CS Úřední věstník Evropské unie C 107/11

Kasační opravný prostředek podaný dne 1. února 2008 Jörnem Sackem proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 11. prosince 2007 ve věci T-66/05, Jörn Sack v. Komise Evropských společenství

(Věc C-38/08 P)

(2008/C 107/17)

Jednací jazyk: němčina

Účastníci řízení

Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Jörn Sack (zástupci: U. Lehmann-Brauns a D. Mahlo, advokáti)

Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství

Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

— zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. prosince 2007 ve věci T-66/05 a (tím, že Soudní dvůr sám na základě zásady rovnosti rozhodne o právních otázkách, které zůstaly neprávem otevřené) vyhovět žalobě v rozsahu, v němž zrušuje rozhodnutí Komise o stanovení měsíčního platu navrhovatele za měsíc květen 2004;

— podpůrně, zrušit uvedený rozsudek a vrátit věc k novému projednání Soudu, aby tak rozhodl o otázce porušení zásady rovnosti z důvodu nezohlednění navrhovatele při stanovení příplatku za výkon funkce podle čl. 44 odst. 2 služebního řádu.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Kasační opravný prostředek proti rozsudku Soudu, podle kterého nepřísluší navrhovateli jakožto koordinátorovi pro všechny právní otázky v souvislosti s rozšířením Evropské unie v odboru právní služby Komise příplatek stanovený pro vedoucí odboru, spočívá na následujících důvodech kasačního opravného prostředku.

První důvod kasačního opravného prostředku: Soud popřel význam a dosah obecné zásady rovnosti platné v právu Společenství a tímto tuto zásadu porušil.

Zásada rovnosti je jak ve své obecné formě, tak také ve své zvláštní formě jakožto zákaz diskriminace zakotvena v článcích 20 a 21 Charty základních práv Evropské unie a je dlouhodobě uznávána v judikatuře Soudního dvora jako právo Společenství vyšší právní síly. Povinnost dodržovat zásadu rovného zacházení představuje v právu Společenství nejen povinnost pro všechny orgány, ale také subjektivní právo jednotlivce dotčeného opatřením orgánu na rovné zacházení. Vzhledem k tomu, že tato zásada má – jak již dávno Soudní dvůr rozvedl v uvedených rozsudcích – přednost před sekundárním právem Společenství, je nutné náležitě dbát jejího významu v rámci výkladu a použití práva Společenství. Evropský soudní dvůr je povinen dodržovat zásadu rovnosti také v rámci procesních pravidel a jednotlivých řízení.

Navrhovatel se ve své celé argumentaci přímo neodvolával na služební řád, ale na zásadu rovnosti a uplatňoval, že vykonával funkce, které jsou nejen rovnocenné s funkcemi vedoucího odboru, ale které je ve srovnání s činností mnoha vedoucích odborů dokonce nutné kvalifikovat jako řádově vyšší ve smyslu výkonu řídících funkcí na střední úrovni. Soud tím, že vůbec neprovedl srovnání postavení navrhovatele s jinými zvýhodněnými kategoriemi úředníků, mu zcela o odpírá ochranu základních práv, kterých požívá, proti svévolnému zacházení, a porušuje tak zásadu rovnosti.

Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Soud porušil právnická logická pravidla.

Rovnost a právní smír by mohly být v případě, že by svévolné zacházení bylo namítáno velkým počtem dotčených osob nastoleny pouze tím, že by Soud buď konstatoval, že neexistuje žádná srovnatelná situace, ve které je namítáno svévolné zacházení, nebo by objasnil, že ti, kteří se nacházejí v takové situaci, obdrželi zvýhodnění neprávem, a že navrhovatel nemá v důsledku toho také žádný nárok na toto zvýhodnění. Jsou-li následována tato logická pravidla, je zjevné, že alespoň jedna z obou následujících otázek měla být objasněna a že měla být pro navrhovatele zodpovězena záporně, aby tak žaloba mohla být zamítnuta. Zaprvé měl Soud nejprve rozhodnout o tom, zda funkce vykonávané úředníky, které Komise klade na roveň s funkcemi vedoucích odboru, jsou rovnocenné s funkcemi navrhovatele, a zadruhé, zda byly těmto úředníkům Komisí přiznány příplatky za výkon funkce právem nebo neprávem.

Vzhledem k tomu, že o těchto otázkách nebylo rozhodnuto, je nutné, aby je bylo možné kvalifikovat jako právně irelevantní, vycházet z toho, že žaloba měla být také zamítnuta, pokud bylo nutné na obě otázky odpovědět ve smyslu tvrzení navrhovatele. Takový závěr však není možný. Vzhledem k tomu, že Soud nezkoumal otázku legality zahrnutí jiných kategorií úředníků Komisí v právem požadované šíři, totiž v souladu se zásadou rovnosti, které má přednost před sekundárním právem Společenství, je nutné se vycházet z toho, že takový přezkum by vedl k výsledku, že Komise při rozšíření na jiné kategorie úředníků jednala v souladu s právem. Na rozdíl od tvrzení Soudu v tomto smyslu, navrhovatel tak nepožaduje rovné postavení v situaci, která není v souladu s právem, ale rovné zacházení v situaci, která je v souladu s právem.

Třetí důvod kasačního opravného prostředku: Soud porušil základní zásady řádného procesu.

Odepření vůbec zkoumat, zda existuje tvrzené porušení základních práv, představuje zcela závažné porušení tohoto práva jako právní omyl týkající se otázky, zda základní právo bylo skutečně porušeno, či nikoliv, neboť dotčená osoba byla vyňata z oblasti ochrany základních práv. Pouze v případě, že tvrzení navrhovatele, že základní právo je porušeno, je zcela liché, nebo že skutečnosti uvedené za účelem srovnání situací zcela zjevně netvoří základ pro toto tvrzení, lze upustit od provedení věcného přezkumu, pokud jde o porušení základního práva. Avšak v projednávaném případě tomu tak nebylo. Soud tak porušuje základní zásady řádného procesu. Již z tohoto důvodu nemůže rozsudek s uvedeným odůvodnění nadále obstát.