(viz body 25, 26)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 32–34)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 86, 87, 89–92)

Viz znění rozhodnutí.

V případě nesprávného – a to i zjevně nesprávného – posouzení podmínek použití nařízení č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, ve znění nařízení č. 465/2012, a i v případě, že by se ukázalo, že podmínky činnosti vyslaných pracovníků zjevně nespadají do věcné působnosti ustanovení, na jehož základě bylo osvědčení A1 vydáno, musí být dodržen postup pro řešení případných sporů mezi institucemi dotčených členských států o platnosti nebo správnosti osvědčení A1.

Kdyby bylo připuštěno, aby členský stát, do kterého je pracovník vyslán, mohl přijmout právní úpravu opravňující jeho vlastní instituce, aby dosáhly jednostranného prohlášení neplatnosti osvědčení A1 tím, že se obrátí na soud tohoto členského státu, vzniklo by nebezpečí, že systém založený na loajální spolupráci mezi příslušnými institucemi členských států bude ohrožen. Dokud nebylo osvědčení A1 zrušeno nebo prohlášeno neplatným, je v podstatě závazné ve vnitrostátním právním řádu členského státu, do něhož jsou dotčení pracovníci vysláni, a zavazuje tudíž jeho instituce.

Takové právní úpravě členského státu původu, která opravňuje jeho příslušné orgány k tomu, aby jednostranně podřídily pracovníka právním předpisům uvedeného členského státu v oblasti sociálního zabezpečení, brání v důsledku zásada účasti zaměstnaných osob pouze na jednom systému sociálního zabezpečení upravená v čl. 11 odst. 1 nařízení č. 883/2004, jakož i zásada ochrany legitimního očekávání, která především vyžaduje, aby právní předpisy byly jasné, přesné a jejich použití bylo předvídatelné, zvláště mohou-li vyvolat nepříznivé důsledky pro jednotlivce a podniky.

Uvedená právní úprava kromě toho není slučitelná ani s ustanoveními nařízení č. 883/2004 a č. 987/2009, která upravují postup, který má být dodržován v případě obtíží při výkladu nebo používání těchto nařízení, především pokud členský stát, do kterého je pracovník vyslán, má za to, že nejsou splněny podmínky pro použití čl. 12 odst. 1 nařízení č. 883/2004.

Ohledně možnosti nepřihlížet k osvědčení A1 získanému podvodným způsobem, pokud instituce členského státu, do něhož byli pracovníci vysláni, předloží v rámci dialogu upraveného v čl. 76 odst. 6 nařízení č. 883/2004 instituci, která vydala osvědčení A1, konkrétní skutečnosti, jež nasvědčují tomu, že byla tato osvědčení získána podvodně, přísluší na základě zásady loajální spolupráce posledně uvedené instituci, aby ve světle těchto skutečností přezkoumala, zda je vydání těchto osvědčení opodstatněné, a případně je zrušila.

Neprovede-li posledně uvedená instituce takový přezkum v přiměřené lhůtě, musí existovat možnost dovolat se těchto skutečností v rámci soudního řízení a domoci se tak, aby soud členského státu, do něhož byli pracovníci vysláni, k předmětným osvědčením nepřihlížel.

Výše uvedená právní úprava členského státu původu však nesplňovala zmíněné podmínky.

Uvedená právní úprava totiž nestanoví žádnou povinnost zahájit dialog a dohodovací řízení upravené v nařízeních č. 883/2004 a č. 987/2009. Uvedená právní úprava se neomezuje na to, že vnitrostátnímu soudu svěřuje pravomoc konstatovat podvod a odhlédnout z toho důvodu od osvědčení A1, nýbrž stanoví, že vnitrostátní instituce sociálního zabezpečení a inspektoři v oblasti práce bez jakéhokoliv soudního řízení rozhodují o použitelnosti právních předpisů tohoto členského státu v oblasti sociálního zabezpečení na vyslané pracovníky.

(viz body 93–96, 100, 101, 104, 105)