Keywords

Summary



Keywords

1. Sociální politika – Rovné zacházení v zaměstnání a povolání – Směrnice 2000/78

[Směrnice Rady 2000/78, čtrnáctý bod odůvodnění, článek 1, čl. 2 odst. 1 a 2 písm. a) a čl. 3 odst. 1 písm. c)]

2. Sociální politika – Rovné zacházení v zaměstnání a povolání – Směrnice 2000/78

(Směrnice Rady 2000/78, čl. 2 odst. 1 a článek 6)

Summary

1. Cílem směrnice 2000/78, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, je, jak vyplývá jak z jejího názvu a preambule, tak z jejího obsahu a účelu, stanovit obecný rámec k tomu, aby bylo každé osobě zajištěno rovné zacházení „v zaměstnání a povolání“ tím, že jí poskytne účinnou ochranu proti diskriminaci na základě některého z důvodů uvedených v článku 1 směrnice, mezi nimiž je uveden věk.

Podle čtrnáctého bodu odůvodnění se uvedená směrnice nedotýká vnitrostátních předpisů, kterými se stanoví věk odchodu do důchodu. Nicméně tento bod odůvodnění se omezuje na upřesnění, že směrnice se nedotýká pravomoci členských států stanovit věk pro odchod do důchodu, a nebrání nijak jejímu použití na vnitrostátní opatření upravující podmínky ukončení pracovního poměru při dosažení takto stanoveného věku odchodu do důchodu.

Vnitrostátní právní úprava, podle níž skutečnost, že pracovník dosáhne věku, stanoveného touto právní úpravou pro odchod do důchodu, znamená automatické ukončení pracovního poměru, se tak dotýká doby trvání pracovního poměru mezi smluvními stranami, jakož i obecněji výkonu profesní činnosti ze strany dotyčného pracovníka, jelikož mu brání v budoucí účasti v aktivním životě. V důsledku toho je třeba o takové právní úpravě mít za to, že stanoví pravidla týkající se podmínek zaměstnání a pracovních podmínek včetně podmínek propouštění a odměňování ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78 a přímo ukládá méně příznivé zacházení s pracovníky, kteří dosáhli tohoto věku, ve srovnání se všemi ostatními pracujícími osobami. Taková právní úprava tedy zavádí rozdílné zacházení přímo na základě věku, jak jej zmiňuje čl. 2 odst. 1 a odst. 2 písm. c) uvedené směrnice.

(viz body 42, 44–46, 51)

2. Zákaz jakékoliv diskriminace na základě věku, jak jej zavedla směrnice 2000/78, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, která považuje za platné doložky o povinném odchodu do důchodu obsažené v kolektivních smlouvách, jež jako jediné podmínky stanoví to, aby pracovník dosáhl věkové hranice pro odchod do důchodu stanovené vnitrostátním právem na 65 let a aby splňoval ostatní podmínky nároku na starobní důchod příspěvkového typu stanovené v oblasti sociálního zabezpečení, pokud

– uvedené opatření, i když je založeno na věku, je v souvislosti s vnitrostátními právními předpisy objektivně a rozumně odůvodněno legitimním cílem souvisejícím s politikou zaměstnanosti a trhem práce a

– prostředky zavedené k dosažení tohoto cíle obecného zájmu se nezdají být pro tento účel nepřiměřené, a nikoli nezbytné.

Jednak totiž uvedená právní úprava byla přijata v rámci vnitrostátní politiky na podporu přístupu k zaměstnání zlepšením mezigenerační zaměstnanosti, jakož i k regulaci vnitrostátního trhu práce, a to zejména za účelem omezení nezaměstnanosti.

Legitimitu takového cíle obecného zájmu přitom nelze rozumně zpochybnit, jelikož politika zaměstnanosti, jakož i situace na trhu práce jsou uvedeny mezi cíli výslovně jmenovanými v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci směrnice 2000/78 a podpora vysoké úrovně zaměstnanosti přestavuje, podle čl. 2 prvního pododstavce EU a článku 2 ES, jeden z cílů, které sleduje jak Evropská unie, tak Společenství.

V tomto ohledu pouhá okolnost, že dotčené vnitrostátní ustanovení neodkazuje formálně na takový cíl, automaticky nevylučuje, že může být odůvodněno na základě čl. 6 odst. 1 téže směrnice, za předpokladu, že jiné skutečnosti, vycházející z obecného kontextu dotyčného opatření, umožňují identifikaci cíle tohoto opatření za účelem výkonu soudního přezkumu jeho objektivního odůvodnění.

Krom toho, i když za současného stavu práva Společenství mají členské státy, jakož i případně sociální partneři na vnitrostátní úrovni značný prostor pro uvážení při volbě nejen určitého cíle mezi jinými cíli v oblasti sociální politiky a politiky zaměstnanosti, ale i ve vymezení opatření k jeho dosažení, příslušným orgánům členských států přísluší najít spravedlivou rovnováhu mezi jednotlivými zúčastněnými zájmy a dbát o to, aby vnitrostátní opatření přijatá v tomto kontextu nepřekračovala meze toho, co je přiměřené a nezbytné k dosažení legitimního cíle sledovaného dotyčným členským státem.

Nezdá se přitom nepřiměřené, aby orgány členského státu měly za to, že povinný odchod pracovníka do důchodu z důvodu dosažení stanovené věkové hranice může být přiměřený a nezbytný k dosažení legitimního cíle sledovaného v rámci vnitrostátní politiky zaměstnanosti a spočívajícího v podpoře plné zaměstnanosti usnadněním přístupu na trh práce. O uvedeném opatření nadto nelze mít za to, že zasahuje nadměrně do legitimních požadavků pracovníků, kteří musejí odejít do důchodu, jelikož příslušná právní úprava nevychází pouze z určitého věku, ale zohledňuje rovněž okolnost, že dotčená osoba má na konci své profesní kariéry nárok na finanční kompenzaci v podobě starobního důchodu, jehož výši nelze považovat za nepřiměřenou.

(viz body 53–57, 62, 64, 68, 71–73, 77 a výrok)