ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
46

Pokud však dítě získalo obvyklé bydliště mimo Evropskou unii poté, co bylo protiprávně přemístěno do třetího státu nebo v tomto třetím státě protiprávně zadrženo, čl. 8 odst. 1 tohoto nařízení se nepoužije, neboť neexistuje obvyklé bydliště v členském státě. Na takový případ se totiž toto ustanovení nevztahuje. Z toho plyne, že za těchto okolností pravidlo stanovené v článku 10 tohoto nařízení, které umožňuje vyloučit příslušnost, které by se na základě obecného pravidla mohly domáhat soudy členského státu, ve kterém se nachází nové obvyklé bydliště, ztrácí svůj smysl, a není tedy ani použitelné. Uvedený článek 10 v důsledku toho neodůvodňuje časově neomezené zachování příslušnosti soudů členského státu, ve kterém dítě mělo obvyklé bydliště před protiprávním přemístěním nebo zadržením, pokud bylo toto dítě uneseno do třetího státu.
40

Pod tento pojem tedy spadají z důvodu výskytu takových „vnějších“ událostí střet letounu s ptákem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. května 2017, Pešková a Peška, C‑315/15, EU:C:2017:342, bod 26), poškození pneumatiky letadla takovým cizím předmětem, jako je volný úlomek nacházející se na letištní dráze (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. dubna 2019, Germanwings, C‑501/17, EU:C:2019:288, bod 34), přítomnost paliva na letištní dráze, která vedla k uzavření této dráhy (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. června 2019, Moens, C‑159/18, EU:C:2019:535, bod 29), kolize mezi výškovým kormidlem stojícího letadla a wingletem letadla jiné letecké společnosti, která byla způsobena pohybem posledně zmíněného letadla (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 14. ledna 2021, Airhelp, C‑264/20, nezveřejněné, EU:C:2021:26, bod 26), ale také skrytá výrobní vada nebo též akty sabotáže či terorismu (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 22. prosince 2008, Wallentin-Hermann, C‑549/07, EU:C:2008:771, bod 26, a ze dne 17. září 2015, van der Lans, C‑257/14, EU:C:2015:618, bod 38).
7

Rozhodnutím ze dne 27. června 2014 konstatoval Naczelnik Urzędu Skarbowego w Białymstoku (ředitel finančního úřadu v Białystoku, Polsko) existenci dluhu společnosti P. z titulu DPH za období od března do prosince 2011, přeplatek na dani za období od března do června 2011, jakož i částku DPH, která měla být zaplacena podle článku 108 zákona o DPH. Kromě toho měl za to, že P. nemůže mít nárok na odpočet DPH odvedené na vstupu na základě faktur vystavených čerpacími stanicemi za nákup pohonných hmot.
40

Zadruhé si předkládající soud klade otázku, zda v případě, že by tento postup skutečně mohla upravit i společnost DB Netz v referenčním dokumentu o podmínkách využívání železniční sítě, musí vnitrostátní regulační subjekt při ověřování takového dokumentu ve smyslu článku 27 směrnice 2012/34 respektovat ustanovení článku 20 nařízení č. 913/2010, podle něhož spolu vnitrostátní regulační subjekty spolupracují, a pokud ano, zda tato povinnost spolupracovat vylučuje, aby byla přijímána jednostranná opatření, nebo znamená, že vnitrostátní regulační subjekt musí usilovat alespoň o koordinovaný postup. Pro případ, že by tento článek 20 nebyl použitelný, se předkládající soud táže, zda srovnatelná povinnost spolupracovat vyplývá z ustanovení směrnice 2012/34, a zejména z ustanovení jejího článku 57. V tomto ohledu má uvedený soud za to, že bez koordinace v této problematice by protichůdné požadavky vnitrostátních regulačních subjektů mohly ztížit, nebo dokonce znemožnit dosažení cíle uvedeného v čl. 13 odst. 1 nařízení č. 913/2010, tj. možnost podávat žádosti o přidělení kapacity infrastruktury na jediném místě a v rámci jediné operace.
3

Body 59 až 62 odůvodnění směrnice 2014/24 uvádějí: „(59) Na trzích Unie v oblasti veřejných zakázek se objevuje silná tendence k soustředění poptávky veřejných kupujících s cílem dosáhnout úspor z rozsahu, včetně nižších cen a transakčních nákladů, a zlepšování a profesionalizace řízení zadávání zakázek. Toho lze dosáhnout soustředěním nákupů buď podle počtu zúčastněných veřejných zadavatelů, nebo podle průběžného objemu a průběžné hodnoty. Avšak soustředění a centralizaci nákupů by měly být pečlivě sledovány, aby se zabránilo nadměrnému soustředění kupní síly a nekalé soutěži a aby byla zachována transparentnost, hospodářská soutěž a rovněž možnosti malých a středních podniků ohledně jejich přístupu na trh. (60) Rámcové dohody jsou v celé Evropě hojně používány a jsou považovány za účinnou techniku zadávání veřejných zakázek. Měly by být proto používány i nadále ve své současné podobě. Určité aspekty by však měly být vyjasněny, zejména pak skutečnost, že rámcové dohody by neměly být uzavírány veřejnými zadavateli, kteří v nich nejsou označeni. Za tímto účelem by veřejní zadavatelé, kteří jsou od samého počátku stranami určité rámcové dohody, měli být jasně označeni jménem nebo jinak, jako je odkaz na určitý druh veřejného zadavatele v rámci jasně vymezené zeměpisné oblasti, aby příslušný veřejný zadavatel mohl být snadno a jednoznačně určen. Obdobně by pak rámcová dohoda, jakmile je uzavřena, neměla být otevřena k přístupu novým hospodářským subjektům. […] (61) […] Veřejným zadavatelům by měla být umožněna větší flexibilita v situacích, kdy zadávají veřejné zakázky na základě rámcových dohod uzavřených s více než jedním hospodářským subjektem a upravujících všechny podmínky. […] Rámcové dohody by neměly být zneužívány nebo používány způsobem, který by bránil hospodářské soutěži, omezoval ji nebo ji narušoval. Veřejní zadavatelé nemají podle této směrnice povinnost zadat veřejné zakázky na stavební práce, dodávky nebo služby, na které se vztahuje určitá rámcová dohoda, na základě této rámcové dohody. (62) Rovněž by mělo být vyjasněno, že zatímco zakázky založené na rámcové dohodě mají být zadány před uplynutím platnosti rámcové dohody samotné, délka trvání jednotlivých zakázek založených na rámcové dohodě nemusí být shodná s dobou platnosti uvedené rámcové dohody, ale může být podle potřeby kratší nebo delší. […] Rovněž by mělo být upřesněno, že mohou výjimečně nastat případy, kdy by mělo být dovoleno, aby i doba platnosti rámcových dohod byla delší než čtyři roky. Tyto případy, které by měly být řádně odůvodněny, a to zejména předmětem rámcové dohody, mohou nastat například tehdy, pokud hospodářské subjekty potřebují zařízení, jehož doba odepisování je delší než čtyři roky a jež musí být k dispozici kdykoli po celou dobu platnosti rámcové dohody.“
39

Pokud by přitom služba, která je specifická a podstatná pro správu fondů kolektivního investování, musela podléhat DPH pouze z toho důvodu, že není externalizována jako celek, zvýhodňovalo by to správcovské společnosti, které tuto službu poskytují samy, jakož i investory, kteří své finance investují přímo do cenných papírů a nevyužívají službu správy fondů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. března 2014, ATP PensionService, C‑464/12, EU:C:2014:139, bod 72 a citovaná judikatura).
„(26)

[…] Především na rozšiřujícím se úvěrovém trhu je důležité, aby se věřitelé nepouštěli do nezodpovědného půjčování ani neposkytovali úvěry bez předchozího posouzení úvěruschopnosti, a členské státy by měly vykonávat nezbytný dohled s cílem předejít takovému jednání, a měly by pro tyto případy stanovit nezbytné prostředky k sankcionování věřitelů. […] věřitelé [by měli mít] povinnost kontrolovat v jednotlivých případech úvěruschopnost spotřebitele. Za tímto účelem by jim mělo být dovoleno využívat informace poskytnuté spotřebitelem nejen během přípravy dané úvěrové smlouvy, ale i v průběhu dlouhodobého obchodního vztahu. Orgány členských států by mohly rovněž vydávat vhodné pokyny a obecné směry pro věřitele. Rovněž spotřebitel by měl jednat obezřetně a dodržovat své smluvní povinnosti.
40

Pokud by taková doporučení týkající se zdraví měla spadat do působnosti směrnice 85/374, vedlo by to nejen k popření rozlišení mezi výrobky a službami provedeného unijním normotvůrcem a vyloučení těchto služeb z působnosti této směrnice, ale také k založení objektivní odpovědnosti vydavatelů novin, kteří by neměli možnost nebo pouze omezenou možnost se této odpovědnosti zprostit. Takový důsledek by přitom narušil cíl spočívající v zajištění spravedlivého rozdělení rizik mezi poškozenou osobu a výrobce, jak je připomenuto v sedmém bodě odůvodnění uvedené směrnice.
16

Předkládající soud konstatuje, že souběžné uplatnění běžných úroků a úroků z prodlení za období od rozhodnutí o zesplatnění úvěru do skutečného splacení dlužné částky úvěru by jednak vedlo k překročení zákonem stanovené horní hranice a jednak by nutně vedlo ke zhoršení situace spotřebitele.
26

Pokud jde dále o údajnou diskriminaci na základě rasy nebo etnického původu, předkládající soud uvádí, že oöADG provádí v rozsahu, v němž je to relevantní pro účely věci v původním řízení, do rakouského práva směrnici 2000/43, ačkoli tento zákon používá výraz „etnická příslušnost“. Předkládající soud, který uvádí, že na základě čl. 3 odst. 2 této směrnice nespadá nerovné zacházení založené na kritériu postavení státního příslušníka třetí země v zásadě a jako takové pod uvedenou směrnici, se táže, zda za určitých podmínek může kritérium státní příslušnosti nicméně představovat „nepřímou diskriminaci“ na základě etnického původu ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. b) téže směrnice. V tomto ohledu poznamenává, že musí rozhodnout o pravidlu, které ukládá povinnost mít základní znalosti německého jazyka a jasně stanoveným způsobem to prokázat. V případě, že by bylo třeba zkoumat, zda oöWFG zavádí nepřímou diskriminaci, musel by ověřit, zda je tato diskriminace odůvodněná. Cílem § 6 odst. 9 a 11 oöWFG je podle jeho názoru poskytnout státním příslušníkům třetích zemí omezenější přístup k příspěvku na bydlení a důvodem požadavku základních znalostí německého jazyka je to, že jsou tyto znalosti důležité pro sociální integraci dotyčného. Požadavek předložení důkazu o takových znalostech si podle předkládajícího soudu zasluhuje diskusi s ohledem na ostatní podmínky požadované pro přiznání příspěvku na bydlení a na požadavky, které dotyčný státní příslušník třetí země musí splnit, aby získal „právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta“ ve smyslu čl. 2 písm. b) směrnice 2003/109.
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi BE, podnikem v úpadku, a DT, společníkem a jednatelem tohoto podniku, na straně jedné a Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Suceava (okresní správa veřejných financí v Sučavě, Rumunsko), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Iaşi (regionální generální ředitelství pro veřejné finance v Jasech, Rumunsko) (dále jen společně „daňové orgány“), jakož i Accer Ipurl Suceava, jednajícím jakožto insolvenční správce společnosti BE, a EP na straně druhé ve věci rozhodnutí daňových orgánů, přijatém v návaznosti na prohlášení úpadku společnosti BE, opravit některé odpočty daně z přidané hodnoty (DPH), které společnost BE provedla před prohlášením svého úpadku.
19

Podle předkládajícího soudu z judikatury Soudního dvora nelze mimo jakoukoli rozumnou pochybnost vyvodit, zda ustanovení, které stejně jako čl. 103 odst. 3 celního kodexu Unie stanoví pozastavení běhu promlčecí lhůty, musí být považováno za hmotněprávní pravidlo nebo procesní pravidlo. V případě, že by bylo hmotněprávním pravidlem, má tento soud za to, že čl. 221 odst. 3 celního kodexu Společenství by zůstal použitelný na celní dluh vzniklý přede dnem 1. května 2016, takže by takový dluh byl promlčen po uplynutí lhůty tří let od jeho vzniku.
13

CX vykonávala zaměstnaneckou činnost poprvé od 1. února do 30. dubna 2016, podruhé od 15. listopadu do 31. prosince 2017, potřetí od 1. ledna do 15. ledna 2018 a konečně počtvrté od 1. srpna do 31. prosince 2018.
34

U 18 celních prohlášení učiněných žalobkyní v původním řízení, včetně celního prohlášení týkajícího se dotčeného zboží, měly příslušné celní útvary za to, že sazební zařazení do podpoložek 4419009000 a 4419190000 KN je nesprávné. Podle těchto útvarů z pravidla 1, pravidla 2 písm. b), pravidla 3 písm. b) a pravidla 6 všeobecných pravidel pro výklad KN vyplývá, že složka z plastu, a sice z melaminformaldehydové pryskyřice, dává dotčenému zboží jeho tvar, tvrdost, jakož i pevnost, a dává tomuto zboží jeho podstatné rysy, takže toto zboží spadá do čísla 3924 KN, konkrétně pak vzhledem k jeho původu do podpoložky 3924100011 KN, pro kterou je použitelná celní sazba ve výši 6,5 %. Uvedené útvary tudíž rozhodnutími ze dne 23. února a 5. září 2018 (dále jen „opravná rozhodnutí“) změnily v tomto smyslu zařazení dotčeného zboží ve všech celních prohlášeních učiněných žalobkyní v původním řízení.
28

Tak je tomu tím spíše i v případě, kdy se jedná o spor mezi generálním konzulátem a osobou, která v něm poskytuje služby v podobě individuální práce související s přijímáním dokumentů do spisů předložených bulharskými státními příslušníky u konzulátu, jakož i se správou těchto spisů, což jsou služby, které nespadají do výkonu veřejné moci a nehrozí u nich, že budou zasahovat do zájmů Bulharské republiky v oblasti bezpečnosti (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. července 2012, Mahamdia, C‑154/11, EU:C:2012:491, bod 56).
4

Článek 2 této směrnice, nadepsaný „Definice“, stanoví: „Pro účely této směrnice se rozumí: a) ‚mezinárodní ochranou‘ postavení uprchlíka nebo status doplňkové ochrany ve smyslu písmen e) a g); b) ‚osobou požívající mezinárodní ochrany‘ osoba, které bylo přiznáno postavení uprchlíka nebo status doplňkové ochrany ve smyslu písmen e) a g); c) ‚Ženevskou úmluvou‘ Úmluva o právním postavení uprchlíků [podepsaná v Ženevě] dne 28. července 1951 [Recueil des traités des Nations unies, sv. 189, s. 150, č. 2545 (1954)] ve znění Newyorského protokolu [týkajícího se právního postavení uprchlíků, uzavřeného v New Yorku] dne 31. ledna 1967; d) ‚uprchlíkem‘ státní příslušník třetí země, který se v důsledku oprávněných obav před pronásledováním z důvodů rasových, náboženských nebo národnostních nebo z důvodů příslušnosti k určitým společenským vrstvám nebo i zastávání určitých politických názorů nachází mimo zemi své státní příslušnosti a je neschopen přijmout, nebo vzhledem ke shora uvedeným obavám odmítá ochranu dotyčné země, nebo osoba bez státní příslušnosti, která se ze stejných shora uvedených důvodů nachází mimo zemi svého dosavadního pobytu, která vzhledem ke shora uvedeným obavám se tam nechce nebo nemůže vrátit a na kterou se nevztahuje článek 12; e) ‚postavením uprchlíka‘ uznání státního příslušníka třetí země nebo osoby bez státní příslušnosti členským státem za uprchlíka; f) ‚osobou, která má nárok na doplňkovou ochranu‘ státní příslušník třetí země nebo osoba bez státní příslušnosti, která nesplňuje podmínky pro uznání za uprchlíka, ale u které existují závažné důvody se domnívat, že pokud by se vrátila do země svého původu, nebo v případě osoby bez státní příslušnosti do země svého dosavadního pobytu, byla by vystavena reálné hrozbě, že utrpí vážnou újmu uvedenou v článku 15, a na kterou se nevztahuje čl. 17 odst. 1 a 2, přičemž tato osoba nemůže nebo vzhledem ke shora uvedené hrozbě nechce přijmout ochranu dotyčné země; g) ‚statusem doplňkové ochrany‘ uznání státního příslušníka třetí země nebo osoby bez státní příslušnosti členským státem za osobu, která má nárok na doplňkovou ochranu; h) ‚žádostí o mezinárodní ochranu‘ žádost o ochranu členským státem podaná státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti, u níž lze předpokládat, že žadatel usiluje o získání postavení uprchlíka nebo statusu doplňkové ochrany, a ve které nežádá výslovně o jinou formu ochrany, jež nespadá do oblasti působnosti této směrnice a o niž lze požádat samostatně; […]“
36

Soudní dvůr tak rozhodl, že článek 205 směrnice 2006/112 umožňuje členskému státu považovat osobu za společně a nerozdílně odpovědnou za odvod DPH, pokud v okamžiku operace uskutečněné v její prospěch věděla nebo měla vědět, že daň dlužná za tuto operaci, nebo za předchozí nebo následnou operaci, zůstane nezaplacená, a opřít se v tomto ohledu o domněnky, je-li splněna podmínka, že takové domněnky nemohou být vyjádřeny takovým způsobem, aby se jejich vyvrácení důkazem o opaku stalo pro osobu povinnou k dani prakticky nemožné nebo nadměrně obtížné, a za podmínky, že se tím nevytváří systém odpovědnosti bez zavinění, který by šel nad rámec toho, co je nezbytné pro ochranu plateb do veřejného rozpočtu. Hospodářské subjekty, které přijmou veškerá opatření, která po nich mohou být rozumně požadována k zajištění toho, aby jejich plnění nebyla součástí zneužívajícího nebo podvodného řetězce, musí mít možnost důvěřovat legalitě těchto plnění, aniž by jim hrozilo, že budou společně a nerozdílně odpovědné za odvod této daně dlužné jinou osobou povinnou k dani (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. května 2006, Federation of Technological Industries e.a., C‑384/04, EU:C:2006:309, body 32 a 33, jakož i citovaná judikatura).
12

Článek 52 směrnice 2004/18, který je nadepsán „Úřední seznamy schválených hospodářských subjektů a osvědčení subjekty veřejného nebo soukromého práva“, stanoví: „1. Členské státy mohou zavést buď úřední seznamy schválených zhotovitelů, dodavatelů nebo poskytovatelů služeb, nebo osvědčení vydávané veřejnoprávními či soukromoprávními osvědčovacími subjekty. Členské státy přizpůsobí podmínky pro zápis do těchto seznamů a pro vydávání osvědčení osvědčovacími subjekty čl. 45 odst. 1 a odst. 2 písm. a) až d) a g), článku 46, čl. 47 odst. 1, 4 a 5, čl. 48 odst. 1, 2, 5 a 6, článku 49 a případně článku 50. […] 2. Hospodářské subjekty, které jsou zapsané do úředních seznamů nebo mají osvědčení, mohou zadavateli předložit pro každou zakázku osvědčení o zápisu vydané příslušným subjektem nebo osvědčení vydané příslušným osvědčovacím subjektem. V osvědčeních se uvádějí doklady, které jim umožnily zápis do seznamu nebo získání osvědčení, jakož i zařazení, které jim bylo na tomto seznamu přiděleno. 3. Ověřený zápis do úředních seznamů provedený příslušnými subjekty nebo osvědčení vydané osvědčovacím subjektem nezakládá z hlediska veřejných zadavatelů z jiných členských států předpoklad vhodnosti, s výjimkou čl. 45 odst. 1 a odst. 2 písm. a) až d) a g), článek 46, čl. 47 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 48 odst. 2 písm. a) bodu i), písm. b), e), g) a h) v případě zhotovitelů, odst. 2 písm. a) bodu ii), písm. b), c), d) a j) v případě dodavatelů a odst. 2 písm. a) bodu ii) a písm. c) až i) v případě poskytovatelů služeb. 4. Informace, které lze vyvodit ze zápisu do úředních seznamů nebo z osvědčení, nelze bezdůvodně zpochybnit. Pokud jde o placení příspěvků na sociální zabezpečení a daní, lze od každého zapsaného hospodářského subjektu kdykoli při nabídce zakázky vyžadovat další osvědčení. Veřejní zadavatelé z jiných členských států použijí odstavec 3 a první pododstavec tohoto odstavce pouze ve prospěch hospodářských subjektů usazených v členském státě, který úřední seznam vede. 5. Pro jakýkoli zápis hospodářských subjektů z jiných členských států do úředního seznamu nebo pro vydání osvědčení těmto subjektům subjekty uvedenými v odstavci 1 nelze vyžadovat žádné další důkazy nebo údaje než ty, které se vyžadují od vnitrostátních hospodářských subjektů, a v každém případě pouze ty, které jsou uvedeny v článcích 45 až 49 a případně článku 50. Hospodářské subjekty z jiných členských států však nejsou povinny žádat o takový zápis nebo osvědčení proto, aby se mohly podílet na veřejné zakázce. Veřejní zadavatelé uznávají rovnocenná osvědčení od subjektů usazených v jiných členských státech. Přijmou rovněž jiné rovnocenné důkazy. 6. Hospodářské subjekty mohou kdykoli požádat o zápis do úředního seznamu nebo o vydání osvědčení. Musí být informovány v přiměřeně krátké době o rozhodnutí orgánu, který vypracovává seznam, nebo příslušného osvědčovacího subjektu. […]“
38

Tento původ totiž musí být v každém případě určen na základě rozhodujícího kritéria, kterým je „poslední podstatné zpracování nebo opracování“ dotčeného zboží (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 13. prosince 1989, Brother International, C‑26/88, EU:C:1989:637, bod 15, jakož i ze dne 11. února 2010, Hoesch Metals and Alloys, C‑373/08, EU:C:2010:68, bod 38). Jak vyplývá z judikatury Soudního dvora, tento výraz musí být pak chápán tak, že odkazuje na fázi výroby, během níž toto zboží získá své určení (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 13. prosince 2007, Asda Stores, C‑372/06, EU:C:2007:787, bod 36 a citovaná judikatura), jakož i specifické vlastnosti a složení, které dosud nemělo (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 26. ledna 1977Gesellschaft für Überseehandel, 49/76, EU:C:1977:9, bod 6, jakož i ze dne 11. února 2010, Hoesch Metals and Alloys, C‑373/08, EU:C:2010:68, bod 46), a které nemají později projít významnými kvalitativními změnami (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. února 2010, Hoesch Metals and Alloys, C‑373/08, EU:C:2010:68, bod 47 a citovaná judikatura).
18

V tomto ohledu má předkládající soud za to, že je splněno několik podmínek první věty bodu 11 přílohy I této směrnice. Článek oznamující soukromý večerní shopping nazvaný „Grazia StyleNight by Peek&Cloppenburg“ představuje podle názoru uvedeného soudu „obchodní praktiku“ společnosti P&C Düsseldorf. Tento článek měl podle jeho názoru redakční obsah. Uveřejnění tohoto redakční obsahu bylo použito k podpoře prodeje zboží P&C Düsseldorf. Uvedený soud má dále za to, že z tohoto článku nebylo dostatečně zřejmé spojení této reklamy a jejího financováním s tímto obchodníkem.
40

Článek 1 odst. 2 směrnice 2014/41 stanoví, že členské státy vykonají evropský vyšetřovací příkaz na základě zásady vzájemného uznávání a v souladu s touto směrnicí. Podle článku 9 odst. 1 uvedené směrnice vykonávající orgán uzná evropský vyšetřovací příkaz bez dalších formalit a zajistí jeho výkon stejným způsobem a za stejných podmínek, jako by daný vyšetřovací úkon byl nařízen orgánem vykonávajícího státu. Podle téhož ustanovení tento orgán může rozhodnout, že evropský vyšetřovací příkaz nevykoná s poukazem na některý z důvodů pro odmítnutí uznání nebo výkonu nebo některý z důvodů odkladu stanovených v téže směrnici. Článek 9 odst. 3 směrnice 2014/41 dále stanoví, že pokud vykonávající orgán obdrží evropský vyšetřovací příkaz, který nebyl vydán vydávajícím orgánem ve smyslu článku 2 písm. c) této směrnice, vykonávající orgán vrátí evropský vyšetřovací příkaz zpět vydávajícímu státu [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. prosince 2020, Staatsanwaltschaft Wien (padělané platební příkazy), C‑584/19, EU:C:2020:1002, body 43 až 45].
15

V tomto ohledu má tento soud zaprvé za to, že podmínka týkající se věkové hranice může přispět k integraci dítěte v členském státě. Okolnost, že dítě přicestuje do Dánska co možná nejmenší, totiž podporuje jeho integraci do tohoto členského státu, jelikož v něm žije převážnou část svého dětství a vykonává v něm podstatnou část školní docházky a vzdělávání.
12

Poté, co Landgericht Frankfurt am Main (zemský soud ve Frankfurtu nad Mohanem) zamítl její žalobu, podala lékárnická komora Severního Porýní proti tomuto rozhodnutí odvolání k Oberlandesgericht Frankfurt am Main (vrchní zemský soud ve Frankfurtu nad Mohanem, Německo), který uvedenému odvolání vyhověl. Společnost DocMorris tedy podala opravný prostředek „Revision“ k předkládajícímu soudu, Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo), kterým tato společnost usiluje o potvrzení rozsudku vyneseného v prvním stupni.
(16)

Osoby požívající práva pobytu by neměly být vyhoštěny, pokud nepředstavují nepřiměřenou zátěž pro systém sociální pomoci hostitelského členského státu. Vyhoštění ze země by tedy nemělo být automatickým důsledkem využití systému sociální pomoci. Hostitelský členský stát by měl posuzovat, zda se nejedná o dočasné potíže, a při posuzování, zda se příjemce pomoci stal nepřiměřenou zátěží pro systém sociální pomoci a zda by měl být vyhoštěn, zohlednit délku pobytu, osobní poměry a objem poskytované pomoci. Zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné či uchazeči o zaměstnání, jak byli definováni Soudním dvorem, by v žádném případě neměli být vyhoštěni, s výhradou případů odůvodněných veřejným pořádkem nebo veřejnou bezpečností.“