ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
a)

Je třeba výše uvedené předpisy vykládat v tom smyslu, že ověření podmínek uvěznění ve vystavujícím členském státě ze strany justičních orgánů vykonávajícího členského státu se má vztahovat na veškeré zařízení pro výkon trestu nebo na zařízení pro výkon trestu, do nichž může být stíhaná osoba případně umístěna? Platí to i pro uvěznění k dočasným nebo přechodným účelům v určitých vězeňských zařízeních? Nebo lze toto posouzení omezit pouze na taková vězeňská zařízení, do nichž má být podle údajů uvedených orgány vystavujícího členského státu stíhaná osoba pravděpodobně a na většinu času umístěna?
3.

Vnitřní protiprávnost napadených aktů a) Zjevně nesprávné posouzení Tribunálu Pokud by byl dodatek ke smlouvě natolik zásadním důkazem o provedené práci, musel by Parlament prokázat nečinnost navrhovatele v reakci na opakovanou žádost o jeho předložení, na rozdíl od tvrzení Tribunálu. Tribunál tak otočil důkazní břemeno, čímž se dopustil nesprávného skutkového zjištění s právními důsledky. b) Odpracovaná doba, kterou je třeba doložit, a způsob dokazování Tribunál zkreslil větu generálního tajemníka, která vyžaduje prokázat veškerý čas odpracovaný za dané období, a nikoliv „prokázání slučitelnosti práce s prováděcími opatřeními“. Tribunál nemůže trvat na tvrzení o povinnosti, pokud Parlament uznal, že žádná neexistuje, což bylo zaneseno do zápisu z jednání před Tribunálem, a žádný z článků prováděcích opatření ji nestanoví. Soud se dopustil nesprávného právního posouzení. c) Uskutečněná práce Navrhovatel Soudnímu dvoru předkládá dvě nové písemnosti, přičemž vychází z článku 127 jednacího řádu. d) Zásah do zásady proporcionality Na rozdíl od tvrzení Tribunálu neexistovala žádná bezpodmínečná povinnost Parlamentu požadovat vrácení částek za celých pět let, pokud pouze tři z nich byly považovány za sporné. Tento zásah do zásady proporcionality odůvodňuje zrušení rozsudku. e) Externí smlouvy Parlament a následně i Tribunál neprokázaly, že by J.-F. Jalkh udržoval pracovní vztahy se třetími osobami, které by mohly být na újmu osobě navrhovatele nebo vážnosti Parlamentu nebo mít za následek střet zájmů.
2.

Druhý důvod vycházející z nedodržení zásad „una via electa“ a „le pénal tient le civil en état“ (občanskoprávní řízení musí být do ukončení trestního řízení přerušeno) Napadený rozsudek má nesprávně za to, že dovolávaná zásada je součástí vnitrostátního, a nikoliv evropského práva, a že dotčená věc nemá žádnou trestní souvislost.
(c)

z toho plynoucí nejistotu, pokud jde o otázku, do jaké míry bude mít odpůrce ve skutečnosti možnost požívat práva zakotvená ve Smlouvách, Listině nebo příslušných předpisech, pokud bude předán do Spojeného království a zůstane tam uvězněn i poté, co Spojené království vystoupí z Evropské unie,
1)

Je-li tvrzeno, že děti byly svými rodiči nebo jinými rodinnými příslušníky neoprávněně přemístěny ze země jejich obvyklého pobytu v rozporu se soudním rozhodnutím vydaným na základě žádosti státního orgánu tohoto státu, je uvedený státní orgán oprávněn požádat o výkon soudního rozhodnutí, nařizujícího navrácení dětí do jurisdikce tohoto soudu, u soudů jiného členského státu ve smyslu ustanovení Kapitoly III nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ( 1 ), nebo by takové jednání vedlo k neoprávněnému obcházení článku 11 tohoto nařízení a Haagské úmluvy z roku 1980, nebo by jiným způsobem představovalo zneužití práv nebo zákonů dotčeným orgánem?
Věc C-316/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené království) dne 14. května 2018 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs v. The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené království) dne 14. května 2018 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs v. The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

(Věc C-316/18)

Předkládající soud

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Odpůrce: The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

Předběžné otázky

1) Má být činěn rozdíl mezi plněním osvobozeným od daně a nezdanitelným plněním pro účely rozhodnutí o tom, zda lze provést odpočet DPH vzniklé z důvodu těchto plnění?

2) Jestliže poplatky za správu vzniknou pouze v souvislosti s nezdanitelnou investiční činností, je přesto možné nalézt nezbytnou souvislost mezi těmito náklady a hospodářskými činnostmi, které jsou dotovány investičním příjmem, který je získán z investic, aby byl možný odpočet DPH v závislosti na povaze a rozsahu navazující hospodářské činnosti, která je spojená s nárokem na odpočet DPH? V jakém rozsahu lze relevantně zohlednit účel, na který bude vzniklý příjem vynaložen?
2)

Musí být článek 12 nařízení EU 2015/63 ve spojení s článkem 14 tohoto nařízení a články 103 a 104 směrnice 2014/59/EU ( 2 ) vykládán v tom smyslu, že i v případě fúze sloučením do mateřské společnosti [se sídlem] v jiném členském státě, která se uskuteční v průběhu příspěvkového roku, je instituce povinna zaplatit celý příspěvek za daný rok a nikoli příspěvek v poměru k měsícům, kdy tato instituce podléhala dohledu orgánu příslušného k řešení krize v prvním členském státě, a to na základě analogie s tím, co je stanoveno v čl. 12 odst. 1 nařízení (EU) 2015/63 pro instituci, „nad níž se dohled začal provádět nově“?
2)

Pokud – v návaznosti na odpověď na první otázku – by založení zákonného monopolu bylo uznáno za splňující typické vlastnosti SOHZ, brání články 106 odst. 2 SFEU (dříve článek 90 Smlouvy, poté čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES) a čl. 107 odst. 1 SFEU (dříve článek 92 Smlouvy, poté článek 87 Smlouvy o ES), vykládané v souladu s výkladem, který ve vztahu k těmto ustanovením poskytl Soudní dvůr s odkazem na požadavky určené k odlišení legitimního opatření – vyrovnání za plnění povinností veřejné služby – od protiprávní státní podpory (rozsudek Soudního dvora ze dne 24. července 2003, C-280/00, Altmark Trans GmbH a Regierungsprăsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH), takovému ustanovení, jako je ustanovení vyplývající z čl. 10 odst. 3 legislativního nařízení č. 504/1992 ve spojení s čl. 2 odst. 18 až 20 zákona č. 662/1996 a čl. 3 odst. 1 nařízení prezidenta republiky č. 144/2001, které uděluje společnosti Poste Italiane s.p.a. pravomoc jednostranně stanovit výši „poplatku“, který má koncesionář (agent) vybírající daň ICI zaplatit a který se uplatní na všechny úkony uskutečněné při správě běžného poštovního účtu koncesionáře, a to s přihlédnutím k tomu, že společnost Poste Italiane s.p.a. usnesením správní rady č. 57/1996 stanovila za období od 1. dubna 1997 do 31. května 2001 tento poplatek ve výši 100 lir a na následující období od 1. června 2001 ve výši 0,23 EUR?
b)

spotřebitel, jež by ze zákona mohl používat vodu z vlastní domovní studny pro vlastní spotřebu a tuto vodu z důvodu zvýšené koncentrace dusičnanů nepoužívá (v době návrhu, z nějž vycházelo řízení, nemohl používat a v období položení této otázky Soudnímu dvoru Evropské unie by ji sice používat mohl, lze však nesporně očekávat další zvýšení koncentrace dusičnanů ve vodě vyšší než 50 mg/l), nýbrž odebírá vodu od veřejného vodohospodářského podniku, je ve smyslu judikatury Soudního dvora Evropské unie bezprostředně dotčen (v projednávané věci popřípadě nedostatečným provedením směrnice Rady 91/676/EHS ze dne 12. prosince 1991) do té míry, že – na základě údajně nedostatečných akčních programů, protože koncentrace dusičnanů 50 mg/l je v místě, ze kterého odebírá vodu (domovní studna) překračována – nemůže využít svého práva na používání podzemních vod na svém pozemku, jež mu ze zákona s omezeními přísluší, a tím jsou mu přiznána subjektivní práva v rámci směrnice o dusičnanech b.1) na změnu vnitrostátního akčního programu již vydaného k provedení směrnice o dusičnanech (podle čl. 5 odst. 4 směrnice o dusičnanech) v tom smyslu, že touto změnou budou stanovena přísnější opatření s cílem dosažení cílů článku 1 směrnice o dusičnanech, a konkrétně cíle dosažení hodnoty 50 mg/l maximální koncentrace dusičnanů v podzemních vodách na jednotlivých odběrných místech? b.2) na přijetí dodatečných nebo účinnějších opatření (podle čl. 5 odst. 5 směrnice o dusičnanech) s cílem uskutečnit cíle článku 1 směrnice o dusičnanech, a konkrétně dosáhnout maximální koncentraci dusičnanů 50 mg/l v podzemních vodách na jednotlivých odběrných místech?
2.

Kdyby Tribunál posuzoval selektivitu opatření v souladu s kritérií vyplývajících z citovaného rozsudku, musel by se zabývat (i) obecným referenčním rámcem, do kterého patří poplatky odváděné společností Fred Olsen za užívání přístavní infrastruktury Puerto de las Nieves (Španělsko), to znamená systémem poplatků platným pro všechny přístavy Kanárských ostrovů a upraveným vnitrostátním právem; (ii) otázkou, zda situace společnosti Fred Olsen je či není vzhledem k přezkoumávanému opatření srovnatelná se situací jiných subjektů, které užívají uvedenou infrastrukturu, včetně společnosti Naviera Armas, a (iii) možnou diskriminací při odvádění uvedených poplatků.
3.

Nesprávné právní posouzení spočívající v tom, že napadený rozsudek ve věci T-45/13 RENV nepřipustil návrh na prohlášení neplatnosti zápisu společnosti Rose Vision do systému včasného varování, a to na základě toho, že varování W 2 bylo spuštěno, aniž by o něm byla informována, aniž by jí byly sděleny důvody zápisu, aniž by měla příležitost uvést argumenty a návrhová žádání v tomto ohledu a aniž by mohla proti zápisu podat žalobu;
a)

Musí být čl. 1 odst. 4 a článek 12 této směrnice (popřípadě další ustanovení této směrnice) a článek 36 Listiny ve vzájemném spojení či samostatně vykládány s ohledem na rozsudky Soudního dvora ve věcech Teckal (C 107/98), Jean Auroux a další (C 220/05), ANAV (C 410/04) a v dalších věcech v tom smyslu, že pojem „transakce in-house“ spadá do oblasti působnosti unijního práva, že obsah a použití tohoto pojmu nepodléhá právu členských států a že mimo jiné nepodléhá omezením možnosti uzavírat takové transakce, například podmínce, že veřejné zakázky nemohou zajistit kvalitu, dostupnost a návaznost poskytovaných služeb?
Věc C-288/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 25. dubna 2018 – X BV v. Staatssecretaris van Financiën

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 25. dubna 2018 – X BV v. Staatssecretaris van Financiën

(Věc C-288/18)

Předkládající soud

Hoge Raad der Nederlanden

Účastníci původního řízení

Navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku: X BV

Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: Staatssecretaris van Financiën

Předběžná otázka

Musí být podpoložky 8528 51 00 a 8528 59 40 kombinované nomenklatury (ve znění platném od 1. ledna 2007 do 25. října 2013) vykládány v tom smyslu, že ploché panelové displeje s obrazovkou používající technologii displeje z tekutých krystalů (LCD), které byly navrženy a vyrobeny pro reprodukci dat ze zařízení pro automatizované zpracování dat a kompozitních videosignálů pocházejících z jiných zdrojů, musí být bez ohledu na ostatní objektivní charakteristiky a vlastnosti konkrétního monitoru zařazeny do podpoložky 8528 59 40 KN, pokud nejsou vzhledem ke svým rozměrům, hmotnosti a funkcím vhodné pro práci z blízka? Je přitom relevantní, zda je uživatel (čtenář) obrazovky totožný s osobou, která zpracovává data v zařízení pro automatizované zpracování dat nebo je do tohoto zařízení zadává?
3.1.

V případě určení, že dané ujednání je zneužívající, takže úvěr by měl být splácen bezúročně, neměla by být s ohledem na skutečnost, že by v důsledku neplatnosti a odstranění ujednání o variabilním úroku odpadl – čistě z hlediska finanční instituce – důvod pro uzavření smlouvy, připuštěna možnost zhojit takovou smlouvu změnou obsahu zneužívajícího ujednání tak, že se namísto indexu prohlášeného za neplatný uplatní jakýkoli jiný referenční index? Byly by v takovém případě výklad a zhojení smlouvy v rozporu s článkem 6 směrnice 93/13?
1)

Je třeba užít zásadu „poměrným dílem“ dle ustanovení 4 bodu 2 Rámcové dohody, která je přílohou směrnice 97/81/ES Rady ze dne 15. prosince 1997 ( 1 ) o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku, ve spojení se zásadou zákazu diskriminace uvedenou v ustanovení 4 bodu 1, na zákonnou úpravu, dle které celková doba bezprostředně na sebe navazujících pracovních poměrů zaměstnankyně nebo zaměstnance rakouské univerzity, který je zaměstnán nebo která je zaměstnána v rámci projektů financovaných z prostředků třetí strany nebo výzkumných projektů, činí 6 let u zaměstnanců nebo zaměstnankyň na plný úvazek, v případě částečného úvazku však 8 let, a nadto je přípustné, je-li to věcně odůvodněno, zejména z důvodu pokračování nebo dokončení výzkumných projektů nebo publikací, další jednorázové prodloužení až na celkovou dobu 10 let u zaměstnanců na plný úvazek, v případě částečného úvazku až na celkovou dobu 12 let?
Věc C-337/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 23. května 2018 – Via Lattea Scrl a další v. Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 23. května 2018 – Via Lattea Scrl a další v. Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

(Věc C-337/18)

Předkládající soud

Consiglio di Stato

Účastníci původního řízení

Navrhovatelé: Via Lattea Scrl, Alba Gilberto, Antonio Barausse, Gabriele Barausse, Azienda Agricola Benvegnù Gianni Battista e Giangaetano s.s., Domenico Brogliato s.s., Cesare Filippi, Michele Filippi, Fontana Fidenzio e Fabrizio s.s., Giovanni Gastaldello, Tiziano Giaretta, Azienda Agricola Guadagnin Gianni ed Emanuele s.s., Il Moretto di Martinazza Laura s.s., Marini Alessandro e Domenico s.s., Azienda Agricola Milan Sergio & C. s.s., Matteo Mosele, Luciano Mosele, Ennio Mosele, Renato Munaretto, Azienda Agricola Pain di Gazzola Luigi, Azienda Agricola Parise Luigi, Angelo, Francesco e Giancarlo, Sillo Zefferino Maurizio s.s., Storti Danilo e Nicoletta s.s., Tosatto Paolo e Federico s.s., Vivaldo Emilio e Pierino s.s., Giuseppe Zanettin

Odpůrci: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

Předběžné otázky

1) Má být unijní právo v takové situaci, jako je situace, která je předmětem sporu v původním řízení, vykládáno v tom smyslu, že rozpor mezi ustanovením vnitrostátního právního předpisu a čl. 2 odst. 2 třetím pododstavcem nařízení Rady (EHS) č. 3950/92 ( 1 ) vede v důsledku k neexistenci povinnosti producentů uhradit doplňkovou dávku za podmínek stanovených tímto nařízením?

2) Má být unijní právo, zejména pak obecná zásada ochrany legitimního očekávání, v takové situaci, jako je situace, která je předmětem sporu v původním řízení, vykládáno v tom smyslu, že ochrana legitimního očekávání nemůže být poskytnuta subjektům, které splnily povinnosti uložené členským státem a měly prospěch z účinků spojených se splněním této povinnosti, pokud je tato povinnost v rozporu s unijním právem?

3) Mají být článek 9 nařízení Komise (ES) č. 1392/2001 ( 2 ) a pojem unijního práva „prioritní kategorie“ v takové situaci, jako je situace, která je předmětem sporu v původním řízení, vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je čl. 2 třetí pododstavec nařízení vlády s mocí zákona č. 157/2004, který stanoví rozdílné způsoby vrácení přeplatku, přičemž s ohledem na časové rozvržení a způsob vrácení rozlišuje mezi producenty, kteří jednali v souladu s vnitrostátním ustanovením, jež se ukázalo být v rozporu s unijním právem a producenty, kteří toto vnitrostátní ustanovení nedodrželi?

( 1 ) – Nařízení Rady (EHS) č. 3950/92 ze dne 28. prosince 1992, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (Úř. věst. L 405, s. 1).

( 2 ) – Nařízení Komise (ES) č. 1392/2001 ze dne 9. července 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 3950/92, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků

(Úř. věst. L 187, s. 19; Zvl. vyd. 03/33, s. 104).
iii)

odrazuje nové soutěžitele od vstupu na trh dodávky elektřiny ve Slovenské republice, jakož i v zahraničí, protože taková odvodová povinnost by zatěžovala i jejich výnosy z neregulovaných činnosti, a to i tehdy, kdyby následně v určitém období sice měli povolení na dodávku elektřiny, ale jejich výnosy z dodávky elektřiny by byly nulové;
2)

Je-li odečtení možné: Platí to i pro náklady náhradní dopravy do jiného než cílového místa určení letecké cesty, pokud cestující odmítne náhradní přepravu nabídnutou leteckým dopravcem do cílového místa určení letecké cesty?
1.

A. Slovenský zákonodárce v reakci na rozsudek C-42/15 ( 1 ) vypustil ze Zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zákon č. 129/2010 Sb. o spotřebitelských úvěrech a o jiných úvěrech a půjčkách pro spotřebitele a o změně a doplnění některých zákonů) v § 9 v rámci splátek úvěru jako náležitost smlouvy slova „jistiny, úroků a jiných poplatků“ s účinností od l. května 2018, čímž zrušil zákonné právo spotřebitelů ve smlouvě o spotřebitelském úvěru na vyjádření jakéhokoli způsobu (nejen tabulkou umoření) splácení úvěru podle jistiny, úroků a poplatků ve spojení se sankcí za porušení tohoto práva. B. Aplikační praxe soudů zareagovala mimo jiné tak, že se sice od l. května 2018 změnou zákona pregnantněji provede rozsudek SD EU, ale již ve sporech ze spotřebitelských smluv uzavřených do l. května 2018 je třeba tzv. eurokonformním výkladem docílit v podstatě téhož výsledku, jaký sledoval zákonodárce. C. V této souvislosti je otázka Soudnímu dvoru Evropské unie zaměřena na výklad unijního práva při používání nepřímého účinku směrnic. Berouc Se zřetelem na masivní aplikační praxi soudů, kterou bylo spotřebitelům v minulosti uznáno v zákoně č. 129/2010 Z. z. právo na specifikaci splátky podle jistiny, úroků a poplatků, je kladena otázka: zda zásada právní jistoty při naplňování nepřímého účinku směrnice v horizontálních vztazích mezi jednotlivci s cílem dosáhnout plného účinku směrnice použitím všech výkladových metod a celého právního řádu ve sporu ze smlouvy o spotřebitelském úvěru uzavřené před 1. květnem 2018 neumožňuje soudu učinit takové rozhodnutí, které je co do účinků rovnocenné se změnou zákona ze strany zákonodárce, kterou zákonodárce přijal k provedení rozsudku C-42/15 od 1. května 2018?
7)

Brání zásada neutrality DPH či jakýkoli jiný princip unijního práva aplikaci ústavní zásady vnitrostátního práva in dubio mitius, která orgánům veřejné moci přikazuje v situaci nejednoznačnosti právní normy, která objektivně nabízí více možných výkladových variant, vycházet z výkladové varianty ve prospěch adresáta právní normy (zde osoby povinné k DPH)? Byla by aplikace této zásady souladná s unijním právem alespoň tehdy, pokud by se omezila na situace, v nichž rozhodné skutkové okolnosti případu předcházely závaznému výkladu sporné právní otázky Soudním dvorem Evropské unie, který za správnou určil jinou, pro daňový subjekt méně vstřícnou výkladovou variantu? V případě možnosti aplikace zásady in dubio mitius:
2)

Podpůrně, pokud bude mít Soudní dvůr za to, že možnost vyloučení uchazeče spadá do možností, které jsou členskému státu povoleny, brání zásada proporcionality, zakotvená v článku 5 Smlouvy o EU, uvedená v bodě 101 odůvodnění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU a označená za obecnou zásadu unijního práva Soudním dvorem, takové vnitrostátního úpravě, jako je právní úprava uvedená v čl. 80 odst. 5 legislativního nařízení č. 50 z roku 2016, která stanoví, že v případě zjištění, ve fázi zadávacího řízení, důvodu pro vyloučení, který se týká určeného subdodavatele, dojde v každém případě k vyloučení hospodářského subjektu-uchazeče, a to i v případě, že další subdodavatelé nejsou vyloučeni a splňují požadavky pro uskutečnění plnění, jež mají být vykonána formou subdodávky nebo pokud hospodářský subjekt-uchazeč odmítne využít subdodávku a sám splňuje požadavky pro uskutečnění plnění?
1)

určil, že Italská republika tím, že — v oblasti, ve které se uplatňuje potlačování škůdců, nezabezpečila odstranění alespoň všech rostlin, na kterých bylo zjištěno napadení organismem Xylella fastidiosa v případě, že se nacházejí v zamořené zóně do vzdálenosti 20 km od hranic této zóny se zbývajícím územím Unie, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 7 odst. 2 písm. c) prováděcího rozhodnutí (EU) 2015/789 ( 1 ); — rovněž v oblasti, ve které se uplatňuje potlačování škůdců, nezabezpečila dohled nad výskytem organizmu Xylella fastidiosa prostřednictvím každoročních inspekcí vykonávaných ve vhodných termínech v průběhu roku, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 7 odst. 7 prováděcího rozhodnutí (EU) 2015/789; — krom jiného bezodkladně nezasáhla, aby zabránila šíření organismu Xylella fastidiosa, přičemž porušila další konkrétní povinnosti uvedené v rozhodnutí (EU) 2015/789 týkající se zamořených zón, což umožnilo další šíření choroby, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 6 odst. 2, 7 a 9 a čl. 7 odst. 2 písm. c) a odst. 7 prováděcího rozhodnutí (EU) 2015/789, povinnosti podle čl. 16 odst. 1 směrnice 2000/29/ES ( 2 ) a povinnost loajální spolupráce uvedenou v čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii.
Věc C-398/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španělsko) dne 15. června 2018 – Antonio Bocero Torrico v. Instituto Nacional de la Seguridad Social a Tesorería General de la Seguridad Social

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španělsko) dne 15. června 2018 – Antonio Bocero Torrico v. Instituto Nacional de la Seguridad Social a Tesorería General de la Seguridad Social

(Věc C-398/18)

Předkládající soud

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Účastníci původního trestního řízení

Odvolatel: Antonio Bocero Torrico

Žalovaní: Instituto Nacional de la Seguridad Social y Tesorería General de la Seguridad Social

Předběžná otázka

Je třeba článek 48 SFEU vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která jako podmínku pro odchod do předčasného starobního důchodu stanoví, že příslušející částka důchodu musí přesahovat minimální důchod, který by dotyčné osobě příslušel podle téže vnitrostátní právní úpravy, je-li tento „příslušející důchod“ vykládán jako skutečný důchod k tíži pouze příslušného členského státu (v tomto případě Španělska), aniž se do ní započítává také skutečný důchod, který by tato osoba mohla pobírat na základě jiné dávky stejného druhu k tíži jiného nebo jiných členských států?
4)

Mají být směrnice uvedené ve třetí předběžné otázce, z nich vycházející judikatura Soudního dvora, konkrétně rozsudky Impresa Pizzarotti (C 213/13), Kapferer (C 234/04), Kühne & Heitz (C 453/00) a Transportes Urbanos y Servicios Generales (C 118/08), ve vztahu k přípustnosti návrhu na přezkum, a základní zásady stanovené Soudním dvorem ve věcech C 470/99, C 327/00 a C 241/06, ve vztahu ke lhůtám stanoveným vnitrostátním právem pro řízení o opravném prostředku v oblasti veřejných zakázek, vykládány v tom smyslu, že vnitrostátní soudy jednají správně, když nezohlední – z důvodu pozdního uplatnění účastníkem řízení ve druhém stupni – rozsudek Soudního dvora vydaný na žádost soudu druhého stupně v řízení, o kterém rozhoduje, nebo rozsudek Soudního dvora, jehož znění v úředním jazyce členského státu nebylo až do řízení ve druhém stupni dostupné, a když přesto zamítne návrh na přezkum podaný účastníkem řízení na základě uplatňovaných rozsudků Soudního dvora, aniž by byly zohledněny, a skutkových okolností relevantních pro účely uvedených rozsudků?