ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Ochranná známka Společenství

–

Definice a nabytí ochranné známky Společenství

–

Relativní důvody zamítnutí

–

Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby

–

Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 50, 55)

Subject of the case

Předmět

Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. ledna 2010 (věc R 1514/2008-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Seven SpA a Seven for all mankind LLC

Výrok

Výrok

1) Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 28. ledna 2010 (věc R 1514/2008-2) se zrušuje.

2) Žaloba se ve zbývající části zamítá.

3) OHIM se ukládá náhrada nákladů vynaložených společnosti Seven SpA v souvislosti s řízením před Tribunálem, jakož i nákladů vynaložených touto společností v rámci řízení před odvolacím senátem.

4) Společnost Seven for all mankind LLC ponese vlastní náklady řízení.
Pojem „státní podpora“ má právní povahu a musí být vykládán na základě objektivních skutečností. Z tohoto důvodu musí unijní soud v zásadě a s přihlédnutím jak ke konkrétním skutečnostem sporu, který je mu předložen, tak k technickému nebo komplexnímu charakteru posouzení provedených Komisí vykonávat úplný přezkum otázky, zda se na opatření vztahuje čl. 87 odst. 1 ES. Mají-li posouzení Komise technický či komplexní charakter, soudní přezkum se sice omezuje na otázku, zda se na opatření vztahuje čl. 87 odst. 1 ES. Přísluší však Tribunálu, aby určil, zda jde o takový případ.

Na otázku, zda změna podmínek zpětného splacení kapitálového vkladu představuje státní podporou, jelikož poskytuje příjemci výhodu, se v zásadě vztahuje úplný přezkum Tribunálu. V případě, že by měl Tribunál za to, že identifikace podpory zpochybňuje komplexní hospodářské posouzení Komise, zejména pokud jde o otázku, zda se stát, když souhlasil se změnou podmínek zpětného splacení, nechoval tak, jak by se choval obezřetný soukromý investor srovnatelné velikosti, by se však na takovou otázku vztahoval omezený přezkum.

Pro účely posouzení legality rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor je tak třeba vzít v úvahu informace, které Komise měla nebo mohla mít k dispozici k datu, kdy je přijala. Pokud se v tomto ohledu jeví, že posouzení Komise je v rozporu s informacemi nebo je zpochybněno informacemi, které nebyly Komisi v průběhu správního řízení známy, bude třeba ověřit, zda se s takovými informacemi mohla seznámit a mohla k nim přihlédnout včas, a pokud tomu tak je, zda Komise měla tyto informace zohlednit přinejmenším jakožto relevantní údaje pro účely uplatnění kritéria soukromého investora.

(viz body 100–101, 105–106)
(viz body 19–20, 22)

Ze znění čl. 15 odst. 5 prvního pododstavce nařízení č. 2200/96 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou ve spojení s čl. 18 odst. 2 písm. c) nařízení č. 1433/2003 kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 2200/96, pokud jde o provozní fondy, operační programy a finanční podporu, vyplývá, že finanční podpora Unie může být na základě operačního programu organizaci producentů poskytnuta jen za podmínky, že je prokázáno, že výdaje vznikly v rámci tohoto programu.

Unijní právní úprava týkající se organizací producentů má zajistit jejich demokratické fungování, a to prostřednictvím dvou zásad. Zaprvé musí členové organizace producentů, kteří jsou producenti, kontrolovat svou organizaci a její rozhodnutí. Zadruhé musí mít organizace producentů mezi svými členy přinejmenším pět producentů a žádný z uvedených členů nesmí mít v zásadě více než 20 % hlasovacích práv.

Aby se zajistilo demokratické fungování organizací producentů, je třeba zohlednit totožnost fyzických nebo právnických osob, které vlastní kapitál členů organizace producentů. Pokud se totiž neprovede takové ověření, mohla by se tatáž fyzická nebo právnická osoba, která vlastní značnou většinu nebo dokonce všechen kapitál několika členů organizace producentů, takže má nad těmito členy, a zejména jejich rozhodovacím postupem kontrolní pravomoc, skrýt za uvedenými členy. Za těchto okolností by hrozilo, že bude obcházena druhá výše uvedená zásada, jelikož by zjevný počet členů organizace producentů nereprezentoval počet skutečně jejích nezávislých členů.

Krom toho podle ustanovení čl. 14 odst. 2 druhé věty nařízení č. 1433/2003 kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 2200/96, pokud jde o podmínky uznání organizací producentů a předběžného uznání seskupení producentů, zvýšení maximálního procenta 20 % hlasovacích práv držených jediný členem, provedené členským státem, musí být v poměru k příspěvku dotyčného člena k hodnotě produkce uváděné organizací producentů na trh. V důsledku toho je členský stát povinen přijmout nezbytná opatření, aby se zabránilo tomu, že jediný člen bude kontrolovat více než 20 % hlasovacích práv v rámci organizace producentů.

(viz body 47–51, 53, 57, 59)
Kromě toho teleologický a systematický výklad uvedeného ustanovení neumožňuje vyvrácení tohoto posouzení. Toto přechodné pravidlo mající povahu výjimky je totiž vyhrazeno dočasným zaměstnancům, kteří jsou úspěšnými uchazeči výběrového řízení na převedení z jedné kategorie do druhé nebo vnitřního výběrového řízení, za účelem motivace těchto zaměstnanců k účasti na takovémto výběrovém řízení, aby dosáhli jmenování úředníkem spolu s převedením do jiné kategorie. Otevřené výběrové řízení je naopak otevřeno pro všechny uchazeče, i ty, kteří nepracují pro orgány, a jeho cílem není spojit přijetí a jmenování úředníkem s takovýmto převedením do jiné kategorie.

O nerovné zacházení se jedná tehdy, pokud je se dvěma kategoriemi osob, jejichž skutková ani právní situace nevykazuje zásadní rozdíly, zacházeno odlišně nebo pokud je s odlišnými situacemi zacházeno stejně. Pracovníci, kteří se nacházejí ve stejných situacích, proto musí podléhat stejným pravidlům a unijní zákonodárce musí zohlednit objektivní rozdíly podmínek či situací, v nichž se zúčastnění nacházejí. Kromě toho, v oblasti, která spadá do výkonu diskreční pravomoci, jako je vydání přechodných pravidel, která mají zaručit spravedlivý přechod ze starého režimu služebního řádu na nový, je porušena zásada rovného zacházení, provede-li orgán svévolné rozlišení nebo rozlišení, jež je zjevně nepřiměřené ve vztahu k cíli sledovanému dotčenou právní úpravou.

Kromě toho je přezkum dodržování obecné zásady rovného zacházení právní otázkou, což implikuje pravomoc Soudu přezkoumat srovnatelnost různých dotčených situací. Pro správné určení srovnatelnosti uvedených situací je v této souvislosti nutno zohlednit cíl sledovaný relevantní právní úpravou.

V této souvislosti se dočasní zaměstnanci, kteří jsou uchazeči otevřeného výběrového řízení organizovaného za účelem obsazení pracovních míst kategorie, do které již spadají, nenachází ve stejné situaci jako úspěšný uchazeč výběrového řízení, jehož účelem nebo výsledkem je umožnit převedení do vyšší kategorie, a tedy rozhodný posun v jejich služebním postupu. Okolnost, že zákonodárce přijetím čl. 5 odst. 4 přílohy XIII služebního řádu umožnil, aby tito posledně uvedení zaměstnanci mohli být výjimečně jmenováni, jako úředníci ve zkušební době, do platové třídy, kterou měli v dřívější kategorii, nevede ke svévolnému nebo vzhledem k cíli sledovanému zákonodárcem zjevně nepřiměřenému rozlišování ve srovnání s dočasnými zaměstnanci přijatými na základě otevřeného výběrového řízení jako úředníci do kategorie, do které spadali.

(viz body 54 až 56)

Soudní dvůr: 11. září 2007, Lindorfer v. Rada, C‑227/04 P, Sb. rozh. s. I‑6767, bod 64; 16. prosince 2008, Arcelor Atlantique a Lorraine a další, C‑127/07, Sb. rozh. s. I‑9895, bod 26; 12. května 2011, Lucembursko v. Parlament a Rada, C‑176/09, Sb. rozh. s. I‑3727, bod 32

Tribunál: 20. února 2009, Komise v. Bertolete a další, T‑359/07 P až T‑361/07 P, Sb. VS I‑B‑1‑5 a II‑B‑1‑21, bod 38, a citovaná judikatura, 39, 43 a následující
ROZSUDEK TRIBUNÁLU

(kasační senát)

3. července 2012

Luigi Marcuccio

v.

Evropská komise

„Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Sociální zabezpečení — Úhrada léčebných výdajů — Akt nepříznivě zasahující do právního postavení — Implicitní zamítnutí“

Předmět:

Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 6. října 2010, Marcuccio v. Komise (F‑2/10), znějící na zrušení tohoto usnesení

Rozhodnutí:

Usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 6. října 2010, Marcuccio v. Komise (F‑2/10), se zrušuje. Věc se vrací zpět k Soudu pro veřejnou službu. O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

Shrnutí

Úředníci – Žaloba – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Pojem – Neposkytnutí konečné odpovědi na žádost – Implicitní zamítavé rozhodnutí

(Služební řád, článek 90)

Dopis, kterým je žadatel informován, že probíhá přezkum jeho žádosti, nemá za následek vyhovění dotčené žádosti, a to ani tehdy, jestliže se v onom dopise uvádí, že žádosti bude pravděpodobně vyhověno. Za takového předpokladu se neposkytnutí konečné odpovědi na žádost ve lhůtě stanovené v čl. 90 odst. 1 služebního řádu považuje za implicitní zamítavé rozhodnutí, proti kterému lze podat stížnost ve smyslu odst. 2 téhož článku. Řešení spočívající v předpokladu, že existence tohoto dopisu vylučuje takovéto rozhodnutí, by mělo za následek, že dotčená osoba by byla zbavena jakékoli možnosti podat opravný prostředek v případě, že by administrativa opomenula vyjádřit se k dotčené žádosti. Takový výsledek by byl v rozporu nejen s literou, ale i s duchem článku 90 služebního řádu.

(viz body 21 a 22)
Věc T-523/10

Interkobo sp. z o.o.

v.

Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu

(ochranné známky a vzory) (OHIM)

„Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství my baby — Starší národní a mezinárodní slovní ochranná známka MYBABY a starší národní obrazová ochranná známka mybaby — Relativní důvod pro zamítnutí — Nepředložení důkazů v jazyce námitkového řízení — Legitimní očekávání — Pravidlo 19 odst. 3, pravidlo 20 odst. 1 a pravidlo 98 odst. 1 nařízení (ES) č. 2868/95“

Shrnutí rozsudku

Ochranná známka Společenství – Vyjádření třetích stran a námitky – Průzkum námitek – Nepředložení překladu osvědčení o zápisu starší národní ochranné známky ve stanovené lhůtě – Dopad na řízení před námitkovým oddělením

(Nařízení Komise č. 2868/95, článek 1, pravidlo 19 odst. 1 až 3 a pravidlo 98 odst. 1)

Jestliže jsou informace a důkazy na podporu námitek uvedené v pravidle 19 odst. 1 a 2 nařízení č. 2868/95, kterým se provádí nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství, předloženy v jiném jazyce, než je jazyk řízení, musí osoba, která podala námitky, ve fázi námitkového řízení ve lhůtě stanovené pro předložení těchto informací a důkazů předložit jejich překlad, který musí odpovídat přesným požadavkům, pokud jde o formu a obsah.

Zaprvé pravidlo 19 odst. 3 nařízení č. 2868/95 stanoví, že informace a důkazy, které nebyly předloženy v jazyce řízení, budou doprovázeny překladem. Pokud jde o pravidlo 98 odst. 1 tohoto nařízení, stanoví, že překlad musí identifikovat dokument, k němuž se vztahuje, a musí reprodukovat zejména jeho strukturu. Z obou těchto pravidel ve vzájemném spojení konkrétně vyplývá, že překlad některé z informací nebo některého z důkazů uvedených v pravidle 19 odst. 1 a 2 nařízení č. 2868/95 musí být předložen ve formě nikoli prostých poznámek v původním dokumentu, ale ve formě jedné nebo několika písemností odlišných od původního dokumentu. V případě, že tento formální požadavek není dodržen, výše uvedené informace a důkazy předložené osobou, která podala námitky, nelze v rámci námitkového řízení vzít v úvahu.

Cílem uvedeného formálního požadavku je jednak to, aby druhý účastník námitkového řízení, stejně jako oddělení Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), mohli snadno rozlišovat mezi původním dokumentem a jeho překladem, a jednak to, aby tento překlad vykazoval dostatečný stupeň jasnosti. Jinak řečeno je cílem zejména umožnit, aby diskuze mezi účastníky námitkového řízení probíhala na jistých základech, a to v souladu se zásadou kontradiktornosti a rovnosti zbraní.

Zadruhé z pravidla 98 odst. 1 nařízení č. 2868/95, vykládaného ve světle úvah uvedených v předcházejícím bodě, vyplývá, že překlad – předložený ve formě odlišné písemnosti – musí věrně reprodukovat obsah původního dokumentu. V případě pochybností, pokud jde o jeho věrnou reprodukci, mohou oddělení Úřadu od dotyčného vyžadovat, aby předložil ověření, že překlad odpovídá původnímu znění.

(viz body 23–26)
(viz body 36–37)

Viz znění rozhodnutí.

Rozhodnutí, ve kterém Komise dospěla k závěru, že se jedná o státní podporu ve prospěch podniku ve formě neomezené záruky, a prohlásila ji za neslučitelnou se společným trhem, má nutně vyvolávat závazné právní účinky, a představuje tedy napadnutelný akt ve smyslu článku 263 SFEU.

V tomto ohledu je třeba poznamenat, že i když se členský stát z důvodů jemu vlastních a bez jakéhokoli nátlaku ze strany Komise rozhodl zrušit opatření kvalifikované v rozhodnutí Komise jako existující podpora několik měsíců před přijetím tohoto rozhodnutí, nic to nemění na tom, že členský stát byl z hlediska práva nucen splnit povinnosti vyplývající z napadeného rozhodnutí. Skutečnost, že při plnění povinností vyplývajících z napadeného rozhodnutí mohla existovat shoda mezi zájmy Komise a zájmy členského státu, nemůže posledně uvedenému zabránit, aby podal žalobu na neplatnost proti témuž rozhodnutí. Připuštění takové překážky by ve skutečnosti postihovalo členské státy podle toho, zda mohly mít vlastní zájem na splnění rozhodnutí Komise, či nikoliv, a mělo by neobyčejně subjektivní povahu. Přezkum otázky, zda daný akt může být předmětem žaloby na neplatnost v rozsahu, v němž vyvolává nebo má vyvolat závazné právní účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy žalobce, však musí být založen na objektivním posouzení obsahu tohoto aktu.

(viz body 38,40)
(viz body 58, 59)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 72–77, 164, 233)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 86, 88)

(viz body 92–95)

(viz body 99–101, 107–109, 111, 112)

V tomto ohledu lze mít za to, že orgán je nadán výkonem veřejné moci, je-li složen z převážné části ze zástupců veřejné moci a musí při přijetí rozhodnutí dodržovat určitý počet kritérií veřejného zájmu. Aby mohla být rozhodnutí subjektu považována za veřejnoprávní akty, musejí být jeho orgány složeny z osob, které plní úkol veřejného zájmu, a veřejné orgány musejí mít skutečnou pravomoc rozhodnutí ovlivňovat.

V oblasti hospodářské soutěže mají členské státy širokou posuzovací pravomoc při určení definice toho, co považují za služby obecného hospodářského zájmu, a Komise tuto definici může zpochybnit pouze v případě zjevného pochybení. Rozsah přezkumu posouzení Komise ohledně existence úkolu veřejné služby prováděného unijním soudem nutně musí toto omezení vzít v úvahu. Tento přezkum však musí zajistit splnění určitých minimálních kritérií spočívajících zejména v aktu veřejné moci, který pověřuje dotčené subjekty úkolem služby obecného hospodářského zájmu, jakož i v univerzální a závazné povaze tohoto úkolu.

Parametry, na jejichž základě je vyrovnání za úkol služby obecného hospodářského zájmu vypočteno, musejí být stanoveny předem objektivním a průhledným způsobem, aby bylo zabráněno tomu, že by obsahovaly hospodářská zvýhodnění způsobilá upřednostnit podnik-příjemce ve vztahu ke konkurenčním podnikům. Neexistuje však nic, co by vnitrostátnímu zákonodárci zakazovalo, aby vnitrostátním orgánům ponechal určitý prostor pro uvážení. Členský stát má naopak široký prostor pro uvážení nejen u definice úkolu služby obecného hospodářského zájmu, ale také při stanovování vyrovnání nákladů spojených se službami obecného hospodářského zájmu. Tato kritéria je však nutné upřesnit takovým způsobem, aby vyloučila jakékoliv zneužití ze strany členského státu, pokud jde o pojem služby obecného hospodářského zájmu.

Jelikož členské státy mají volnost výběru praktických způsobů pro zajištění dodržování této podmínky, jsou-li způsoby stanovování vyrovnání objektivní a průhledné, posouzení Komise v tomto smyslu se musí opírat o analýzu konkrétních právních a hospodářských podmínek, s ohledem na něž byla stanovena částka vyrovnání.

Jestliže tedy Komise opomene v případě, že členský stát použije několik opatření v rámci vyrovnání, provést samostatné posouzení parametrů financování týkajících se jednoho z opatření, provádí neúplný přezkum dotčeného opatření podpory. I když se totiž připustí, že se jedná o vyrovnání, která slouží pouze k nápravě značného zpoždění plateb, a která musí být následně vrácena, nelze vyloučit, že příjemcům poskytují výhodu, i když dočasnou, a že je tedy lze považovat za rozličná opatření v rámci vyrovnání.

(viz body 189, 191, 192, 214, 215)
V oblasti veřejných zakázek na stavební práce musí být existence stavby ve smyslu čl. 1 písm. c) směrnice 93/37 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce posouzena z hlediska hospodářské a technické funkce výsledku stavebních prací, kterých se týkaly předmětné veřejné zakázky. K tomu, aby výsledek různých stavebních prací mohl být kvalifikován jako stavba ve smyslu tohoto ustanovení, kromě toho stačí, aby tyto práce plnily buď stejnou hospodářskou funkci, anebo stejnou technickou funkci. Konstatování hospodářské totožnosti a technické totožnosti je tedy alternativní, a nikoliv kumulativní. Současnost vyhlášení zakázek, podobnost oznámení o vyhlášení zakázek, jednota zeměpisného rámce, v němž jsou zakázky vyhlašovány, a existence jediného zadavatele představují dodatečné indicie hovořící ve prospěch závěru, že zakázky na různé práce odpovídají ve skutečnosti jediné stavbě.

Projekt, který počítá s výstavbou jediné vodovodní sítě, jejíž součásti budou napojeny na stejný centrální vodojem, takže jednotlivé části projektu mají jako celek plnit stejnou hospodářskou a technickou funkci, a sice distribuci pitné vody do téže obytné oblasti z jediného zdroje zásobování, tedy představuje takovou jedinou stavbu. Pokud jde o stavební práce spočívající v přepravě veřejně prospěšného statku do určité zeměpisné oblasti, okolnost, že tato vodovodní síť má zásobovat vodou několik obcí, rovněž nebrání závěru, že jako celek plní tutéž hospodářskou a technickou funkci. Konečně takové okolnosti, jako z časového hlediska zjevně blízké zadání dvou zakázek, to, že tyto zakázky se vztahují k témuž okresu, a to, že obě byly zadány stejným zadavatelem, třebaže nejsou rozhodující, pokud jde o existenci jediné stavby, představují dodatečné indicie odůvodňující uznání existence jediné stavby.

(viz body 67-69, 74, 76, 77, 80, 81)
(viz body 28, 29, 31)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 30, 33, 35, 37, 39)

Viz znění rozhodnutí.

(viz bod 42)

Viz znění rozhodnutí.

Formulace použitá unijním zákonodárcem v čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2010/413 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140, čl. 7 odst. 2 nařízení č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu, čl. 16 odst. 2 písm. a) nařízení č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 423/2007 a čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 961/2010 implikuje, že přijetí omezujících opatření vůči určité osobě nebo subjektu z důvodu jeho údajné podpory šíření jaderných zbraní předpokládá, že tato osoba nebo subjekt předtím jednal způsobem odpovídajícím tomuto kritériu. Nepostačuje však pouhé riziko, že dotyčná osoba nebo subjekt bude podporovat šíření jaderných zbraní v budoucnu. Kromě toho přijetí a zachování omezujících opatření se nemůže právoplatně opírat o domněnku, která nebyla stanovena v platné právní úpravě a která neodpovídá cíli této právní úpravy. Pokud má Rada v tomto ohledu za to, že platná právní úprava jí neumožňuje dostatečně účinně bojovat proti šíření jaderných zbraní, je oprávněna ji jakožto zákonodárce upravit – s výhradou přezkumu legality vykonávaného unijním soudem – tak, aby rozšířila případy, v nichž mohou být omezující opatření přijata.

Důsledkem snahy zajistit co nejširší preventivní účinek omezujících opatření nemůže být naopak výklad platné právní úpravy, který je v rozporu s jejím jasným zněním. I když se tedy jeví jako důvodná úvaha, že skutečnost, že subjekt byl zapojen do tří incidentů týkajících se přepravy vojenského materiálu v rozporu se zákazem stanoveným v rezoluci Rady bezpečnosti OSN, zvyšuje riziko, že je rovněž zapojen do incidentů týkajících se přepravy materiálu souvisejícího se šířením jaderných zbraní, neodůvodňuje tato okolnost za současného stavu platné právní úpravy přijetí nebo zachování omezujících opatření vůči tomuto subjektu.

(viz body 48, 57, 59, 62, 64–66)
(viz body 17, 143-145)

Viz znění rozhodnutí.

V oblasti hospodářské soutěže může být porušení čl. 101 odst. 1 SFEU výsledkem nejen dohod nebo jednání ve vzájemné shodě, které jsou izolované a musejí být potrestány jako samostatná protiprávní jednání, ale také řady dohod nebo jednání ve vzájemné shodě, které jsou vzájemně propojeny tak, že musí být považovány za prvky tvořící jediné protiprávní jednání. K prokázání existence jediného protiprávního jednání, Komisi přísluší prokázat, že dohody nebo jednání ve vzájemné shodě, i když se týkají různých výrobků, služeb nebo území, spadají pod společný plán vědomě prováděný dotyčnými podniky za účelem provedení jediného protisoutěžního cíle.

V rámci zkoumání otázky, zda dotčené protiprávní praktiky představují několik protiprávních jednání nebo jediné protiprávní jednání, je vhodné zkoumat nikoli to, zda se dotčené praktiky týkají výrobků patřících do jednoho a téhož trhu, nýbrž zda podniky samy tyto praktiky zamýšlely jakožto jednání spadající do společného plánu.

Komise se nedopustila nesprávného právního posouzení, když konstatovala, že dotyčné tři podskupiny výrobků jsou předmětem jediného protiprávního jednání, ačkoli patří do různých výrobkových trhů.

Konstatování, podle kterého dotyčné tři podskupiny výrobků nepatří do jednoho a téhož výrobkového trhu, jelikož nejsou zastupitelné z hlediska nabídky nebo poptávky, a jelikož se liší z technologického, obchodního a estetického hlediska, nezpochybňuje skutkové okolnosti, které Komisi vedly k tomu, že se domnívá, že dotyčné praktiky musejí být považovány za součást jediného protiprávního jednání, s ohledem na vazby vzájemné závislosti existující mezi nimi a existenci prováděného společného plánu.

(viz body 25, 26, 30, 31, 36)