Keywords

Summary



Keywords

1. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Snížení pokuty v důsledku spolupráce obviněného podniku – Poskytnutí podmínečné ochrany před pokutami před vydáním konečného rozhodnutí Komise – Rozsah

[Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23; oznámení Komise 2002/C 45/03, bod 8 písm. a) a b), bod 11 písm. a) až c) a body 15, 16, 18 a 19]

2. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Snížení pokuty v důsledku spolupráce obviněného podniku – Plná ochrana před pokutami – Podmínky

[Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23; oznámení Komise 2002/C 45/03, bod 11 písm. a)]

3. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Dodržování práva na obhajobu – Oznámení námitek – Předběžná povaha

(Článek 81 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 27 odst. 1)

4. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Snížení pokuty v důsledku spolupráce obviněného podniku – Poskytnutí podmínečné ochrany před pokutami před vydáním konečného rozhodnutí Komise – Odmítnutí Komise poskytnout konečnou ochranu před pokutami – Porušení zásady ochrany legitimního očekávání – Neexistence

(Článek 81 ES; oznámení Komise 2002/C 45/03, bod 11)

5. Akty orgánů – Pokyny o metodě stanovování pokut ukládaných v případě porušení pravidel hospodářské soutěže – Akt zakládající účinky navenek – Rozsah

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23; sdělení Komise 98/C 9/03)

6. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Protiprávní jednání kvalifikovaná jako velmi závažná již na základě jejich vlastní povahy

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23; sdělení Komise 98/C 9/03)

7. Hospodářská soutěž – Pokuty – Rozhodnutí, kterým se ukládají pokuty – Povinnost uvést odůvodnění – Rozsah

(Článek 253 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23)

8. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Přístup ke spisu – Povinnost Komise zveřejnit interní dokumenty – Neexistence

(Článek. 81 ES)

Summary

1. Jakmile Komise obdrží žádost o ochranu před pokutami na základě oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů, posoudí důkazy předložené dotyčným podnikem na podporu jeho žádosti, aby ověřila, zda tento podnik splňuje podmínky uvedené v bodě 8 písm. a) nebo případně v bodě 8 písm. b) oznámení o spolupráci. Pokud tento podnik jako první tyto podmínky splňuje, Komise mu písemně poskytne podmínečnou ochranu před pokutami.

Poskytnutí podmínečné ochrany před pokutami tedy znamená udělení zvláštního procesního postavení v průběhu správního řízení ve prospěch podniku splňujícího podmínky stanovené v bodě 8 oznámení o spolupráci, čímž se zakládají určité právní účinky. Tuto podmínečnou ochranu však nelze v žádném případě stavět na roveň konečné ochraně před pokutami, která se poskytne až na konci správního řízení.

Poskytnutí podmínečné ochrany před pokutami konkrétně svědčí o tom, že dotyčný podnik jako první splnil podmínky uvedené v bodě 8 písm. a) nebo b) oznámení o spolupráci, takže dokud Komise nezaujme postoj k jeho žádosti, nebude zvažovat další žádosti o ochranu před pokutami, a dále dodává uvedenému podniku ujištění, že mu Komise poskytne ochranu před pokutami, pokud na konci správního řízení dospěje k závěru, že tento podnik splnil podmínky uvedené v bodě 11 písm. a) až c) oznámení o spolupráci.

Až na konci správního řízení, kdy Komise přijme konečné rozhodnutí, Komise v tomto rozhodnutí přizná podniku, jemuž byla poskytnuta podmínečná ochrana, ochranu před pokutami jako takovou, či nikoli. Právě v tomto okamžiku přestává procesní postavení vyplývající z podmínečné ochrany před pokutami vyvolávat své účinky. Konečná ochrana před pokutami se však poskytne pouze tehdy, pokud uvedený podnik splňuje v průběhu celého správního řízení až do přijetí konečného rozhodnutí všechny tři podmínky kumulativně stanovené v bodě 11 písm. a) až c) oznámení o spolupráci.

Ze systému upraveného oznámením o spolupráci tedy vyplývá, že podniku, který žádá o ochranu před pokutami, se do přijetí konečného rozhodnutí neposkytuje ochrana před pokutami jako taková, nýbrž se mu pouze přiznává procesní postavení, které se může na konci správního řízení přeměnit na ochranu před pokutami, jsou-li požadované podmínky splněny.

(viz body 113-115, 117–118)

2. Poskytnutí plné ochrany před pokutami je výjimkou ze zásady osobní odpovědnosti podniku za porušení pravidel hospodářské soutěže, která je odůvodněna svým cílem, tj. podporou k odhalování, vyšetřování a potlačování praktik, které představují nejzávažnější omezování hospodářské soutěže, a k odrazování od jejich páchání. Za těchto podmínek je tedy logické požadovat, aby podnik, který žádá o ochranu před pokutami, výměnou za poskytnutí plné ochrany před pokutami za protiprávní jednání, kterého se dopustil, s Komisí při vyšetřování spolupracoval, s tím, že jeho spolupráce musí být v souladu se samotným zněním bodu 11 písm. a) oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů „plná, stálá a pohotová“.

Z kvalifikace spolupráce jako „plné“ vyplývá, že spolupráce žadatele o ochranu s Komisí musí být úplná, absolutní a bezvýhradná, aby mu ochrana mohla být poskytnuta. Kvalifikace spolupráce jako „stálé“ a „pohotové“ znamená, že tato spolupráce musí trvat po celé správní řízení a že musí být v zásadě okamžitá.

Snížení pokuty na základě oznámení o spolupráci lze mimoto odůvodnit jen tehdy, pokud lze mít v tomto ohledu za to, že poskytnuté informace a chování dotyčného podniku obecně svědčí o skutečné spolupráci z jeho strany. Jak vyplývá ze samotného pojmu „spolupráce“ tak, jak je stanoven v textu oznámení o spolupráci, snížení na základě uvedeného oznámení lze totiž přiznat pouze tehdy, pokud chování dotyčného podniku svědčí o takovém duchu spolupráce. Tato úvaha se tím spíše vztahuje na spolupráci nezbytnou k odůvodnění nároku na plnou ochranu před pokutami, neboť ochrana před pokutami představuje ještě příznivější zacházení než pouhé snížení pokuty.

Pojem „plné, stálé a pohotové“ spolupráce, jež odůvodňuje poskytnutí plné ochrany před pokutami, tudíž znamená opravdovou a úplnou spolupráci vyznačující se skutečným duchem spolupráce.

V tomto ohledu nemůže podnik, který má zájem na poskytnutí plné ochrany před pokutami na základě své spolupráce při vyšetřování, opomenout Komisi informovat o rozhodných skutečnostech, o nichž se dozvěděl a které mohou, byť jen potenciálně, ovlivnit průběh správního řízení a účinnost vyšetřování vedeného Komisí. Opravdová a plná spolupráce tak předpokládá, že po celou dobu trvání správního řízení dotyčný podnik včas informuje Komisi o veškerých rozhodných okolnostech, jež mohou mít negativní vliv na zdárný průběh vyšetřování a na odhalení a účinné potlačení předmětné kartelové dohody. Tato oznamovací povinnost je o to větší, týká-li se taková okolnost vztahů mezi tímto podnikem a ostatními účastníky kartelové dohody, a to tím spíše když o případném vzniku takové okolnosti již předtím Komise s tímto podnikem výslovně jednala v rámci správního řízení.

Posouzení toho, zda je chování výrazem ducha opravdové spolupráce, lze provést pouze na základě okolností, které tu byly v době, kdy k tomuto chování docházelo. S ohledem na „trvalou“ povahu požadované spolupráce, jež má trvat v průběhu celého řízení, totiž jakékoli chování odporující duchu opravdové spolupráce již samo o sobě stačí k tomu, aby zakládalo porušení povinnosti spolupráce. Žádné okolnosti nastalé poté, co k uvedenému chování došlo, tedy nemohou takové porušení odůvodnit.

Z toho plyne, že případné pozdější zjištění, že chování porušující povinnost spolupráce nevyvolalo negativní účinky, nelze použít k odůvodnění tohoto chování.

(viz body 125-130, 132–134)

3. V oblasti hospodářské soutěže může Komise v konečném rozhodnutí, kterým se ukládá pokuta za protiprávní jednání porušující pravidla hospodářské soutěže, upravit argumenty, které byly obsaženy v oznámení námitek, za předpokladu, že je v rozhodnutí dodrženo právo účastníků řízení na obhajobu v tom smyslu, že rozhodnutí dotčeným osobám nepřičítá protiprávní jednání, která nebyla uvedena v oznámení námitek, a obsahuje pouze skutkové okolnosti, ke kterým se dotčené osoby měly příležitost vyjádřit.

(viz bod 176)

4. Právo dovolávat se zásady ochrany legitimního očekávání předpokládá současné splnění tří podmínek. Zaprvé je třeba, aby byla zúčastněné osobě správním orgánem poskytnuta konkrétní, nepodmíněná a shodující se ujištění vyplývající z oprávněných a spolehlivých zdrojů. Zadruhé musí být tato ujištění schopna vyvolat legitimní očekávání u toho, komu jsou určena. Zatřetí musí být poskytnutá ujištění v souladu s použitelnými normami.

V rámci správního řízení, jehož předmětem je protiprávní jednání porušující unijní pravidla hospodářské soutěže, se podnik, který podal Komisi žádost o ochranu před pokutami, nemůže dovolávat žádného konkrétního, nepodmíněného a shodujícího se ujištění o tom, že mu bude na konci správního řízení poskytnuta konečná ochrana před pokutami. V souladu s bodem 19 oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů totiž Komise posuzuje, zda byly podmínky uvedené v bodě 11 uvedeného oznámení splněny, až v okamžiku, kdy přijme konečné rozhodnutí. Z toho vyplývá, že ve fázi řízení před přijetím konečného rozhodnutí Komise nemůže dotyčnému podniku poskytnout žádné konkrétní ujištění ohledně poskytnutí konečné ochrany.

Komise mimoto není povinna informovat žadatele o ochranu před pokutami o tom, že musejí dodržovat povinnosti vyplývající z oznámení o spolupráci, zejména povinnost spolupráce, neboť samo oznámení jasně uvádí důsledky jejich porušení.

(viz body 190–193)

5. Pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO představují nástroj, který je při dodržování právních norem vyšší síly určený k upřesnění kritérií, jež Komise hodlá používat v rámci výkonu své posuzovací pravomoci, kterou jí při stanovování pokut svěřuje čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003. Uvedené pokyny nepředstavují právní základ rozhodnutí, kterým se ukládají pokuty, vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí je založeno na nařízení č. 1/2003, určují však obecným a abstraktním způsobem metodu, kterou si Komise stanovila pro účely stanovování výše pokut uložených tímto rozhodnutím, a v důsledku toho zajišťují právní jistotu podniků.

Pokyny tedy sice nemohou být kvalifikovány jako právní norma, kterou musí správní orgán v každém případě dodržovat, představují však orientační pravidlo chování, podle něhož má být v praxi postupováno a od něhož se správa může v konkrétním případě odchýlit pouze tehdy, uvede-li k tomu důvody.

Omezení posuzovací pravomoci Komise, které si sama stanovila přijetím pokynů, však není neslučitelné se zachováním podstatného prostoru pro její uvážení. Skutečnost, že Komise upřesnila v pokynech svůj přístup, pokud jde o posouzení závažnosti protiprávního jednání, totiž nebrání tomu, aby posoudila toto kritérium globálně v závislosti na všech relevantních okolnostech, včetně faktorů, které nejsou výslovně uvedeny v pokynech.

(viz body 217–219)

6. Podle metody upravené v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO je třeba při hodnocení závažnosti protiprávního jednání brát v úvahu povahu protiprávního jednání, jeho skutečný dopad na trh, pokud jej lze měřit, a velikost relevantního zeměpisného trhu.

Ona tři kritéria pro hodnocení závažnosti protiprávního jednání však nemají v rámci globálního posuzování stejnou váhu. Povaha protiprávního jednání hraje prvořadou roli zejména při charakterizování „velmi závažných“ protiprávních jednání. Ani skutečný dopad na trh ani velikost zeměpisného trhu naproti tomu nejsou nezbytnými faktory pro kvalifikování protiprávního jednání jako velmi závažného v případě horizontálních kartelových dohod, jejichž cílem je zejména stanovování cen. Horizontální kartelové dohody, jejichž cílem je zejména stanovování cen, tak mohou být kvalifikovány jako „velmi závažné“ již na základě jejich vlastní povahy, s tím, že Komise není povinna prokazovat skutečný dopad protiprávního jednání na trh, a omezený rozsah relevantního zeměpisného trhu takové kvalifikaci nestojí v cestě.

Pro posouzení závažnosti protiprávního jednání je rozhodující to, zda účastníci kartelové dohody učinili vše, co bylo v jejich moci učinit, aby svým záměrům dali konkrétní výsledek. Jelikož to, co se stalo posléze v oblasti skutečně uplatňovaných tržních cen, mohlo být ovlivněno jinými faktory, které se nacházely mimo kontrolu účastníků kartelové dohody, nemohou účastníci kartelové dohody obrátit ve svůj prospěch vnější faktory, které překazily jejich úsilí, činíce z nich skutečnosti odůvodňující snížení pokuty.

Od Komise nemůže být vyžadováno, je-li prokázáno provádění kartelové dohody, aby systematicky prokazovala, že dohody skutečně umožnily dotyčným podnikům dosáhnout úrovně cen transakcí vyšší nebo u nákupních kartelových dohod nižší než té, která by nastala, kdyby kartelová dohoda neexistovala. Bylo by nepřiměřené vyžadovat takový důkaz, který by pohltil značné prostředky vzhledem k tomu, že by vyžadoval provedení hypotetických výpočtů založených na hospodářských modelech, jejichž přesnost by byla soudem ověřitelná pouze obtížně a jejichž neomylná povaha není nijak dokázána.

Mimoto rozsah zeměpisného trhu není samostatným kritériem v tom smyslu, že by pouze protiprávní jednání týkající se většiny členských států mohla být kvalifikována jako „velmi závažná“. Ani Smlouva, ani nařízení č. 1/2003, ani pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO neumožňují učinit závěr, že pouze zeměpisně velmi rozsáhlá omezení mohou být takto kvalifikována. Ostatně dohody nebo jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem je zejména stanovení nákupních cen a rozdělení nakoupených množství, mohou být již na základě své vlastní povahy kvalifikovány jako velmi závažné a není přitom nezbytné, aby se taková jednání vyznačovala zvláštním zeměpisným rozsahem. Z toho vyplývá, že i kdyby byl rozsah dotčeného zeměpisného trhu omezený, nebrání to v zásadě tomu, aby bylo konstatované protiprávní jednání kvalifikováno jako „velmi závažné“.

(viz body 220, 222–224, 226, 248–250, 277, 279)

7. V rámci stanovení pokut za porušení práva hospodářské soutěže je povinnost uvést odůvodnění splněna, jestliže Komise ve svém rozhodnutí uvede posuzované skutečnosti, které jí umožnily vymezit závažnost a délku trvání protiprávního jednání. Pokud jde o rozhodnutí, kterým jsou uloženy pokuty několika podnikům, rozsah povinnosti uvést odůvodnění musí být především posouzen s ohledem na skutečnost, že závažnost protiprávních jednání musí být stanovena v závislosti na více skutečnostech, jako jsou zejména zvláštní okolnosti věci, její kontext a odrazující účinek pokut, a to aniž je sestaven závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto.

Jelikož skutečný dopad na trh není v případě horizontálních kartelových dohod, jejichž cílem je zejména stanovení cen, nezbytným hlediskem pro kvalifikaci protiprávního jednání jako velmi závažného, Komise není povinna k němu při stanovení závažnosti protiprávního jednání přihlédnout. Skutečnost, že Komise neodůvodnila, proč nevzala v úvahu kritérium, které nebyla povinna zohlednit a jehož zohlednění nepovažovala v projednávané věci za nutné, nemůže znamenat nedostatek odůvodnění v souvislosti se stanovením pokuty.

(viz body 282, 284)

8. Komise není povinna zpřístupňovat v průběhu správního řízení v oblasti hospodářské soutěže interní dokumenty orgánu. V průběhu řízení před soudem Unie se mimoto interní dokumenty Komise žalobcům zpřístupní, pouze pokud to vyžadují výjimečné okolnosti projednávané věci, na základě vážných indicií, jejichž předložení přísluší žalobcům. Toto omezení přístupu k interním dokumentům je odůvodněno potřebou zajistit řádné fungování dotyčného orgánu v oblasti boje proti protiprávním jednáním porušujícím pravidla hospodářské soutěže.

(viz bod 313)