žalobkyni, povahy původu informací obsažených v 15 dalších odkazech na žalobkyni v poznámkách S. (FC). Podle samotného znění této druhé části totiž „Komise uznává argument společnosti, podle kterého mohou informace pocházet od třetích osob spíše nežli od ní samotné“. Je tudíž nutno konstatovat, že výslovně souhlasí s argumentem žalobkyně, tak jak je obsažen v bodě 345 odůvodnění napadeného rozhodnutí (v pododdíle 5.4.1 nadepsaném „Argumenty uplatněné [žalobkyní]“) a původně uveden v bodě 44 její odpovědi na oznámení námitek.

137 K tomuto poslednímu bodu, se výslovné znění této druhé části první věty bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí jeví být v projednávaném případě určující, jelikož pochází z kontradiktorní fáze správního řízení, tedy fáze, která, jak bylo připomenuto v bodě 109 výše, umožňuje Komisi s konečnou platností rozhodnout o vytýkaném protiprávním jednání a která uzavírá uvedené řízení, v projednávaném případě ve prospěch argumentu žalobkyně uvedeného v její odpovědi na oznámení námitek.

138 Zatřetí je třeba konstatovat, že druhá věta bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí potvrzuje posledně uvedené posouzení, pokud jde o dosah první věty. Komise v ní totiž stejně výslovně uvádí, že její spis neobsahoval „dostatek důkazů, které by umožňovaly s určitostí prokázat, že dotčené informace“, tedy 15 ostatních odkazů na žalobkyni v poznámkách S. (FC), „pocházely přímo od žalobkyně“. Proto je třeba mít za to, že tímto konstatováním Komise uvádí, že jí důkazy obsažené v jejím spisu neumožňovaly právně dostačujícím způsobem podepřít 15 dalších odkazů na žalobkyni v poznámkách S. (FC).

139 Toto konstatování se ostatně jeví být částečně potvrzené způsobem, jakým Komise popisuje svůj přístup v bodě 129 výše k důkazům, které měla k dispozici. Komise v něm totiž výslovně uvádí, že se nakonec rozhodla omezit dobu trvání protiprávního jednání žalobkyně v závislosti na uvedených důkazech tak, že se držela nejlepších důkazů, které měla k dispozici, a sice tří odkazů, z nichž první se týká telefonního hovoru ze dne 16. prosince 1996, to znamená, konkrétně a zjevně, tří odkazů výslovně uvedených v bodě 349 odůvodnění napadeného rozhodnutí.

140 Komise tak uznává, že nemohla použít těchto 15 dalších odkazů na žalobkyni v poznámkách S. (FC) pro prokázání účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání, na rozdíl od tří výše uvedených odkazů a poznámek S. (FC) ohledně protiprávní schůzky ze dne 28. ledna 1998.

141 Je tudíž třeba konstatovat, že v bodě 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyjádřila sama Komise pochybnosti o věrohodnosti 15 dalších odkazů na žalobkyni v poznámkách S. (FC) pro přičtení účasti na dotčeném protiprávním jednání žalobkyni.

142 Začtvrté je třeba konstatovat, že posledně uvedená úvaha je potvrzena zněním třetí věty bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí, ve kterém sama Komise zcela jasně vyvozuje důsledky svých vlastních konstatování, pokud jde o nedostatek věrohodnosti 15 dalších odkazů na žalobkyni v poznámkách S. (FC), pro prokázání účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání. Komise tak prohlašuje, že „[t]o bude zohledněno v rámci doby trvání protiprávního jednání, z něhož se [žalobkyně] musí zodpovídat“. Takový závěr zcela zjevně ukazuje, že Komise měla za to, že s ohledem na důkazy figurující v jejím spisu nepředstavuje 15 dalších odkazů na žalobkyni v poznámkách S. (FC) důkazy dostatečně věrohodné pro prokázání, že se žalobkyně účastnila dotčeného protiprávního jednání.

143 Toto posouzení nemůže být změněno s ohledem na vysvětlení poskytnutá Komisí na jednání v odpovědi na otázky položené Tribunálem ohledně významu, jaký je třeba podle ní dát třetí větě bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Při této příležitosti Komise navrhovala mít za to, že poslední věta bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí, tedy že „[t]o bude zohledněno v rámci doby trvání protiprávního jednání, z něhož se [žalobkyně] musí zodpovídat“, se skutečně neminula účinkem, neboť důkazy, které měla k dispozici, pokud jde o období předcházející 16. prosinci 1996, nepoužila pro vymezení účasti žalobkyně na protiprávním jednání mezi rokem 1994 a počátkem roku 1996.

144 Takový výklad, znamenající, že důkazy vyloučené podle bodu 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí se vztahovaly k období předcházejícímu 16. prosinci 1996, nelze přijmout, a to ze dvou následujících důvodů.

145 V první řadě je nutno konstatovat, že žádný z bodů odůvodnění uvedených v bodech 305 a 319 odůvodnění napadeného rozhodnutí, na které Komise odkazuje při výkladu výrazu „[v] ostatních případech, kdy je v […] [napadeném] rozhodnutí odkazováno na [žalobkyni]“, se netýká události, k níž by došlo přede dnem, ke kterému podle Komise začala účast žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání, tedy 16. prosincem 1996. Ze všech úvah uvedených Komisí v bodě 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí přitom vyplývá, že to byly skutečně nedostatky spisu Komise, pokud jde o „ostatní případy, kdy je v [uvedeném] rozhodnutí odkazováno na [žalobkyni]“, které ji vedly k prohlášení, že uvedené nedostatky budou „zohledněny v rámci doby trvání protiprávního jednání, z něhož se [žalobkyně] musí zodpovídat“.

146 Ve druhé řadě tento výklad popřel přístup, který Komise naposledy popsala na jednání a který je připomenut zejména v bodě 139 výše.

147 Z jasné povahy výrazů použitých Komisí v bodě 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí tak vyplývá, že se v této fázi odůvodnění týkajícího se podle samotného nadpisu bodu 5.4.1.1 posouzení a závěrů Komise vztahujících se k vyjádření žalobkyně, které uzavírá kontradiktorní fázi správního řízení, rozhodla vyloučit 15 dalších odkazů na žalobkyni v poznámkách S. (FC) z důkazů, které by mohly být použity proti žalobkyni.

148 Zapáté je třeba dodat, že narozdíl od svého tvrzení Komise v žádném okamžiku, a to ani v tomto bodě 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí, a dokonce ani v ostatních bodech odůvodnění pod bodem 5.4.1.1, neuvedla, že navzdory této nedostatečné věrohodnosti 15 dalších odkazů na žalobkyni v poznámkách S. (FC) je považuje za součást souboru nepřímých důkazů, který uplatňovala pro prokázání účasti žalobkyně na dotčeném protiprávním jednání.

149 Zcela naopak z obecného kontextu odůvodnění pod bodem 5.4.1.1. vyplývá, že v první řadě v bodech 349 až 351 odůvodnění napadeného rozhodnutí, jak bylo uvedeno v bodě 131 výše, Komise rozlišovala tři odkazy uvedené v bodě 349 odůvodnění napadeného rozhodnutí a odkazy vztahující se k protiprávní schůzce ze dne 28. ledna 1998 na straně jedné a 15 dalších odkazů na žalobkyni v poznámkách S. (FC) na straně druhé. Stejně tak je třeba konstatovat, že v bodě 351 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise komentuje reakce žalobkyně týkající se tří odkazů uvedených v bodě 349 odůvodnění uvedeného rozhodnutí.

150 Dále, ve druhé řadě, v bodě 352 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise zcela výslovně odkázala na „ostatní případy, kdy je odkazováno na [žalobkyni]“, to znamená na 15 dalších odkazů na žalobkyni v poznámkách S. (FC), takže z tohoto výrazu, který zahajuje první větu uvedeného bodu odůvodnění, vyplývá výslovná vůle Komise označit jinou kategorii odkazů na žalobkyni v