Keywords

Summary



Keywords

1. Žaloba na neplatnost – Žaloby členských států

(Článek 263 SFEU)

2. Životní prostředí – Znečištění ovzduší – Směrnice 2003/87 – Národní alokační plán pro přidělení povolenek na emise skleníkových plynů (NAP) – Oznámení členským státem – Kontrolní pravomoc Komise – Rozsah – Právní povaha rozhodnutí Komise

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87, čl. 9 odst. 3)

3. Životní prostředí – Znečištění ovzduší – Směrnice 2003/87 – Národní alokační plán pro přidělení povolenek na emise skleníkových plynů (NAP) – Oznámení členským státem – Pojem

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87, čl. 9 odst. 3)

4. Akty orgánů – Presumpce platnosti – Nicotný akt – Pojem

(Článek 288 SFEU)

Summary

1. Každý členský stát má právo zpochybnit podáním žaloby na neplatnost legalitu rozhodnutí Komise, aniž je výkon tohoto práva podmíněn odůvodněním právního zájmu na podání žaloby. Členský stát tedy nemusí prokázat, že akt Komise, který napadá, vyvolává vůči němu právní účinky, aby jeho žaloba byla přípustná. Právní zájem na podání žaloby se týká pouze žalob podaných fyzickými nebo právnickými osobami, a nikoli žalob podaných orgány Unie nebo členskými státy.

Kromě toho nelze pojem „právní zájem na podání žaloby“ zaměňovat s konceptem napadnutelného aktu, podle něhož musí být k tomu, aby akt mohl být předmětem žaloby na neplatnost, cílem tohoto aktu vyvolávat právní účinky, které mohou nepříznivě zasáhnout do právního postavení, což musí být posouzeno s ohledem na jeho obsah.

Rozhodnutí Komise týkající se změny národního alokačního plánu pro přidělení povolenek na emise skleníkových plynů (NAP), oznámeného členským státem, s ohledem na svůj obsah takové právní účinky vyvolává.

(viz body 33–34)

2. Předběžná kontrola vykonaná Komisí podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice 96/61 nutně nevede k rozhodnutí ze strany Komise. I když je tento orgán zajisté povinen po oznámení národní alokačního plánu pro přidělení povolenek na emise skleníkových plynů (NAP) pečlivě a nestranně ověřit slučitelnost uvedeného NAP s kritérii přílohy III a s ustanoveními článku 10 směrnice 2003/87, z výrazu „může odmítnout“ vyplývá, že Komise v tomto ohledu disponuje určitou diskreční pravomocí. Z toho mimo jiné vyplývá, že nevyužije-li Komise této pravomoci ve lhůtě tří měsíců od oznámení NAP členským státem, může členský stát v zásadě provést uvedený NAP za podmínek stanovených v článku 11 a následujících směrnice 2003/87, aniž je třeba jeho schválení Komisí.

Naopak Komise se může rozhodnout využít svou rozhodovací pravomoc podle čl. 9 odst. 3 druhé věty směrnice 2003/87, jestliže členský stát nezmění nebo odmítá-li navzdory vzneseným námitkám změnit před uplynutím tříměsíční lhůty svůj NAP. Nevydá-li totiž Komise takové odmítavé rozhodnutí, stane se oznámený NAP konečným a uplatní se u něj domněnka legality umožňující členskému státu jeho provedení.

Změny, ke kterým dochází během pozdější fáze přezkumného řízení, tedy po námitkách Komise vůči oznámenému NAP nebo jakýmkoliv jeho částem, mají konkrétně za cíl reagovat na námitky původně vyjádřené Komisí, jež se týkají slučitelnosti NAP nebo jakýchkoliv jeho částí s kritérii uvedenými v příloze III a s ustanoveními článku 10 směrnice 2003/87. Přijetí změn Komisí je tudíž pouze důsledkem námitek, jež Komise původně formulovala v rámci své ohraničené pravomoci kontrolovat a odmítnout NAP, kterou jí přiznává čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87, a nikoli výrazem obecné schvalovací pravomoci. Kromě toho přijetí navrhovaných změn NAP Komisí nemusí být předmětem formálního rozhodnutí z její strany. Naopak, takový výklad by byl v rozporu se zásadou, podle níž Komise nedisponuje obecnou schvalovací pravomocí ve vztahu k NAP, a nebyl by ani v souladu se systémem čl. 9 odst. 3 třetí věty směrnice 2003/87, která se vztahuje pouze na odmítavé rozhodnutí, a nikoli na schvalovací rozhodnutí.

(viz body 47–48)

3. Účelem řízení zahájeného podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice 96/61 je, vedle možnosti Komise provést předběžnou kontrolu, i zaručit členským státům právní jistotu a zejména umožnit jim, aby se urychleně v krátkém čase dověděly o způsobu, jak mohou přidělovat povolenky na emise a spravovat systém pro obchodování s povolenkami Společenství na základě svého národního alokačního plánu pro přidělení povolenek na emise skleníkových plynů (NAP) v průběhu dotyčného alokačního období. Se zřetelem k omezené délce trvání tohoto období, jež trvá tři nebo pět let (článek 11 směrnice 2003/87), totiž existuje legitimní zájem jak Komise, tak členských států na tom, aby byl každý spor ohledně obsahu NAP rychle vyřešen a aby tento NAP po dobu své platnosti nebyl vystaven riziku zpochybnění ze strany Komise.

Tyto závěry se vztahují na všechny NAP bez ohledu na to, zda se jedná o verzi oznámenou původně, nebo opravenou verzi oznámenou později. Krom toho požadavek, aby Komise po oznámení opraveného NAP provedla rychlou a účinnou kontrolu, je o to důležitější, jestliže již této kontrole předcházela první fáze přezkumu původního NAP, která případně vedla k odmítavému rozhodnutí a posléze ke změnám uvedeného NAP. Přístup Komise, podle něhož je oprávněna přezkoumat navrhované změny NAP nebo opravený NAP, aniž musí dodržet tříměsíční lhůtu stanovenou v čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87, by přitom mohl narušit cíl rychlé a účinné kontroly, a rovněž právní jistotu, na kterou má oznamující členský stát právo, aby mohl přidělit povolenky na emise zařízením vybudovaným na jeho území před počátkem období obchodovaní na základě článku 11 uvedené směrnice.

Pojem „oznámení“ ve smyslu čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87 tedy zahrnuje jak původní oznámení, tak i následné oznámení různých verzí NAP, takže od každého z těchto oznámení začíná běžet nová tříměsíční lhůta.

(viz body 54, 55, 57)

4. Procesní vada, jež vychází z nedodržení tříměsíční lhůty ve smyslu čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice 96/61, není natolik závažná a jednoznačná, aby mohla odůvodnit kvalifikaci napadeného rozhodnutí jako nicotného aktu. Na akty orgánů Unie, i když vadné, se totiž v zásadě vztahuje presumpce platnosti, a tyto akty proto zakládají právní účinky tak dlouho, dokud nejsou vzaty zpět, zrušeny v rámci žaloby na neplatnost nebo prohlášeny za neplatné v návaznosti na předběžnou otázku nebo námitku protiprávnosti.

V rámci přezkumného řízení podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2003/87 a s ohledem na jeho zvláštnosti nemůže porušení právního předpisu spočívající v opožděném charakteru napadeného rozhodnutí vést ke kvalifikaci tohoto rozhodnutí jako nicotného, jelikož s ohledem na základní zásadu právní jistoty musí být taková kvalifikace vyhrazena jen pro zcela krajní případy.

(viz bod 61)