Keywords

Summary



Keywords

1. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Žádost o informace – Uvedení právního základu a účelu žádosti – Rozsah – Porušení povinnosti uvést odůvodnění – Neexistence

(Článek 101 SFEU; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 18 odst. 3)

2. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Dodržování práva na obhajobu – Možnost dotyčného podniku plně uplatnit uvedené právo až po zaslání oznámení námitek

(Článek 101 SFEU; nařízení Rady č. 1/2003)

3. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Žádost o informace – Uvedení právního základu a účelu žádosti – Požadavek nezbytné spojitosti mezi požadovanými informacemi a vyšetřovaným protiprávním jednáním – Prostor Komise pro uvážení – Soudní přezkum – Rozsah

(Článek 101 SFEU; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 18 odst. 3)

4. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Žádost o informace – Právo na obhajobu – Dodržování obecné zásady práva Unie poskytující ochranu proti svévolnému nebo nepřiměřenému zásahu veřejné moci

(Článek 101 SFEU; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 18 odst. 3)

5. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Žádost o informace – Pravomoci Komise – Možnost zaslat žádost zahrnující formalizaci požadovaných údajů – Meze

(Nařízení Rady č. 1/2003, článek 18)

6. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Žádost o informace – Právo na obhajobu – Právo zcela nevypovídat – Neexistence – Právo odepřít odpověď, kterou by bylo přiznáno protiprávní jednání

(Článek 101 SFEU; Listina základních práv Evropské unie, článek 47 a čl. 48 odst. 2; nařízení Rady č. 1/2003, článek 18)

7. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Žádost o informace – Právo na obhajobu – Právo odepřít odpověď, kterou by bylo přiznáno protiprávní jednání – Otázky Komise vedoucí k takovým odpovědím – Posouzení

(Nařízení Rady č. 1/2003, článek 18)

8. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Žádost o informace – Pravomoci Komise – Mez – Požadavek nezbytné spojitosti mezi požadovanými informacemi a vyšetřovaným protiprávním jednáním – Veřejná povaha požadovaných informací

(Článek 101 SFEU; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 18 odst. 1)

9. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Žádost o informace – Pravomoci Komise – Mez – Dodržení zásady proporcionality – Žádost o informace, které již Komise má k dispozici – Porušení uvedené zásady – Žádost o upřesnění informací, které jí byly poskytnuty dříve – Přípustnost

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 18 odst. 3)

10. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Žádost o informace – Způsoby – Volba, která musí být provedena mezi prostou žádostí o informace a rozhodnutím – Dodržení zásady proporcionality – Soudní přezkum

(Článek 101 SFEU; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 18 odst. 1 až 3)

11. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Žádost o informace – Povinnost Komise důkladně a nestranně přezkoumat všechny relevantní okolnosti – Zaslání několika po sobě následujících žádostí o informace – Porušení zásady řádné správy – Neexistence

(Článek 101 SFEU; nařízení Rady č. 1/2003, článek 18)

Summary

1. Základní prvky odůvodnění rozhodnutí o žádosti o informace jsou definovány v samotném čl. 18 odst. 3 nařízení č. 1/2003. V tomto ustanovení se tudíž uvádí, že Komise uvede právní základ a účel žádosti, upřesní, jaké informace jsou vyžadovány, a stanoví lhůtu, ve které musí být tyto informace poskytnuty. Článek 18 odst. 3 nařízení č. 1/2003 mimoto stanoví, že Komise rovněž upozorní na sankce upravené článkem 23, nebo uloží sankce uvedené v článku 24 a že rovněž upozorní na právo nechat rozhodnutí přezkoumat Soudním dvorem. V tomto ohledu není Komise povinna adresátovi takového rozhodnutí sdělit všechny informace, které má k dispozici o předpokládaných protiprávních jednáních, ani nemusí provádět přesnou právní kvalifikaci těchto protiprávních jednání, avšak musí jasně uvést domněnky, jež zamýšlí ověřit.

I když je tedy odůvodnění napadeného rozhodnutí formulováno velmi obecně a mělo by být upřesněno, což jej v tomto ohledu vystavuje kritice, lze přesto mít za to, že odkaz na údajná protiprávní jednání, ve spojení s rozhodnutím o zahájení řízení podle čl. 11 odst. 6 nařízení č. 1/2003, odpovídá minimálnímu stupni jasnosti, umožňujícímu dojít k závěru, že byly dodrženy požadavky čl. 18 odst. 3 nařízení č. 1/2003.

(viz body 22, 23, 30, 36)

2. V rámci správního řízení na základě nařízení č. 1/2003 může dotyčný podnik plně uplatnit své právo na obhajobu až po zaslání oznámení námitek. Pokud by se totiž toto právo mohlo uplatnit také ve fázi řízení předcházející zaslání oznámení námitek, byla by narušena účinnost šetření Komise, protože dotyčný podnik by mohl již ve fázi přípravného vyšetřování identifikovat informace, které jsou Komisi známy, a tedy i informace, které před ní lze nadále tajit.

Avšak opatření přijatá Komisí během fáze přípravného vyšetřování, zejména šetření a žádosti o informace, s sebou nesou ze své podstaty výtku protiprávního jednání a mohou mít významné dopady na situaci podezřelých podniků. Je proto třeba zabránit tomu, aby mohlo být během této fáze správního řízení právo na obhajobu nenapravitelně narušeno, neboť přijatá vyšetřovací opatření mohou být rozhodná pro provádění důkazů o protiprávní povaze jednání podniků, která mohou založit jejich odpovědnost.

Komisi však nelze uložit povinnost, aby ve fázi přípravného vyšetřování uvedla kromě domněnek protiprávního jednání, které zamýšlí ověřit, nepřímé důkazy, tedy poznatky, které ji vedly k závěru o možném porušení článku 101 SFEU. Taková povinnost by totiž zpochybnila rovnováhu, kterou judikatura stanoví mezi zachováním účinnosti vyšetřování a zachováním práva dotyčného podniku na obhajobu.

(viz body 26, 27, 31)

3. Povinnost uložená Komisi v čl. 18 odst. 3 nařízení č. 1/2003 uvést právní základ a účel žádosti o informace je základním požadavkem, aby byla zřejmá odůvodněnost informací požadovaných od dotčených podniků a aby se tyto podniky mohly seznámit s rozsahem své povinnosti spolupráce při současném zachování jejich práva na obhajobu. Z toho plyne, že Komise může požadovat pouze sdělení takových informací, které jí mohou umožnit ověřit domněnky protiprávního jednání, které odůvodňují vedení vyšetřování a jsou uvedeny v žádosti o informace.

Komisi přísluší, aby vzhledem ke své široké vyšetřovací a kontrolní pravomoci posoudila nezbytnost informací, které si vyžádá od dotčených podniků. Pokud jde o přezkum tohoto posouzení Komise Tribunálem, je třeba připomenout, že podle judikatury musí být pojem „nezbytné informace“ vykládán ve vztahu k účelu, za kterým byly dotčené vyšetřovací pravomoci svěřeny Komisi. Podmínka spojitosti mezi žádostí o informace a údajným protiprávním jednáním je splněna, lze-li se v tomto stadiu řízení legitimně domnívat, že zmíněná žádost vykazuje spojitost s údajným protiprávním jednáním v tom smyslu, že Komise může mít rozumně za to, že jí tento dokument napomůže k zjištění domnělého protiprávního jednání.

(viz body 28, 85)

4. Viz znění rozhodnutí.

(viz body 43, 44)

5. Proto je tedy třeba pod poskytnutím informací ve smyslu článku 18 nařízení č. 1/2003 rozumět nejen předání dokumentů, ale i povinnost odpovědět na otázky týkající se těchto dokumentů, přičemž Komise není omezena na jedinou žádost o poskytnutí údajů existujících nezávisle na jakémkoliv zásahu dotyčného podniku. Pro Komisi je proto přípustné zaslat podniku otázky zahrnující formalizaci požadovaných údajů.

Je však třeba zdůraznit, že výkon této výsady je omezen dodržením přinejmenším dvou zásad. Na jedné straně dotazy zaslané podniku jej nemohou nutit, aby přiznal, že se dopustil protiprávního jednání. Na druhé straně poskytnutí odpovědí na uvedené otázky nemůže pro tento podnik představovat zátěž, která by vzhledem k potřebám vyšetřování byla nepřiměřená.

(viz body 56, 57)

6. Právo zcela nevypovídat nelze přiznat podniku, kterému bylo určeno rozhodnutí požadující informace ve smyslu čl. 18 odst. 3 nařízení č. 1/2003. Přiznání takového práva by totiž šlo nad rámec toho, co je nezbytné pro ochranu práva podniků na obhajobu a představovalo by neodůvodněnou překážku plnění úkolu Komise dbát na dodržování pravidel hospodářské soutěže na vnitřním trhu. Právo nevypovídat může být přiznáno, pouze pokud by byl dotyčný podnik povinen poskytnout odpovědi, kterými by byl veden k tomu, že by připustil existenci protiprávního jednání, jehož existenci má prokázat Komise.

Za účelem zachování užitečného účinku článku 18 nařízení č. 1/2003 má proto Komise právo ukládat podnikům, aby poskytly všechny nezbytné informace týkající se skutkových okolností, které jim mohou být známy, a aby jí podle potřeby předaly dokumenty s nimi související, které mají v držení, i když mohou sloužit k prokázání protisoutěžního jednání. Tato pravomoc Komise získávat informace neodporuje ani čl. 6 odst. 1 a 2 evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, ani judikatuře Evropského soudu pro lidská práva. Není v rozporu ani s články 47 a 48 Listiny základních svobod Evropské unie.

Povinnost odpovědět na čistě skutkové otázky položené Komisí a vyhovět její žádosti o předložení již existujících dokumentů, nemůže porušit základní zásadu dodržování práva na obhajobu uvedenou v čl. 48 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i základní zásadu práva na spravedlivý proces, uvedenou v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, které v oblasti práva hospodářské soutěže poskytují ochranu rovnocennou ochraně zaručené článkem 6 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod. Nic totiž adresátovi žádosti o informace nebrání, aby později v rámci správního řízení nebo v řízení před unijním soudem prokázal, že skutkové okolnosti uvedené v jeho odpovědích nebo v předložených dokumentech mají jiný význam nežli ten, který jim připisuje Komise.

(viz body 60–62)

7. Pokud jde o odpovědi na otázky, které Komise může položit podnikům, je třeba rozlišovat podle těch, které mohou být kvalifikovány jako čistě skutkové a které ne. Pouze v případě, že otázka nemůže být označena za čistě skutkovou, je třeba ověřit, zda předpokládá odpověď, kterou by byl dotyčný podnik veden k přiznání protiprávního jednání, které má prokázat Komise.

V tomto ohledu je třeba rozlišovat mezi dvěma druhy situací. Zaprvé pokud Komise konstatuje porušení pravidel hospodářské soutěže na základě předpokladu, že zjištěné skutkové okolnosti nelze vysvětlit jinak než existencí protisoutěžního jednání, unijní soud zruší předmětné rozhodnutí, předloží-li dotyčné podniky argumentaci, která poskytuje jiné vysvětlení skutkových okolností zjištěných Komisí, a umožňuje tak nahradit vysvětlení skutkových okolností, na základě kterého Komise konstatovala existenci protiprávního jednání, jiným přijatelným vysvětlením. V takovém případě totiž nelze mít za to, že Komise předložila důkaz o existenci protiprávního jednání porušujícího právo hospodářské soutěže. Otázky, které, ač nemohou být označeny za čistě skutkové, vyžadují odpověď, jejíž výklad použitý Komisí může být takovým způsobem napaden dotčeným podnikem, nezakládají v jeho prospěch právo nevypovídat.

Zadruhé, pokud mohla Komise prokázat, že se určitý podnik účastnil zjevně protisoutěžních schůzek podniků, je pak na uvedeném podniku, aby poskytl jiné vysvětlení obsahu těchto schůzek. Stejně tak, vychází-li Komise z důkazů, které v zásadě dostatečně prokazují existenci protiprávního jednání, nepostačuje, aby dotyčný podnik tvrdil, že případně došlo k okolnosti, která by mohla ovlivnit průkaznost uvedených důkazů, k tomu, aby na Komisi přenesl povinnost prokázat, že tato okolnost nemohla mít na průkaznost těchto důkazů vliv. Naopak, s výjimkou případu, kdy dotyčný podnik nemůže takový důkaz předložit z důvodu jednání samotné Komise, je tento podnik povinen právně dostačujícím způsobem prokázat, že okolnost, které se dovolává, skutečně nastala a že tato okolnost zpochybňuje průkaznost důkazů, z nichž Komise vychází. Pokud jde o otázky, jejichž účelem nebo následkem je přimět tázaného poskytnout Komisi takové důkazy, má podnik nutně právo nevypovídat. V opačném případě by totiž byl veden k přiznání protiprávního jednání, které má prokázat Komise.

(viz body 63, 75–77)

8. Takové informace jako poštovní směrovací čísla míst zásobování, místa určení a místa dodání, nebo vzdálenosti, které výrobek urazí z místa zásobování až na místo dodání, i když jsou svou povahou Komisi dostupné, představují logický doplněk informací, které má k dispozici pouze žalobkyně. Proto jejich případná veřejná povaha nemůže bránit tomu, aby mohly být považovány za nezbytné ve smyslu čl. 18 odst. 1 nařízení č. 1/2003.

(viz body 87, 88)

9. K tomu, aby bylo rozhodnutí o žádosti o informace v souladu se zásadou proporcionality, nestačí, aby požadovaná informace souvisela s předmětem vyšetřování. Rovněž je důležité, aby povinnost poskytnout informace, uložená podniku, pro tento podnik neznamenala zátěž, která je nepřiměřená potřebám vyšetřování.

Z toho je třeba vyvodit, že rozhodnutí požadující od adresáta opětovné poskytnutí dříve požadovaných informací z důvodu, že pouze některé z nich byly podle názoru Komise nepřesné, se může jevit tak, že představuje nepřiměřenou zátěž vzhledem k potřebám vyšetřování, a nebylo by proto v souladu ani se zásadou proporcionality ani s požadavkem nezbytnosti. Komise totiž může za takové konfigurace přesně ohraničit rozsah informací, které má podle jejího názoru dotyčný podnik opravit.

Hledání jednoduchého zpracování odpovědí poskytnutých podniky také nemůže odůvodnit, aby bylo od uvedených podniků požadováno poskytnout v nové formě informace, které již má Komise k dispozici. I když mají podniky povinnost aktivní spolupráce, což znamená, že jsou povinny poskytnout Komisi veškeré informace týkající se předmětu šetření, nemůže tato povinnost aktivní spolupráce dosahovat až k formálnímu upravení informací, které již má Komise k dispozici.

Rozhodnutí Komise požadující poskytnutí přesnějších informací než těch, které jí byly do té doby poskytnuty, je třeba považovat za odůvodněné potřebami vyšetřování. Vyhledávání všech relevantních poznatků potvrzujících nebo vyvracejících porušení pravidel hospodářské soutěže totiž může vyžadovat, aby Komise požádala podniky o upřesnění nebo podrobnosti některých informací skutkové povahy, které jí byly dříve oznámeny. Je proto třeba dospět k závěru, že okolnost, že žádost o informace směřuje k získání buď nových informací, nebo podrobnějších informací, může odůvodnit nezbytnou povahu požadovaných informací.

(viz body 97–99, 101, 104)

10. Zásada proporcionality, jež je jednou z obecných zásad unijního práva, vyžaduje, aby akty unijních orgánů nepřekročily meze toho, co je přiměřené a nezbytné k dosažení legitimních cílů sledovaných dotčenou právní úpravou, přičemž se rozumí, že pokud se nabízí volba mezi více přiměřenými opatřeními, je třeba zvolit nejméně omezující opatření a způsobené nevýhody nesmějí být nepřiměřené sledovaným cílům.

Komise si podle čl. 18 odst. 1 nařízení č. 1/2003 může vyžádat informace prostou žádostí nebo rozhodnutím, aniž toto ustanovení podmiňuje přijetí rozhodnutí předchozí prostou žádostí. Volba, která musí být provedena mezi prostou žádostí o informace podle čl. 18 odst. 2 nařízení č. 1/2003 a rozhodnutím o žádosti o informace podle čl. 18 odst. 3 téhož nařízení, spadá pod přezkum unijním soudem na základě zásady proporcionality. Takový přezkum musí záviset na nezbytnosti přiměřeného vyšetření s ohledem na zvláštní okolnosti projednávaného případu.

(viz body 118–121)

11. V případech, kdy jsou unijní orgány nadány posuzovací pravomocí, má dodržení záruk přiznaných právním řádem Unie ve správních řízeních o to větší význam. Mezi tyto záruky patří zejména povinnost příslušného orgánu důkladně a nestranně přezkoumat všechny relevantní okolnosti projednávané věci. V rozsahu, v němž se žádost o informace, i když se týká předmětu, který je blízký předmětu dřívějších žádostí o informace, liší stupněm přesnosti otázek nebo zahrnutím nových otázek, mohou takové okolnosti jako rozsah šetření vedeného Komisí a počet dotčených společností, jakož i technická povaha relevantního výrobkového trhu odůvodnit, že Komise postupně přijme několik žádostí o informace, které se částečně překrývají, aniž by porušila zásadu řádné správy.

(viz body 147, 148)