ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
89.

Francouzská vláda uvedla, že podle jejího názoru se na směsi vedlejších produktů živočišného původu a odpadů nikoliv nebezpečných použijí souběžně obě nařízení. Tato vláda vysvětlila, že pokud by bylo použitelné pouze nařízení č. 1069/2009, nemohla by Francie vznést námitku, aby na její území byly přepraveny kaly z čisticích procesů smíchané s vedlejšími produkty živočišného původu z jiných členských států za účelem půdní aplikace, jakou by mohla vznést na základě čl. 12 odst. 1 písm. c) nařízení č. 1013/2006 ( 36 ). Tato vláda rovněž upozornila na nebezpečí, že směs kalů z čisticích procesů a odpadů ze supermarketů by mohla být za takovým účelem přepravena na území Francie, aniž by byla dodržena vnitrostátní právní úprava stanovící v této oblasti přísná pravidla. Pokud by tato přeprava nebyla oznámena v souladu s nařízením č. 1013/2006, příslušné orgány místa určení by nebyly o této přepravě zpraveny a nemohly by ji podrobit podmínkám či dokonce odeslání zakázat.
23.

Třemi rozhodnutími ze dne 31. ledna 2018 Conseil des contentieux du étrangers (Soud pro cizinecké věci) zamítl návrhy navrhovatelů jako nepřípustné z důvodu nedostatku právního zájmu. Tento soud rozhodl, že zájem navrhovatelky musí existovat v okamžiku podání žaloby a musí přetrvat až do vyhlášení rozsudku. Pokud by dotčená rozhodnutí byla zrušena a pokud by odpůrce musel žádost znovu přezkoumat, měl tento soud za to, že by mohl pouze dospět k závěru o nepřípustnosti žádosti o udělení víza, jelikož vzhledem k tomu, že všichni navrhovatelé byli starší 18 let, již by nesplňovali podmínky stanovené pro nezletilé děti v ustanoveních o sloučení rodin. V tomto kontextu je však třeba uvést, že uplynula doba čtyř let od zamítnutí druhé žádosti do následného rozhodnutí Conseil du contentieux des étrangers (Soud pro cizinecké věci), kterým bylo rozhodnuto o nepřípustnosti řízení z důvodu, že děti mezitím dosáhly plnoletosti.
47.

Také opatření, jež mají členské státy možnost přijmout na základě článku 273 směrnice o DPH k zajištění správného výběru daně a předcházení daňovým únikům, nesmějí jít nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů, ani zpochybnit neutralitu DPH ( 35 ). Jak již Soudní dvůr rozhodl, překračuje objektivní odpovědnost osoby povinné k dani od určitého rozhodného dne (zde zahájení insolvenčního nebo likvidačního řízení) to, co je nezbytné k ochraně plateb do státní pokladny ( 36 ). O objektivní odpovědnost by se však jednalo, pokud by osoba povinná k dani nemohla opravit svou daňovou povinnost navzdory nezaplacení ceny.
„(17)

V případech neoprávněného odebrání [protiprávního přemístění] nebo zadržení dítěte by mělo být neprodleně zajištěno navrácení dítěte, proto by se měla nadále používat [Haagská úmluva z roku 1980], doplněná ustanoveními tohoto nařízení, zejména článkem 11. Soudy členského státu, do kterého bylo dítě neoprávněně odebráno [protiprávně přemístěno] nebo ve kterém bylo neoprávněně [protiprávně] zadrženo, by měly mít možnost odmítnout jeho navrácení ve zvláštních, řádně odůvodněných případech. Takové rozhodnutí by však mělo být nahrazeno pozdějším rozhodnutím soudu členského státu, ve kterém mělo dítě bydliště před neoprávněným odebráním [protiprávním přemístěním] nebo zadržením. Pokud by takové rozhodnutí ukládalo navrácení dítěte, mělo by navrácení proběhnout bez zvláštního řízení o uznání a výkonu tohoto rozhodnutí v členském státě, do kterého bylo dítě neoprávněně odebráno [protiprávně přemístěno] nebo ve kterém bylo neoprávněně [protiprávně] zadrženo.
66.

Na jedné straně tedy členské státy musí loajálně spolupracovat s Komisí, jestliže využívají tohoto postupu, avšak na druhé straně to platí také pro Komisi (a jiné členské státy). To současně znamená, že formální požadavky na obě strany lze klást pouze do té míry, do jaké jsou nezbytné pro účinnou spolupráci.
73.

Ve svém vyjádření však Komise považuje za vhodné zabývat se otázkou, zda by příspěvek, který je de facto povinný, neměl být považován za příspěvek, který má tytéž účinky jako povinný příspěvek de iure. Tento orgán má za to, že pokud by byl přijat závěr, že příspěvky, které subjekty uvádějící výrobky na trh platí společnosti Eco TLC, která je jediným ekologickým subjektem schváleným ve Francii v odvětví výrobků TLC, jsou de facto povinné, jelikož alternativa v podobě zavedení individuálního systému je „čistě teoretická, neboť v praxi není proveditelná“, pak by prostředky plynoucí z těchto příspěvků musely být kvalifikovány jako „státní prostředky“ ( 40 ).
1.

Tento spor, který byl předložen Court of Appeal (England & Wales (Civil Division)] [odvolací soud (pro Anglii a Wales) (občanskoprávní oddělení), Spojené království] a který probíhá mezi fiduciáři zaměstnaneckého důchodového systému společnosti United Biscuits (UK) Ltd a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (daňová a celní správa Spojeného království), se týká kvalifikace služeb správy investic poskytovaných v rámci správy důchodového systému této společnosti pro účely daně z přidané hodnoty (DPH).
64.

Toto je možné obzvláště dobře ilustrovat pomocí situace, o kterou jde ve věci v původním řízení. Použil-li by se vždy počet mužů a žen, na které se vztahují povinnosti, o něž jde v původním řízení, ve vztahu ke všem stávajícím důchodcům na straně jedné a důchodkyním na straně druhé, vyšel by z toho zkreslený obraz. Nebylo by totiž zohledněno to, že mezi osobami, které až do devadesátých let mohly uzavřít dohodu o podnikovém důchodu, bylo pravděpodobné podstatně více mužů. Stejně tak by byly do tohoto poměru zahrnuty ženy, které v této době sice pracovaly, z důvodu způsobu nebo rozsahu jejich zaměstnaneckého poměru jim ale nebyla dodatečně k zákonnému důchodu nabídnuta dohoda o podnikovém důchodu. Výsledek srovnání by tak odrazil společensko-sociální realitu dotčeného časového období, nikoliv však případný nepřímo diskriminační účinek sporných ustanovení.
51.

EFADs dodává, že cena licence pro více území by byla mnohem vyšší, a tudíž ve skutečnosti nedostupná. Náklady na získání nových předplatitelů mimo tradiční území distributora nebo provozovatele vysílání by znamenaly drastické snížení svobody volby provozovatele vysílání z hlediska produkce. Provozovatelé vysílání by totiž byli podporováni v tom, aby se soustředili na produkce s co možná nejširším potenciálem šíření, tedy produkce určené „široké veřejnosti“ a nejlépe v angličtině. Relevantní ustanovení jsou tudíž důležitým prvkem při podpoře evropské kulturní rozmanitosti sledované Unií. Francouzská republika dodává, že cíl spočívající v ochraně této rozmanitosti je neoddělitelný od právního a hospodářského kontextu, do kterého spadají relevantní ustanovení, a nemůže být omezen na přezkum podle čl. 101 odst. 3 SFEU. EFADs rovněž tvrdí, že ve Francii by GCP podléhala povinnosti vyrábět evropská díla. Vzhledem ke konkurenci významných provozovatelů vysílání v anglickém jazyce a obsahu zaměřenému na širokou veřejnost by se její příjmy a počet jejích předplatitelů mohly snížit, což by jí znemožnilo získat licence k využívání v různých evropských zemích. Malé příjmy plynoucí z pasivních prodejů evropského repertoáru by nemohly v žádném případě kompenzovat ztrátu příjmů a předplatitelů místních provozovatelů vysílání. Absence exkluzivity by upřednostňovala platformy, které již mají předplatitele na celosvětové úrovni, na úkor evropských aktérů, jejichž schopnost hledat nové zákazníky by byla omezenější. UPC upřesňuje, že by to znamenalo posílení vyjednávací síly mezinárodních produkčních skupin vůči francouzským nezávislým producentům, jakož i koncentrace nabídky do rukou nejvýznamnějších provozovatelů vysílání. Kromě toho v případě pasivního prodeje placených televizních kanálů se vyjednávání o odměně plynoucí z autorského práva netýká jediného díla, ale velkého množství děl, což by znamenalo další komplikace. Další komplikace by vyplynuly z uplatňování daně z přidané hodnoty, jejíž sazby se v jednotlivých členských státech liší. Francouzská republika dodává, že přiměřená odměna za autorské právo nemá náležitou spojitost pouze se skutečným nebo potenciálním počtem osob, které využívají nebo chtějí využívat poskytované služby, ale zahrnuje také náklady na přizpůsobení distribuce děl specifickým potřebám každého vnitrostátního trhu. Kromě toho by technologie nezbytná pro příjem audiovizuálních děl mohla být padělána, a tudíž by neumožnila určit skutečné a potenciální publikum rozdělením nabídky nákupu podle země původu. V každém případě by zeměpisná omezení vyplývající z licencí udělených společnosti GCP této společnosti neumožňovala svobodně se rozhodnout, že bude cílit na zákazníky nacházející se ve všech členských státech.
2.

Povolování plánů a projektů, které podle směrnice o stanovištích nebo směrnice o ochraně ptáků ( 3 ) pravděpodobně budou mít významný vliv na chráněnou lokalitu, je v čl. 6 odst. 2 a odst. 3 směrnice o stanovištích upraveno takto: „2. Členské státy přijmou vhodná opatření, aby v oblastech zvláštní ochrany vyloučily poškozování přírodních stanovišť a stanovišť druhů ani k [a] vyrušování druhů, pro něž jsou tato území určena, pokud by takové vyrušování mohlo být významné ve vztahu k cílům této směrnice. 3. Jakýkoli plán nebo projekt, který s určitou lokalitou přímo nesouvisí nebo není pro péči o ni nezbytný, avšak bude mít pravděpodobně na tuto lokalitu významný vliv, a to buď samostatně, nebo v kombinaci s jinými plány nebo projekty, podléhá odpovídajícímu posouzení jeho důsledků pro lokalitu z hlediska cílů její ochrany. S přihlédnutím k výsledkům uvedeného hodnocení důsledků pro lokalitu a s výhradou odstavce 4 schválí příslušné orgány příslušného státu tento plán nebo projekt teprve poté, co se ujistí, že nebude mít nepříznivý účinek na celistvost příslušné lokality, a co si v případě potřeby opatří stanovisko široké veřejnosti.“
78.

Pokud by však měl být zachován přirozený výklad působnosti nařízení č. 258/97 navrhovaný v předchozích částech tohoto stanoviska, znamenalo by to, že před vstupem nařízení 2015/2283 v platnost by členským státům nic nebránilo v tom, aby regulovaly uvedení celého hmyzu na trh, pokud by chtěly. Uvedená záležitost jednoduše nebyla upravena v nařízení č. 258/97. Jak správně poznamenala Komise, nezahrnutí celých živočichů v praxi znamenalo, že členské státy si ponechaly pravomoc přijímat právní předpisy týkající se uvádění potravin živočišného původu, které nespadaly do působnosti nařízení, na trh.
36.

Z širšího hlediska je cílem těchto pravidel a podmínek odstranění poškozujících účinků dumpingu a omezení rizika obcházení ( 9 ). Jinak řečeno, nejsou přijímána především za účelem ochrany konkrétních zájmů určitého dovozce. Naopak je třeba připomenout, že osvobození představují výjimku z antidumpingových cel, jež představují ochranné a preventivní opatření proti nekalé soutěži plynoucí z dumpingových praktik ( 10 ). To potvrzuje bod 186 odůvodnění prováděcího nařízení 2015/82, který zdůrazňuje, že „dovozci by si měli být vědomi, že jako běžné obchodní riziko může k okamžiku přijetí prohlášení k propuštění zboží do volného oběhu vzniknout celní dluh […], a to i pokud byl závazek nabídnutý výrobcem, od kterého přímo nebo nepřímo nakupovali, Komisí přijat“.
82.

Za těchto okolností to, co ve skutečnosti potvrzuje souhlas s rozšířením, je rozšíření (hmotněprávní) ( 28 ) trestných činů přičitatelných této osobě. Je proto logické, že aby státní zastupitelství mohlo souhlas udělit, mělo by splnit stejné podmínky, které by muselo respektovat ohledně původního EZR, včetně možnosti, aby jeho rozhodnutí mohlo být napadeno opravným prostředkem ( 29 ).
6.

Podle bodu 15 odůvodnění: „Aby bylo možno chránit zájmy oprávněných z výživného a umožnit řádný výkon spravedlnosti v rámci Evropské unie, měla by být upravena pravidla o příslušnosti, která vyplývají z nařízení (ES) č. 44/2001. Okolnost, že odpůrce má místo obvyklého pobytu ve třetím státě, by již neměla vylučovat uplatňování pravidel Společenství o soudní příslušnosti a napříště by již neměla být dána možnost odkázat na pravidla o soudní příslušnosti v rámci vnitrostátního práva. Toto nařízení by tudíž mělo stanovit, ve kterých případech může soud členského státu uplatnit svou podpůrnou příslušnost.“
34.

Kromě toho takovéto ex ante a rigidní určení referenčního období může pro dotčené zaměstnance vyvolat svévolné důsledky. Pokud by se referenční období počítalo pouze retrospektivně (jinými slovy zpětně) od data sporného individuálního skončení pracovního poměru, znamenalo by to, že cokoli, co by se stalo po tomto přelomovém datu, by nemohlo být zohledněno. Tak by tomu bylo i v případě, pokud by například ke všem skončením pracovního poměru, která by byla relevantní pro rozhodnutí o tom, zda bylo dosaženo příslušné prahové hodnoty, došlo následně. Totéž by platilo, jen opačně, pokud by se referenční období počítalo pouze do budoucna, což by neumožňovalo zohlednit množství nebo způsob skončení pracovních poměrů, ke kterým došlo před sporným skončením pracovního poměru daného zaměstnance.
5.

Body 34, 37, 42, 51 a 54 odůvodnění směrnice 2009/72 uvádí následující: „(34) Energetické regulační orgány by měly být schopny přijímat rozhodnutí o všech relevantních regulačních otázkách, má-li vnitřní trh s elektřinou řádně fungovat, a měly by být plně nezávislé na jakýchkoli veřejných či soukromých zájmech. To nebrání soudnímu přezkumu […] (37) Energetické regulační orgány by měly mít pravomoc vydávat závazná rozhodnutí týkající se elektroenergetických podniků, ukládat účinné, přiměřené a odrazující sankce těm elektroenergetickým podnikům, které nedodrží své povinnosti, nebo navrhovat příslušným soudům, aby takové sankce uložily. Rovněž by těmto energetickým regulačním orgánům měla být svěřena pravomoc rozhodovat […] o vhodných opatřeních, jež zajistí výhody pro zákazníka. […] Energetickým regulačním orgánům by rovněž měla být svěřena pravomoc přispívat k zajištění vysokých standardů univerzální a veřejné služby v souladu s otevřením trhu a ochranou zranitelných zákazníků a zajistit plnou účinnost opatření na ochranu spotřebitele. […] (42) Veškerý průmysl a obchod Společenství, včetně malých a středních podniků, a všichni občané Unie, kteří požívají hospodářských výhod vnitřního trhu, by měli mít též možnost požívat vysoké úrovně ochrany spotřebitele a zejména zákazníci v domácnostech […]. Těmto zákazníkům by měla být umožněna volba, spravedlivý přístup, zastoupení a přístup k mechanismům pro urovnávání sporů. […] (51) Tato směrnice by měla zohledňovat především zájmy spotřebitelů […]. Stávající práva spotřebitelů je nezbytné posílit a zaručit a zajistit, aby zahrnovala větší transparentnost. Ochrana spotřebitele by měla zaručovat, aby z konkurenceschopného trhu měli prospěch všichni spotřebitelé [v Unii]. Práva spotřebitelů by měly vymáhat členské státy nebo, pokud tak daný členský stát stanoví, regulační orgány. […] (54) Větší ochrana spotřebitelů je zaručena dostupností efektivních prostředků pro urovnávání sporů všem zákazníkům. Členské státy by měly zavést rychlé a účinné postupy pro vyřizování stížností.“
23.

Žalobkyně proti tomuto rozhodnutí podala žalobu k Wojewódzkimu Sądu Administracyjnymu we Wrocławiu (Vojvodský správní soud ve Vratislavi). Má za to, že úplata z přeměny nepodléhá DPH. Podle jejího názoru stavebník získal postavení, které je podobné postavení vlastníka, a tedy ekonomické dispoziční oprávnění k pozemku již nabytím práva stavby. Přeroste-li právo stavby ve vlastnické právo, nemůže být týž pozemek znovu předmětem dodání. Obec má za to, že v daném případě ostatně jednala v rámci činnosti související s výkonem veřejné moci, která nepodléhá dani.
26.

Podle judikatury proto rozhodnutí Komise o slučitelnosti jakožto konečné rozhodnutí vydané ve vyšetřovacím řízení, nevede k odstranění rozporu se zákazem uvedeným v čl. 108 odst. 3 SFEU ( 19 ), a nemá tedy vliv na protiprávnost podpory. Jakýkoliv jiný výklad by zvýhodnil nedodržení ustanovení čl. 108 odst. 3 třetí věty SFEU a zbavil by toto ustanovení jeho užitečného účinku ( 20 ). Pokud by totiž v rámci určitého záměru podpory, který je či není slučitelný s vnitřním trhem, nezpůsobila skutečnost, že nedodržuje čl. 108 odst. 3 SFEU, více rizik nebo sankcí než dodržení téhož ustanovení, byla by motivace členských států k oznámení a vyčkání rozhodnutí o slučitelnosti značně snížena, a stejně tak by v důsledku toho byl značně snížen i rozsah kontroly Komise ( 21 ).
56.

Závěrem lze uvést, že pokud by tomu tak nebylo a pokud by skutečně mohlo dojít ke ztrátě autorského práva z důvodu zpřístupnění autorskoprávně chráněného dokumentu v rámci občanskoprávního řízení, Švédské království by podle mého názoru zjevně nesprávně provedlo požadavky směrnice 2001/29 a v tomto ohledu porušilo požadavky čl. 17 odst. 2 Listiny týkající se účinné ochrany duševního vlastnictví. Takový stav by zjevně ohrozil podstatu požadované úrovně ochrany autorského práva zaručenou nositelům práv směrnicí 2001/29 (a v tomto ohledu čl. 17 odst. 2 Listiny), neboť by byli ponecháni bez účinné ochrany s cílem zabránit ztrátě autorského práva.
67.

Vzhledem k tomu, že Irsko podléhá nařízení Dublin III, aniž by bylo vázáno směrnicí 2013/32, nemůže uplatnit článek 33 odst. 2 písm. a) posledně uvedené směrnice a na jeho základě odmítnout žádost o azyl podanou státním příslušníkem třetí země, kterému byla v prvním členském státě přiznána doplňková ochrana, jako nepřípustnou. Kromě toho, jelikož tento stát podléhá směrnici 2005/85, aniž by se řídil nařízením Dublin II, nemůže se opřít ani o článek 16 a na jeho základě přemístit státního příslušníka třetí země do prvního členského státu, aby projednal předmětnou žádost. Z čistě doslovného výkladu směrnice 2005/85 v rámci nařízení Dublin III by tak mohlo vplývat, že Irsko je povinno žádost o azyl posoudit.
3.

Body 117 až 130 odůvodnění směrnice 2009/138 uvádí, že: „(117) Vzhledem k tomu, že vnitrostátní předpisy o reorganizačních opatřeních a likvidačních řízeních nejsou harmonizovány, je vhodné zajistit v rámci vnitřního trhu vzájemné uznávání reorganizačních opatření a právních předpisů členských států o likvidačních řízeních ve vztahu k pojišťovnám, jakož i nutnou spolupráci, přičemž je v rámci těchto kroků třeba brát v potaz jednotu, univerzálnost, koordinaci, zveřejňování, jakož i rovné zacházení a ochranu věřitelů z pojištění. […] (119) Mělo by se rozlišovat mezi orgány příslušnými pro účely reorganizačních opatření a likvidačních řízení a orgány pro dohled nad pojišťovnami. […] (121) Měly by být stanoveny podmínky, za kterých by do oblasti působnosti této směrnice spadala likvidační řízení, která nejsou způsobena insolventností a která při vyplacení pohledávek z pojištění berou v úvahu pořadí priorit. Pohledávky zaměstnanců pojišťovny, které vznikly na základě pracovních smluv a pracovních poměrů, by mělo být možno převést na vnitrostátní záruční systém mezd. S těmito převedenými pohledávkami by se mělo zacházet podle práva domovského členského státu (lex concursus). (122) Reorganizačními opatřeními se předem nevylučuje zahájení likvidačního řízení. Likvidační řízení by proto mělo být možné zahájit v případě, že nebyla přijata reorganizační opatření, nebo může být zahájeno po přijetí těchto opatření, a může skončit vyrovnáním nebo jinými obdobnými opatřeními, včetně reorganizačních opatření. (123) Přijímat rozhodnutí o likvidačních řízeních pojišťoven by měly být zmocněny pouze příslušné orgány domovského členského státu. Tato rozhodnutí by měla být účinná po celém Společenství a měly by je uznat všechny členské státy. Měla by být zveřejňována v Úředním věstníku Evropské unie a v souladu s postupy domovského členského státu. K informacím by měli mít přístup známí věřitelé se sídlem ve Společenství, kteří by měli mít právo přihlásit pohledávky a předložit vysvětlení. […] (125) Všechny podmínky pro zahájení, vedení a ukončení likvidačního řízení by se měly řídit právem domovského členského státu. (126) V zájmu zajištění koordinovaného postupu v rámci členských států by měly být orgány dohledu domovského členského státu a orgány všech ostatních členských států neprodleně informovány o zahájení likvidačního řízení. […] (128) Součástí zahájení likvidačního řízení by mělo být odnětí povolení k výkonu činnosti, které bylo vydáno pojišťovně, pokud se tak již nestalo. […] (130) Na ochranu oprávněných očekávání a právní jistoty u některých transakcí v jiných členských státech, než je domovský členský stát, je nutno určit právo rozhodné pro účinky reorganizačních opatření a likvidačních řízení k probíhajícím soudním řízením a k výkonu individuálních práv na základě těchto soudních řízení.“
115.

Na rozdíl od prvních dvou uvedených situací (zjevné porušení povinnosti spolupráce a podvodná nebo zneužívající žádost) by totiž zamítnutí příslušným vnitrostátním orgánem, které by nezohledňovalo ani důvody, které odůvodňovaly nepředložení požadovaných cestovních dokladů, ani spolupráci, kterou projevila dotčená osoba k prokázání své totožnosti, mohlo vést k porušení základních práv uvedených v bodě 107 tohoto stanoviska, jakož i zásady proporcionality. Navíc ohledně žádosti o prodloužení povolení k pobytu, ke které státní příslušník třetí země nemůže předložit své cestovní doklady, by takové zamítnutí vedlo k ukončení rodinného života tohoto státního příslušníka, a mohlo by tak nepřiměřeně zasáhnout do práva zakotveného v článku 7 Listiny.
35.

Přijmout tuto tezi by znamenalo, že v Německu by státní zástupci nemohli být považováni za vydávající orgán ve smyslu čl. 2 písm. c) písm. i) směrnice 2014/41 a že jimi vydané EVP by vyžadovaly potvrzení. Jinak řečeno, znamenalo by to zařadit je pod bod ii). V důsledku toho a v rozporu se zněním tohoto bodu ii), by nemohli vystupovat ani jako orgán potvrzující EVP vydané jinými (správními) orgány.
72.

Hlavní argument navrhovatelky se týká jednak kritéria přezkumu, použitého Tribunálem, jednak provádění důkazů. Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku přitom člení na čtyři části, a to část týkající se posouzení dohody s odbory z roku 2002 (k tomu viz níže bod 1), posouzení kritéria soukromého investora v tržním hospodářství ze strany Komise (k tomu viz níže bod 3), kritéria přezkumu používaného unijními soudy (k tomu viz níže bod 2), jakož i důkazního břemene (k tomu viz níže bod 4).
14.

Legge regionale n. 14, norme per il sostegno all’acquisto dei carburanti per autotrazione ai privati cittadini residenti in Regione e di promozione per la mobilità individuale ecologica e il suo sviluppo (regionální zákon č. 14, kterým se stanoví pravidla poskytování příspěvku na nákup pohonných hmot pro účely dopravy obyvatel tohoto regionu a podpory a rozvoje ekologické individuální dopravy) ( 4 ) ze dne 11. srpna 2010, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „regionální zákon č. 14/2010“) v článku 1, nadepsaném „Cíle“, stanoví: „1. Za účelem řešení závažné hospodářské krize stanoví region Furlánsko-Julské Benátsko tímto zákonem další mimořádná opatření na podporu silniční dopravy a ke snížení znečištění životního prostředí. Zejména: a) stanoví opatření podpory na nákup pohonných hmot pro potřeby soukromé silniční dopravy; b) stanoví opatření zaměřená na podporu používání motorů částečně nebo zcela nezávislých na fosilních palivech pro účely silniční dopravy; c) podporuje výzkum a vývoj technologií na výrobu motorů částečně nebo zcela nezávislých na fosilních palivech; d) podporuje rozšíření distribuční sítě pohonných hmot s malým dopadem na životní prostředí.“
12.

Mechanismus k dosažení osvobození od DPH fungoval takto: a) Bakati Plus vyplnila formulář žádosti o vrácení DPH, který byl následně potvrzen a orazítkován celním orgánem na výstupu zboží; b) druhý exemplář formuláře byl vrácen společnosti Bakati Plus; c) Bakati Plus vrátila daň kupujícím v souladu se zákonem o DPH a d) Bakati Plus ve svém přiznání k DPH uplatnila odpočet vrácené částky.
54.

Opětovný přezkum splnění podmínek pro přijetí předběžných opatření ze strany soudu dožádaného členského státu ohledně okolností věci, pokud již byly ověřeny soudem dožadujícího členského státu a příslušné rozhodnutí je připojeno k žádosti, by byl v rozporu s výše uvedenými cíli a zejména se zásadou vzájemné důvěry, na níž je směrnice 2010/24 založena. Opětovný přezkum by mohl znemožnit nebo nadměrně ztížit vyřízení žádosti o pomoc, což by bylo rovněž v rozporu s hladkým fungováním a efektivitou a účinností systému poskytování vzájemné pomoci stanoveného v této směrnici.