6

Tribunál shrnul skutečnosti předcházející sporu v následujících bodech napadeného usnesení: „1 Žalobce, Claudio Necci, plnil své pracovní povinnosti u Evropské komise […] jako smluvní zaměstnanec od 1. července 2009 do 30. června 2011. 2 Dne 27. října 2010 požádal žalobce o převod nároků na důchod […], které nabyl během svého služebního poměru u italské správy, do důchodového systému orgánů Evropské unie (dále jen ‚DSEU‘) na základě čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu [ve znění nařízení č. 723/2004]. 3 Dne 1. července 2011 žalobce ukončil pracovní poměr u Komise a odešel do důchodu ve věku 64 let. 4 Rozhodnutím ze dne 18. července 2011 Komise stanovila nároky žalobce na důchod. Ukončila rovněž jeho účast na pojištění v [JSIS], přičemž vycházela z článku 95 [PŘOZ], který podmiňuje zachování nároků vyplývajících ze SJIS pro smluvního zaměstnance, který setrval ve služebním poměru s Unií do důchodového věku tím, že pracoval jako smluvní zaměstnanec déle než tři roky. Rozhodnutí ze dne 18. července 2011 nebylo zpochybněno. 5 Dne 12. února 2014 informoval italský penzijní fond Komisi, že výše kapitálové hodnoty nároků na důchod žalobce ke dni podání žádosti [o převod nároků na důchod] činí 383570,92 eura. 6 E-mailem ze dne 18. března 2014 zaslaly útvary Komise žalobci oznámení o předběžném výpočtu jeho odsloužených let a požádaly ho, aby se rozhodl o převodu jeho nároků na důchod. Tento dokument, který odkazoval na článek 95 PŘOZ, poukázal na podmínku, že tři roky skutečné služby v orgánech Unie jsou nezbytné pro vznik nároku na pojištění pro případ nemoci u těchto orgánů, a upozornil žalobce na důsledky, které může mít [převod jeho nároků na důchod]. 7 Dne 11. dubna 2014 zaslal žalobce Úřadu pro správu a vyplácení individuálních nároků (PMO) e-mail, v němž žádal o prodloužení lhůty pro své rozhodnutí o [převodu jeho nároků na důchod]. Dodal: ‚Jsem si vědom toho, že ztratím zdravotní pojištění Itálie a že nebudu pojištěn u JSIS Komise. Chtěl bych si vyžádat více informací o soukromém pojištění.‘ Prodloužení lhůty mu bylo přiznáno do 5. května 2014. 8 Dne 6. května 2014 žalobce přijal předběžnou nabídku [převodu jeho nároků na důchod], která vedla k uznání dodatečných roků započitatelných pro účely důchodu, které jsou započítávány v rámci DSEU, v délce 16 let, 9 měsíců a 17 dnů. […] 11 Dne 14. srpna 2017 vyplatil italský penzijní fond DSEU z titulu vnitrostátních důchodových nároků žalobce částku 387768,73 eura. 12 Dne 19. září 2017 přijala Komise první rozhodnutí týkající se uznání roků započitatelných pro účely důchodu, kterým byla žalobci přiznána dodatečná doba pojištění v DSEU v délce 14 let a 9 dnů. Na základě stížnosti podané žalobcem dne 18. prosince 2017 a přijaté dne 14. března 2018 bylo toto období roků započitatelných pro účely důchodu prodlouženo na 16 let, 9 měsíců a 17 dnů. 13 Dne 18. prosince 2017 podal žalobce v návaznosti na převod svých nároků na důchod u PMO žádost o účast na pojištění u SJIS. 14 Tato žádost byla implicitně zamítnuta dne 18. dubna 2018 podle čl. 90 odst. 1 služebního řádu [ve znění nařízení č. 1080/2010], [přičemž toto implicitní zamítnutí představuje sporné rozhodnutí]. 15 Dne 18. července 2018 podal žalobce proti [spornému rozhodnutí] stížnost na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu [ve znění nařízení č. 1080/2010]. 16 Rozhodnutím ze dne 19. listopadu 2018 byla tato stížnost zamítnuta. Toto rozhodnutí je založeno na skutečnosti, že stížnost byla nepřípustná, jelikož měla být podána proti rozhodnutí ze dne 18. července 2011, kterým se stanoví nároky žalobce na důchod, ve kterém bylo uvedeno, že není účastníkem SJIS.“