ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Podle bodů 2 až 4, 6 až 8 a 13 návrhu rámcového nařízení: „(2) V současnosti je makrofinanční pomoc třetím zemím založena na rozhodnutích Evropského parlamentu a Rady, která se přijímají ad hoc pro jednotlivé země. Tato skutečnost snižuje efektivitu a účinnost pomoci, protože způsobuje zbytečné prodlevy mezi podáním žádosti o makrofinanční pomoc a jejím skutečným prováděním. (3) Rámec pro poskytování makrofinanční pomoci třetím zemím, s nimiž má Unie důležité politické, hospodářské a obchodní vazby, by měl účinnost této pomoci zvýšit. Mělo by být zejména možné poskytovat makrofinanční pomoc třetím zemím s cílem motivovat je k přijetí opatření hospodářské politiky, jež pravděpodobně povedou k vyřešení krize platební bilance. (4) Ve svém usnesení o provádění makrofinanční pomoci třetím zemím ze dne 3. června 2003 [...] Evropský parlament vyzval k přijetí rámcového nařízení o makrofinanční pomoci, které by urychlilo rozhodovací proces a sloužilo jako formální a transparentní základ pro tento finanční nástroj. [...] (6) V roce 2006 Unie přepracovala a racionalizovala svůj rámec pro vnější pomoc, aby dosáhla jeho větší účinnosti. Pro všechny hlavní vnější finanční nástroje přijala rámcová nařízení svěřující prováděcí pravomoci Komisi. Makrofinanční pomoc je v současnosti jediným významným nástrojem, pro který rámcové nařízení neexistuje. (7) Ve svých závěrech ze dne 8. října 2002 Rada stanovila kritéria (takzvaná genvalská kritéria), podle kterých se mají [unijní] operace makrofinanční pomoci […] řídit. Je vhodné, aby tato kritéria byla formálně stanovena v právním aktu, který schválí jak Parlament, tak Rada, a aby byla současně aktualizována a zpřesněna. (8) Měly by být předem stanoveny vhodné postupy a nástroje, které Unii umožní zajistit pohotové poskytnutí makrofinanční pomoci, zvláště v případě, kdy okolnosti vyžadují okamžité kroky. Tím by se rovněž zvýšila jasnost a transparentnost kritérií pro provádění makrofinanční pomoci. [...] (13) Makrofinanční pomoc by měla doplňovat zdroje poskytnuté Mezinárodním měnovým fondem a dalšími mnohostrannými finančními institucemi a příslušná zátěž by měla být spravedlivě sdílena s jinými dárci. Makrofinanční pomoc by měla zajišťovat přidanou hodnotu ze zapojení Unie.“
15

Předkládající soud v tomto ohledu uvádí, že článek 2 třetí směrnice vyžaduje, aby smlouvy o povinném pojištění motorových vozidel pokrývaly na základě jediného pojistného celé území Unie. Tento soud si tudíž klade otázku, zda je odstupňování výše pojistného v závislosti na území, na kterém je vozidlo používáno, v rozporu s tímto článkem. Tento soud má totiž za to, že takové rozlišení sice nemá vliv na náhradu škody poškozeným dopravní nehodou, neboť jim bude nahrazena škoda bez ohledu na členský stát, v němž došlo k této dopravní nehodě, může však být v rozporu se zájmem pojištěného, jehož ochrana je patrně jedním z cílů sledovaných článkem 2 třetí směrnice. Podle předkládajícího soudu totiž existuje nebezpečí, že by smlouva o povinném pojištění motorových vozidel nepokrývala celé území Unie ve smyslu uvedeného článku, pokud by pojistitel mohl v případě dopravní nehody, ke které došlo v jiném členském státě, než v tom, který je stanoven ve smlouvě, požadovat po pojištěném, aby mu nahradil část pojistného plnění vyplaceného poškozeným dopravní nehodou. Nakonec je podle předkládajícího soudu třeba určit, zda odstupňování výše pojistného v závislosti na území, na kterém je vozidlo používáno, poškozuje cíl volného pohybu zboží a osob sledovaný první a třetí směrnicí, jakož i obecnou zásadu zákazu diskriminace.
17

V rozhodnutí ze dne 20. června 2011 měl odvolací soud za to, že žádná část práce komentátorů, kameramanů a režisérů vysílání zápasů ledního hokeje, ať již posuzována samostatně nebo jako celek s ostatními částmi, nedosahuje originality, kterou zákon (1960:729) o autorském právu k literárním a uměleckým dílům požaduje k tomu, aby byla chráněna autorským právem. Daný soud měl dále za to, že pokud jde o přenosy dotčené v původním řízení, není C More Entertainment nositelem autorského práva, ale práv s ním souvisejících, která byla porušena. Uvedený soud proto L. Sandbergovi uložil vyšší pokuty než v prvním stupni, avšak mírně snížil náhradu škody přiznanou C More Entertainment.
4

Třetí pododstavec bodu 46 odůvodnění uvedené směrnice stanoví: „Pokud se veřejní zadavatelé rozhodnou zadat zakázku podle hospodářsky nejvýhodnější nabídky, měli by nabídky posuzovat tak, aby určili, která z nich nabízí nejlepší poměr kvality a ceny. Proto by měl[i] stanovit hospodářská a kvalitativní kritéria, která, brána jako celek, musí umožnit určit nabídku, která je pro veřejného zadavatele [hospodářsky] nejvýhodnější. Stanovení těchto kritérií závisí na předmětu zakázky do té míry, do jaké musí tato kritéria umožnit jak vyhodnocení úrovně plnění, jakou každá nabídka nabízí vzhledem k předmětu zakázky, jak je definován v technických specifikacích, tak posoudit poměr kvality a ceny u každé nabídky.“
3

Body 2, 4, 6 a 12 odůvodnění směrnice 2003/109 stanoví: „(2) Evropská rada na svém zvláštním zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 prohlásila, že právní postavení státních příslušníků třetích zemí by se mělo sbližovat s právním postavením státních příslušníků členských států a že by osobě, která pobývala oprávněně v členském státě po dobu, kterou je třeba stanovit, a je držitelem povolení k dlouhodobému pobytu, měl být v uvedeném členském státě přiznán soubor jednotných práv, která se co nejvíce přibližují právům přiznávaných občanům Evropské unie. [...] (4) Integrace státních příslušníků třetích zemí, kteří dlouhodobě pobývají v členských státech, je rozhodující pro podporu hospodářské a sociální soudržnosti, základního cíle Společenství stanoveného Smlouvou. [...] (6) Hlavním kritériem pro získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta by měla být délka pobytu na území členského státu. Pobyt by měl být oprávněný a nepřetržitý, aby bylo možno prokázat, že se dotyčná osoba se v zemi usídlila. Zajištěna by měla být také určitá pružnost s ohledem na okolnosti, za nichž může být osoba nucena území dočasně opustit. [...] (12) K vytvoření skutečného nástroje integrace dlouhodobě pobývajících rezidentů do společnosti, ve které žijí, je důležité, aby s dlouhodobě pobývajícími rezidenty bylo v široké řadě hospodářských a sociálních oblastí zacházeno stejně jako s občany členského státu za podmínek stanovených touto směrnicí.
28

Verder LabTec poukazuje na to, že předběžná otázka je nepřípustná z důvodů jejího hypotetického charakteru, jelikož podle této společnosti se na dotčené zdaňovací období, tedy rok 2005, nevztahovalo žádné pětileté či desetileté období pro výběr daně zmiňované předkládajícím soudem. Finanzamt a německá vláda mají za to, že předběžná otázka je hypotetická, pokud jde o výběr rozložený do pěti ročních splátek, jelikož rozložení na dobu pěti let se na zdaňovací období roku 2005 nevztahovalo. Evropská komise má rovněž za to, že předběžná otázka je, nebo může být hypotetická, pokud jde o výběr rozložený do pěti ročních splátek. V tomto ohledu uvádí, že vzhledem k tomu, že rozhodnutí Finanzamt ze dne 19. září 2011 se týká výběru rozloženého do deseti ročních splátek, je možné, že Finanzamt nemůže později tuto dobu změnit na pět let.
45

Z toho vyplývá, že do působnosti čl. 64 odst. 1 SFEU patří vnitrostátní právní předpisy, které se použijí na pohyb kapitálu do nebo ze třetích zemí a omezují přitom poskytování finančních služeb (per analogiam k pohybu kapitálu zahrnujícímu přímé investice nebo usazování ve smyslu čl. 64 odst. 1 SFEU viz rozsudky Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, bod 183, a Holböck, C‑157/05, EU:C:2007:297, bod 36).
63

Dále je třeba mít za to, že soud, u něhož bylo zahájeno řízení, nemůže odmítnout – neboť jinak by byl zpochybněn účel nařízení č. 44/2001 – zohlednění doložky o příslušnosti odpovídající požadavkům článku 23 tohoto nařízení pouze z toho důvodu, že má za to, že soud určený touto doložkou by nezajistil plný účinek zásady účinného provádění zákazu kartelových dohod, neboť by osobě poškozené kartelovou dohodou neumožnil získat úplnou náhradu škody, která jí byla způsobena. Naopak je třeba mít za to, že systém opravných prostředků zavedený v každém členském státě, který je doplněn mechanismem řízení o předběžné otázce stanoveným v článku 267 SFEU, poskytuje právním subjektům v tomto ohledu dostatečnou záruku (obdobně viz rozsudek Renault, C‑38/98, EU:C:2000:225, bod 23).
29

Za těchto podmínek se Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (soud rozhodující v pracovněprávních věcech č. 33 v Barceloně) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Má být pojem ‚hromadné propouštění‘ zavedený v čl. 1 odst. 1 písm. a) směrnice 98/59, pod který spadá jakékoli ‚propouštění ze strany zaměstnavatele z jednoho nebo několika důvodů, které nesouvisí s osobou zaměstnance‘, s přihlédnutím ke stanovenému početnímu limitu, vykládán vzhledem k tomu, že jde o pojem práva [EU], tak, že znemožňuje nebo brání tomu, aby předpis, kterým je směrnice začleňována nebo prováděna do vnitrostátního právního řádu, omezil dosah tohoto pojmu pouze na určitý druh skončení pracovního poměru, a to na skončení na základě ‚hospodářských, technických, organizačních nebo výrobních důvodů‘, tak jak to činí čl. 51 odst. 1 PZ? 2) Má být pro účely stanovení počtu propuštěných osob, který je třeba zohlednit při zjišťování, zda dochází k ‚hromadnému propouštění‘ ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 98/59, ať již ve formě ‚propouštění ze strany zaměstnavatele‘ [čl. 1 odst. 1 první pododstavec písm. a)], nebo ve smyslu ‚skončení pracovního poměru ze strany zaměstnavatele, z jednoho nebo několika důvodů, které se netýkají osoby zaměstnance, je-li propuštěných zaměstnanců nejméně pět‘ [čl. 1 odst. 1 druhý pododstavec], zohledněny také případy individuálního skončení pracovního poměru v důsledku uplynutí platnosti smluv uzavřených na dobu určitou (sjednaných na určité časové období, uskutečnění díla či provedení služby), jako jsou případy stanovené v čl. 49 odst. 1 písm. c) PZ? 3) Je pojem ‚hromadná propouštění na základě pracovních smluv uzavřených na dobu určitou nebo pro vykonání určitých prací‘ obsažený v čl. 1 odst. 2 písm. a) směrnice 98/59, jehož použití lze na základě uvedené směrnice vyloučit, definován výlučně prostřednictvím striktně kvantitativního kritéria stanoveného v čl. 1 odst. 1 prvním pododstavci písm. a), nebo vyžaduje také to, aby důvod hromadného skončení pracovních poměrů vyplýval z téhož rámce hromadného náboru pracovních sil na tutéž dobu, tutéž službu nebo totéž dílo? 4) Lze v souvislosti s pojmem ‚závod jakožto pojmem práva [EU]‘, který je zásadní pro definování ‚hromadného propouštění‘ ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 98/59, a také s ohledem na skutečnost, že uvedená směrnice má povahu minimální normy, což stanoví její článek 5, připustit takový výklad, který umožňuje, aby předpis, kterým je směrnice začleňována nebo prováděna do vnitrostátního právního řádu členského státu, a to v případě Španělska čl. 51 odst. 1 PZ, odkazoval při stanovování početního limitu výlučně na celý ‚podnik‘, čímž by byly vyloučeny situace, kdy by došlo k překročení tohoto limitu, jestliže by za referenční jednotkou byl vzat závod?“
45

Je třeba dodat, že tento výklad by do oblasti působnosti směrnice 98/59 zahrnul nejen skupinu zaměstnanců dotčených hromadným propouštěním, ale případně i jediného zaměstnance závodu – a to i závodu nacházejícího se na odlehlém místě, daleko od ostatních závodů téhož podniku – což by bylo v rozporu s pojmem „hromadné propouštění“ v obvyklém slova smyslu tohoto výrazu. Navíc by propuštění tohoto jediného zaměstnance mělo za následek nutnost dodržení postupů informování a projednání stanovených ustanoveními směrnice 98/59, která nejsou přizpůsobena takovým individuálním případům.
42

Pokud jde zejména o argument společnosti Voss, podle něhož odvolací senát srovnáním cylindrického tvaru s průřezem válce zkreslil důkazy obsažené ve spise, neboť průřez válce představuje z matematického hlediska anomálii, měl Tribunál za to, že neexistují žádné skutečnosti, na základě nichž by bylo možné se domnívat, že tento senát chtěl v bodě 37 sporného rozhodnutí přiznat výrazu „válcovitý průřez“ matematický význam ve smyslu „ztvárnění průřezu geometrického tvaru“. Podle Tribunálu má být slovo „průřez“ naopak chápáno ve smyslu „jedné z více či méně rozdílných částí, na které je věc rozdělena či může být rozdělena, nebo které ji tvoří“ („any of the more or less distinct parts into which something is or may be divided or from which it is made up“, Oxford Dictionary).
43

Komise odkazuje i na zprávu Evropského střediska pro prevenci a kontrolu nemocí založeného nařízením Evropského Parlamentu a Rady (ES) č. 851/2004 ze dne 21. dubna 2004 (Úř. věst. L 142, s. 1; Zvl. vyd. 15/08, s. 346). Podle této zprávy z října 2013 nazvané „Men who have sex with men (MSM), Monitoring implementation of the Dublin Declaration on Partnership to Fight HIV/AIDS in Europe and Central Asia: 2012 progress“ je nákaza HIV u mužů, kteří měli sexuální styky s jinými muži nejvyšší ze všech analyzovaných států právě ve Francii.
29

Pojem „právní akty s obecnou působností [nařizovací akty], které [...] nevyžadují přijetí prováděcích opatření“ ve smyslu čl. 263 čtvrtého pododstavce poslední části věty SFEU je nutno vykládat ve světle cíle tohoto ustanovení, kterým je, jak vyplývá z historie jeho vzniku, zabránit tomu, aby byl jednotlivec nejprve nucen právo porušit, aby se poté mohl obrátit na soud. Má-li přitom nařizovací akt bezprostřední účinky na právní postavení fyzické či právnické osoby a nevyžaduje přijetí prováděcích opatření, hrozilo by této osobě nebezpečí, že by se jí nedostalo účinné právní ochrany, pokud by za účelem zpochybnění legality tohoto nařizovacího aktu nedisponovala možností podat přímou žalobu k unijnímu soudu. V případě neexistence prováděcích opatření by totiž fyzická či právnická osoba, přestože je dotyčným aktem bezprostředně dotčena, byla schopna dosáhnout soudního přezkumu tohoto aktu až poté, co by ustanovení uvedeného aktu porušila a odvolala by se na protiprávnost těchto ustanovení v rámci řízení, jež proti ní bylo zahájeno před vnitrostátními soudy (rozsudek Telefónica v. Komise, C‑274/12 P, EU:C:2013:852, bod 27).
25

SVB ve svém vyjádření předloženém Soudnímu dvoru uvádí, že C. E. Franzen dopisem ze dne 21. září 2003 požádala na základě článku 24 BUB 1999 o zrušení jejího vyloučení z účasti na sociálním pojištění. Rozhodnutím ze dne 15. března 2004 SVB tuto žádost zamítla z důvodu, že C. E. Franzen nebyla pojištěna na základě unijního práva ani na základě ustanovení nizozemského práva. SVB však uvádí, že spolu s oznámením rozhodnutí ze dne 15. března 2004 navrhla C. E. Franzen, aby požádala příslušný německý orgán o to, aby se na ni na základě článku 17 nařízení č. 1408/71 vztahovala výlučně nizozemská právní úprava. C. E. Franzen na tento návrh nereagovala.
„(2)

Ochrana duševního vlastnictví by měla umožnit vynálezci nebo tvůrci získávat oprávněný zisk z vynálezu nebo díla. Měla by také umožňovat co největší šíření děl, myšlenek a nových know-how. Současně by neměla bránit svobodě projevu ani volnému pohybu informací nebo ochraně osobních údajů, včetně údajů na internetu.
a)

vykonával obchodní činnost spojenou s dovozem čerstvého ovoce a zeleniny spadajících do kapitoly 7 a 8 celní a statistické nomenklatury a společného celního sazebníku, nebo produktů spadajících do její kapitoly 9 v případě, že rovněž dovážel produkty spadající do kapitoly 7 a 8, na svůj účet a samostatně po dobu jednoho roku ze tří let, které přímo předcházejí roku, pro který se požaduje registrace, a
87

V rámci tohoto posouzení však musí předkládající soud zohlednit všechny okolnosti sporu v původním řízení, a zejména to, zda před změnou pozemkového katastru v roce 2008 platila v Dánsku správní praxe, v jejímž rámci se takové pozemky, jako jsou pozemky dotčené ve věci v původním řízení, systematicky uznávaly za pozemky, na které lze poskytnout dotyčnou podporu. V tomto případě by totiž bylo nutné mít za to, že J. Demmer nemohl zjistit, že došlo k omylu zmíněnému v bodě 83 tohoto rozsudku (v tomto smyslu viz rozsudek Vonk Noordegraaf, C‑105/13 EU:C:2014:1126, bod 50).
33

Aby však mohly být takové plochy definovány jako „stálé pastviny“, a tedy „zemědělské plochy“ ve smyslu čl. 2 písm. h) nařízení č. 73/2009, musí splňovat podmínky definice uvedené v čl. 2 písm. c) nařízení č. 1120/2009, podle něhož se „stálými pastvinami“ rozumí „půda využívaná k pěstování trav nebo jiných zelených pícnin na přírodních (přirozený osev) nebo uměle vytvořených (umělý osev) plochách, které nejsou zahrnuty do střídání plodin v hospodářství po dobu pěti let nebo déle“. Toto ustanovení upřesňuje, že „pro tento účel se ‚trávami a jinými zelenými pícninami‘ rozumějí všechny byliny obvykle se vyskytující na přírodních pastvinách nebo běžně obsažené v osevných směsích pro pastviny nebo louky v členském státě (bez ohledu na to, zda jsou využity pro pastvu dobytka či nikoliv)“.
40

Původ těchto dvou cílů vyplývá z přípravných prací na směrnici 2000/60. Pokud jde zejména o povinnost zamezit zhoršení stavu povrchových vod, dotčená ustanovení mohla v první verzi znamenat, že jakmile byla směrnice 2000/60 přijata, vodní útvary zařazené do vyšší kategorie, než je kategorie „dobrý stav“, se mohly zhoršovat až do té míry, že spadaly do posledně uvedené kategorie. Evropský parlament z tohoto důvodu navrhl změnu umožňující rozlišovat mezi povinností dosáhnout „dobrého stavu“ a povinností zamezit jakémukoli zhoršení, a to vložením nové odrážky, která posledně uvedenou povinnost uvádí odděleně, do čl. 4 odst. 1 této směrnice.
8

Podle bodů 20 až 23 oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3, dále jen „oznámení o spolupráci z roku 2002“): „B. SNÍŽENÍ POKUTY 20. Podniky, které nesplňují podmínky oddílu A, mohou mít nárok na snížení jakékoli pokuty, kterou by jinak bylo možné udělit. 21. Pro získání nároku musí podnik poskytnout Komisi důkaz o předpokládaném protiprávním jednání, který představuje významnou přidanou hodnotu k důkazům, které Komise již vlastní, a musí ukončit svou účast v předpokládaném protiprávním jednání nejpozději v době předložení důkazů. 22. Pojem ‚přidané hodnoty‘ se vztahuje na rozsah, v němž poskytnutý důkaz posiluje svou povahou a/nebo obsaženými podrobnostmi schopnost Komise dokázat dotyčné skutečnosti. Při vyhodnocování Komise obvykle přikládá větší hodnotu písemným důkazům, které pocházejí z doby, k níž se vztahují, než později vypracovaným důkazům. Podobně se má obecně za to, že důkazy, které mají přímý vztah k dotyčným otázkám, mají větší hodnotu než důkazy, které s nimi souvisejí pouze nepřímo. 23. Komise v každém konečném rozhodnutí přijatém na konci správního řízení určí: a) zda důkazy, které podnik předložil, představovaly významnou přidanou hodnotu k důkazům, které Komise v té době vlastnila; b) úroveň snížení, na kterou má podnik nárok ve vztahu k pokutě, která by mu byla jinak uložena, a to tímto způsobem. Pro — první podnik, který splnil požadavky bodu 21: snížení o 30–50 %, — druhý podnik, který splnil požadavky bodu 21: snížení o 20–30 %, — další podniky, které splnily požadavky bodu 21: snížení do 20 %. Při určování úrovně snížení v každém z těchto pásem Komise přihlédne k době, kdy byly předloženy důkazy splňující požadavky bodu 21, a k míře, v jaké tyto důkazy představovaly přidanou hodnotu. Může také vzít v úvahu rozsah a stálost jakékoli spolupráce, kterou podnik poskytl poté, co předložil důkazy. Pokud podnik kromě toho poskytne důkazy, které se vztahují ke skutečnostem, které předtím nebyly Komisi známy a mají přímý dopad na závažnost nebo trvání předpokládaného kartelu, Komise je nevezme v úvahu při stanování pokuty pro podnik, který tyto důkazy předložil.“
78

Za účelem výkladu pojmu „závažné důvody bezpečnosti státu nebo veřejného pořádku“ ve smyslu čl. 24 odst. 1 směrnice 2004/38 je tedy třeba nejprve zohlednit, že bylo již rozhodnuto, že pojem „veřejná bezpečnost“ ve smyslu čl. 28 odst. 3 směrnice 2004/83 zahrnuje jak vnitřní, tak vnější bezpečnost členského státu (viz zejména rozsudek Tsakouridis, C‑145/09, EU:C:2010:708, bod 43 a citovaná judikatura), a že tedy veřejná bezpečnost může být dotčena zásahem do funkčnosti základních institucí a veřejných služeb, jakož i přežití obyvatelstva, stejně jako nebezpečím vážného narušení vnějších vztahů nebo mírového soužití národů anebo zásahem do vojenských zájmů (rozsudek Tsakouridis, C‑145/09, EU:C:2010:708, bod 44). Mimoto Soudní dvůr v tomto kontextu rovněž rozhodl, že pojem „naléhavé důvody týkající se veřejné bezpečnosti“ ve smyslu tohoto čl. 28 odst. 3 předpokládá nejen existenci zásahu do veřejné bezpečnosti, ale rovněž obzvláštní závažnost takového zásahu, což je vyjádřeno použitím výrazu „naléhavé důvody“ (rozsudek Tsakouridis, C‑145/09, EU:C:2010:708, bod 41).
56

Kromě toho z judikatury Soudního dvora vyplývá, že na jedné straně nedodržení procesních pravidel týkajících se přijímání aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení, jako v případě, kdy Komise nepřijala sporné rozhodnutí ve lhůtě stanovené unijním normotvůrcem, představuje porušení podstatných formálních náležitostí (viz rozsudky Spojené království v. Rada, 68/86, EU:C:1988:85, body 48 a 49, Španělsko v. Komise, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, bod 103, jakož i Španělsko v. Komise, C‑197/13 P, EU:C:2014:2157, bod 103) a že na druhé straně, pokud unijní soud po zkoumání dotčeného aktu konstatuje, že nebyl řádně přijat, přísluší mu vyvodit důsledky z porušení podstatných formálních náležitostí, a tudíž zrušit akt stižený takovou vadou (viz rozsudky Komise v. ICI, C‑286/95 P, EU:C:2000:188, bod 51; Komise v. Solvay, C‑287/95 P a C‑288/95 P, EU:C:2000:189 bod 55; Španělsko v. Komise, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, bod 103, jakož i Španělsko v. Komise, C‑197/13 P, EU:C:2014:2157, bod 103).