30.

Omezím se proto na přepis bodů 69 až 75 a 77 až 79 napadeného rozsudku, v nichž Tribunál vysvětluje, proč zamítá tento důvod zrušení. Činí to následovně: „69 V tomto ohledu je nejprve třeba zdůraznit, že pokud jde o použití čl. 11 odst. 10 základního nařízení, je odůvodněné, aby Komise v případě výrazného vývoje nákladů na výrobu dotčených výrobků mezi dříve zohledněným obdobím šetření a novým obdobím šetření zohlednila, s cílem zjistit, zda jsou antidumpingová cla řádně zohledněna v cenách dalšího prodeje těchto výrobků v Unii během posledně uvedeného období, nikoliv ceny dalšího prodeje v prvním z uvedených období, ale zjištěné náklady v novém období šetření. Tyto úvahy platí, i když lze mít za to, že byla změněna metoda oproti tomu, co bylo učiněno v rámci předchozího šetření, jako je tomu v projednávané věci na rozdíl od toho, co Komise především tvrdila v napadených rozhodnutích, jak je popsáno výše v bodě 22. 70 Tato praxe má za cíl zajistit spolehlivost analýzy při porovnávání situací, které jsou z ekonomického pohledu komplexní, za účelem nejen odůvodnění opodstatněnosti opatření přijatých na základě antidumpingových právních předpisů, ale i zajištění mezi hospodářskými subjekty, kterým mohou být tato opatření určena, dodržování obecné zásady unijního práva, a sice zásady rovného zacházení. Zajištění spolehlivosti porovnání situace mezi dvěma obdobími v ekonomické analýze totiž v zásadě odůvodňuje použití stejné metody, s výjimkou případů, kdy se relevantní parametry změnily natolik, že by uplatnění dříve použité metody nemohlo poskytnout spolehlivý výsledek; v daném případě závěr ohledně toho, zda antidumpingové clo bylo, či nebylo řádně zohledněno v cenách dalšího prodeje a v pozdějších prodejních cenách v Unii (v tomto smyslu a obdobně viz rozsudek ze dne 18. září 2014, Valimar, C‑374/12, EU:C:2014:2231, bod 50 a 59). Jak přitom tvrdí Komise, pokud se výrobní náklady v době mezi dvěma porovnávanými obdobími výrazně zvýšily, zvýšení cen dalšího prodeje v Unii, a to ani výrazné, nutně nezaručuje, že antidumpingové clo bylo řádně zohledněno, tj. zohledněno v plném rozsahu, při stanovení těchto cen. Výrobní náklady mohou vzrůst více než ceny. V tomto případě navzdory tomu, že nové ceny jsou vyšší než původní ceny zvýšené o antidumpingové clo, dotčené subjekty vzhledem k vývoji svých výrobních nákladů antidumpingové clo řádně nezohledňují. 71 Argumenty předložené žalobkyní v projednávané věci tento rozbor nezpochybňují. Předně je třeba uvést, že na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, z článku 11 odst. 10 základního nařízení totiž vůbec nevyplývá – v rozsahu, v němž se týká otázky, zda ‚clo je řádně zohledněno v cenách dalšího prodeje‘ – že do nové ceny dalšího prodeje nad rámec předchozí ceny dalšího prodeje by měl být začleněn pouze ekvivalent antidumpingového cla, aby bylo možné dosáhnout kladné odpovědi. Dodatečné clo v porovnání s běžně vzniklými náklady je ‚řádně zohledněno‘, pouze pokud se k těmto dalším nákladům připočítá. Pokud se přitom tyto další náklady zvýší, ale ceny dalšího prodeje se zvýší méně, ve skutečnosti se clo k těmto dalším nákladům připočítá jen z části nebo vůbec, i když ekvivalent cla byl k původně uplatňované ceně dalšího prodeje připočítán. Tomuto rozboru neodporuje část oznámení Komise týkající se vrácení antidumpingových cel dovolávaná žalobkyní a citovaná výše v bodě 58. Totéž platí pro rozsudek ze dne 18. listopadu 2015, Einhell Germany a další v. Komise (T‑73/12, EU:T:2015:865), na který se žalobkyně na jednání rovněž odvolávala. Bod 155 uvedeného rozsudku, který je třeba chápat v jeho kontextu, zejména uvádí, že i jiná metoda než porovnání mezi cenami dalšího prodeje uplatňovanými v Unii před zavedením antidumpingových cel a po jejich zavedení může být vhodná k určení, zda tato cla byla, či nebyla zohledněna v nových cenách dalšího prodeje v Unii. 72 Pokud jde o konkrétní okolnosti projednávané věci, co se týče čtvrtého období šetření o vrácení antidumpingového cla, jež odpovídalo roku 2012, je třeba uvést, že v napadených rozhodnutích, například v bodě 85 odůvodnění rozhodnutí C(2014) 9805 final, Komise konstatovala výrazné 109% zvýšení výrobních nákladů oproti původnímu období šetření, aniž jí v tomto ohledu žalobkyně věcně odporovala, zejména v projednávané žalobě. Za těchto okolností za účelem určení, zda byla antidumpingová cla řádně zohledněna v cenách dalšího prodeje v Unii uplatňovaných žalobkyní na účet CHEMK a KF během čtvrtého období šetření o vrácení antidumpingového cla, Komise oprávněně zohlednila nikoliv ceny dalšího prodeje shledané během původního šetření, ale výrobní náklady konstatované v roce 2012. 73 Přitom jak uvedla Komise v napadených rozhodnutích, například v bodě 84 odůvodnění rozhodnutí C(2014) 9805 final, v situaci, kdy ceny dalšího prodeje v Unii pokrývají náklady na výrobky včetně antidumpingového cla jen v 1 % případů, není ani zdaleka prokázáno, že tato cla byla skutečně řádně zohledněna. 74 I vyšší než 100% zvýšení cen dalšího prodeje mezi původním obdobím šetření a čtvrtým obdobím šetření o vrácení antidumpingového cla, uvedené žalobkyní, nepostačuje v tomto kontextu k prokázání, že antidampingová cla byla v druhém z těchto období zcela zohledněna. Postačuje totiž, jak je v podstatě uvedeno v bodě 70 výše, že výrobní náklady se zvýšily více než uplatňované ceny, k tomu, aby tyto ceny řádně nezohledňovaly antidumpingová cla, s ohledem na vývoj výrobních nákladů. Toto je přitom a priori prokázáno skutečností, jak uvádí Komise, že v roce 2012 nebyly v 99 % případů náklady na výrobky včetně antidumpingových cel pokryty cenami dalšího prodeje v Unii. 75 Komise tedy při výpočtu početně zjištěné vývozní ceny za čtvrté období šetření o vrácení antidumpingového cla správně odečetla antidumpingové clo od ceny dalšího prodeje prvnímu nezávislému kupujícímu v Unii, protože nebylo prokázáno, že antidumpingové clo bylo řádně zohledněno v ceně dalšího prodeje. […] 77 Komise nicméně správně tvrdí, jak uvedla v napadených rozhodnutích, například v bodě 78 odůvodnění rozhodnutí C(2014) 9805 final, že rozbor cen dalšího prodeje v Unii s cílem zjistit, do jaké míry zohledňují antidumpingová cla, je nutno provést ve fázi prodeje po zaplacení těchto cel, tedy z povahy věci ve fázi prodeje za cenu zohledňující dodatečné náklady oproti nákladům stanoveným ve fázi ceny „ze závodu“ nebo CIF [cena CIF (Cost, Insurance and Freight. Náklady, pojištění a přepravné)]. V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že ačkoliv základní nařízení stanoví úpravu některých cen na jiné obchodní úrovni, než na které jsou obvykle uplatňovány, je to za účelem zajištění spravedlivého srovnání cen, které nutně nezohledňují stejná plnění. Článek 2 odst. 10 písm. d) základního nařízení [nyní článek 2 odst. 10 písm. d) nařízení (EU) 2016/1036 ( 17 )] stanoví, že spravedlivé srovnání vývozní ceny a běžné hodnoty může vyžadovat úpravu za účelem zohlednění rozdílů v obchodních úrovních, v nichž se tyto ceny uplatňují. O takový případ se však nejedná, když se posuzují pouze ceny dalšího prodeje v Unii v kontextu čl. 11 odst. 10 základního nařízení, jenž takové úpravy nestanoví. Ostatně v rozsahu, v němž je za účelem použití tohoto ustanovení odůvodněné, aby v určitých situacích, jako je situace v projednávané věci, Komise analyzovala ceny dalšího prodeje s ohledem na všechny náklady vynaložené před tímto dalším prodejem, jak je připomenuto v bodě 69 výše, rozbor cen stanovených ve fázi ceny ‚ze závodu‘ nebo CIF, byť uměle zahrnující antidumpingová cla, jak dle žalobkyně bylo učiněno, tedy bez zohlednění některých nákladů vynaložených před uvedeným dalším prodejem, není soudržný. V těchto situacích navíc není nezbytné srovnávat ceny dalšího prodeje v Unii mezi dvěma po sobě jdoucími obdobími, což může být stiženo, jako je tomu v projednávaném případě, časovou nesoudržností obchodních úrovní, v nichž proběhlo vyúčtování ze strany dovozců dotčených výrobků s ohledem na první nezávislé kupující v Unii. Je naopak nezbytné ověřit, zda důkazy předložené dotčeným dovozcem prokazují, že ceny skutečně zaplacené těmito kupujícími v posuzovaném období řádně zohledňovaly antidumpingová cla. V tomto ohledu bylo v napadených rozhodnutích konstatováno, aniž to žalobkyně zpochybnila, že posledně uvedená v uvedeném období prodávala především výrobky na základě ceny ‚s dodáním clo placeno‘, která zahrnuje všechny náklady vynaložené do okamžiku dodání, což mohlo toto ověření usnadnit. 78 Žalobkyně se tedy nemůže opírat o vývoj cen ve fázi ceny ‚ze závodu‘ nebo CIF, i kdyby byly zvýšeny o antidumpingová cla, aby odůvodnila, že ve třetím období šetření o vrácení antidumpingového cla zohlednila antidumpingová cla ve svých cenách dalšího prodeje v Unii. Žalobkyně měla předložit důkazy prokazující, že její ceny ‚s dodáním clo placeno‘ uplatňované během uvedeného období zahrnovaly veškeré náklady vynaložené v této fázi na dotčené výrobky, včetně antidumpingových cel, což nebyla schopna učinit. Komise tedy správně odečetla antidumpingové clo z ceny dalšího prodeje prvnímu nezávislému kupujícímu v Unii za účelem výpočtu početně stanovené vývozní ceny ve vztahu k třetímu období šetření o vrácení antidumpingového cla, jelikož nebylo prokázáno, že antidumpingové clo bylo řádně zohledněno v uvedené ceně dalšího prodeje. Není tedy nezbytné zkoumat argumenty vyměněné mezi účastníky řízení ohledně spolehlivosti nebo způsobu výpočtu těchto cen „ze závodu“ a CIF. Pokud jde o tvrzení žalobkyně uvedené v replice, podle kterého i srovnání cen dalšího prodeje ve fázi ‚s dodáním clo placeno‘ by vedlo k výsledku vyžadujícímu částečné vrácení cel, toto tvrzení není každopádně dostatečně podloženo k tomu, aby mohlo být zohledněno v rámci přezkumu legality napadených rozhodnutí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 17. března 2015, RFA International v. Komise, T‑466/12, EU:T:2015:151, bod 44 a citovaná judikatura). 79 Z výše uvedeného vyplývá, že druhý žalobní důvod žalobkyně vycházející z porušení čl. 11 odst. 9 a 10 základního nařízení v rámci stanovení vývozní ceny je také neopodstatněný.“