Spojené věci T-109/02, T-118/02, T-122/02, T-125/02, T-126/02, T-128/02, T-129/02, T-132/02 a T-136/02

Bolloré SA a další

v.

Komise Evropských společenství

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody − Trh samopropisovacího papíru – Pokyny o metodě stanovování pokut – Délka trvání protiprávního jednání – Závažnost protiprávního jednání – Zvýšení za účelem odrazení – Přitěžující okolnosti – Polehčující okolnosti – Sdělení o spolupráci“

Rozsudek Soudu (pátého senátu) ze dne 26. dubna 2007

Shrnutí rozsudku

1. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Dodržování práva na obhajobu – Přístup ke spisu

(Článek 8 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 17)

2. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje, že došlo k protiprávnímu jednání – Vyloučení důkazů, které nebyly oznámeny určenému podniku

(Článek 81 odst. 1 ES)

3. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje, že došlo k protiprávnímu jednání – Rozhodnutí neshodující se s oznámením námitek – Porušení práva na obhajobu – Podmínka

(Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 17)

4. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Nepoužitelnost článku 6 Evropské úmluvy o ochraně základních práv a svobod – Použitelnost obecných zásad práva Společenství

(Nařízení Rady č. 17, čl. 19 odst. 2)

5. Akty orgánů – Akty vydané v rámci výkonu posuzovací pravomoci – Dodržení záruk přiznaných adresátovi veřejné správy

6. Hospodářská soutěž – Pravidla Společenství – Protiprávní jednání, jehož se dopustila dceřiná společnost – Přičtení mateřské společnosti – Podmínky

(Článek 81 odst. 1 ES)

7. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje, že došlo k protiprávnímu jednání – Použití prohlášení ostatních podniků účastnících se protiprávního jednání jako důkazního prostředku

(Článek 81 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 11)

8. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Účast podniku na protisoutěžních iniciativách

(Článek 81 odst. 1 ES)

9. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Přičtení podniku

(Článek 81 odst. 1 ES)

10. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje, že došlo k protiprávnímu jednání – Důkazy, které mají být shromážděny

(Článek 81 odst. 1 ES)

11. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Jednání ve vzájemné shodě – Pojem

(Článek 81 odst. 1 ES)

12. Hospodářská soutěž – Pravidla Společenství – Porušení – Pokuty – Vymezení – Kritéria – Zvýšení obecné úrovně pokut

(Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

13. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Oznámení námitek – Nezbytný obsah

(Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 17)

14. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Oznámení námitek – Nezbytný obsah

(Článek 81 odst. 1 ES a 229 ES; nařízení Rady č. 17, článek 17 a článek 19 odst. 1)

15. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Zákaz – Porušení – Dohody a jednání ve vzájemné shodě, které lze považovat za zakládající jediné protiprávní jednání

(Článek 81 odst. 1 ES)

16. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Vymezení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání

(Článek 81 odst. 1, ES; sdělení Komise 98/K 9/03)

17. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Vymezení – Kritéria – Konkrétní dopad na trh

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/K 9/03)

18. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Vymezení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/K 9/03)

19. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Vymezení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

20. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Vymezení

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

21. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Vymezení

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

22. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Vymezení

(Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 96/K 207/04 a 98/K 9/03)

23. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Vymezení

(Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/K 9/03)

24. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Vymezení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Přitěžující okolnosti

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/K 9/03 bod 2)

25. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Vymezení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/K 9/03 bod 3)

26. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Vymezení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

27. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Vymezení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/K 9/03 bod 3 třetí odrážka)

28. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Vymezení – Neuložení nebo snížení pokuty za spolupráci obviněného podniku

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 96/K 207/04)

29. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Vymezení – Kritéria – Snížení částky pokuty v důsledku spolupráce obviněného podniku

(Nařízení Rady č. 17, čl. 11 odst. 4 a 5, a čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 96/K 207/04, část D bod 2)

30. Řízení – Důkazní opatření – Žádost o předložení dokumentů

(Jednací řád Soudu, článek 65 a čl. 66 odst. 1)

1. V řízení podle pravidel hospodářské soutěže Společenství je Komise za účelem umožnění dotčeným podnikům užitečně se bránit proti námitkám vůči nim vzneseným v oznámení námitek povinna jim umožnit nahlédnout do celého vyšetřovacího spisu, s výjimkou dokumentů obsahujících obchodní tajemství jiných podniků nebo jiné důvěrné informace, jakož i s výjimkou interních dokumentů Komise.

Právo podniků a sdružení podniků na ochranu jejich obchodního tajemství musí být krom toho vyváženo zaručením práva nahlédnout do celého spisu.

Pokud má tedy Komise za to, že některé dokumenty v jejím vyšetřovacím spise obsahují obchodní tajemství nebo jiné informace důvěrného charakteru, musí připravit nebo nechat připravit podniky nebo sdruženími podniků, od nichž pochází dotčené dokumenty, jejich nedůvěrné verze. Pokud se příprava nedůvěrných verzí všech dokumentů zdá být složitá, musí předat dotčeným účastníkům řízení dostatečně přesný seznam dokumentů, které jsou problematické, aby jim umožnila posoudit vhodnost požádat o nahlédnutí do specifických dokumentů.

(viz body 45–46)

2. Vzhledem k tomu, že dokumenty neoznámené dotčeným stranám v průběhu správního řízení nejsou platnými důkazními prostředky, je třeba, pokud se ukáže, že Komise vycházela v konečném rozhodnutí z dokumentů neobsažených ve vyšetřovacím spise, které nebyly žalobkyním oznámeny, odmítnout uvedené dokumenty jako důkazní prostředky.

Z toho vyplývá, že pokud se Komise v řízení podle čl. 81 odst. 1 ES zamýšlí za účelem zjištění existence protiprávního jednání opřít o část odpovědi na oznámení námitek nebo o dokument připojený k takové odpovědi, musí ostatním účastníkům takového řízení umožnit vyjádřit se k takovému důkazu.

(viz body 56–57)

3. Oznámení námitek musí obsahovat popis námitek, které jsou formulovány dostatečně jasně, byť stručně, aby bylo dotčeným osobám umožněno skutečně zjistit, jaké chování jim Komise vytýká. Pouze za této podmínky totiž může oznámení námitek splnit svou funkci vyplývající z nařízení Společenství, spočívající v poskytnutí všech nezbytných informací podnikům a sdružením podniků za účelem jejich účinné obhajoby před tím, než Komise přijme konečné rozhodnutí.

Tento požadavek není dodržen, jestliže rozhodnutí přičítá odpovědnost za protiprávní jednání mateřské společnosti jednak z důvodu účasti její dceřiné společnosti na kartelové dohodě, a jednak z důvodu přímé účasti mateřské společnosti na aktivitách kartelu, zatímco oznámení námitek neumožňuje mateřské společnosti seznámit se s námitkou vycházející z její přímé účasti na protiprávním jednání, dokonce ani se skutečnostmi konečně uvedenými v rozhodnutí na podporu této námitky.

I když však rozhodnutí Komise obsahuje nová skutková nebo právní tvrzení, ohledně kterých nebyly dotyčné podniky vyslechnuty, konstatovaná vada způsobí neplatnost rozhodnutí v tomto bodě, pouze pokud dotyčná tvrzení nemohou být právně dostačujícím způsobem prokázána na základě jiných skutečností uvedených v rozhodnutí, ke kterým se dotyčné podniky mohly vyjádřit.

Krom toho pokud určité důvody rozhodnutí samy o sobě mohou právně dostačujícím způsobem odůvodňovat toto rozhodnutí, vady, jimiž mohou být stiženy jiné důvody rozhodnutí, nemají v žádném případě vliv na jeho výrok.

(viz body 67, 71, 77, 79–81)

4. I když Komise není soudem ve smyslu článku 6 Evropské úmluvy o ochraně základních práv a svobod a i když pokuty uložené Komisí nemají trestní charakter, skutečností zůstává, že Komise je povinna ve správním řízení dodržovat obecné zásady práva Společenství.

Jednak, i když Komise může vyslechnout fyzické nebo právnické osoby, pokud to považuje za nutné, nemá právo předvolat svědky v neprospěch bez jejich souhlasu, a jednak, skutečnost, že ustanovení práva hospodářské soutěže Společenství nestanoví povinnost Komise předvolat svědky ve prospěch, jejichž svědectví by bylo požadováno, není v rozporu s výše uvedenými zásadami.

(viz body 86–87)

5. V takovém případě, kde orgány Společenství disponují posuzovací pravomocí, aby byly schopny plnit svou úlohu, má dodržení záruk přiznaných právním řádem Společenství o to větší význam. K těmto zárukám patří zejména povinnost příslušného orgánu přezkoumat s péčí a nestranností všechny rozhodné skutečnosti projednávaného případu.

(viz bod 92)

6. Okolnost, že dceřiná společnost má vlastní právní subjektivitu, nepostačuje k vyvrácení možnosti, aby její chování bylo přičteno mateřské společnosti, zejména pokud dceřiná společnost samostatně neurčuje své chování na trhu, ale v zásadě uplatňuje pokyny, kterou jsou jí uděleny mateřskou společností.

V tomto ohledu skutečnost týkající se vlastnictví celého kapitálu dceřiné společnosti, i když je výrazným ukazatelem existence rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na chování dceřiné společnosti na trhu, nepostačuje sama o sobě k přičtení odpovědnosti mateřské společnosti za chování dceřiné společnosti. Je nezbytná existence dalšího poznatku o míře účasti, který však může vyplývat z nepřímých důkazů. Tento další poznatek nemusí nutně spočívat v důkazu o pokynech skutečně udělených mateřskou společností dceřiné společnosti, aby se tato účastnila kartelové dohody.

(viz body 131–132)

7. Prohlášení podniku obviněného z účasti na kartelové dohodě, jehož správnost je popírána několika ostatními podniky, které byly rovněž obviněny, nemůže být považováno za dostatečný důkaz existence protiprávního jednání spáchaného těmito posledně uvedenými podniky, aniž by bylo podpořeno jinými důkazy.

Krom toho, prohlášení, která jsou v rozporu se zájmy prohlašujícího, musí být v zásadě považována za zvlášť hodnověrné důkazy.

(viz body 166–167)

8. Postačuje, aby Komise prokázala, že dotyčný podnik se účastnil schůzek, na kterých byly uzavřeny protisoutěžní dohody, aniž by se tomu zjevně bránil, aby právně dostačujícím způsobem prokázala účast uvedeného podniku na kartelové dohodě. Pokud byla účast na takových schůzkách zjištěna, přísluší tomuto podniku, aby předložil údaje prokazující, že jeho účast na zmíněných schůzkách nebyla vedena žádným protisoutěžním záměrem, a to tím, že prokáže, že svým soutěžitelům sdělil, že jeho účast na těchto schůzkách měla odlišnou povahu než jejich.

Důvod této právní zásady je ten, že podnik tím, že se účastní uvedené schůzky, aniž by se veřejně distancoval od jejího obsahu, vede ostatní účastníky k domnění, že souhlasí s výsledkem setkání a že se jím bude řídit.

Navíc okolnost, že podnik neplní výsledky takové schůzky, ho nemůže zprostit jeho odpovědnosti za účast na kartelové dohodě, ledaže by se veřejně distancoval od jejího obsahu.

Pokud je tento systém schůzek součástí souboru snah dotyčných podniků sledujících jediný hospodářský cíl, tedy narušení běžného vývoje cen na relevantním trhu, bylo by nepřirozené toto chování, charakterizované jediným účelem, dělit tím, že v něm bude spatřováno více odlišných protiprávních jednání.

(viz body 188–189, 196, 312, 360, 424)

9. Podnik, který se účastnil porušení pravidel hospodářské soutěže Společenství, které má mnoho forem, chováním, které je mu vlastní, které spočívá v dohodě nebo v jednání ve vzájemné shodě s cílem narušujícím hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES a jehož účelem je přispět k uskutečňování protiprávního jednání v plném rozsahu, může být rovněž odpovědný za chování ostatních podniků v rámci téhož protiprávního jednání po celou dobu svojí účasti na uvedeném protiprávním jednání, je-li prokázáno, že daný podnik o protiprávním jednání ostatních účastníků věděl nebo jej mohl rozumně předvídat a byl připraven přijmout toto riziko.

Pouhá skutečnost, že dohoda, které se podnik účastnil, a celková kartelová dohoda mají stejný účel, nepostačuje k tomu, aby tomuto podniku byla přičtena účast na celkové kartelové dohodě. Jeho účast na dotčené dohodě totiž může být výrazem jeho přistoupení k uvedené celkové kartelové dohodě, pouze pokud podnik věděl nebo musel vědět, že se svou účastí na dotčené dohodě začlenil do celkové kartelové dohody.

(viz body 207, 209, 236)

10. Co se týče zajišťování důkazů o protiprávním jednání porušujícím čl. 81 odst. 1 ES, Komise je povinna předložit důkaz o protiprávních jednáních, které konstatuje, a opatřit vhodné důkazy, aby právně dostačujícím způsobem prokázala existenci skutečností zakládajících protiprávní jednání.

Je nutné, aby Komise za účelem odůvodnění pevného přesvědčení, že došlo k protiprávnímu jednání, uvedla přesné a shodující se důkazy. Nicméně každý z důkazů předložených Komisí nemusí nezbytně se zřetelem na každý prvek protiprávního jednání odpovídat těmto kritériím. Stačí, když soubor nepřímých důkazů, kterého se orgán dovolává, odpovídá ve svém celku tomuto požadavku.

(viz body 256–258)

11. Požadavek autonomní politiky každého hospodářského subjektu, která je vlastní ustanovením Smlouvy týkajícím se hospodářské soutěže, striktně brání všem přímým nebo nepřímým kontaktům mezi těmito subjekty, které by mohly ovlivnit tržní chování skutečného nebo potenciálního soutěžitele či odhalení tržního chování, o kterém tyto subjekty samy rozhodly nebo mají v úmyslu rozhodnout, takovému soutěžiteli, pokud je cílem nebo výsledkem těchto kontaktů zavedení podmínek hospodářské soutěže, které neodpovídají běžným podmínkám relevantního trhu. V tomto ohledu je třeba se domnívat, neexistuje-li důkaz o opaku, jehož předložení přísluší zúčastněným subjektům, že podniky, které jednají ve vzájemné shodě a které zůstávají na trhu aktivní, zohledňují při určování svého chování na trhu informace, které si vyměnily se svými konkurenty.

(viz bod 291)

12. Skutečnost, že Komise v minulosti použila pokuty určité úrovně na určité typy protiprávních jednání, ji nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích uvedených v nařízení č. 17, pokud to je nezbytné k zajištění uplatňování politiky Společenství v oblasti hospodářské soutěže.

Účinné použití pravidel Společenství hospodářské soutěže totiž vyžaduje, aby Komise mohla kdykoliv přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky.

Podniky, vůči nimž se vede správní řízení, jež může vyústit v uložení pokuty, nemohou nabýt legitimního očekávání, že Komise nepřekročí úroveň pokut používanou dříve.

(viz body 376–377)

13. Komise není povinna, jelikož uvedla skutkové a právní okolnosti, na kterých založí svůj výpočet výše pokut, upřesnit v oznámení námitek způsob, jakým využije každou z těchto skutečností pro vymezení úrovně pokuty. Uvedení údajů ohledně úrovně zamýšlených pokut, dokud nebyla podnikům dána možnost uplatnit jejich připomínky k námitkám, které jsou vůči nim vzneseny, by totiž znamenalo nepřiměřeně předjímat rozhodnutí Komise.

Komise tedy ve správním řízení není povinna dotyčným podnikům oznámit svůj úmysl použít novou metodu výpočtu částky pokut.

(viz body 392, 403)

14. Komise splní svou povinnost dodržet právo podniků být vyslechnuty, pokud ve svém oznámení námitek výslovně uvede, že bude zkoumat, zda je třeba uložit dotyčným podnikům pokuty, a pokud uvede hlavní skutkové a právní okolnosti, které mohou vést k uložení pokuty, jako je závažnost a délka trvání předpokládaného protiprávního jednání, stejně jako skutečnost, že k němu došlo „úmyslně nebo z nedbalosti“. Komise jim tak poskytuje údaje, které jsou nezbytné pro jejich obranu nejen proti zjištění protiprávního jednání, ale i proti uložení pokuty.

Z toho vyplývá, že co se týče vymezení výše pokut uložených za porušení pravidel hospodářské soutěže, práva obhajoby dotyčných podniků jsou před Komisí zajištěna možností vyjádřit se k délce trvání, závažnosti a protisoutěžnímu charakteru vytýkaných skutečností. Podnikům je krom toho poskytnuta další záruka, co se týče vymezení částky pokut, v rozsahu, ve kterém má Soud neomezenou pravomoc a může zejména na základě článku 17 nařízení č. 17 zrušit nebo snížit pokutu.

(viz body 397–398)

15. I když skutečnost, že se podnik neúčastnil všech prvků zakládajících kartelovou dohodu, není rozhodná pro prokázání existence protiprávního jednání, musí být taková skutečnost zohledněna při posouzení závažnosti protiprávního jednání a popřípadě vymezení pokuty.

(viz bod 429)

16. Posouzení závažnosti protiprávního jednání v rámci vymezení výše pokut za porušení pravidel hospodářské soutěže Společenství musí být provedeno zejména s přihlédnutím k povaze omezení hospodářské soutěže.

Protiprávní jednání spočívající v určování cen a rozdělení trhů musí být považována za zvláště závažná, jelikož s sebou přinášejí přímý zásah do základních parametrů hospodářské soutěže na dotčeném trhu.

Avšak kvalifikace velmi závažného protiprávního jednání není podmíněna existencí uzavření trhů. Naopak se předpokládá, že horizontální kartelové dohody týkající se cenových kartelů nebo kvót rozdělení trhů narušují řádné fungování vnitřního trhu a taková kvalifikace může krom toho být použita vzhledem k jiným praktikám, které mohou mít takový účinek.

Z judikatury ani z pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO totiž nevyplývá, že kvalifikace jako velmi závažné protiprávní jednání předpokládá kumulaci několika těchto praktik. Horizontální kartelová dohoda o cenách může sama o sobě být takovým protiprávním jednáním, pokud ohrožuje řádné fungování trhu.

Mimoto ani z pokynů, ani z judikatury nevyplývá, že kartelová dohoda musí obsahovat zvláštní institucionální struktury, aby byla kvalifikována jako velmi závažné protiprávní jednání.

(viz body 434–437, 441)

17. Podle pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO je při hodnocení závažnosti protiprávního jednání třeba brát v úvahu jeho povahu, skutečný dopad na trh, pokud jej lze měřit, a velikost dotčeného zeměpisného trhu. Výše uvedené pokyny tak přímo nespojují závažnost protiprávního jednání s jeho dopadem. Skutečný dopad je jednou ze skutečností, od níž je třeba dokonce abstrahovat, pokud není měřitelná.

(viz bod 447)

18. Pouhá skutečnost, že relevantní trh je v propadu a že některé podniky utrpí ztráty, nemůže být překážkou zavedení kartelové dohody ani uplatnění článku 81 ES. Mimoto ze špatné situace trhu nemůže vyplývat nedostatek dopadu kartelové dohody. Dohodnutá zvýšení cen totiž mohou umožnit kontrolovat nebo omezit pokles cen, čímž naruší hospodářskou soutěž.

Mimoto Komise není povinna, když sankcionuje porušení pravidel hospodářské soutěže Společenství, posoudit špatný finanční stav dotčeného odvětví jakožto polehčující okolnost a nemusí nutně pokračovat v dodržování této praxe jen proto, že v předchozích věcech zohlednila hospodářskou situaci v odvětví jako polehčující okolnost. Kartely totiž zpravidla vznikají v okamžiku, kdy odvětví zakouší těžkosti.

(viz body 462, 663)

19. Mezi posuzované skutečnosti v rámci závažnosti protiprávního jednání lze případně zahrnout objem a hodnotu zboží, které je předmětem protiprávního jednání, velikost a hospodářskou sílu podniku, a tím i vliv, jaký mohl vykonávat na trh. Z toho jednak vyplývá, že pro účely stanovení výše pokuty lze přihlédnout jak k celkovému obratu podniku, který vypovídá, byť jen přibližně a nedokonale, o jeho velikosti a hospodářské síle, tak k části tohoto obratu, jehož bylo dosaženo prodejem zboží, které je předmětem protiprávního jednání, a které tedy může vypovídat o jeho rozsahu. A jednak z toho vyplývá, že ani jednomu, ani druhému z těchto obratů nelze přikládat přílišný význam ve srovnání s jinými posuzovanými faktory, takže stanovení přiměřené pokuty nemůže být výsledkem jednoduchého výpočtu založeného na celkovém obratu.

(viz bod 468)

20. Komise není při vymezení výše pokuty podle závažnosti a délky trvání dotčeného protiprávního jednání povinna uskutečnit výpočet pokuty na základě částek založených na obratu dotyčných podniků ani zajistit, v případě, že pokuty jsou uloženy několika podnikům účastnícím se téhož protiprávního jednání, aby konečné částky pokut, ke kterým výpočet vede pro dotyčné podniky, vyjadřovaly veškeré rozdíly mezi nimi, pokud jde o jejich celkový obrat nebo jejich obrat na relevantním výrobkovém trhu.

(viz bod 484)

21. Pokud Komise rozdělí dotyčné podniky do kategorií za účelem stanovení výše pokut, musí být stanovení prahových hodnot pro jednotlivé takto určené kategorie soudržné a musí být objektivně odůvodněno. V rozsahu, ve kterém tyto skutečnosti, tedy její obrat vycházející z prodeje výrobku v Evropském hospodářském prostoru a podíly na trhu, mohou naznačit význam podniku, mohou být Komisí v tomto rámci zohledněny.

Použití podílů na trhu mezi jinými skutečnostmi pro rozdělení podniků by bylo v rozporu se zásadou rovného zacházení, pokud by se nevztahovalo na všechny dotčené podniky.

(viz body 504, 507, 511)

22. Zohlednění odrazujícího účinku pokut uložených za porušení pravidel hospodářské soutěže Společenství při stanovení výchozí částky je nedílnou součástí poměrného vážení pokut v závislosti na závažnosti protiprávního jednání.

Komise může uložit vyšší pokuty podniku, jehož jednání na trhu vzhledem ke skutečnosti, že má na trhu určující postavení, mělo významnější dopad než jednání ostatních podniků, které se dopustily stejného protiprávního jednání. Takový způsob výpočtu výše pokuty odpovídá zejména potřebám, aby pokuty byly dostatečně odrazující.

Zvýšení, pro odrazující účely, pokut uložených za porušení pravidel hospodářské soutěže není neslučitelné s uplatněním sdělení o neuložení nebo snížení pokut, neboť tyto dvě skutečnosti jsou zjevně odlišné a jejich současné uplatnění nemůže být považováno za neslučitelné. Zvýšení pokuty pro odrazující účely je totiž součástí fáze výpočtu pokuty sankcionující protiprávní jednání, kterého se podnik dopustil. Poté, co je tato výše vymezena, sdělení o spolupráci následně směřuje k odměnění podniků, které se rozhodly s Komisí spolupracovat. Skutečnost, že se podnik rozhodne spolupracovat při šetření, aby mu byla snížena pokuta, která by mu byla uložena v tomto rámci, nikterak nezaručuje, že se v budoucnu nedopustí podobného protiprávního jednání.

(viz body 526, 540–541)

23. Komise může v rámci vymezení výše pokut za porušení pravidel hospodářské soutěže Společenství výchozí částku pokuty poprvé zvýšit z důvodu významu podniku na relevantním výrobkovém trhu, poté podruhé zvýšit z titulu odrazení, přičemž zohlední veškeré aktivity podniku nebo skupiny, ke které patří, aby zohlednila jeho celkové prostředky. Tato dvě zvýšení totiž nezohledňují tytéž skutečnosti.

(viz body 535–536)

24. Pokud se porušení pravidel hospodářské soutěže Společenství dopustilo více podniků, je třeba přezkoumat v rámci stanovení výše pokut závažnost účasti každého z nich, což zejména předpokládá prokázání jejich rolí v protiprávním jednání po dobu jejich účasti na něm. Z toho zejména vyplývá, že role „vůdce“ v případě jednoho nebo více podniků v rámci kartelové dohody musí být zohledněna pro účely výpočtu výše pokuty v rozsahu, v jakém podniky, které takovou roli zastávaly, musejí z tohoto důvodu nést zvláštní odpovědnost v porovnání s ostatními podniky. V souladu s těmito zásadami bod 2 pokynů přijatých Komisí o stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO, nazvaný „přitěžující okolnosti“, zahrnuje demonstrativní výčet okolností, které mohou způsobit zvýšení základní částky pokuty, mezi kterými je uvedena zejména „úloha vůdce nebo podněcovatele protiprávního jednání“.

(viz body 561, 622)

25. Ačkoli okolnosti uvedené ve výčtu v bodě 3 pokynů o stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO patří nepochybně mezi ty, které Komise může v daném případě zohlednit, Komise není povinna z tohoto důvodu provést dodatečné snížení pokuty automaticky, jakmile podnik uvádí skutečnosti za účelem prokázání existence některé z takových okolností. Vhodnost případného snížení pokuty z důvodu polehčujících okolností musí být totiž posouzena z celkového pohledu s přihlédnutím ke všem rozhodným okolnostem. Komisi je tedy v případě neexistence kogentního ustanovení v pokynech, co se týče polehčujících okolností, které mohou být zohledněny, ponechán určitý prostor pro uvážení, aby celkově posoudila význam případného snížení výše pokut z důvodu polehčujících okolností.

(viz body 602, 624)

26. Existence hrozeb a tlaků na podnik nemění nic na skutečnosti a závažnosti porušení pravidel hospodářské soutěže Společenství a nemůže být polehčující okolností. Podnik, který se spolu s jinými účastní protisoutěžních aktivit, totiž může tlaky, jimž je vystaven, oznámit příslušným orgánům a podat ke Komisi stížnost podle článku 3 nařízení č. 17, místo aby se kartelové dohody účastnil. Tato úvaha platí vůči všem podnikům účastnícím se kartelové dohody, aniž by bylo třeba mezi nimi rozlišovat podle údajného stupně intenzity namítaných tlaků.

(viz body 638–639)

27. Ukončení protiprávního jednání, jakmile Komise zasáhla, je uvedeno mezi polehčujícími okolnostmi výslovně uvedenými v bodě 3 pokynů o stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO.

Nicméně Komise nemůže být obecně povinna ani uplatnit pokračování v protiprávním jednání jako přitěžující okolnost, ani považovat ukončení protiprávního jednání za polehčující okolnost.

Krom toho jestliže k ukončení protiprávního jednání dojde před prvními zásahy nebo šetřeními Komise, uplatněním snížení by byla podruhé zohledněna délka trvání protiprávních jednání pro výpočet pokut v souladu s výše uvedenými pokyny. Jasným cílem tohoto zohlednění je právě přísnější potrestání podniků, které po dlouhou dobu porušují pravidla hospodářské soutěže, než podniků, jejichž protiprávní jednání byla kratšího trvání. Snížením výše pokuty z důvodu, že podnik ukončil své protiprávní jednání ještě před prvními šetřeními Komise, by tak subjekty odpovědné za protiprávní jednání, které mělo krátké trvání, byly zvýhodněny podruhé.

(viz body 643–646)

28. Ze znění části B písm. b) sdělení o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod vyplývá, že „první“ podnik nemusí poskytnout všechny poznatky prokazující všechny podrobnosti fungování kartelové dohody, ale že postačí, když poskytne určující poznatky. Tento text zejména nevyžaduje, aby poskytnuté poznatky byly samy o sobě „postačující“ pro vypracování oznámení námitek, či dokonce pro přijetí konečného rozhodnutí, kterým se konstatuje existence protiprávního jednání.

Mimoto ze sdělení o spolupráci jasně vyplývá, že skutečnost, že byl podnik prvním, který poskytl určující poznatky, je významná pro uplatnění částí B a C, ale nikoliv části D, která nikterak neodkazuje a nepřiznává žádnou prémii za dřívější spolupráci jednoho podniku vzhledem k druhému.

(viz body 692, 697)

29. Snížení výše pokuty z důvodu spolupráce ve správním řízení je odůvodněno, pouze pokud chování dotyčného podniku Komisi umožnilo shledat existenci protiprávní jednání s menšími obtížemi a případně jej ukončit.

Komise má v tomto ohledu posuzovací pravomoc, jak vyplývá ze znění uvedené části D bodu 2 sdělení o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod.

Navíc a především může být snížení na základě sdělení o spolupráci odůvodněné pouze tehdy, pokud poskytnuté informace a obecněji jednání dotčeného podniku mohou být považovány v tomto ohledu za prokazující skutečnou spolupráci z jeho strany.

Přiznání opatřená výhradami nebo nejednoznačnými prohlášeními neznamenají skutečnou spolupráci a nemohou usnadnit úkol Komise, neboť vyžadují ověření. Je tomu tak tím spíše, pokud se tyto výhrady týkají délky trvání protiprávního jednání, prodejních kvót, podílů na trhu nebo výměny informací.

(viz body 716–717)

30. Interní dokumenty Komise týkající se řízení podle pravidel hospodářské soutěže Společenství se v řízení před soudem Společenství žalobcům neoznamují, s výjimkou případu, kdy to vyžadují výjimečné okolnosti projednávaného případu na základě vážných důkazů, které musí poskytnout žalobci.

(viz bod 736)

ROZSUDEK SOUDU (pátého senátu)

26. dubna 2007( )

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody − Trh samopropisovacího papíru – Pokyny o metodě stanovování pokut – Délka trvání protiprávního jednání – Závažnost protiprávního jednání – Zvýšení za účelem odrazení – Přitěžující okolnosti – Polehčující okolnosti – Sdělení o spolupráci“

Ve spojených věcech T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 a T‑136/02,

Bolloré SA, se sídlem v Puteaux (Francie), zastoupená R. Saint‑Estebenem a H. Calvetem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑109/02,

Arjo Wiggins Appleton Ltd, se sídlem v Basingstoke (Spojené království), zastoupená F. Brunetem, advokátem, J. Temple Langem, solicitor, a J. Griersonem, barrister,

žalobkyně ve věci T‑118/02,

podporovaná

Belgickým královstvím, zastoupeným A. Snoecx a M. Wimmerem, jako zmocněnci,

vedlejším účastníkem ve věci T‑118/02,

Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld GmbH, dříve Stora Carbonless Paper GmbH, se sídlem v Bielefeld (Německo), zastoupená I. van Baelem, advokátem, a A. Kmiecikem, solicitor,

žalobkyně ve věci T‑122/02,

Papierfabrik August Koehler AG, se sídlem v Oberkirch (Německo), zastoupená I. Brinkerem a S. Hirsbrunnerem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑125/02,

M‑real Zanders GmbH, dříve Zanders Feinpapiere AG, se sídlem v Bergisch Gladbach (Německo), zastoupená J. Burrichterem a M. Wirtzem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑126/02,

Papeteries Mougeot SA, se sídlem v Laval‑sur‑Vologne (Francie), původně zastoupená G. Barsim, J. Baumgartnerem a J.‑P. Hordiesem, poté G. Barsim a J. Baumgartnerem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑128/02,

Torraspapel, SA, se sídlem v Barceloně (Španělsko), zastoupená O. Brouwerem, F. Cantosem a C. Schillemansem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑129/02,

Distribuidora Vizcaína de Papeles, SL, se sídlem v Derio (Španělsko), zastoupená E. Pérez Medranem a I. Delgado Gonzálezem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑132/02,

Papelera Guipuzcoana de Zicuñaga, SA, se sídlem v Hernani (Španělsko), zastoupená I. Quintana Aguirrem, advokátem,

žalobkyně ve věci T‑136/02,

proti

Komisi Evropských společenství, zastoupené ve věcech T‑109/02 a T‑128/02 W. Möllsem a F. Castillem de la Torre, jako zmocněnci, ve spolupráci s N. Coutrelisem, advokátem, ve věcech T‑118/02 a T‑129/02 W. Möllsem a A. Whelanem, jako zmocněnci, ve spolupráci s M. van der Woudem, advokátem, ve věci T‑122/02 původně R. Wainwrightem a W. Möllsem, poté R. Wainwrightem a A. Whelanem, jako zmocněnci, ve věcech T‑125/02 a T‑126/02 W. Möllsem a F. Castillem de la Torre, ve spolupráci s H.‑J. Freundem, advokátem, ve věcech T‑132/02 a T‑136/02 W. Möllsem a F. Castillem de la Torre, ve spolupráci s J. Rivas Andrésem a J. Gutiérrez Gisbertem, advokáty,

žalované,

jejichž předmětem je zrušení rozhodnutí Komise 2004/337/ES ze dne 20. prosince 2001 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/E-1/36.212 – Samopropisovací papír) (Úř. věst. 2004, L 115, s. 1), nebo, podpůrně, snížení pokuty uložené žalobcům tímto rozhodnutím,

SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (pátý senát),

ve složení M. Vilaras, předseda, F. Dehousse a D. Šváby, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vrchní rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednáních konaných dne 2. června (T‑132/02 a T‑136/02), 7. června (T‑109/02 a T‑128/02), 14. června (T‑122/02), 16. června (T‑118/02 a T‑129/02) a 21. června 2005 (T‑125/02 a T‑126/02),

vydává tento

Rozsudek

Skutečnosti předcházející sporu

1 Papírenská skupina Sappi, jejíž mateřskou společností je Sappi Ltd, na podzim 1996 poskytla Komisi informace a dokumenty, které Komisi vedly k podezření, že existuje nebo existovala tajná kartelová dohoda týkající se stanovení cen v odvětví samopropisovacího papíru, v němž Sappi působila jako výrobce.

2 S ohledem na poznatky sdělené Sappi provedla Komise na základě čl. 14 odst. 2 a 3 nařízení č. 17 Rady ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81] a [82] Smlouvy (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3) šetření u několika výrobců samopropisovacího papíru. Dne 18. a 19. února 1997 byla tedy v prostorách Arjo Wiggins Belgium SA, Papeteries Mougeot SA (dále jen „Mougeot“), Torraspapel, SA, Sarriopapel y Celulosa, SA (dále jen „Sarrió“) a Grupo Torras, SA provedena šetření stanovená v čl. 14 odst. 3 nařízení č. 17. Mezi červencem a prosincem 1997 byla krom toho provedena šetření u Sappi, Arjo Wiggins Appleton plc (dále jen „AWA“), Arjo Wiggins Europe Holdings Ltd, Arjo Wiggins SA a její dceřiné společnosti Guérimand SA, Mougeot, Torraspapel, Sarrió, Unipapel, Sociedade Comercial de Celulose e Papel Lda, Stora Carbonless Paper GmbH (dále jen „Stora“; dříve Stora-Feldmühle AG) a Papierfabrik August Koehler AG (dále jen „Koehler“).

3 Komise v roce 1999 v souladu s článkem 11 nařízení č. 17 rovněž zaslala žádosti o informace AWA, Mougeot, Torraspapel, Cartiere Sottrici Binda SpA (dále jen „Binda“), Carrs Paper Ltd (dále jen „Carrs“), Distribuidora Vizcaína de Papeles, SL (dále jen „Divipa“), Ekman Iberica, SA (dále jen „Ekman“), Papelera Guipuzcoana de Zicuñaga, SA (dále jen „Zicuñaga“), Koehler, Stora, Zanders Feinpapier AG (dále jen „Zanders“) a Copigraph SA. Dotyčné podniky byly v těchto žádostech vyzvány, aby poskytly informace ohledně jejich oznámení o zvýšení ceny, objemu prodeje, zákazníků, obratu a setkání se soutěžiteli.

4 AWA, Stora a Copigraph ve svých odpovědích na žádosti o informace přiznaly svou účast na vícestranných schůzkách kartelové dohody konaných mezi výrobci samopropisovacího papíru. Poskytly Komisi jednotlivé dokumenty a informace.

5 Mougeot dne 14. dubna 1999 navázala kontakt s Komisí a prohlásila, že je ochotna spolupracovat při šetření podle sdělení Komise o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod (Úř. věst. 1996, C 207, s. 4, dále jen „sdělení o spolupráci“). Přiznala existenci kartelové dohody, jejímž předmětem bylo stanovení cen samopropisovacího papíru, a poskytla Komisi informace o struktuře kartelu, a zejména o jednotlivých schůzkách, kterých se její zástupci účastnili.

6 Komise dne 26. července 2000 v této věci zahájila řízení a přijala oznámení námitek (dále jen „ON“), které zaslala 17 podnikům, mezi jinými AWA, Bolloré SA a její dceřiné společnosti Copigraph, Carrs, Zicuñaga, Divipa, Mitsubishi HiTech Paper Bielefeld GmbH (dále jen „MHTP“), dříve Stora, Mougeot, Koehler, Sappi, Torraspapel a Zanders. Tyto podniky měly přístup k vyšetřovacímu spisu v podobě kopie na CD-ROM, který jim byl zaslán dne 1. srpna 2000.

7 Všechny podniky, kterým bylo zasláno ON, kromě Binda, International Paper a Mitsubishi Paper Mills Ltd, podaly písemné připomínky jako odpověď na námitky uvedené Komisí.

8 Dne 8. a 9. března 2001 se konalo slyšení.

9 Komise poté, co byl konzultován Poradní výbor pro restriktivní praktiky a dominantní postavení, a s ohledem na závěrečnou zprávu úředníka pro slyšení, přijala dne 20. prosince 2001 rozhodnutí 2004/337/ES v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) (věc COMP/E-1/36.212 – Samopropisovací papír) (Úř. věst. 2004, L 115, s. 1, dále jen „rozhodnutí“).

10 Komise v čl. 1 prvním pododstavci rozhodnutí konstatuje, že jedenáct podniků porušilo čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 dohody o EHP tím, že se účastnilo souboru dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví samopropisovacího papíru.

11 Komise v čl. 1 druhém pododstavci rozhodnutí konstatuje, že AWA, Bolloré, MHTP, Koehler, Sappi, Torraspapel a Zanders se protiprávního jednání účastnily od ledna 1992 do září 1995, Carrs od ledna 1993 do září 1995, Divipa od března 1992 do ledna 1995, Zicuñaga od října 1993 do ledna 1995 a Mougeot od května 1992 do září 1995.

12 V článku 2 rozhodnutí je podnikům uvedeným v článku 1 uloženo ukončit protiprávní jednání uvedené v uvedeném článku, pokud tak již neučinily, a zdržet se v rámci svých aktivit spojených se samopropisovacím papírem jakékoli dohody nebo jednání ve vzájemné shodě, které by mohlo mít předmět shodný nebo podobný s předmětem protiprávního jednání.

13 Podle čl. 3 prvního pododstavce rozhodnutí byly dotyčným podnikům uloženy následující pokuty:

– AWA: 184,27 milionu eur;

– Bolloré: 22,68 milionu eur;

– Carrs: 1,57 milionu eur;

– Divipa: 1,75 milionu eur;

– MHTP: 21,24 milionu eur;

– Zicuñaga: 1,54 milionu eur;

– Mougeot: 3,64 milionu eur;

– Koehler: 33,07 milionu eur;

– Sappi Ltd: 0 eur;

– Torraspapel: 14,17 milionu eur;

– Zanders: 29,76 milionu eur.

14 Podle čl. 3 druhého pododstavce rozhodnutí jsou pokuty splatné ve lhůtě tří měsíců od oznámení rozhodnutí. Článek 3 třetí pododstavec rozhodnutí stanoví, že po uplynutí této lhůty budou automaticky dlužné úroky ve výši úroku uplatňovaného Evropskou centrální bankou na její hlavní refinancující operace k 1. prosinci 2001, zvýšeného o 3,5 procentního bodu, tedy 6,77 %.

15 Rozhodnutí bylo zasláno jedenácti podnikům uvedeným v článcích 1 a 2 rozhodnutí.

16 Z rozhodnutí vyplývá (bod 77 odůvodnění), že účastníci kartelové dohody se společně dohodli na celkovém protisoutěžním plánu směřujícím zejména ke zlepšení rentability účastníků kolektivními zvyšováními cen. V rámci tohoto celkového plánu spočíval podle rozhodnutí hlavní cíl kartelové dohody v dohodě o zvýšeních cen a časovém rozvrhu jejich provedení.

17 Za tímto účelem byly organizovány schůzky na jednotlivých úrovních, obecné, vnitrostátní nebo regionální. Podle bodu 89 odůvodnění rozhodnutí následovala po obecných schůzkách kartelu řada vnitrostátních nebo regionálních schůzek, jejichž předmětem bylo zajistit na jednotlivých trzích uplatnění zvýšení cen dohodnutých na obecných schůzkách. Účastníci si na těchto schůzkách vyměňovali podrobné a individuální informace o svých cenách a objemech prodeje (bod 97 odůvodnění rozhodnutí). Na některých vnitrostátních schůzkách kartelu byly pro zajištění uplatnění dohodnutého zvýšení cen každému účastníku přiděleny kvóty a pro každého z nich stanoveny podíly na trhu (bod 81 odůvodnění rozhodnutí).

18 Komise měla za to, že všechny hlavní subjekty EHP se účastnily ujednání zakládajících kartelovou dohodu a že posledně uvedená byla pojata, řízena a podporována na vysokých úrovních hierarchie každého účastnícího se podniku. Provádění tohoto druhu kartelové dohody ze své podstaty automaticky způsobuje závažné narušení hospodářské soutěže (bod 377 odůvodnění rozhodnutí). Komise měla vzhledem k charakteru šetřeného jednání, jeho konkrétního dopadu na trh samopropisovacího papíru a skutečnosti, že se týkalo celého společného trhu a, po jeho vytvoření, celého EHP, za to, že podniky, kterým bylo rozhodnutí určeno, se dopustily velmi závažného protiprávního jednání porušujícího čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP (bod 404 odůvodnění rozhodnutí).

19 Komise pro vymezení výchozí částky pokuty podle závažnosti protiprávního jednání dotyčné podniky zařadila do pěti kategorií podle jejich poměrného významu na relevantním trhu (body 406 až 409 odůvodnění rozhodnutí). Aby byl zajištěn dostatečně odrazující účinek pokuty, zvýšila poté takto vymezenou výchozí částku pro AWA, Bolloré a Sappi o 100 % (body 410 až 412 odůvodnění rozhodnutí). Komise poté, aby stanovila základní částku uložených pokut, zohlednila délku trvání protiprávního jednání, kterého se každý podnik dopustil (body 413 až 417 odůvodnění rozhodnutí).

20 Komise na základě přitěžujících okolností zvýšila o 50 % základní výši pokuty uložené AWA z důvodu její role vůdce (body 418 až 424 odůvodnění rozhodnutí). Komise v projednávaném případě neshledala žádnou polehčující okolnost.

21 Komise přizpůsobila konečné výše pokuty, aby zohlednila ustanovení čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 (bod 434 odůvodnění rozhodnutí), poté uplatnila sdělení o spolupráci, které odůvodňovalo snížení výše pokut o 50 % pro Mougeot, o 35 % pro AWA, o 20 % pro „Bolloré (Copigraph)“ a o 10 % pro Carrs, MHTP a Zanders (body 435 až 458 odůvodnění rozhodnutí).

Řízení a návrhová žádání účastníků řízení

22 Samostatnými návrhy došlými kanceláři Soudu od 11. do 18. dubna 2002 podaly Bolloré (T‑109/02), AWA (T‑118/02), MHTP (T‑122/02), Koehler (T‑125/02), Zanders (T‑126/02), Mougeot (T‑128/02), Torraspapel (T‑129/02), Divipa (T‑132/02) a Zicuñaga (T‑136/02) projednávané žaloby.

23 Bolloré navrhuje, aby Soud:

– zrušil články 1, 2 a 3 rozhodnutí v rozsahu, ve kterém se jí tyto články týkají;

– podpůrně podstatně snížil výši pokuty, která jí byla uložena v článku 3 rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

24 AWA navrhuje, aby Soud:

– zrušil nebo podpůrně podstatně snížil výši pokuty, která jí byla uložena na základě rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení;

– přijal jakákoliv jiná opatření, která by považoval za vhodná.

25 Belgické království, které vstoupilo do řízení jako vedlejší účastník na podporu návrhových žádání AWA, navrhuje, aby Soud podstatně snížil výši pokuty uložené posledně jmenované.

26 MHTP navrhuje, aby Soud:

– zrušil článek 1 rozhodnutí v rozsahu, ve kterém z něj vyplývá, že se účastnila protiprávního jednání před 1. lednem 1993;

– snížil výši pokuty, která jí byla uložena;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

27 Koehler navrhuje, aby Soud:

– zrušil rozhodnutí;

– podpůrně snížil výši pokuty, která jí je uložena v článku 3 rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

28 Zanders navrhuje, aby Soud:

– zrušil článek 3 rozhodnutí v rozsahu, v němž jí ukládá pokutu 29,76 milionu eur;

– podpůrně snížil pokutu, která jí byla uložena v článku 3 rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

29 Mougeot navrhuje, aby Soud:

– zrušil rozhodnutí;

– podpůrně podstatně snížil výši pokuty uložené Komisí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

30 Torraspapel navrhuje, aby Soud:

– zrušil článek 1 rozhodnutí v rozsahu, v němž uvádí, že žalobkyně porušila čl. 81 odst. 1 ES od 1. ledna 1992 do září 1993, a snížil v důsledku toho pokutu;

– podstatně snížil pokutu uloženou žalobkyni v článku 3 rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení, včetně výdajů a úroků spojených s poskytnutím bankovní záruky nebo se zaplacením pokuty nebo její části.

31 Divipa navrhuje, aby Soud:

– zrušil rozhodnutí v rozsahu, ve kterém shledává kromě její účasti na kartelové dohodě týkající se španělského trhu, její účast na kartelu zahrnujícím celý trh EHP, a podpůrně snížil pokutu, která je jí uložena tímto rozhodnutím;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

32 Zicuñaga navrhuje, aby Soud:

– zrušil články 1, 3 a 4 rozhodnutí v rozsahu, v němž se jí tyto články týkají;

– podpůrně snížil výši pokuty uložené Komisí následujícím způsobem:

– zrušil zvýšení pokuty o 10 % z důvodu, že její účast na protiprávním jednání nepřesahuje jeden rok;

– podstatně snížil z důvodu existence polehčujících okolností základní výši pokuty alespoň na 60 %;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

33 Komise v každé z těchto věcí navrhuje žalobu zamítnout a uložit žalobkyni náhradu nákladů řízení.

34 Soud ve věcech T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑128/02, T‑132/02 a T‑136/02 položil písemné dotazy, na které dotčení účastníci řízení odpověděli ve stanovené lhůtě.

35 Dopisem ze dne 14. června 2005 obsahujícím vyjádření ke zprávě k jednání žalobkyně ve věci T‑126/02 informovala Soud o změně svého názvu a stanov, Zanders Feinpapiere AG, nyní M-real Zanders GmbH (dále jen „Zanders“).

36 Řeči účastníků řízení a jejich odpovědi na otázky položené Soudem byly vyslechnuty na jednáních, která se konala dne 2., 7., 14., 16. a 21. června 2005.

37 Vzhledem k tomu, že účastníci řízení byli Soudem na jednání v každé věci vyzváni, aby předložili svá vyjádření ohledně případného spojení všech věcí pro účely rozsudku, a vzhledem k tomu, že účastníci řízení nevznesli námitky, Soud má za to, že je namístě v souladu s článkem 50 jeho jednacího řádu spojit projednávané věci pro účely rozsudku.

Právní otázky

38 Návrhová žádání žalobkyň směřující ke zrušení rozhodnutí nebo zrušení či snížení pokuty.

I – K návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení rozhodnutí

39 Žalobkyně sledují podle konkrétního případu zrušení rozhodnutí buď celkové, nebo některých jeho ustanovení, která se jich týkají. Tato návrhová žádání směřující ke zrušení se zakládají na formálních žalobních důvodech, které se týkají průběhu správního řízení, a žalobních důvodů ve věci samé, týkajících se zjištění a posouzení Komisí účasti některých podniků na protiprávním jednání.

A – K žalobním důvodům týkajícím se průběhu správního řízení

1. K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení práva být vyslechnut vyplývajícího z neposkytnutí dokumentů kvalifikovaných jako důvěrné v průběhu správního řízení Komisí

a) Argumenty účastníků řízení

40 Zicuñaga tvrdí, že jak z právní teorie, tak z článku 19 nařízení č. 17 vyplývá, že úplný přístup k vyšetřovacímu spisu je procesní zárukou určenou k zajištění účinného výkonu práv obhajoby, zejména práva být vyslechnut. Zdůrazňuje, že tato záruka směřuje k tomu, aby bylo dotčenému účastníku řízení umožněno nejen zpochybnit dokumenty v neprospěch uplatněné Komisí, avšak rovněž k získání přístupu k dokumentům ve prospěch, které by mohly být užitečné pro jeho obhajobu.

41 Co se týče dokumentů důvěrného charakteru, podle jejího názoru Komisi přísluší skloubit legitimní zájem dotyčného podniku na zachování důvěrnosti na straně jedné s právy obhajoby na straně druhé. Komise však nemohla ve svém konečném rozhodnutí vycházet z dokumentů, ohledně kterých se obviněný nemohl vyjádřit. Zamítnutí Komise předat v průběhu správního řízení dokument je krom toho porušením práv obhajoby, pokud existuje šance, že by správní řízení mohlo vést v případě předání tohoto dokumentu dotyčnému k jinému výsledku. Z toho podle Zicuñaga vyplývá, že nezveřejnění dokumentů označených Komisí za důvěrné porušilo práva obhajoby žalobkyně.

42 Komise zdůrazňuje, že šetření, které provedla, dodržuje všechny požadované záruky a neporušuje žádnou právní zásadu. Má krom toho za to, že v rozsahu, ve kterém Zicuñaga neupřesňuje, které dokumenty v neprospěch Komise použila, je její argument nepřípustný.

b) Závěry Soudu

43 Je třeba úvodem zdůraznit nejednoznačný charakter argumentace Zicuñaga. Název dotčeného žalobního důvodu („Porušení práva být vyslechnut. Neposkytnutí dokumentů v neprospěch“) vede k domnění, že žalobkyně zpochybňuje pouze nepředání v průběhu správního řízení Komisí dokumentů v neprospěch použitých v rozhodnutí. Jiné části její žaloby naznačují, že rovněž zpochybňuje neposkytnutí dokumentů, které mohly údajně obsahovat poznatky ve prospěch, v průběhu uvedeného řízení.

44 Pokud Zicuñaga hodlá zpochybnit skutečnost, že Komise během správního řízení neposkytla dokumenty, které byly v rozhodnutí údajně použity v neprospěch, je třeba uvést, jak Komise činí ve svých písemnostech, že Zicuñaga neoznačila žádný dokument takového charakteru. Vzhledem k tomu, že její tvrzení není nijak podloženo, musí být odmítnuto.

45 Pokud Zicuñaga kritizuje skutečnost, že jí Komise v průběhu správního řízení zamítla přístup k dokumentům údajně užitečným pro její obhajobu, neboť mohly obsahovat poznatky v její prospěch, je třeba připomenout, že podle judikatury je za účelem umožnění dotčeným podnikům užitečně se bránit proti námitkám vůči nim vzneseným v ON Komise povinna jim umožnit nahlédnout do celého vyšetřovacího spisu, s výjimkou dokumentů obsahujících obchodní tajemství jiných podniků nebo jiné důvěrné informace, jakož i s výjimkou interních dokumentů Komise (rozsudek Soudu ze dne 20. března 2002, LR AF 1998 v. Komise, T‑23/99, Recueil, s. II‑1705, bod 170 a uvedená judikatura).

46 Právo podniků a sdružení podniků na ochranu jejich obchodního tajemství musí být krom toho vyváženo zaručením práva nahlédnout do celého spisu. Pokud má tedy Komise za to, že některé dokumenty v jejím vyšetřovacím spise obsahují obchodní tajemství nebo jiné informace důvěrného charakteru, musí připravit nebo nechat připravit podniky nebo sdruženími podniků, od nichž pochází dotčené dokumenty, jejich nedůvěrné verze. Pokud se příprava nedůvěrných verzí všech dokumentů zdá být složitá, musí předat dotčeným účastníkům řízení dostatečně přesný seznam dokumentů, které jsou problematické, aby jim umožnila posoudit vhodnost požádat o nahlédnutí do specifických dokumentů (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 29. června 1995, Solvay v. Komise, T‑30/91, Recueil, s. II‑1775, body 88 až 94).

47 Z písemností Zicuñaga v projednávaném případě vyplývá, že zvláště zpochybňuje skutečnost, že jí Komise zamítla přístup k podrobným informacím uvedeným v bodech 288 odůvodnění rozhodnutí, týkajícím se prodejů uskutečněných v každé zemi na území EHP během referenčního období kartelové dohody několika obviněnými podniky, včetně Zicuñaga. Podle posledně uvedené tyto informace pravděpodobně obsahují poznatky, které by jí umožnily prokázat, že neuplatňovala politiku cen dohodnutých s evropskými výrobci samopropisovacího papíru.

48 Ze seznamu dokumentů obsažených ve spise ve věci T‑136/02 předloženého Komisí jako odpověď na otázku položenou Soudem se v tomto ohledu jeví, že Komise dala stranám během správního řízení k dispozici nedůvěrnou verzi dokumentů odpovídajících informacím uvedeným v bodě 288 odůvodnění, pokud tyto dokumenty byly označeny za nepřístupné. Zicuñaga tedy mohla posoudit vhodnost požádat o nahlédnutí do specifických dokumentů.

49 Je namístě v tomto ohledu připomenout, že v řízení, v němž se konstatuje porušení článku 81 ES, není Komise povinna z vlastní iniciativy zpřístupnit dokumenty, které nejsou obsaženy v jejím vyšetřovacím spisu a které nehodlá v konečném rozhodnutí použít v neprospěch dotyčných stran. Strana, která se během správního řízení dozví, že Komise má k dispozici dokumenty, které by mohly být užitečné pro její obhajobu, je povinna orgánu předložit výslovnou žádost o jejich zpřístupnění. Opomenutím takto učinit v průběhu správního řízení dochází v této otázce k prekluzi, co se týče žaloby na neplatnost, která bude případně podána proti konečnému rozhodnutí (rozsudek Soudu ze dne 15. března 2000, Cimenteries CBR a další v. Komise, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Recueil, s. II‑491, dále jen „rozsudek Cement“, bod 383).

50 Zicuñaga však v průběhu správního řízení nepředložila žádnou formální žádost o nahlédnutí do důvěrné verze výše uvedených informací. I když totiž ve své odpovědi na otázku položenou Soudem uvádí písemnou žádost o nahlédnutí do těchto informací a předkládá dopis, kterým se tato žádost Komisí zamítá, je nutno konstatovat, že tato žádost je z 3. dubna 2002, a byla tedy podána po ukončení správního řízení a přijetí rozhodnutí. Nepředložení takové žádosti Zicuñaga během správního řízení má tedy, co se týče žaloby na neplatnost, účinek prekluze.

51 Je tedy namístě tento žalobní důvod uvedený Zicuñaga zamítnout.

2. K druhému žalobnímu důvodu, založenému na porušení práva přístupu ke spisu z důvodu nepředání dokumentů neobsažených ve vyšetřovacím spise poskytnutém ve formě CD-ROM

a) Argumenty účastníků řízení

52 Koehler Komisi vytýká, že jí neumožnila přístup k některým dokumentům, které nebyly součástí vyšetřovacího spisu předaného na CD-ROM adresátům ON ze dne 1. srpna 2000. Týká se to zejména odpovědí ostatních adresátů ON na ně, jakož i příloh k těmto odpovědím, zejména zprávy znalce uvedené v poznámce pod čarou č. 365 rozhodnutí, které bylo AWA sděleno Komisí. Tvrdí, že četné odkazy na odpovědi na ON, které jsou uvedeny v rozhodnutí, prokazují, že Komise vycházela z těchto odpovědí ve své analýze skutkových okolností a při výpočtu pokut. Koehler dodává, že odpověď Mougeot na ON ukazuje, že spis zjevně rovněž obsahoval informace, které byly užitečné pro její obhajobu.

53 Komise odpovídá, že i když je pravda, že může vycházet pouze ze skutečností, ke kterým se dotyčné podniky mohly vyjádřit, odpovědi na ON nejsou součástí vyšetřovacího spisu, ke kterému musí být umožněn přístup. Správní řízení musí být považováno po přijetí těchto odpovědí za ukončené a nemůže pokračovat do nekonečna, neboť každý podnik si přeje se vyjádřit k vyjádřením ostatních. Koehler neuvedl poznatek v neprospěch, na kterém Komise založila námitku proti ní, aniž by se v tomto ohledu mohla vyjádřit.

b) Závěry Soudu

54 Argumentace Koehler může být chápána jako obsahující dva aspekty. Jednak byly Komisí použity v rozhodnutí jako poznatky v neprospěch některé dokumenty, které nebyly obsaženy ve vyšetřovacím spise, ke kterému měla přístup, aniž by k nim Koehler měla přístup během správního řízení a mohla se k nim vyjádřit. Komise dále Koehler nepředala dokumenty neobsažené ve vyšetřovacím spisu, ke kterému měla přístup, které mohly obsahovat poznatky v její prospěch. Tyto dva body musí být analyzovány odděleně.

55 Co se zaprvé týče neoznámení údajných poznatků v neprospěch neobsažených ve vyšetřovacím spise, ke kterému měla Koehler přístup, je třeba úvodem připomenout, že dokument může být považován za dokument v neprospěch žalobce, pouze je-li Komisí použit na podporu konstatování protiprávního jednání, kterého se tento žalobce účastnil (rozsudek Cement, bod 284).

56 Vzhledem k tomu, že dokumenty neoznámené dotčeným stranám v průběhu správního řízení nejsou platnými důkazními prostředky (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 3. července 1991, AKZO v. Komise, C‑62/86, Recueil, s. I‑3359, bod 21; rozsudky Soudu ze dne 10. března 1992, Shell v. Komise, T‑11/89, Recueil, s. II‑757, body 55 a 56, a ICI v. Komise, T‑13/89, Recueil, s. II‑1021, body 34 a 35), je namístě, pokud se ukáže, že Komise vycházela v napadeném rozhodnutí z dokumentů neobsažených ve vyšetřovacím spise, které nebyly žalobkyním oznámeny, odmítnout uvedené dokumenty jako důkazní prostředky (rozsudek Cement, bod 382; viz rovněž v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 25. října 1983, AEG v. Komise, 107/82, Recueil, s. 3151, body 24 až 30; rozsudky Solvay v. Komise, bod 46 výše, bod 57, a výše uvedený rozsudek ICI v. Komise, bod 36).

57 Z toho vyplývá, že pokud Komise v řízení podle čl. 81 odst. 1 ES zamýšlí za účelem zjištění existence protiprávního jednání opřít o část odpovědi na oznámení námitek nebo o dokument připojený k takové odpovědi, musí ostatním účastníkům takového řízení umožnit vyjádřit se k takovému důkazu (viz v tomto smyslu rozsudky AKZO v. Komise, bod 56 výše, bod 21, Shell v. Komise, bod 56 výše, bod 55, a ICI v. Komise, bod 56 výše, bod 34).

58 Žalobkyně v projednávaném případě obecně ve své žalobě tvrdí, že „[z] důvodu četných odkazů v poznámkách pod čarou nemůže být pochybností o tom, že Komise použila vyjádření ostatních stran k podložení jak svého popisu skutkových okolností, tak výpočtu výše pokuty“. Tak obecné tvrzení však neumožňuje vymezit, jaké zvláštní dokumenty byly v rozhodnutí údajně využity jako poznatky v neprospěch Koehler. Koehler ostatně na jednání připustila, že neexistoval žádný dokument v její neprospěch, ke kterému by neměla přístup.

59 Co se zadruhé týče neoznámení údajných poznatků ve prospěch neobsažených ve vyšetřovacím spise, ke kterému měla přístup, jde, podle Koehler, o odpovědi jiných adresátů ON na ně, jakož i o přílohy k těmto odpovědím. Neprokazuje však, že výslovně Komisi požádala o oznámení těchto poznatků; na jednání dokonce připustila, že žádost o přístup k těmto dokumentům nepředložila. Je tedy nepřípustné, aby Koehler před Soudem zpochybňovala skutečnost, že k nim neměla přístup (viz v tomto smyslu rozsudek Cement, bod 383; viz rovněž bod 49 výše).

60 Koehler nadto neprokázala, že pokud by měla přístup k odpovědím ostatních adresátů ON na ně a k přílohám k těmto odpovědím, mohla uvést argumenty, které by ovlivnily výsledek, ke kterému rozhodnutí dospělo (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 10. července 1980, Distillers v. Komise, 30/78, Recueil, s. 2229, bod 26, a rozsudek Soudu ze dne 27. listopadu 1990, Kobor v. Komise, T‑7/90, Recueil, s. II‑721, bod 30).

61 Co se totiž zaprvé týče zprávy znalce přiložené AWA k její odpovědi na ON, pokud odkaz učiněný Koehler na uvedenou zprávu směřuje k identifikaci dokumentu neobsaženého ve vyšetřovacím spise, ke kterému měla přístup, který mohl být užitečný pro její obhajobu, z rozhodnutí vyplývá (body 390, 392 a 396 odůvodnění rozhodnutí), že Komise argumenty týkající se údajného nedostatku konkrétního dopadu protiprávního jednání na trh, uvedené ve správním řízení AWA na základě této zprávy výslovně zamítla. Argument Koehler vycházející ze skutečnosti, že nedostatek přístupu k této zprávě ve správním řízení uškodilo její obhajobě, tedy nemůže být přijat.

62 Co se dále týče odpovědi Mougeot na ON, Koehler ve své replice tvrdí, že uvedená odpověď prokazuje, že spis zjevně obsahoval informace užitečné k její obhajobě. V tomto ohledu odkazuje na část této odpovědi uvedené v bodě 293 odůvodnění rozhodnutí, ve které Mougeot tvrdí, že „[ON] neprokazuje, že schůzky AEMCP [Association of European Manufacturers of Carbonless Paper] sloužily jako rámec koluzním mechanismům před restrukturalizalizací sdružení v září 1993“, čímž se vrací k prohlášení učiněnému dříve Komisi. V bodě 295 odůvodnění rozhodnutí však Komise výslovně tento argument odmítá, neboť uplatňuje, že prohlášení Sappi, ve spojení s prohlášeními Mougeot a AWA, prokazují, že obecné schůzky kartelu byly zahájeny nejpozději v roce 1992. Odkazem na body 112 a 113 odůvodnění rozhodnutí doplňuje, že důkazy poskytnuté Sappi potvrzují, že existovala koluze v rámci schůzek AEMCP nebo schůzek konaných u jejich příležitosti před zářím 1993. Část odpovědi Mougeot na ON uvedené Koehler tedy oproti tomu, co tvrdí posledně uvedená, neprokazuje, že odpovědi na ON a dokumenty k nim přiložené by tomuto podniku umožnily rozvinout argumenty, které mohly vést správní řízení k jinému výsledku.

63 Vzhledem ke všem předchozím úvahám je namístě tento žalobní důvod zamítnout.

3. Ke třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení práv obhajoby a zásady kontradiktornosti vyplývající z nesouladu mezi ON a rozhodnutím

a) Argumenty účastníků řízení

64 Bolloré tvrdí, že Komise ve stadiu ON uvedla její účast na protiprávním jednání pouze z důvodu její odpovědnosti jako mateřské společnosti za osobní jednání její dceřiné společnosti Copigraph. Rozhodnutí naopak obsahuje novou námitku vůči ní, vycházející z její osobní a samostatné účasti v kartelové dohodě. Tvrdí, že Komise tím, že jí neumožnila vyjádřit se k této námitce ve správním řízení, porušila vůči ní práva obhajoby.

65 Komise zpochybňuje, že by Bolloré byla v rozhodnutí považována za osobně se účastnící protiprávního jednání. Žalobkyni jsou přičtena jednání její dceřiné společnosti z důvodu, že s ní tvoří jeden a tentýž podnik. Tento žalobní důvod tedy může být přijat, pouze pokud by bylo prokázáno, že přičtení protiprávního jednání žalobkyni z tohoto důvodu není uvedeno v ON nebo pokud by bylo prokázáno, že Komise své posouzení v rozhodnutí založila na skutečnostech, ke kterým se Bolloré nemohla vyjádřit během postupu před zahájením soudního řízení. Tak tomu však není.

b) Závěry Soudu

66 K tomuto bodu je třeba připomenout, že dodržování práv obhajoby, které je základní zásadou práva Společenství a které musí být zachováno za všech okolností, zejména v jakémkoliv řízení, které může vést k uložení sankcí, i když se jedná o správní řízení, vyžaduje, aby dotyčnému podniku bylo umožněno užitečně vyjádřit své stanovisko k reálnosti a relevanci skutečností, námitek a okolností dovolávaných Komisí (rozsudek Soudu ze dne 16. prosince 2003, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied a Technische Unie v. Komise, T‑5/00 a T‑6/00, Recueil, s. II‑5761, bod 32 a uvedená judikatura).

67 Stejně tak podle judikatury musí oznámení námitek obsahovat popis námitek, které jsou formulovány dostatečně jasně, byť stručně, aby bylo dotčeným osobám umožněno skutečně zjistit, jaké chování jim Komise vytýká. Pouze za této podmínky totiž může oznámení námitek splnit svou funkci vyplývající z nařízení Společenství, spočívající v poskytnutí všech nezbytných informací podnikům a sdružením podniků za účelem jejich účinné obhajoby před tím, než Komise přijme konečné rozhodnutí (rozsudek Soudního dvora ze dne 31. března 1993, Ahlström Osakeyhtiö a další v. Komise, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 a C‑125/85 až C‑129/85, Recueil, s. I‑1307, bod 42, a rozsudek Soudu ze dne 14. května 1998, Mo och Domsjö v. Komise, T‑352/94, Recueil, s. II‑1989, bod 63).

68 Porušení práv obhajoby ve správním řízení se krom toho posuzuje ve světle námitek uvedených Komisí v ON a v rozhodnutí (rozsudky Soudu ze dne 29. června 1995, ICI v. Komise, T‑36/91, Recueil, s. II‑1847, bod 70, a Solvay v. Komise, bod 46 výše, bod 60). Za těchto podmínek konstatování porušení práv obhajoby předpokládá, že námitka, o které podnik tvrdí, že mu nebyla učiněna v ON, je Komisí uvedena v napadeném rozhodnutí.

69 S ohledem na judikaturu připomenutou ve třech předchozích bodech je třeba v projednávaném případě nejprve ověřit, na jakém základě Komise v rozhodnutí uvedla odpovědnost Bolloré v protiprávním jednání. Relevantní ukazatele jsou uvedeny v bodech 353 až 356 odůvodnění rozhodnutí [část II (Právní posouzení), bod 2.3 (Odpovědnost za protiprávní jednání 2) (Copigraph a Bolloré)].

70 Tyto body odůvodnění jsou následujícího znění:

„(353) Copigraph, 100% dceřiná společnost [Bolloré] (dříve Bolloré Technologies SA) během délky trvání protiprávního jednání, byla v listopadu 1998 koupena AWA. Copigraph ukončila svou činnost dne 2. února 2000, s účinností k 30. prosinci 2000. Bolloré má za to, že nemůže být považována za odpovědnou za chování Copigraph, neboť posledně uvedená má úplnou hospodářskou samostatnost. Tato samostatnost podle Bolloré vychází z následujících faktorů: řídící struktury Copigraph a Bolloré byly zcela odlišné, Copigraph měla vlastní infrastrukturu a její obchodní politika byla nezávislá, neboť získávala prakticky 35 % svých potřeb surovin vně skupiny Bolloré, zejména u jednoho jejího soutěžitele.

(354) Copigraph byla součástí úseku ,[Z]vláštní papíry‘ Bolloré a řídící pracovník této jednotky v tehdejší době, [p. V.], byl zároveň generálním ředitelem Copigraph. Obchodní ředitel Copigraph v tehdejší době, [p. J. B.], měl krom toho rovněž od roku 1994 funkci v prodeji papírny Thonon. [Bolloré] byla tedy nutně informována o účasti své dceřiné společnosti na kartelové dohodě.

(355) Existují rovněž důkazy přímo o účasti mateřské společnosti [Bolloré] na aktivitách v rámci kartelu. Bolloré byla členem AEMCP, jehož oficiální schůzky rovněž od ledna 1992 do září 1993 sloužily jako schůzky kartelu. Zástupce Bolloré, [p. V.], vedoucí jejího úseku ,[Z]vláštní papíry‘ se účastnil těchto schůzek kartelu s obchodním ředitelem Copigraph. Účastnil se rovněž schůzky kartelu dne 1. října 1993 věnované francouzskému trhu. Obchodní ředitel Copigraph byl přítomen na všech pozdějších schůzkách kartelu, na kterých byli identifikováni individuální zástupci Copigraph. Všechny tyto schůzky se konaly v roce 1994 a jak již bylo uvedeno, obchodní ředitel Copigraph zastával zároveň funkci v prodeji v Bolloré.

(356) Komise má na tomto základě za to, že Bolloré musí být vzhledem ke kartelové dohodě považována za odpovědnou nejen za své vlastní chování, avšak rovněž za chování Copigraph během celého specifikovaného období.“

71 Z části výše uvedeného rozhodnutí vyplývá, že Bolloré byla přičtena odpovědnost za protiprávní jednání jednak z důvodu, že měla být považována za odpovědnou za účast své dceřiné společnosti Copigraph na kartelové dohodě, a jednak z důvodu, že existovaly důkazy její přímé účasti na aktivitách kartelu.

72 Bolloré nezpochybňuje, že ON jí umožnilo seznámit se a vyjádřit se ke skutečnosti, že Komise jí v uvedeném ON přičetla protiprávní jednání z důvodu její odpovědnosti jako 100% mateřské společnosti Copigraph v době protiprávního jednání za účast Copigraph na kartelové dohodě. Její námitka se týká neuvedení v ON úmyslu Komise přičíst jí protiprávní jednání rovněž z důvodu její přímé účasti na aktivitách v rámci kartelové dohody.

73 Relevantní části ON jsou uvedeny v bodech 240 až 245 a 248 [část II (Právní posouzení), bod B (Použití pravidel hospodářské soutěže) 8 (Odpovědnost za protiprávní jednání)].

74 Je třeba nejprve uvést, že Komise v těchto bodech ON nikterak neuváděla přímou účast Bolloré na kartelové dohodě, na rozdíl od údajů týkajících se jiných mateřských společností uvedených v ON, jako je AWA a Torraspapel, u kterých Komise uvádí, co se týče AWA, že „[se] přímo a samostatně účastnila zakázané dohody prostřednictvím svého úseku Arjo Wiggins Carbonless Paper Operation“, a co se týče Torraspapel, že „[e]xistují rovněž důkazy přímé účasti mateřské společnosti na koluzních aktivitách“.

75 Jak dále správně zdůrazňuje Bolloré, z bodu 243 ON vyplývá, že Komise rozlišila mezi dvěma druhy situací:

„Co se týče vztahů mezi mateřskými společnostmi a dceřinými společnostmi, Komise zaslala toto oznámení námitek mateřské společnosti, pokud

– se protiprávního jednání účastnily dvě nebo více jejích dceřiných společností,

– se protiprávního jednání účastnila mateřská společnost.

V ostatních případech účasti dceřiné společnosti je oznámení zasláno dceřiné společnosti a mateřské společnosti.“

76 Co se týče skupiny tvořené Bolloré a Copigraph, ON bylo zasláno nejen Bolloré, avšak rovněž Copigraph, což s ohledem na kritéria uvedená v bodě 243 ON mělo Bolloré vést k myšlence, že Komise neměla ve stadiu ON za to, že Bolloré, mateřská společnost skupiny, se přímo účastnila protiprávního jednání.

77 Je nutno konstatovat, že podle ON Komise hodlala přičíst odpovědnost za protiprávní jednání Bolloré pouze z důvodu skutečnosti, že Bolloré jako mateřská společnost skupiny tvořené v době protiprávního jednání z Bolloré a Copigraph, její 100% dceřiné společnosti, měla být považována za odpovědnou za protiprávní chování Copigraph. Při výkladu ON nemohla Bolloré předvídat, že Komise hodlala vycházet rovněž z její přímé účasti na aktivitách v rámci kartelové dohody, aby jí přičetla odpovědnost za protiprávní jednání, jak to činí v rozhodnutí.

78 Je třeba dodat, že skutečnosti uvedené Komisí v bodě 355 odůvodnění rozhodnutí na podporu její teze týkající se přímé účasti Bolloré na protiprávním jednání, tedy členství Bolloré v AEMCP a její zastoupení p. V. a J. B. na několika schůzkách kartelu, nebyly v ON uvedeny. I když totiž v souladu s tezí Komise připustíme, že členství Bolloré v AEMCP vyplývá z dokumentů přiložených k ON, je nutno konstatovat, že v něm Komise uvádí mezi členy AEMCP pouze Copigraph, a nikoli Bolloré. Pokud jde o p. V. a J. B., na schůzkách kartelu byli v ON neustále označováni za zástupce Copigraph, a nikoli Bolloré. V žádné části ON krom toho Komise neuvedla Bolloré mezi podniky zastoupenými na takových schůzkách.

79 ON tedy Bolloré neumožnilo seznámit se s námitkou vycházející z její přímé účasti na protiprávním jednání, dokonce ani se skutečnostmi uvedenými Komisí v rozhodnutí na podporu této námitky, takže Bolloré, jak to vyplývá z výkladu její odpovědi na ON, nemohla užitečně zajistit svou obhajobu ve správním řízení ohledně této námitky a těchto skutečností.

80 Je však třeba zdůraznit, že i když rozhodnutí obsahuje nová skutková nebo právní tvrzení, ohledně kterých nebyly dotyčné podniky vyslechnuty, konstatovaná vada způsobí neplatnost rozhodnutí v tomto bodě, pouze pokud dotyčná tvrzení nemohou být právně dostačujícím způsobem prokázána na základě jiných skutečností uvedených v rozhodnutí, ke kterým se dotyčné podniky mohly vyjádřit (rozsudek Soudu ze dne 30. září 2003, Atlantic Container Line a další v. Komise, T‑191/98, T‑212/98 až T‑214/98, Recueil, s. II‑3275, bod 196; viz rovněž v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 28. února 2002, Compagnie générale maritime a další v. Komise, T‑86/95, Recueil, s. II‑1011, bod 447). Porušení práv obhajoby Bolloré krom toho může ovlivnit platnost rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká Bolloré, pouze pokud rozhodnutí vycházelo pouze z přímé účasti Bolloré na protiprávním jednání (viz v tomto smyslu rozsudek Mo och Domsjö v. Komise, bod 67 výše, bod 74). Vzhledem k tomu, že v tomto případě totiž nová námitka v rozhodnutí vycházející z přímé účasti Bolloré na aktivitách v rámci kartelu nemůže být přijata, nemohla být posledně uvedené přičtena odpovědnost za protiprávní jednání.

81 Naopak, pokud by se při přezkumu ve věci samé ukázalo (viz dále body 123 až 150), že Komise právem považovala Bolloré za odpovědnou za účast její dceřiné společnosti Copigraph na kartelové dohodě, protiprávnost, které se Komise dopustila, by nepostačovala k odůvodnění zrušení rozhodnutí, protože by nemohla mít určující vliv, pokud jde o výrok uvedený orgánem (viz v tomto smyslu rozsudky Soudu ze dne 14. května 2002, Graphischer Maschinenbau v. Komise, T‑126/99, Recueil, s. II‑2427, bod 49, a ze dne 14. prosince 2005, Honeywell v. Komise, T‑209/01, Sb. rozh. s. II‑5527, bod 49). Podle ustálené judikatury totiž pokud určité důvody rozhodnutí samy o sobě mohou právně dostačujícím způsobem odůvodňovat toto rozhodnutí, vady, jimiž mohou být stiženy jiné důvody rozhodnutí, nemají v žádném případě vliv na jeho výrok (rozsudek Soudu ze dne 21. září 2005, EDP v. Komise, T‑87/05, Sb. rozh. s. II‑3745, bod 144; viz rovněž v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 12. července 2001, Komise a Francie v. TF1, C‑302/99 P a C‑308/99 P, Recueil, s. I‑5603, body 26 až 29).

4. Ke čtvrtému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení práv obhajoby, práva na spravedlivý proces a zásady presumpce neviny

a) Argumenty účastníků řízení

82 Zicuñaga zaprvé tvrdí, že Komise porušila zásadu presumpce neviny tím, že uvedla její účast na kartelové dohodě na základě pouhých domněnek a nepřímých prohlášení. Uvádí, že neexistence dostatečně zřejmé sankce v případě poskytnutí nepřesných nebo neúplných informací může podniky nabádat, aby předaly Komisi přetvořené nebo zkreslené informace, aby zhodnotily svou spolupráci. Zicuñaga dodává, že zatímco původně mohl podnik očekávat shovívavost Komise pouze v případě poskytnutí rozhodujících důkazů, Komise následně svůj postoj zmírnila. Namítá, že za těchto podmínek musí být prohlášení Sappi zohledněna s opatrností a mohou být považována za důvěryhodná, pouze pokud jsou podložena dalšími důkazy.

83 Zicuñaga zadruhé uplatňuje, že Komise nemůže svá posouzení zakládat na svědectvích jedné osoby, jejíž identita není známa, aniž by porušila práva obhajoby tím, že neumožní tvrzení tohoto svědka v rámci jeho výslechu vyvrátit. Odkazujíc na judikaturu Evropského soudu pro lidská práva, tvrdí, že je nezbytné moci konfrontovat svědka s jeho tvrzeními, aby bylo možno posoudit důvěryhodnost svědectví a dotyčné osoby a umožnit obviněnému zpochybnit svědectví v jeho neprospěch a klást otázky svědkovi při jeho výpovědi nebo později.

84 Komise zpochybňuje kvalifikaci poznatků, ze kterých vychází pro prokázání účasti Zicuñaga na protiprávním jednání jako pouhých předpokladů nebo nepřímých prohlášení. Zdůrazňuje, že soudy Společenství nikdy nezpochybnily legalitu sdělení o spolupráci ani důkazní hodnotu prohlášení z tohoto titulu učiněných podniky. Nařízení č. 17 krom toho nestanoví možnost klást otázky svědkům v rámci správního řízení a žalobkyně Soudu nepředložila žádost v tomto smyslu.

b) Závěry Soudu

85 Pokud Zicuñaga touto argumentací hodlá popírat důkazní hodnotu prohlášení neidentifikovaných osob uvedených Komisí na podporu námitek uvedených proti Zicuñaga v rozhodnutí, vztahuje se na uvedenou argumentaci přezkum ve věci samé, k němuž dojde později, neboť spočívá v ověření dostatečné prokázanosti těchto námitek.

86 Pokud se zkoumaná argumentace týká rovněž porušení práv obhajoby a práva na spravedlivý proces v rozsahu, ve kterém neuvedení v ON identity osoby nebo osob, které učinily prohlášení podpírající posouzení Komise týkající se Zicuñaga, jí zabránilo zpochybnit tato posouzení podáním žádostí o vyslechnutí uvedené osoby nebo uvedených osob ve správním řízení, je třeba připomenout, že i když čl. 6 odst. 3 písm. d) Evropské úmluvy o ochraně základních práv a svobod (EÚLP) stanoví, že „každý, kdo je obviněn z trestného činu, má tato minimální práva [...] vyslýchat nebo dát vyslýchat svědky proti sobě a dosáhnout předvolání a výslech svědků ve svůj prospěch za stejných podmínek jako svědků proti sobě“, z ustálené judikatury však vyplývá, že Komise není soudem ve smyslu článku 6 EÚLP (rozsudky Soudního dvora ze dne 29. října 1980, Van Landewyck a další v. Komise, 209/78 až 215/78 a 218/78, Recueil, s. 3125, bod 81, a ze dne 7. června 1983, Musique diffusion française a další v. Komise, 100/80 až 103/80, Recueil, s. 1825, bod 7). Článek 15 odst. 4 nařízení č. 17 krom toho výslovně stanoví, že rozhodnutí Komise ukládající pokuty za porušení práva hospodářské soutěže nemají trestněprávní povahu (rozsudek Soudu ze dne 6. října 1994, Tetra Pak v. Komise, T‑83/91, Recueil, s. II‑755, bod 235).

87 Skutečností zůstává, že Komise je povinna ve správním řízení dodržovat obecné zásady práva Společenství (rozsudek Musique diffusion française a další v. Komise, bod 86 výše, bod 8). Je však třeba zdůraznit jednak, že i když Komise může vyslechnout fyzické nebo právnické osoby, pokud to považuje za nutné, nemá právo předvolat svědky v neprospěch bez jejich souhlasu, a jednak, že skutečnost, že ustanovení práva hospodářské soutěže Společenství nestanoví povinnost Komise předvolat svědky ve prospěch, jejichž svědectví by bylo požadováno, není v rozporu s výše uvedenými zásadami (rozsudek Soudu ze dne 20. března 2002, HFB a další v. Komise, T‑9/99, Recueil, s. II‑1487, bod 392).

88 V projednávaném případě se krom toho jeví, že Zicuñaga nepředložila žádný údaj, ze kterého by se jevilo, že Komisi ve správním řízení požádala o upřesnění, pokud jde o identitu osob, které učinily prohlášení uvedená Komisí na podporu námitek uvedených vůči ní v ON, za účelem vyslechnutí těchto osob v její přítomnosti. Dále neprokázala, že ve správním řízení požádala o předvolání a vyslechnutí svědků ve prospěch.

89 S ohledem na to, co předchází, tento žalobní důvod v rozsahu, v němž vychází z porušení práv obhajoby a práva na spravedlivý proces, musí být zamítnut. V rozsahu, ve kterém je jeho předmětem zpochybnění důkazní hodnoty poznatků uvedených Komisí na podporu námitek uvedených vůči Zicuñaga v rozhodnutí, splývá jeho analýza s přezkumem ve věci samé.

5. K pátému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení zásady řádné správy při šetření věci a nedostatku odůvodnění rozhodnutí

a) Argumenty účastníků řízení

90 Zanders Komisi vytýká, že věc šetřila pouze v její neprospěch. Tvrdí, že Komise měla zohlednit poznatky, které jí poskytla v prosinci 2000 a březnu 2001 ohledně její určující roli při ukončení kartelové dohody nebo že měla provést v případě pochybností další šetření ohledně hodnoty těchto poznatků. Zpochybňuje rovněž skutečnost, že Komise nezohlednila zprávu znalce, kterou předložila v březnu 2001, aby prokázala zanedbatelný, ne-li nulový dopad pokusů plnit kartelové dohody o cenách. Rozhodnutí krom toho neobsahuje žádné odůvodnění nezohlednění těchto dvou skutečností. Neobsahuje navíc žádnou část přezkoumávající individuální úlohu Zanders.

91 Komise tvrdí, že Zanders nepodkládá své tvrzení, podle kterého měla zvláštní úlohu v ukončení protiprávního jednání. Pokud jde o dopad dohod o cenách na trh, Komise mu věnovala v rozhodnutí celý oddíl (bod 382 až 402 odůvodnění rozhodnutí) v rámci přezkumu konkrétních účinků protiprávního jednání. Rozhodnutí plně respektuje povinnost odůvodnění tím, že šetří jednání žalobkyně společně s jednáním jiných pěti podniků v bodech 263 až 271 odůvodnění rozhodnutí. Zanders krom toho ve své odpovědi na ON neuplatnila, že měla výlučně pasivní úlohu.

b) Závěry Soudu

92 Je namístě připomenout, že v takovém případě, jako je projednávaný případ, ve kterém orgány disponují posuzovací pravomocí, aby byly schopny plnit svou úlohu, má dodržení záruk přiznaných právním řádem Společenství o to větší význam; k těmto zárukám patří zejména povinnost příslušného orgánu přezkoumat s péčí a nestranností všechny relevantní skutečnosti projednávaného případu (rozsudek Soudního dvora ze dne 21. listopadu 1991, Technische Universität München, C‑269/90, Recueil, s. I‑5469, bod 14; rozsudky Soudu ze dne 24. ledna 1992, La Cinq v. Komise, T‑44/90, Recueil, s. II‑1, bod 86, a ze dne 11. července 1996, Métropole télévision a další v. Komise, T‑528/93, T‑542/93, T‑543/93 a T‑546/93, Recueil, s. II‑649, bod 93).

93 Podle ustálené judikatury musí z odůvodnění vyžadovaného článkem 253 ES jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu Společenství, jenž příslušný akt vydal, aby tak se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum. Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání těchto vysvětlení (rozsudek Soudního dvora ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, s. I‑1719, bod 63, a rozsudek Soudu ze dne 20. března 2002, Lögstör Rör v. Komise, T‑16/99, Recueil, s. II‑1633, bod 368).

94 V tomto ohledu je nutno konstatovat, že z rozhodnutí jasně a jednoznačně vyplývají úvahy Komise a umožňují Zanders seznámit se s důvody přijatého opatření a Soudu vykonávat přezkum. V bodech 263 až 271 odůvodnění rozhodnutí totiž Komise přezkoumává účast Zanders na kartelové dohodě spolu s účastí AWA, Koehler, Sappi, Stora a Torraspapel.

95 Zanders konkrétněji uplatňuje nezohlednění své role při ukončení protiprávního jednání a odborné znalosti, které poskytla.

96 Co se týče role Zanders při ukončení protiprávního jednání, je třeba uvést, že ve své odpovědi na ON ze dne 12. prosince 2000 Zanders uvedla dopis generálního ředitele International Paper všem zaměstnancům skupiny ze dne 1. dubna 1996, ve kterém je upozorňuje na skutečnost, že skupina klade velký důraz na dodržování zákonů a etiky v rámci kontaktů se zákazníky, obchodními partnery, správními úřady a jinými instancemi. Rovněž uvádí schůzku jí organizovanou a určenou dodržování práva hospodářské soutěže jejími řídícími pracovníky a přijetí programu slučitelnosti s tímto právem. Připomněla krom toho, že předseda jejího představenstva, který se stal dne 1. ledna 1996 předsedou AEMCP, veřejně a jednoznačně, poté, co se stal předsedou sdružení, prohlásil, že podnik upustil od koluzních aktivit.

97 Je nutno konstatovat, že poznatky uvedené v předchozím bodě byly Zanders předloženy v její odpovědi na ON na podporu jejích vyjádření směřujících k vyvrácení námitky uvedené Komisí v ON týkající se pokračování koluzních kontaktů po podzimu 1995. Přesněji řečeno, poznatky byly předloženy v rámci argumentace uvedené Zanders pro prokázání, že od podzimu 1995 se již neúčastnila tajných schůzek kartelu ani jednání ve vzájemné shodě ohledně cen se soutěžiteli, její cenová politika byla samostatná a zvláště zvýšení cen, které uskutečnila v září 1996, nevyplývalo z koluzní schůzky.

98 Je však nesporné, že argumentace Zanders uvedená v předchozím bodě byla Komisí zohledněna ve správním řízení. Ukončení protiprávního jednání uvedeného v rozhodnutí pro Zanders totiž odpovídá září 1995, a nikoliv, jako v ON, březnu 1997.

99 Naopak, ani odpověď Zanders ze dne 12. prosince 2000 na ON, ani další vyjádření zaslané dne 2. března 2001 Zanders Komisi neuvádějí, že poznatky uvedené v bodě 96 výše nebo jiné poznatky byly Zanders uvedeny ve správním řízení za účelem prokázání, jak se Zanders nyní snaží učinit, že měla určující roli při ukončení protiprávní kartelové dohody tak, aby bylo možno odůvodnit přiznání polehčující okolnosti v rámci stanovení pokuty. Zanders nemůže za těchto podmínek Komisi vytýkat porušení zásady řádné správy z důvodu, že posledně uvedená opomenula zohlednit výše uvedené poznatky jako poznatky údajně určené k prokázání, že rozhodujícím způsobem přispěla k ukončení koluze před prvními šetřeními Komise.

100 Stejně tak je namístě uvést, že Zanders ve své odpovědi na ON nenamítala, že měla v kartelové dohodě výhradně pasivní roli. Nemůže tedy v tomto ohledu uvádět nedostatek odůvodnění rozhodnutí. Pro období od 1992 do podzimu 1995 ostatně ve své odpovědi na ON zpochybnila, že měla přední nebo prvořadou roli, kterou jí přičítaly body 187 a 199 ON. Uplatňovala tedy, že neexistují přitěžující okolnosti. Komise je však vůči Zanders neuplatnila.

101 Co se krom toho týče zprávy znalce objednané Koehler, MHTP a Zanders od společnosti PricewaterhouseCoopers, tato zpráva ze dne 2. března 2001 je nazvaná „Situace hospodářské soutěže na evropském trhu samopropisovacího papíru od léta nebo podzimu 1995 do února nebo března 1997“ (dále jen „zpráva PricewaterhouseCoopers“).

102 Z průvodního dopisu ke zprávě PricewaterhouseCoopers vyplývá, že hlavním cílem posledně uvedené bylo vyvrátit tvrzení uvedená Komisí v ON, co se týče fungování kartelové dohody na trhu samopropisovacího papíru v období od léta nebo podzimu 1995 do února nebo března 1997. Závěr této zprávy krom toho výslovně uvádí skutečnost, že podle ekonomické analýzy tři dotyční výrobci od léta nebo podzimu 1995 do února nebo března 1997 nejednali ve shodě.

103 Je nutno konstatovat, že zpráva PricewaterhouseCoopers se týká období, které se nachází mimo období uvedené v rozhodnutí jako doba protiprávního jednání. V tomto rozsahu nemůže být považována za relevantní.

104 Ze znění žaloby se však jeví, že kritika Zanders se týká skutečnosti, že Komise opomenula zohlednit údaje uvedené rovněž ve zprávě PricewaterhouseCoopers směřující k prokázání zanedbatelného, ne-li neexistujícího dopadu pokusů plnit kartelovou dohodu o cenách v období od ledna 1992 do podzimu 1995.

105 V tomto ohledu i při uvážení, že je namístě zohlednit akcesorické údaje uvedené na podporu irelevantního prokázání, nemůže být Komisi vytýkáno, že nezohlednila argumenty Zanders ohledně údajně omezeného dopadu kartelové dohody.

106 V bodě 388 odůvodnění rozhodnutí je totiž uvedeno následující:

„AWA, Carrs, MHTP (Stora), Koehler, Sappi a Zanders tvrdí, že skutečný dopad kartelové dohody na trh samopropisovacího papíru v EHP byl velmi omezený, či dokonce že kartelová dohoda neměla žádný negativní dopad. Tyto podniky v tomto ohledu hlavně uvádí skutečnost, že dopad na ceny byl omezený nebo nulový, neboť ceny skutečně dosažené na trhu byly nižší než zvýšení, o kterých bylo rozhodnuto nebo která byla oznámena. Podle těchto účastníků kartelové dohody to prokazuje, že dohodnutá zvýšení cen nebyla v praxi uskutečněna. Předložily četné argumenty na podporu tohoto tvrzení, zejména následující: ceny a marže výrobců výrazně klesly; ceny samopropisovacího papíru odráží hlavně změny nákladů a poptávky po papírové drti a v posledních fázích kartelové dohody omezení kapacity; hospodářská soutěž mezi výrobci nadále existovala; výrobci museli individuálně sjednávat zvýšení cen se zákazníky.“

107 I když tato část rozhodnutí výslovně neuvádí zprávu PricewaterhouseCoopers zaslanou Zanders Komisi ve správním řízení, nesporně prokazuje skutečnost, že Komise v uvedeném řízení zohlednila údaje poskytnuté zejména Zanders, aby prokázala zanedbatelný, ne-li neexistující dopad pokusů plnit kartelové dohody o cenách v době protiprávního jednání. Zamítnutí argumentů podniků založených na těchto údajích Komisí znamená, že Komise měla za to, že tyto argumenty nemohly změnit její stanovisko týkající se konkrétního dopadu protiprávního jednání na trh uvedené v bodech 382 až 387 odůvodnění rozhodnutí. Tato část naopak nemůže být vykládána tak, že prokazuje, že Komise ve svém posouzení věci opomenula náležitě zohlednit poznatky uvedené Zanders na svou obhajobu (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 11. března 1999, Thyssen Stahl v. Komise, T‑141/94, Recueil, s. II‑347, bod 118).

108 Po analýze, která předchází, je namístě tento pátý žalobní důvod zamítnout.

6. K šestému žalobnímu důvodu, založenému na porušení zásady řádné správy, práva nahlédnout do spisu a práv obhajoby vyplývajícím z obtížné lokalizovatelnosti některých dokumentů ve vyšetřovacím spisu a nepoužitelnosti seznamu dokumentů obsažených v uvedeném spise

a) Argumenty účastníků řízení

109 AWA tvrdí, že seznam dokumentů přiložených Komisí k CD-ROM, který jí byl předán ve správním řízení, byl nepoužitelný. Tvrdí totiž, že tento seznam neobsahoval rejstřík ani popis dotyčných dokumentů, avšak omezoval se na uvedení důvodů týkajících se údajně důvěrného charakteru některých z těchto dokumentů a umístění případného odpovídajícího nedůvěrného znění.

110 Koehler namítá, že před odesláním CD-ROM adresátům ON Komise ze spisu vyňala některé důvěrné dokumenty a nahradila je nedůvěrnými zněními, která byla vložena do jiných míst spisu. Komise se však ani v ON ani v rozhodnutí nesnažila změnit odpovídajícím způsobem odkazy na takto přemístěné dokumenty. Neuvedla krom toho existenci těchto nedůvěrných znění ani neuvedla, jak ve spisu tato znění nalézt. Co se týče seznamu dokumentů vyhotoveného Komisí, umožňuje pouze velmi přibližnou identifikaci uvedených dokumentů. Někdy je dokonce nemožné dotčené dokumenty nalézt.

111 Komise má za to, že jí nemůže být vytýkáno žádné porušení práv obhajoby. Jednak dala podnikům k dispozici zároveň s CD-ROM seznam jednotlivých dokumentů spisu za použití obvyklé klasifikace týkající se přístupnosti dokumentů. Krom toho dokumenty uvedené v ON byly k němu již přiloženy se seznamem uvádějícím důvěrná a odpovídající nedůvěrná znění.

b) Závěry Soudu

112 Z údajů poskytnutých Komisí ve dvou dotyčných věcech (T‑118/02 a T‑125/02) vyplývá, že dne 26. července 2000 adresátům ON zaslala zároveň s uvedeným ON a dokumenty v něm uvedenými seznam dokumentů k ON přiložených. Tento seznam byl předložen Komisí v příloze k její žalobní odpovědi ve věci T‑125/02. Komise na žádost Soudu rovněž předložila uvedený seznam ve věci T‑118/02.

113 Dotčený seznam obsahuje pro každý dokument uvedený v ON podle pořadí citace v uvedeném ON stručný popis dokumentu, identitu podniku, u kterého byl dokument nalezen nebo který jej předal, číslo dokumentu a popřípadě číslo jeho nedůvěrného znění.

114 Adresáti ON dne 1. srpna 2000 krom toho od Komise získali zároveň s CD-ROM obsahujícím celý vyšetřovací spis Komise seznam nazvaný „Seznam dokumentů“ upřesňující pro každý dokument podle pořadí číslování spisu kód přístupnosti dokumentu (A pro přístupný; PA pro částečně přístupný; NA pro nepřístupný). Co se týče dokumentů zařazených jako nepřístupné, jakož i nepřístupných částí dokumentů zařazených jako částečně přístupné, obsahoval údaj týkající se umístění ve spisu nedůvěrného znění dokumentu nebo části dotčeného dokumentu nebo stručný popis obsahu dokumentu nebo části dotčeného dokumentu. Komise tímto plně dodržela ustanovení bodu II A 1.4 svého sdělení o vnitřním jednacím řádu pro zacházení s žádostmi o nahlédnutí do spisů v případech použití článků [81] a [82] Smlouvy o ES, článků 65 a 66 Smlouvy o ESUO a nařízení Rady (EHS) č. 4064/89 (Úř. věst. C 23, s. 3).

115 Vzhledem k tomu, že AWA a Koehler měly jednak k dispozici seznam dokumentů přiložených k ON, a jednak „Seznam dokumentů“ uvedený v předchozím bodě, byly stejně jako ostatní adresáti ON schopny nalézt ve vyšetřovacím spise hledané dokumenty v jejich původním znění nebo v jejich nedůvěrném znění podle kódu přístupnosti uvedeného v těchto seznamech.

116 Jak Komise sama tvrdí ve svých písemnostech týkajících se věci T‑125/02, co se týče dokumentů – zejména těch, na které poukazuje Koehler, uvedených v ON – které byly zařazeny jako nepřístupné nebo částečně přístupné, adresáti ON nenalezli okamžitě namístě odpovídajícím jejich číslu ve spisu jejich nedůvěrné znění nebo stručný popis jejich obsahu a museli nahlédnout do seznamu, aby ve spisu lokalizovali tuto nedůvěrnou verzi nebo tento stručný popis. Menší obtíže a malá ztráta času, které taková situace mohla způsobit adresátům ON nemůže však být zjevně nahlížena jako schopná ovlivnit legalitu rozhodnutí.

117 Z toho vyplývá, že tento šestý žalobní důvod musí být zamítnut.

7. K sedmému žalobnímu důvodu, založenému na porušení zásady řádné správy a práv obhajoby z důvodu pozdního oznámení rozhodnutí

a) Argumenty účastníků řízení

118 AWA uplatňuje, že ačkoliv bylo rozhodnutí zjevně přijato dne 20. prosince 2001, bylo jí oznámeno až dne 8. února 2002. Dodává, že ať jsou důvody tohoto pozdního doručení jakékoliv, nemohla měsíc a půl po přijetí rozhodnutí vysvětlit, zejména svým zákazníkům, důvody, ze kterých jí byla uložena největší individuální pokuta, která kdy byla uložena.

119 Komise odpovídá, že dne 5. února 2002 přijala stručnou opravu svého rozhodnutí ze dne 20. prosince 2001 z důvodu změny názvu žalobkyně. Oznámení rozhodnutí dne 8. února 2002 doplněné opravou vysvětlující provedené změny nemůže tedy být považováno za opožděné.

b) Závěry Soudu

120 Z dopisu ze dne 7. února 2002, kterým člen Komise pověřený záležitostmi hospodářské soutěže oznámil rozhodnutí jeho adresátům, mezi jinými AWA, vyplývá, že uvedené rozhodnutí bylo přijato dne 20. prosince 2001 a bylo opraveno dne 5. února 2002 písemným řízením E/177/2002. Existence této opravy vysvětluje, že k oznámení rozhodnutí jeho adresátům došlo měsíc a půl po jeho přijetí. Pokud jde o dobu mezi přijetím rozhodnutí a jeho opravou, nemůže být považována za nepřiměřenou.

121 V rozsahu, ve kterém má být argumentace AWA dále chápána jako kritizující skutečnost, že Komise zveřejnila rozhodnutí dříve, než je oznámila jeho adresátům, což AWA zabránilo vysvětlit třetím osobám důvody tohoto rozhodnutí, je třeba uvést, že AWA nepředkládá žádný poznatek, který by mohl prokázat, že Komise odhalila obsah rozhodnutí předtím, než jej oznámila jeho adresátům. Každopádně, i za předpokladu, že by tomu tak bylo, je namístě zdůraznit, že jakkoliv by takový postup byl politováníhodný, rozhodnutí již bylo přijato, a že akty přijaté po jeho přijetí nemohou ovlivnit jeho platnost (rozsudek Soudního dvora ze dne 8. listopadu 1983, IAZ a další v. Komise, 96/82 až 102/82, 104/82, 105/82, 108/82 a 110/82, Recueil, s. 3369, bod 16).

B – K žalobním důvodům vycházejícím z porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP, jakož i z nesprávných posouzení Komise týkajících se účasti některých podniků na protiprávním jednání

122 Tři podniky, tedy Bolloré, Divipa a Zicuñaga, zpochybňují opodstatněnost posouzení Komise týkajících se jejich účasti na protiprávním jednání.

1. Situace Bolloré

123 Úvodem je třeba připomenout, že Komise v rozhodnutí (bod 353 až 356 odůvodnění) považuje Bolloré za odpovědnou za protiprávní jednání jednak na základě její přímé osobní účasti na aktivitách v rámci kartelu, a jednak z důvodu její odpovědnosti za účast její dceřiné společnosti Copigraph na kartelové dohodě. Bylo však rozhodnuto (viz body 66 až 81 výše), že ON Bolloré neumožnilo seznámit se s námitkou vycházející z její osobní účasti na kartelové dohodě ani se skutečnostmi namítanými Komisí v rozhodnutí na podporu této námitky. Tento závěr činí přezkum argumentace ve věci samé uvedené Bolloré pro zpochybnění opodstatněnosti její osobní a přímé účasti na kartelové dohodě bezpředmětným.

124 Je tedy třeba přezkoumat argumentaci Bolloré vycházející ze skutečnosti, že jí Komise nesprávně přičetla protiprávní jednání její dceřiné společnosti Copigraph na kartelové dohodě.

a) Argumenty účastníků řízení

125 Bolloré zdůrazňuje, že Komise se v napadeném rozhodnutí opírá o dvě skutečnosti, aby jí přičetla odpovědnost za jednání Copigraph, tedy jednak skutečnost, že Copigraph byla v době protiprávního jednání její 100% dceřiná společnost, a jednak skutečnost, že byla nutně o účasti Copigraph na kartelové dohodě informována.

126 Tvrdí, že první skutečnost nepostačuje, aby jí bylo přičteno protiprávní jednání Copigraph. Je totiž nutná další skutečnost, aby Komise mohla předpokládat existenci rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na jednání její dceřiné společnosti. V projednávaném případě však taková další skutečnost chybí. Bolloré totiž ve své odpovědi na ON uvedla, že Copigraph měla velkou samostatnost ve vedení své obchodní politiky, což Komise ostatně nezpochybňuje. Copigraph krom toho představovala pouze třetinu obratu papírny Bolloré v Thonon-les-Bains a tyto obchodní vztahy mezi Bolloré a Copigraph nezahrnovaly omezení obchodní samostatnosti Copigraph.

127 Co se týče druhé skutečnosti, Bolloré uvádí, že Komise ji odvozuje ze tří skutkových okolností, tedy příslušnosti Copigraph k jejímu úseku „Zvláštní papíry“, okolnosti, že p. V., ředitel tohoto úseku, byl rovněž generálním ředitelem Copigraph a generálním ředitelem papírny Bolloré v Thonon-les-Bains a okolnosti, že p. J. B., obchodní ředitel Copigraph v tehdejší době, zastával od roku 1994 rovněž funkci v prodeji v papírně v Thonon-les-Bains. Tyto tři skutečnosti však neumožňují mít za to, že Bolloré byla nutně o účasti Copigraph na kartelové dohodě informována.

128 Podle Komise není zpochybněno, že od roku 1990 do roku 1998 byla Copigraph 100% dceřinou společností Bolloré, což by na základě judikatury postačovalo k domněnce, že posledně uvedená měla rozhodující vliv na jednání své dceřiné společnosti. Tato domněnka je ostatně potvrzena skutečnostmi uvedenými v bodech 353 až 355 odůvodnění rozhodnutí.

b) Závěry Soudu

129 Úvodem je třeba zdůraznit, že i přes zpochybnění doby trvání protiprávního jednání však Bolloré nepopírá skutečnou účast Copigraph na aktivitách v rámci kartelu.

130 Její argumentace v podstatě spočívá v tvrzení, že skutečnosti uvedené Komisí v rozhodnutí neumožňují považovat ji za odpovědnou za účast její dceřiné společnosti Copigraph na kartelové dohodě.

131 Je namístě připomenout, že podle ustálené judikatury okolnost, že dceřiná společnost má vlastní právní subjektivitu, nepostačuje k vyvrácení možnosti, že bude její chování přičteno mateřské společnosti, zejména pokud dceřiná společnost samostatně neurčuje své chování na trhu, ale v zásadě uplatňuje pokyny, kterou jsou jí uděleny mateřskou společností (rozsudky Soudního dvora ze dne 14. července 1972, ICI v. Komise, 48/69, Recueil, s. 619, body 132 a 133; Geigy v. Komise, 52/69, Recueil, s. 787, bod 44, a ze dne 16. listopadu 2000, Stora Kopparbergs Bergslags v. Komise, C‑286/98 P, Recueil, s. I‑9925, bod 26).

132 V tomto ohledu skutečnost týkající se vlastnictví celého kapitálu dceřiné společnosti, i když je výrazným ukazatelem existence rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na chování dceřiné společnosti na trhu, nepostačuje sama o sobě k přičtení odpovědnosti mateřské společnosti za chování dceřiné společnosti (viz v tomto smyslu rozsudek Stora Kopparbergs Bergslags v. Komise, bod 131 výše, body 27 až 29, a stanovisko generálního advokáta Mischa k tomuto rozsudku, Recueil, s. I‑9928, body 17 až 62). Je nezbytná existence dalšího poznatku o míře účasti, který však může vyplývat z nepřímých důkazů. Tento další poznatek nemusí nutně spočívat v důkazu o pokynech skutečně udělených mateřskou společností dceřiné společnosti, aby se tato účastnila kartelové dohody (viz v tomto smyslu výše uvedené stanovisko, body 40, 48 a 51).

133 Z bodů 353 a 354 odůvodnění rozhodnutí v projednávaném případě vyplývá, že Komise pro přičtení odpovědnosti za účast Copigraph na kartelové dohodě Bolloré nevycházela výhradně z nepopiratelného vlastnictví celého kapitálu Copigraph Bolloré v době protiprávního jednání, avšak rovněž z dalších skutkových okolností uvedených v bodě 127 výše, směřujících k prokázání, že Copigraph uplatňovala hlavně pokyny, které jí byly uděleny Bolloré.

134 Bolloré opětovným uplatněním argumentace uvedené ve své odpovědi ze dne 28. listopadu 2000 na ON (bod 353 odůvodnění rozhodnutí) uvádí jednotlivé skutečnosti směřující k prokázání, že Copigraph měla v době protiprávního jednání úplnou obchodní samostatnost. Za těchto podmínek je třeba přezkoumat, zda tato jednotlivá tvrzení jsou opodstatněná, nebo zda existují naopak nepřímé důkazy rozhodujícího vlivu vykonávaného Bolloré na její dceřinou společnost.

135 Bolloré zaprvé ve správním řízení uplatnila, že její řídící orgán a řídící orgán Copigraph byly zcela odlišné.

136 Poznámka pod čarou č. 1 odpovědi Bolloré na ON však obsahuje následující údaj:

„Bolloré a Copigraph měly až do roku 1993 společného člena představenstva, paní [G.], která byla zástupkyní Bolloré Participation v Radě Bolloré Technologie a stálou zástupkyní Copigraph Holding v Copigraph. Posledně uvedené funkce zastávala do 25. října 1993.“

137 S výhradou pozdějšího přezkumu opodstatněnosti argumentace Bolloré směřující ke zpochybnění účasti Copigraph na protiprávním jednání před zářím nebo říjnem 1993 řídící orgán Copigraph takto zahrnoval během části doby protiprávního jednání shledaného Komisí člena představenstva Bolloré.

138 Z údajů poskytnutých Bolloré v její odpovědi na ON krom toho vyplývá, že i když nebyly členy představenstva Bolloré, čtyři osoby tvořící představenstvo Copigraph od září 1993 do března 1997 zastávaly všechny funkce (finanční, účetní nebo řídící) pro většinu ředitelství Bolloré. Jak navíc Komise správně konstatuje v bodě 354 odůvodnění rozhodnutí, p. V., který byl generálním ředitelem Copigraph v době protiprávního jednání, byl podle odpovědi Bolloré na ON zaměstnancem posledně uvedené, pověřeným řízením její papírny v Thonon-les-Bains. Podle údajů uvedených v tomtéž bodě odůvodnění rozhodnutí – údajů, které Bolloré potvrzuje ve svých písemnostech – byl p. V. krom toho ředitelem úseku „Zvláštní papíry“ Bolloré. Tato hromadná účast členů vedení Bolloré na vedení Copigraph potvrzuje význam účasti Bolloré na řízení své dceřiné společnosti. Nutně dostala Bolloré do situace ovlivňování obchodní politiky Copigraph na trhu rozhodujícím způsobem.

139 Tato analýza je dále podpořena, co se týče období protiprávního jednání od února do září 1995, údaji uvedenými v osvědčení vydaném dne 2. dubna 2002 p. J. B., přiloženém v příloze k žalobě, podle kterých tato osoba, která byla obchodním ředitelem Copigraph od konce září 1992 do března 1997, zároveň zastávala od února 1995 obchodní funkci v Bolloré.

140 Je namístě v tomto ohledu doplnit, že skutečnost, že Soud v rozsudku ze dne 14. května 1998, KNB BT v. Komise (T‑309/94, Recueil, s. II‑1007, body 47 a 48) rozhodl, že účast člena vedení mateřské společnosti na koluzních schůzkách byla skutečností prokazující, že mateřská společnost nezbytně věděla a souhlasila s účastí své dceřiné společnosti na protiprávním jednání, nemůže být vykládána tak, že znamená, že člen nebo členové