19.

V napadeném rozsudku se k třetímu žalobnímu důvodu Al-Aqsa uvádělo v podstatě toto ( 24 ): „164 Tribunál […] zdůraznil, že […] Rada] […] nemůže odhlédnout od dalšího vývoje […] šetření nebo stíhání […]. […] 168 V rozsudku Sison II [ ( 25 )] […] Tribunál […] zvažoval možnost, že šetření policie nebo bezpečnostních složek bude ukončeno, aniž by pokračovalo řízením před soudem, jelikož neumožnilo shromáždit dostatečné důkazy […]. Tribunál zdůraznil, že by bylo nepřípustné, aby Rada nezohlednila takové poznatky, které jsou součástí všech relevantních údajů, jež musí být při posuzování situace vzaty v úvahu […]. Pokud by bylo rozhodnuto jinak, byla by Radě a členským státům poskytnuta mimořádná pravomoc zmrazit s konečnou platností finanční prostředky osoby mimo jakoukoliv soudní kontrolu a zcela nezávisle na výsledku případně probíhajících soudních řízení. 169 Stejné úvahy musí být použity, jestliže je vnitrostátní správní opatření směřující ke zmrazení finančních prostředků nebo k zákazu organizace považované za teroristickou vzato zpět jeho autorem nebo zrušeno soudním rozhodnutím […] 170 V projednávané věci je […] nesporné, že Sanctieregeling byla zrušena dne 3. srpna 2003, tedy téměř ihned po vstupu původního opatření Společenství směřujícího ke zmrazení finančních prostředků žalobkyně dne 28. června 2003 v platnost. 171 V tomto ohledu je pravdou, že napadené rozhodnutí ( 26 ) vzbuzuje dojem, že se zakládá nikoliv na Sanctieregeling, ale pouze na rozhodnutí o předběžném opatření […] [V] projednávaném případě [není však] možné zohlednit rozhodnutí o předběžném opatření izolovaně a bez současného přihlédnutí k Sanctieregeling. 172 Je proto třeba konstatovat, že od zrušení Sanctieregeling v nizozemském právním řádu nemůže již rozhodnutí o předběžném opatření, které, jak bylo právě připomenuto, tvoří s touto vyhláškou neoddělitelný celek, platně sloužit za základ opatření Společenství směřujícímu ke zmrazení finančních prostředků žalobkyně. 173 Soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních totiž tímto rozhodnutím pouze odmítl předběžně pozastavit účinky Sanctieregeling. Sanctieregeling však v důsledku svého zrušení definitivně přestala vyvolávat právní účinky. V souladu s tím musí totéž nutně platit pro právní účinky rozhodnutí o předběžném opatření, jelikož toto rozhodnutí obsahuje pouze předběžné posouzení, aniž by bylo dotčeno rozhodnutí ve věci samé. 174 Tribunál má v tomto ohledu dále za to, že rozhodnutí o předběžném opatření nemůže vyvolávat právní účinky oddělitelné od právních účinků Sanctieregeling výhradně pro účely provádění nařízení č. 2580/2001, které by v projednávaném případě přetrvávaly navzdory zrušení Sanctieregeling v nizozemském právu. S celkovou systematikou tohoto nařízení, která se vyznačuje převahou, jež musí mít při posouzení Rady prvky vnitrostátního řízení, by ostatně bylo neslučitelné, aby Sanctieregeling, která již nevyvolává žádný účinek v nizozemském právním řádu, nadále vyvolávala nepřímo a natrvalo právní účinky v právním řádu Společenství, a to prostřednictvím rozhodnutí o předběžném opatření. 175 To platí tím spíše, že rozhodnutí v řízení o předběžném opatření vydané na základě návrhu žalobkyně představuje ve vztahu k Sanctieregeling náhodnou událost. Z odůvodnění Sanctieregeling totiž vyplývá, že bylo přijato ‚do přijetí rozhodnutí Společenství‘ a že měla být zrušena ‚vstupem takového rozhodnutí v platnost‘ […] Podle vysvětlení podaných Nizozemským královstvím na jednání vycházelo toto zrušení výlučně ze snahy nizozemské vlády vyvarovat se překrývání mezi vnitrostátním opatřením a opatřením Společenství směřujícími ke zmrazení finančních prostředků žalobkyně. Z toho vyplývá, že Sanctieregeling byla v každém případě zrušena bezprostředně po přijetí původního opatření Společenství směřujícího ke zmrazení finančních prostředků žalobkyně, bez ohledu na to, zda uvedená podala návrh na zahájení řízení o předběžném opatření nebo řízení ve věci samé, či nikoliv. 176 Takový mechanismus opomíjí i celkovou systematiku nařízení č. 2580/2001, které podmiňuje přijetí opatření Společenství směřujícího ke zmrazení finančních prostředků buď zahájením a aktivním pokračováním vnitrostátního řízení týkajícího se přímo a v první řadě uložení preventivního nebo represivního opatření dotyčné osobě na základě boje proti terorismu a z důvodu její účasti na něm […], nebo vydáním a vykonáním rozhodnutí o odsouzení dotyčné osoby za takové činy. 177 V projednávané věci však bylo rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků přijaté nejprve na vnitrostátní úrovni odůvodněno tím, ‚že se očekává rozhodnutí Společenství‘ a opatření Společenství bylo odůvodněno přijetím vnitrostátního rozhodnutí, které bylo vzápětí zrušeno. Takový mechanismus je nevyhnutelně stižen vadou, neboť se pohybuje v bludném kruhu. 178 Rada se nemohla v žádném případě nadále opírat o rozsudek v řízení o předběžném opatření, nýbrž musela vyvodit logický důsledek ze zrušení vnitrostátního opatření směřujícího ke zmrazení finančních prostředků tím, že konstatovala, že ve vnitrostátním právu již neexistuje ‚základ‘, který právně dostačujícím způsobem odůvodňuje zachování rovnocenného opatření Společenství, a to bez ohledu na případné soudní žaloby podané proti zrušenému vnitrostátnímu opatření. […] 180 Za okolností projednávaného případu, vyznačujících se především zrušením Sanctieregeling, je třeba naopak uznat, že Rada při pravidelném přezkumu na základě čl. 1 odst. 6 společného postoje 2001/931 a čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001 překračuje meze své posuzovací pravomoci, když s konečnou platností ponechává žalobkyni na sporném seznamu pouze z důvodu, že rozhodnutí soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních není v nizozemském soudnictví zpochybněno v soudním odvolacím řízení o předběžném opatření nebo v soudním řízení ve věci samé, zatímco správní rozhodnutí, o pozastavení jehož účinků byl mezitím soudce požádán, bylo jeho autorem zrušeno. 181 To platí tím spíše, že, jak uvedla žalobkyně na jednání, aniž tomu ostatní účastníci řízení odporovali, od zrušení Sanctieregeling a mimo provedení napadeného rozhodnutí ve vnitrostátním právu již příslušné nizozemské orgány, správní nebo soudní, nepodnikly žádné kroky směřující k uložení trestní nebo hospodářské sankce žalobkyni na základě boje proti terorismu a z důvodu její účasti na něm. […] 184 Za těchto podmínek není namístě rozhodnout o návrhu na určení protiprávnosti nařízení Rady č. 2580/2001 podaném na základě článku 241 ES (viz v tomto smyslu rozsudek Al-Aqsa [I], body 66 a 67; viz rovněž rozsudek Soudního dvora ze dne 20. května 2008, Komise v. Rada, C-91/05, Sb. rozh. s. I-3651, bod 111).“