ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
155

V tomto ohledu je třeba uvést, že je pravda, jak tvrdí navrhovatelé, že určité dávky, které mají být vyplaceny čtyřem dětem Alessandro Missir Mamachi, podléhají splnění budoucích podmínek, a sice že tyto děti zůstanou vyživovanými osobami a že budou pokračovat ve studiu až do dosažení věku 26 let, což jsou podmínky, které jedno, dvě, tři, nebo dokonce žádné z dětí nemusí splnit. Mimoto, jak rovněž tvrdí navrhovatelé, mohlo by se rovněž stát, že čtyři děti budou pokračovat ve vysokoškolském studiu, které bude ukončeno dříve, než dosáhnou věku 26 let. Nicméně v těchto případech, pokud by dávky podle služebního řádu, jež by byly skutečně vyplaceny, nedosáhly částky 3 miliony eur, Komise by byla povinna vyplatit rozdíl nezbytný k dosažení této částky, neboť utrpěná majetková újma odpovídá této výši odškodnění. Totiž vyplacení částek dávek, na které vzniká nárok, pokud by čtyři děti byly nadále vyživovanými osobami a pokračovaly by ve studiu až do dosažení 26 let věku, nebo v případě, že by studium ukončily před dosažením uvedeného věku, je třeba považovat za určitý způsob, jehož prostřednictvím musí Komise splnit svou povinnost náhrady újmy, jelikož částka ve výši 3 miliony eur, jež má být zaplacena z titulu odškodnění utrpěné majetkové újmy, byla stanovena s konečnou platností. [omissis]
161

V tomto ohledu je ještě důležité uvést, že při jednání Komise připustila, že výhoda ve vztazích mezi EPIC a jejími dodavateli by mohla být vyloučena, pokud by bylo dokázáno, že taková instituce platí svým dodavatelům hotově, což nebylo v případě IFPEN prokázáno. Kromě toho ze spisu vyplývá, že při formálním vyšetřovacím řízení se Komise snažila zjistit, jaké byly v případě IFPEN platební podmínky jejího dluhu vůči dodavatelům (viz bod 103 výše). Je nicméně nutno konstatovat, že odůvodnění napadeného rozhodnutí neobsahuje žádný odkaz na odůvodnění ohledně úvěru, který by případně mohl umožnit uvažovat o použití domněnky stanovené v rozsudku ze dne 3. dubna 2014, La Poste (C‑559/12 P, EU:C:2014:217), ve vztazích mezi IFPEN a jejími dodavateli.
276

Zadruhé je třeba určit míru pravděpodobnosti úspěšnosti nabídky první žalobkyně, a sice příležitost, aby byla zařazena přinejmenším na třetí místo v rámci kaskádového řízení, pokud by neexistovaly různé věcné protiprávnosti, jichž se dopustil EUIPO při zadávacím řízení. V této souvislosti je třeba zohlednit případnou povinnost zadavatele vyloučit konsorcium Drasis jakožto třetího úspěšného uchazeče. Je třeba rovněž zohlednit skutečnost, že technická nabídka první žalobkyně získala nejvyšší známku, avšak její finanční nabídka byla zařazena až na čtvrté místo (viz tabulky uvedené v bodě 14 výše), a že podle způsobu výpočtu uvedeného v bodě 13.5 zadávací dokumentace byla poměrná váha uvedených nabídek pro účely zadání dotčené zakázky 50-50. V rámci nového hodnocení technické kvality nabídky první žalobkyně bez shledaného zjevně nesprávného posouzení by bylo třeba zohlednit skutečnost, že na základě zadavatelem použitého vzorce pro výpočet, by případné zvýšení bodů ve prospěch uvedené nabídky, jejíž hodnocení představuje referenční hodnotu, mělo nutně za následek poměrné snížení hrubých bodů přidělených úspěšným uchazečům, což by mohlo mít vliv na jejich zařazení v rámci kaskádového řízení, jakož i na srovnávací posouzení všech nabídek na základě takto vypočítaných hrubých hodnot k určení ekonomicky nejvýhodnější nabídky podle tabulky uvedené v bodě 14 výše (viz bod 228 výše).
52

Rovněž je třeba uvést, že vzhledem k tomu, že článek 4 napadeného rozhodnutí ukládá Spolkové republice Německo povinnost podporu uvedenou v článku 1 uvedeného rozhodnutí zrušit a vyžádat si ji od příjemců zpět, je třeba mít za to, že žalobkyně je tímto rozhodnutím bezprostředně dotčena. Obě kritéria dovozená judikaturou, a sice zaprvé to, že dotčený akt musí mít bezprostřední účinky na právní situaci žalobce, a zadruhé to, že uvedený akt nesmí ponechávat svým adresátům pověřeným jeho provedením, žádnou posuzovací pravomoc, jsou v projednávaném případě splněna (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 17. září 2009, Komise v. Koninklijke FrieslandCampina, C‑519/07 P, Sb. rozh., EU:C:2009:556, bod 48 a citovaná judikatura). Komise v tomto ohledu ostatně nic nenamítá.
58

Rovněž je třeba uvést, že vzhledem k tomu, že článek 4 napadeného rozhodnutí ukládá Spolkové republice Německo povinnost podporu uvedenou v článku 1 uvedeného rozhodnutí zrušit a vyžádat si ji od příjemců zpět, je třeba mít za to, že žalobkyně je tímto rozhodnutím bezprostředně dotčena. Obě kritéria dovozená judikaturou, a sice zaprvé to, že dotčený akt musí mít bezprostřední účinky na právní situaci žalobce, a zadruhé to, že uvedený akt nesmí ponechávat svým adresátům, pověřeným jeho provedením, žádnou posuzovací pravomoc, jsou totiž v projednávaném případě splněna (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 17. září 2009, Komise v. Koninklijke FrieslandCampina, C‑519/07 P, Sb. rozh., EU:C:2009:556, bod 48 a citovaná judikatura). Komise v tomto ohledu ostatně nic nenamítá.
Označení fluege.de, jehož zápis je požadován pro „Reklamu; vedení obchodní činnosti; komerční správu; kancelářské práce“ spadající do třídy 35 ve smyslu Niceské dohody, „Dopravu; balení a skladování zboží; organizování zájezdů“ spadající do třídy 39 ve smyslu Niceské dohody a „Restaurační služby (stravování); ubytovací služby“ spadající do třídy 43 ve smyslu Niceské dohody, z hlediska průměrného německy hovořícího spotřebitele Evropské unie popisuje výrobky uvedené v přihlášce ochranné známky Společenství ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství.

Vzhledem k tomu, že přihlášenou ochrannou známku může uvedená veřejnost spontánně vnímat jako název domény odkazující na adresu internetové stránky v oblasti letecké dopravy a letů, popisuje „dopravní“ služby spadající do třídy 39, a konkrétněji v rámci těchto služeb služby letecké dopravy. Pokud jde o všechny ostatní služby, které jsou v přihlášce ochranné známky definovány velmi široce, mohou být poskytovány v oblasti letecké dopravy a letů a v úzké spojitosti s ní.

Účinkem skutečnosti, že se k popisnému výrazu, který postrádá rozlišovací způsobilost, připojí prvek odpovídající doméně první úrovně, není to, že se označení z toho vyplývajícímu – které tak relevantní veřejnost spontánně identifikuje jako název domény, a tedy jako odkaz na internetovou adresu – přizná rozlišovací způsobilost. Částí takového názvu domény s rozlišovací způsobilostí totiž není doména prvního stupně, tvořená případně tečkou a skupinou písmen odpovídající národní koncovce, ale nanejvýš doména druhé úrovně, ke které je doména první úrovně připojena.

Název domény jako takový odkazuje nanejvýš na internetovou adresu, a nikoli na obchodní původ výrobků nebo služeb určitého výrobce nebo poskytovatele. Praxe v oblasti přidělování názvů domény a používání názvů domény neurčují způsobilost názvu domény k zápisu jako ochranné známky Společenství s ohledem na absolutní důvody pro zamítnutí definované v nařízení č. 207/2009.

V tomto ohledu je třeba připomenout nezbytnost rozlišení mezi právy vyplývajícími ze zápisu názvu domény a právy vyplývajícími ze zápisu označení jako ochranné známky Společenství. Skutečnost, že určitý účastník je majitelem názvu domény, tedy neznamená, že by uvedený název domény mohl být v důsledku toho zapsán jako ochranná známka Společenství. K takovému zápisu je totiž třeba, aby takový název splňoval všechny podmínky stanovené nařízením č. 207/2009 v tomto ohledu. Jakýkoli argument, který by mohl souviset s neexistencí požadavku na disponibilitu z důvodu údajného výlučného práva k dotčenému názvu domény, je tedy irelevantní.

(viz body 20, 26, 28-31, 38, 41)
Slovní označení NEO, jehož zápis je požadován pro výrobky spadající do tříd 7 a 12 ve smyslu Niceské dohody, z hlediska relevantní veřejnosti ovládající moderní řečtinu popisuje výrobky, kterých se týká přihláška ochranné známky Společenství, ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství.

Oblast působnosti čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství a oblast působnosti čl. 7 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení se určitým způsobem překrývají, jelikož popisná označení uvedená v čl. 7 odst. 1 písm. c) tohoto nařízení postrádají rovněž rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) téhož nařízení. Posledně uvedené ustanovení se odlišuje od čl. 7 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení, jelikož se vztahuje na všechny okolnosti, kdy označení není s to rozlišit výrobky nebo služby jednoho podniku od výrobků či služeb jiných podniků.

(viz bod 42)
Z článku 3 odst. 6 základního antidumpingového nařízení č. 1225/2009 vyplývá, že unijní orgány musí prokázat, že dumpingový dovoz působí podstatnou újmu výrobnímu odvětví Unie s ohledem na jeho objem a cenu. Jedná se zde o tzv. analýzu přičtení újmy. Z článku 3 odst. 7 tohoto nařízení rovněž vyplývá, že uvedené orgány musí jednak zkoumat všechny jiné známé činitele, které působí újmu výrobnímu odvětví Unie ve stejnou dobu jako dumpingové dovozy, a jednak zajistit, aby újma způsobená těmito jinými činiteli nebyla přičítána uvedeným dovozům. Jedná se zde o tzv. analýzu nepřičtení újmy.

Cílem čl. 3 odst. 6 a odst. 7 nařízení č. 1225/2009 je tedy zajistit, aby unijní orgány oddělovaly a rozlišovaly mezi škodlivými účinky dumpingových dovozů a škodlivými účinky způsobenými jinými činiteli. Pokud by orgány neoddělovaly a neodlišovaly účinky jednotlivých činitelů újmy, nemohly by platně dospět k závěru, že dumpingové dovozy způsobily výrobnímu odvětví Unie újmu. Orgány mají při zjišťování újmy dále povinnost přezkoumat zejména to, zda je jimi předpokládaná újma důsledkem vlastního jednání výrobců z Unie.

(viz body 62–64)
Otázka, zda čl. 102 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu musí být vykládán v tom smyslu, že se použije tehdy, jestliže přijetí aktu obsahujícího omezující opatření bylo oznámeno dotčené osobě prostřednictvím zveřejnění oznámení, je rozhodující pro určení toho, zda žádost o úpravu návrhových žádání byla podána před uplynutím lhůty pro podání žaloby proti nařízení, počítané od okamžiku zveřejnění dotčeného oznámení.

V tomto ohledu je třeba uvést, že – jestliže Rada nemůže provést individuální oznámení a nahradí jej zveřejněním oznámení – toto oznámení je aktem, o kterém se dotčené osoby mohou dozvědět, pouze čtou-li Úřední věstník Evropské unie. Cíl čtrnáctidenní lhůty stanovené v čl. 102 odst. 1 jednacího řádu spočívá v zajištění dostatečné doby dotčeným osobám pro podání žaloby proti zveřejněným aktům, a tedy respektování práva na účinnou právní ochranu, které je zakotveno v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie. Jelikož jednací řád v čl. 102 odst. 1 stanoví dodatečnou lhůtu čtrnácti dnů pro podání žaloby proti aktům zveřejněným v Úředním věstníku, je třeba mít za to, že toto ustanovení musí být použito obdobně, rovněž pokud je událostí, která spustí plynutí lhůty pro podání žaloby, oznámení uvedených aktů, které je rovněž zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie. Tytéž důvody, které odůvodnily poskytnutí dodatečné čtrnáctidenní lhůty ohledně zveřejněných aktů, totiž platí ohledně zveřejněných oznámení, a to na rozdíl od individuálních oznámení.

Mimoto, pokud by byl učiněn závěr, že uvedený článek jednacího řádu není za okolností projednávané věci použitelný, nacházeli by se jednotlivci v méně příznivém postavení, než v jakém by byli v případě neexistence povinnosti individuálního oznámení. V posledně uvedeném případě by totiž pouhé zveřejnění aktů obsahujících omezující opatření stačilo ke spuštění plynutí lhůty pro podání žaloby, která by zahrnovala dodatečných čtrnáct dnů podle čl. 102 odst. 1 jednacího řádu.

(viz body 63–66)
Návrhová žádání předložená unijnímu soudu v žalobách úředníků mohou obsahovat pouze výtky spočívající na stejném důvodu jako výtky uplatněné ve stížnosti s tím, že tyto výtky mohou být před unijním soudem dále rozvedeny předložením žalobních důvodů a argumentů, které nejsou nutně uvedeny ve stížnosti, ale úzce s ní souvisejí.

Při posuzování, zda výtky spočívají na stejném důvodu jako výtky uplatněné ve stížnosti, nemůže unijní soud vycházet pouze z okolnosti, že důvod směřuje ke zpochybnění materiální nebo případně formální legality napadeného aktu.

Jiný výklad pravidla shody mezi stížností a žalobou by mohl žalobci umožnit poprvé před unijním soudem uplatnit důvod, který nijak nesouvisí s důvody uvedenými ve stížnosti, pokud se tyto důvody jako celek týkají buď materiální, nebo formální legality dotčeného aktu. Za těchto podmínek by orgán oprávněný ke jmenování v rámci stížnosti znal jen část výhrad vytýkaných administrativě. Jelikož by tak orgán oprávněný ke jmenování nebyl schopen se s dostatečnou přesností seznámit s výhradami nebo požadavky dotyčné osoby, jak vyžaduje judikatura, nemohl by se pokusit o smírné řešení sporu.

Kromě toho okolnost, že důvody obsažené v žalobě a stížnosti mají za cíl zpochybnit materiální nebo formální legalitu aktu, neumožňuje sama o sobě prokázat, že tyto důvody mohou být považovány za důvody mezi sebou úzce související. Pojmy materiální a formální legality jsou totiž vzhledem k přesnému předmětu dané výtky příliš široké a abstraktní na to, aby mohly zajistit, že taková souvislost může existovat mezi důvody spadajícími výlučně pod jeden či druhý tento pojem.

(viz body 31 a 33 až 35)

Odkazy:

Tribunál: 25. října 2013, Komise v. Moschonaki, T‑476/11 P, body 73, 75, 77 až 79 a citovaná judikatura
(viz body 15, 16, 18–21)

Podle čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství se totiž do rejstříku nezapíšou ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost. Tato rozlišovací způsobilost musí být posuzována jednak vzhledem k výrobkům nebo službám, pro které byl zápis požadován, a jednak vzhledem k jejich vnímání relevantní veřejností. Minimální rozlišovací způsobilost však stačí k tomu, aby se absolutní důvod pro zamítnutí stanovený v uvedeném článku neuplatnil. Vnímání relevantní veřejnosti přitom může být ovlivněno povahou označení, jehož zápis byl požadován. Vzhledem k tomu, že průměrní spotřebitelé obvykle nevyvozují obchodní původ výrobků z označení, která splývají se vzhledem těchto výrobků, mají tudíž taková označení rozlišovací způsobilost pouze v případě, že se výrazným způsobem odlišují od normy nebo od zvyklostí daného odvětví.

Označení spočívající ve vyobrazení žlutého kruhového oblouku ve spodní části obrazovky, jehož zápis jako ochranná známka Společenství je požadován pro výrobky spadající do tříd 7 a 9 až 11 ve smyslu Niceské dohody, postrádá rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství.

Přihlášené označení představuje jednoduchý motiv. I přes svou ostrou barvu označení neobsahuje žádný výrazný prvek, který by mohl zaujmout pozornost relevantní veřejnosti, i kdyby byla tato veřejnost považována za veřejnost s vysokou pozorností. V dotčeném odvětví tak není neobvyklé použít okolo obrazovky přístroje takové barevné „vzhledové označení“. Kromě toho žalobkyně neuvádí, že by se přihlášená ochranná známka vztahovala k přesnému odstínu žluté barvy. Je tedy třeba mít za to, že přihlášená ochranná známka nevykazuje žádný jedinečný, originální či neobvyklý charakter.

Přihlášené označení neobsahuje žádný charakteristický prvek ani nemá nápadný či pozornost upoutávající charakter, který by mu mohl přiznat minimální stupeň rozlišovací způsobilosti a který by spotřebiteli umožnil vnímat jej jinak než jako obvyklou dekoraci displeje výrobků spadajících do tříd 7 a 9 až 11.

(viz body 39, 40, 42)
6.

Žaloba na neplatnost — Zrušující rozsudek — Účinky — Omezení Soudním dvorem — Omezující opatření vůči Íránu — Zrušení dvou aktů obsahujících identická omezující opatření ve dvou různých okamžicích — Nebezpečí závažného zásahu do právní jistoty — Zachování účinků prvního z těchto aktů až do nabytí účinku zrušení druhého z aktů (Článek 264 druhý pododstavec SFEU; statut Soudního dvora, čl. 60 druhý pododstavec; rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP; nařízení Rady č. 267/2012) (viz body 74, 75, 77–79)
1.

Ochranná známka Společenství — Definice a nabytí ochranné známky Společenství — Absolutní důvody pro zamítnutí — Překrývání působnosti důvodů uvedených pod písm. b) a písm. c) článku 7 odst. 1 nařízení č. 207/2009 [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 7 odst. 1 písm. b) a c)] (viz body 18, 19)
CS
Sbí rkasoudníchroz hodnutí
ECLI:EU:T:2013 :558 1INFORMACEONEZVEŘEJNĚNÝCHROZHODNU TÍCH
Rozsudek T r ibunálu (pátého senátu) ze dne 2 5. října 2 0 1 3  – Beninca v. Komise
(Věc T-5 6 1 / 1 2 )
„Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049 /2001 — Dokument vypracovaný Komisí v rámci 
řízení o spojení Deutsche Börse a NYSE Euronext — Odepření přístupu — Výjimka týkající se ochrany 
rozhodovacího procesu“
1. Orgány Evropské unie — Právo veřejnosti na přístup k dokumentům — Nařízení č. 1049 /2001 — 
Výjimky z práva n a p řístup k dokumentům — Ochrana r ozhodovacího p rocesu — 
Odepření přístupu k interním d okumentům K omise týkajícím se ř ízení o kontrole spojování 
podniků — Rozhodnutí o ukončení řízení, které je p ředmětem s oudního ř ízení — 
Přípustnost odepření — Upuštění od zamýšleného spojení ze strany účastníků — Neexistence vlivu 
(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049 /2001 , čl. 4 odst. 2 a 3, druhý pododstavec; 
nařízení Rady č. 139/2004 , čl. 6 odst. 1 a čl. 10 o dst. 5) (viz body 30–32, 36–39, 45)
2. Orgány Evropské unie — Právo veřejnosti na přístup k dokumentům — Nařízení č. 1049 /2001 — 
Výjimky z práva na přístup k dokumentům — Převažující veřejný zájem odůvodňující zpřístupnění 
dokumentů — Pojem — Subjektivní zájem d otčené osoby hájit se — Vyloučení (Článek 255 ES; 
nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049 /2001 , první a druhý bod odůvodnění a čl. 2 
odst. 1 a čl. 4 odst. 3, druhý pododstavec) (viz body 52, 58, 59)
3. Orgány Evropské unie — Právo veřejnosti na přístup k dokumentům — Nařízení č. 1049 /2001 — 
Výjimky z práva na přístup k dokumentům — Ochrana rozhodovacího procesu — Dosah týkající se 
dokumentů, které jsou základem legislativního procesu — Uplatnění na dokumenty týkající se 
řízení o kontrole spojování podniků (Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049 /2001 , druhý 
a šestý bod odůvodnění a článek 4; nařízení Rady č. 139/2004 ) (viz bod 64)
Předmět
Návrh n a zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. října 2012 , kterým K omise odepřela přístup 
k mem orandu ve doucího oddělení pověřeného záležitostmi hospodářské soutěže generálního ředitelství 
„pro podniky a průmysl“
2 ECLI:EU:T:2013 :558INFORMACEONEZVEŘEJNĚNÝCHROZHODNU TÍCH
Výrok
1) Žaloba se zamítá.
2) Jürgenu Benincovi se ukládá n áhrada n ákladů řízení.
2.

Ochranná známka Společenství — Definice a nabytí ochranné známky Společenství — Absolutní důvody pro zamítnutí — Překrývající se působnost důvodů uvedených pod písmeny b) a c) čl. 7 odst. 1 nařízení č. 207/2009 [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 7 odst. 1 písm. b) a c)] (viz body 39, 40)
5)

Účinky rozhodnutí 2011/783 a rozhodnutí 2013/270 jsou zachovány, co se týče pánů Nabipour, Eslami, Talai, Fard, Ghezelayagh, Golparvar, Zadeh, Pajand, Sarkandi, Sadat Rasool et Tafazoly, od jeho vstupu v platnost až do nabytí účinnosti částečného zrušení nařízení č. 267/2012.
1)

Evropské komisi se ukládá zaplatit společnosti ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias částky, jejichž výplata byla pozastavena na základě bodu II.28 odst. 8 třetího pododstavce obecných podmínek tvořících přílohu smlouvy o projektu Persona, uzavřené v rámci šestého rámcového programu pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace přispívající k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a k inovacím (2002–2006), aniž by tato výplata předjímala způsobilost výdajů deklarovaných společností ANKO Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias a provedení závěrů závěrečné zprávy o auditu 11‑BA134‑011 Komisí. Vyplacena bude částka do výše zbývající části finančního příspěvku, která byla k dispozici v okamžiku přerušení plateb, a uvedená částka bude navýšena o úroky z prodlení, které počínají běžet pro každé období po uplynutí platební lhůty 45 dnů od schválení příslušných zpráv Komisí, nejpozději však 90 dnů od okamžiku, kdy je Komise obdržela. Na úroky se použije míra navýšení platná první den měsíce, v němž je platba splatná, tak jak byla zveřejněna v řadě C Úředního věstníku Evropské unie.
Rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 6. prosince 2013 – Premiere Polish v. OHIM – Donau Kanol (ECOFORCE)

(Věc T‑361/12)

„Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství ECOFORCE — Starší obrazová ochranná známka ECO FORTE — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

1. Ochranná známka Společenství — Přezkumné řízení — Žaloba k unijnímu soudu — Příslušnost Soudu — Příkaz adresovaný Úřadu — Vyloučení (Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 65 odst. 6) (viz bod 17)

2. Ochranná známka Společenství — Definice a nabytí ochranné známky Společenství — Relativní důvody zamítnutí — Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby — Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou — Kritéria pro posouzení [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 19, 20, 50)

3. Ochranná známka Společenství — Definice a nabytí ochranné známky Společenství — Relativní důvody zamítnutí — Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby — Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou — Slovní ochranná známka ECOFORCE a obrazová ochranná známka ECO FORTE [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 21, 30, 36, 41, 47, 51)

4. Ochranná známka Společenství — Definice a nabytí ochranné známky Společenství — Relativní důvody zamítnutí — Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby — Podobnost dotčených ochranných známek — Kritéria pro posouzení — Kombinovaná ochranná známka [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 24, 25, 32)

Předmět

Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. června 2012 (věc R 851/2011–4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Donau Kanol GmbH & Co. KG a Premiere Polish Co. Ltd

Výrok

1) Žaloba se zamítá.
5.

Žaloba na neplatnost — Zrušující rozsudek — Účinky — Omezení Soudním dvorem — Omezující opatření vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku — Zmrazení finančních prostředků osob zapojených do zneužití veřejných prostředků a fyzických nebo právnických osob nebo subjektů s nimi spojených — Vážné a nenapravitelné ohrožení účinnosti jakéhokoli zmrazení majetku, které by Rada mohla v budoucnu uložit osobám, jichž se zrušený akt týká — Zachování účinků zrušeného rozhodnutí do doby, než uplyne lhůta pro podání kasačního opravného prostředku, nebo do dne jeho zamítnutí (Článek 264 druhý pododstavec SFEU; statut Soudního dvora, čl. 60 druhý pododstavec; rozhodnutí Rady 2011/72, 2011/79, 2012/50 a 2013/72) (viz body 83, 87–89)