Keywords

Summary



Keywords

1. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Důkazní břemeno Komise týkající se existence protiprávního jednání a délky jeho trvání – Rozsah důkazního břemene

(Článek 81 odst. 1 ES)

2. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Podnik několikrát převedený v průběhu protiprávního jednání – Případ, kdy se postupem času vystřídalo několik mateřských společností

(Nařízení Rady č. 1/2003; sdělení Komise 98/C 9/03)

3. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Posouzení – Zohlednění hospodářské skutečnosti v době, kdy bylo protiprávní jednání spácháno

(Nařízení Rady č. 1/2003 čl. 23 odst. 3; sdělení Komise 98/C 9/03)

4. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti – Pasivní nebo následovnická role podniku – Kritéria pro posouzení

(Nařízení Rady č. 1/2003 článek 23; sdělení Komise 98/C 9/03 bod 3 první odrážka)

5. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Posuzovací pravomoc Komise – Povinnost zajistit úměrnost mezi částkou pokut a celkovým objemem dotyčného výrobkového trhu – Neexistence

(Nařízení Rady č. 1/2003 čl. 23 odst. 3)

6. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Maximální výše – Výpočet – Obrat, který je třeba zohlednit – Pokuta vyšší než roční obrat dosažený s dotyčným výrobkem – Porušení zásady proporcionality – Neexistence

(Nařízení Rady č. 1/2003 čl. 23 odst. 2)

7. Hospodářská soutěž – Pokuty – Solidární odpovědnost za zaplacení – Stanovení částky pokuty, kterou má zaplatit solidárně odpovědný podnik – Podnik několikrát převedený v průběhu protiprávního jednání – Případ, kdy se postupem času vystřídalo několik mateřských společností

(Nařízení Rady č. 1/2003; sdělení Komise 98/C 9/03)

Summary

1. Je na Komisi, aby prokázala nejen existenci kartelové dohody, ale také délku jejího trvání. V tomto ohledu je třeba, aby se Komise, pokud neexistují důkazy, které mohou přímo prokázat délku trvání protiprávního jednání, opřela alespoň o důkazy vztahující se k časově dostatečně blízkým skutkovým okolnostem tak, aby bylo možné důvodně připustit, že toto protiprávní jednání trvalo nepřetržitě mezi dvěma konkrétními daty.

Je-li prokázáno, že se určitý podnik účastnil protiprávního jednání před začátkem určitého období a rovněž po jeho skončení, a to tím, že se účastnil řady protisoutěžních schůzek, aniž se od jejich obsahu veřejně distancoval, lze připustit, že protiprávní jednání trvalo nepřetržitě, pokud byl podnik pozván k účasti na protisoutěžních schůzkách, které se v tomto období konaly, a několikrát se z nich omluvil.

(viz body 41–42, 46–48)

2. Pokud jde o výpočet výše pokut ukládaných za porušení pravidel hospodářské soutěže, přístup Komise, v jehož rámci byla mateřské společnosti vyměřena stejná výchozí částka jako dceřiné společnosti, která se přímo účastnila na kartelové dohodě, a to bez rozdělení této výchozí částky v případě, že se postupem času vystřídalo několik mateřských společností, nemůže být sám o sobě považován za nevhodný. Použitím této metody výpočtu totiž Komise sleduje cíl, kterým je umožnit, aby mateřské společnosti, která je činěna odpovědnou za protiprávní jednání z důvodu, že jí toto jednání bylo přičteno, mohla být vyměřena stejná výchozí částka, jaká by jí byla vyměřena, kdyby se sama přímo účastnila na kartelové dohodě. To je v souladu s cílem politiky hospodářské soutěže, a konkrétně s cílem nástroje této politiky – tj. s pokutami – kterým je usměrňovat chování podniků k dodržování pravidel hospodářské soutěže.

Skutečnost, že součet částek vyměřených společnostem, které byly postupně mateřskými společnostmi, převyšuje částku vyměřenou jejich dceřiné společnosti, nemůže sama o sobě vést k závěru, že tato metoda výpočtu je zjevně nesprávná. S ohledem na použití metodiky obsažené v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO a zásady individuality trestů a sankcí totiž Komise může, jakmile se prokáže existence hospodářské entity, která se podílela na protiprávním jednání, učinit některou z právnických osob, které k ní patří nebo patřily, ať již se jedná o mateřskou společnost nebo o dceřinou společnost, odpovědnou za zaplacení vyšší částky, než za jakou je odpovědná druhá právnická osoba nebo ostatní právnické osoby, které tvoří nebo tvořily uvedenou hospodářskou entitu. Z toho vyplývá, že v případě protiprávního jednání, jehož se dopustila dceřiná společnost, která v průběhu protiprávního jednání postupně patřila k několika hospodářským entitám, nelze předem považovat za nevhodné, je-li součet částek vyměřených mateřským společnostem vyšší než částka nebo součet částek vyměřených uvedené dceřiné společnosti.

(viz body 74, 76)

3. Pokud jde o výpočet výše pokut ukládaných za porušení pravidel hospodářské soutěže, má se závažnost protiprávního jednání posuzovat podle hospodářské skutečnosti v době, kdy bylo uvedené protiprávní jednání spácháno. V tomto ohledu jsou relevantními skutečnostmi, ke kterým je třeba přihlédnout, zejména velikost a hospodářská síla každého podniku, jakož i rozsah protiprávního jednání spáchaného každým z nich. Pro účely posouzení těchto skutečností je třeba nutně odkázat na obrat dosažený v dané době.

Referenčním rokem nemusí být nutně poslední celý rok, po který trvalo protiprávní jednání.

Když Komise v rámci výpočtu pokut používá individualizovaný přístup, jehož smyslem je jednat s adresáty rozhodnutí, kteří jsou činěni odpovědnými pouze jakožto mateřské společnosti, jako s přímými účastníky na protiprávním jednání, nelze bez dalších relevantních indicií za referenční rok považovat rok, kdy hospodářská entita tvořená mateřskou a dceřinou společností ještě neexistovala.

(viz body 91, 93, 95)

4. Bod 3 první odrážka pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO stanoví, že „výlučně pasivní nebo následovnická role“ podniku v uskutečňování protiprávního jednání představuje, je-li prokázána, polehčující okolnost. Pasivní role předpokládá zaujetí „rezervovaného postoje“ dotyčným podnikem, tedy neexistenci aktivní účasti při vypracování protisoutěžní dohody nebo protisoutěžních dohod.

V rámci skutečností, které mohou odhalit pasivní roli podniku v kartelové dohodě, lze zohlednit jeho výrazně sporadičtější účast na setkáních ve srovnání s běžnými účastníky kartelové dohody, jakož i jeho opožděný vstup na trh, který je předmětem protiprávního jednání, bez ohledu na délku trvání jeho účasti na protiprávním jednání, nebo také existenci výslovných prohlášení učiněných v tom smyslu zástupci ostatních podniků, které se účastnily protiprávního jednání.

Mimoto ze skutečnosti, že ostatní podniky účastnící se na jedné a téže kartelové dohodě mohly být aktivnější než určitý účastník, ještě nevyplývá, že tento účastník měl výlučně pasivní nebo následovnickou roli. Pouze naprostá pasivita by totiž mohla přicházet v úvahu a musí být prokázána účastníkem řízení, který se jí dovolává.

(viz body 106–108)

5. Při stanovování výše pokuty ukládané za porušení pravidel hospodářské soutěže disponuje Komise posuzovací pravomocí a nemusí pro tento účel používat přesný matematický vzorec. Podle čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy se částka pokuty určuje na základě závažnosti protiprávního jednání a délky jeho trvání. Navíc je uvedená částka výsledkem řady výpočtů provedených Komisí podle pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO. Určení uvedené částky závisí zejména na různých okolnostech souvisejících s individuálním chováním dotčeného podniku, jako je například existence přitěžujících nebo polehčujících okolností.

Z tohoto právního rámce nelze dovodit, že Komise musí zajistit úměrnost mezi celkovou částkou pokut, která byla takto vypočtena a uložena účastníkům kartelové dohody, a objemem dotčeného výrobkového trhu v určitém roce protiprávního jednání, když protiprávní jednání trvalo více než dvacet let a částka pokuty závisí také na dalších okolnostech souvisejících s individuálním chováním dotyčných podniků.

(viz body 141–142)

6. Účelem čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy je zabránit tomu, aby pokuty byly nepřiměřené. V situaci, kdy konečná částka pokuty nepřekračuje maximální výši 10 % obratu, nelze ji považovat za nepřiměřenou z důvodu, že celková částka pokut překračuje celkový objem relevantního trhu, ani z důvodu, že pokuta překračuje roční obrat dosažený s dotyčným výrobkem. Maximální výše 10 % obratu se použije, aniž je nutné zohlednit zvláštní roli podniku v kartelové dohodě.

Pokud jde o srovnání podniků, které jsou adresáty rozhodnutí, jímž se ukládají pokuty, může být rozdílné zacházení přímým důsledkem maximální výše stanovené pro pokuty nařízením č. 1/2003, které se zcela zjevně použije pouze v případech, kdy by uvažovaná částka pokuty překročila 10 % obratu dotyčného podniku. Takovéto rozdílné zacházení nemůže být porušením zásady rovného zacházení.

(viz body 144, 147)

7. Zásada právní jistoty je obecnou zásadou práva Unie, která zejména vyžaduje jasnost a přesnost všech předpisů orgánů Unie, především pokud tyto ukládají či umožňují uložit sankce, aby tak dotčené osoby mohly jednoznačně rozpoznat svá práva a povinnosti, které z nich vyplývají, a aby mohly následně přijmout odpovídající opatření.

Když mateřská společnost a dceřiná společnost tvoří nebo tvořily hospodářskou entitu, která se podílela na kartelové dohodě, může je Komise činit solidárně odpovědnými za protiprávní jednání odporující pravidlům hospodářské soutěže.

V případě dceřiné společnosti, která postupně patřila několika mateřským společnostem, nic nebrání tomu, aby Komise činila jednotlivé mateřské společnosti solidárně odpovědnými za zaplacení pokuty uložené jejich dceřiné společnosti. Naproti tomu rozhodnutí, které dává Komisi naprostou volnost k vymáhání pokuty od toho či onoho dotyčného právního subjektu, a na základě kterého se tedy Komise může rozhodnout, zda bude vymáhat celou pokutu nebo její část od dceřiné společnosti nebo od jedné či všech mateřských společností, které postupně dceřinou společnost ovládaly, až do okamžiku, kdy bude zcela uspokojena, činí – ač to nelze nijak odůvodnit odrazující povahou pokut – skutečně vymáhanou částku od jedné z mateřských společností závislou na částkách vymožených od ostatních mateřských společností. Ovšem vzhledem k tomu, že tyto společnosti, které byly postupně mateřskými společnosti, spolu nikdy netvořily hospodářskou entitu, nemůže mezi nimi existovat vzájemná solidární odpovědnost. Zásada individuality trestů a sankcí vyžaduje, aby částka skutečně zaplacená některou z mateřských společností nepřekračovala podíl její solidární odpovědnosti. Rozhodnutí, které neupřesňuje podíl připadající na mateřské společnosti a dává Komisi naprostou volnost k uplatnění solidární odpovědnosti společností, které byly postupně mateřskými společnostmi a které spolu nikdy netvořily hospodářskou entitu, je neslučitelné s povinností, kterou má Komise v souladu se zásadou právní jistoty, a sice umožnit těmto společnostem, aby se jednoznačně seznámily s přesnou částkou pokuty, kterou mají zaplatit za období, za které jsou činěny solidárně odpovědnými za protiprávní jednání spolu s dceřinou společností. Takové rozhodnutí porušuje jak zásadu právní jistoty, tak zásadu individuality trestů a sankcí.

(viz body 161, 163–167, 169–170)