ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
47.

Jak již bylo zdůrazněno v průběhu tohoto řízení, ačkoli znění čl. 11, odst. 2 směrnice 97/13 se liší od článku 13 „autorizační“ směrnice, když posledně uvedená je nepopiratelně přesnější co do předmětu uvedených poplatků (první věta článku 13) i co do podmínek, které tyto poplatky musejí splňovat (druhá věta článku 13), zdá se, že cíle sledované těmito ustanoveními jsou shodné.
8.

Výše paušální odměny a úměrné odměny, jsou stanoveny v článcích 2, 4, 8 a 9 královské vyhlášky ze dne 30. října 1997, kterou se stanoví odměna autorů a vydavatelů za rozmnožování děl na grafickém nebo obdobném nosiči pro soukromé nebo vzdělávací účely ( 5 ). Tyto články stanoví ( 6 ): „Článek 2 1. Výše paušální odměny vybírané z kopírovacích přístrojů se stanoví na: 1° [5,01] eura za kopírovací přístroj s rychlostí kopírování nižší než 6 stran za minutu; 2° [18,39] eura za kopírovací přístroj s rychlostí kopírování od 6 do 9 stran za minutu; 3° [60, 19] eura za kopírovací přístroj s rychlostí kopírování od 10 do 19 stran za minutu; 4° [195,60] eura za kopírovací přístroj s rychlostí kopírování od 20 do 39 stran za minutu; 5° [324, 33] eura za kopírovací přístroj s rychlostí kopírování od 40 do 59 stran za minutu; 6° [810, 33] eura za kopírovací přístroj s rychlostí kopírování od 60 do 89 stran za minutu; 7° [1838,98] eura za kopírovací přístroj s rychlostí kopírování přesahující89 stran za minutu. Pro stanovení výše paušální odměny se bere v úvahu rychlost černobílého kopírování, a to i v případě přístrojů umožňujících pořizování barevných kopií. 2. Výše paušální odměny použitelné na rozmnožovací stroje a na kancelářské ofsetové stroje se stanoví na: 1° [324,33] eura za rozmnožovací stroj; 2° [810,33] eura za kancelářský ofsetový stroj. […] Článek 4 U přístrojů, které sdružují několik funkcí odpovídajících funkcím přístrojů uvedených v článcích 2 a 3, odpovídá výše paušální odměny nejvyšší částce z částek uvedených v článcích 2 a 3, které se mohou použít na integrovaný přístroj. […] Článek 8 V případě, že povinná osoba neposkytne součinnost podle článků 10 až 12, výše úměrné odměny se stanoví na: 1 [0,0334] eura za každou rozmnoženinu chráněného díla; 2 [0,0251] eura za každou rozmnoženinu chráněného díla pořízenou prostřednictvím přístrojů používaných vzdělávacím zařízením nebo veřejnou půjčovnou. Částky uvedené v prvním pododstavci se vynásobí dvěma v případě barevných rozmnoženin chráněných děl. Článek 9 Pokud povinná osoba poskytla součinnost při výběru úměrné odměny organizací pro kolektivní správu práv, stanoví se její výše na 1° [0,0201] eura za každou rozmnoženinu chráněného díla; 2° [0,0151] eura za každou rozmnoženinu chráněného díla pořízenou prostřednictvím přístrojů používaných vzdělávacím zařízením nebo veřejnou půjčovnou. Částky uvedené v prvním pododstavci se vynásobí dvěma v případě barevných rozmnoženin chráněných děl.“
63.

Stejně nepřesvědčivý je i argument Departamento de Sanidad, že v případě rozšíření zadávacího řízení na zařízení v jiných obcích by nebylo nezbytné uzavření smluv se soukromými uchazeči, neboť příslušné zákroky by mohly být prováděny ve veřejné nemocnici náležející do jiného zdravotního okrsku – zejména v nemocnici Cruces, které se sporná nabídková řízení netýkají.
94.

Pokud by orgány (zejména Komise) musely v průběhu antidumpingových šetření odpovídat jednotlivě na každou podrobnou otázku vznesenou jednotlivými účastníky řízení, znamenalo by to pro ně nadměrnou zátěž. Podstatné je, aby se dotčené straně dostalo dostatečné odpovědi, která jí umožní pochopit, že dané otázky byly zváženy, byl vyvozen konkrétní závěr a že tento závěr vychází z konkrétních důvodů. Následně se může (pokud si přeje) pokusit zpochybnit přiměřenost způsobu, jakým byla jeho vyjádření zvážena.
28.

Pouze v případě, že by odpověď Soudního dvora vedla k vyloučení existence takového spojení odůvodňujícího rozhodnout o obou nárocích společně, by bylo namístě zadruhé ověřit, zda nárok na vrácení prodejní ceny CLN nemůže být sám o sobě považován za spadající do příslušnosti italského soudu. Corte suprema di cassazione navrhuje, aby toto ověření proběhlo ve dvou etapách, přičemž zpočátku by mělo být zjištěno, jaký význam má být přiznán doložce o příslušnosti, jež je obsažena v memorandu, a v případě, že by tato doložka byla bezvýznamná, by mělo být následně určeno, zda do „věcí týkajících se smlouvy a nároků ze smlouvy“ ve smyslu čl. 5 bodu 1 nařízení č. 44/2001 spadá spor, v němž žalobce popírá existenci platného smluvního vztahu a domáhá se vrácení částky, kterou zaplatil na základě aktu, který nemá podle jeho mínění žádnou právní hodnotu.
58.

Vzhledem k tomu, že předkládající soud nepředložil v tomto ohledu žádné argumenty, bylo by velice riskantní zabývat se touto otázkou z hlediska zásady rovnosti. Komise se o to pokusila, přičemž vycházela z předpokladu, že žalobci v původním řízení byli podle vlastního názoru diskriminováni tím, že jim vnitrostátní právní předpisy uložily zátěž, která je podle nich v rozporu se směrnicí o univerzální službě. Komise poukazuje na to, že pokud by tomu tak bylo, položení předběžné otázky by postrádalo smyslu, neboť problém by nespočíval ve směrnici, nýbrž ve vnitrostátním právním předpisu.
12.

Podle bodu 4 smlouvy z roku 2005 se navýšení poplatku za těžbu bude po dobu patnácti let od účinnosti smlouvy vztahovat na všechna naleziště společnosti MOL, na nichž již probíhá těžba v režimu povolení, tedy na 44 nalezišť uhlovodíků, na nichž byla těžba zahájena po 1. lednu 1998, a na 93 nalezišť zemního plynu, na nichž byla těžba zahájena před tímto datem. Sazba navýšeného poplatku za těžbu za pátý rok prodloužení platí až do patnáctého roku. V případě nalezišť zemního plynu, na nichž byla těžba zahájena před 1. lednem 1998, se pro jednotlivé roky po dobu prvních pěti let prodloužení použijí na matematický vzorec stanovený v § 20 odst. 3 písm. b) horního zákona, příslušné navyšovací koeficienty (viz bod 11 tohoto stanoviska), přičemž navyšovací koeficient pro pátý rok platí až do patnáctého roku.
7.

V této souvislosti navrhnu Soudnímu dvoru, aby rozhodl, že podmínka vycházející z vlivu opatření na obchod mezi členskými státy uvedená v čl. 7 odst. 3 písm. b) rámcové směrnice předpokládá, že je třeba prokázat, že dotčené opatření by mohlo citelně ovlivnit obchod mezi členskými státy tím, že by mělo přímý či nepřímý nebo skutečný či potenciální vliv na obchod mezi nimi. Vzhledem k tomu, že toto posouzení představuje skutkovou otázku, přikloním se k tomu, že je na každém z příslušných vnitrostátních orgánů provést toto posouzení in concreto, a to s ohledem na povahu daného opatření a služeb, jakož i postavení a význam dotyčných operátorů na trhu.
47.

A2A má rovněž za to, že „ochrana legitimního očekávání brání tomu, aby vnitrostátní právní předpisy zbavily se zpětným účinkem osobu právně chráněného očekávání v to, že její povinnost navrácení je zatížena jednoduchými úroky“. Tato společnost navíc uvádí, že akty orgánů a vnitrostátní opatření, která je provádějí, musí být určité a předvídatelné, aby dotyčným osobám umožnily odhadnout jejich účinky v čase a seznámit se přesně s rozsahem povinností, které jim ukládají. Podle A2A se tento požadavek právní jistoty uplatní obzvláště tehdy, jde-li o právní úpravu, jež by mohla obsahovat finanční zátěž pro jednotlivce.
53.

Co se týče insolvence SNCM, Francouzská republika tvrdí, že z účetní závěrky SNCM za rok 2012 vyplývá, že aktiva, jimiž tato společnost disponovala k 31. prosinci 2012, odpovídala částce 87,831 milionu eur, takže navrácení částky 220,224 milionů eur by nevyhnutelně způsobilo její platební neschopnost. Vzhledem k tomu, že stav pokladny SNCM závisel do značné míry na střednědobém úvěru ve výši 87,3 milionu eur, jejž této společnosti poskytl její většinový akcionář, společnost Veolia Transdev, která mohla kdykoli požádat o předčasné splacení tohoto úvěru, navrácení částky 220,224 milionu eur by nevyhnutelně znemožnilo financování jakýchkoli forem dalšího fungování společnosti. Zmíněný podnik nadto v roce 2012 vykazoval čistou ztrátu ve výši 14,251 milionu eur, a pokud by byla nyní navýšena o dalších 220,224 milionu eur, bylo by jen málo pravděpodobné, že by nějaký podnik měl zájem o převzetí SNCM, takže zánik této společnosti by byl nevyhnutelný.
11.

Důvod pro zamítnutí (a neplatnost) stanovený v čl. 4 odst. 3 směrnice (a v odpovídajícím čl. 8 odst. 5 nařízení) odráží myšlenku, že hodnota ochranné známky může široce přesahovat její schopnost označení původu: hodnota ochranných známek může mimo jiné spočívat v image, který ochranná známka zprostředkovává. To bylo označeno jako „reklamní funkce“ ochranných známek ( 5 ). V tomto smyslu není chráněno až tak označení původu, ale spíše hospodářský úspěch některých ochranných známek. S ohledem na tyto aspekty nelze zjevně vyloučit, že image dané ochranné známky by mohl být narušen, pokud by bylo povoleno užívání totožné nebo podobné ochranné známky. To je možné dokonce i (a zejména) v případě, kdy výrobky a služby označené touto pozdější ochrannou známkou nespadají do stejné třídy jako výrobky a služby, na které se vztahuje starší ochranná známka. Lze tvrdit, že to je důvod, proč je nezbytné rozšířit ochranu ochranných známek Společenství nad rámec tříd výrobků a služeb, pro které byla ochranná známka zapsána. Vzhledem ke zvláště široké ochraně poskytované ochranné známce na základě čl. 4 odst. 3 směrnice není překvapivé, že se lze tohoto důvodu pro zamítnutí dovolávat pouze v případě ochranné známky s dobrým jménem v Evropské unii.
54.

Úzká souvislost mezi těmito dvěma aspekty činnosti NCHD je správně zdůrazněna v dokumentu nadepsaném „Training principles to be incorporated into new working arrangements for doctors in training“ („Zásady v oblasti vzdělávání, jež mají být začleněny do nové úpravy pracovních podmínek lékařů v rámci jejich vzdělávání“) ( 28 ). Je v něm uvedeno, že mezi obecnými pravidly, která musí být vodítky pro vzdělávání NCHD, je pravidlo, podle kterého „by možnosti vzdělávání a praxe na pracovišti měly být využívány v co největší míře“, a pravidlo, podle kterého „nesmí být vytvořena umělá překážka mezi službou a vzděláváním“ ( 29 ).
9.

Žaloba podaná manželi Erbsovými proti spornému rozhodnutí byla v prvním stupni i v odvolacím řízení zamítnuta. Odvolací soud měl v tomto případě za to, že smluvní cena 29000 eur je v hrubém nepoměru k hodnotě prodávaného pozemku, jelikož znalecký posudek uváděl, že tržní zemědělská hodnota pozemku činí 14168,61 eur při zohlednění dalších prodejů realizovaných dříve BVVG a 13648,19 eur bez zohlednění těchto prodejů. Měl tedy za to, že smluvní cena přesahuje o více než 50 % tyto hodnoty a že prodej za tuto cenu by měl nepříznivé dopady na zemědělskou strukturu, přičemž je třeba upřesnit, že zemědělec, který byl vyslechnut jako svědek, ale veřejného nabídkového řízení se nezúčastnil, by byl za pozemek ochoten zaplatit cenu převyšující tržní zemědělskou hodnotu až do výše 50 % a dále že manželé Erbsovi nejsou profesionálními zemědělci.
49.

Z bodu 16 odůvodnění směrnice 94/19, uvedeného v bodě 6 tohoto stanoviska, vyplývá, že zákonodárce měl v roce 1994 za to, že by minimální úroveň pojištění zaručená uvedenou směrnicí neměla stanovit takovou úroveň ochrany, jaká by podpořila neobezřetné řízení úvěrových institucí. Jak však upozornila Komise, tento bod odůvodnění zdůrazňuje, že případné vynětí některých kategorií osob, a zejména vrcholných manažerů úvěrových institucí, je v kontextu směrnice 94/19 spojeno s cílem zabránit střetům morální povahy. Základní myšlenka byla ta, že ředitelé nebo vedoucí pracovníci úvěrových institucí, kteří mohli spoléhat na to, že v případě problémů týkajících se činnosti banky budou jejich vklady v každém případě chráněny, byť do omezené výše, mohli být vedeni k přijetí rozhodnutí riskantnějších, a tudíž pro úvěrovou instituci potenciálně škodlivých ( 22 ).
10.

Pokud jde o podobnost kolidujících ochranných známek, má předkládající soud za to, že celkovému dojmu ze starší známky dominuje výlučně sled písmen „BGW“, jelikož obrazová složka této ochranné známky je ze vzhledového hlediska zanedbatelná a z fonetického hlediska zcela postrádá relevanci. Celkovému dojmu z pozdější ochranné známky rovněž dominuje tentýž sled písmen. Podle předkládajícího soudu, který se v tomto ohledu opírá o judikaturu Bundesgerichtshof, syntagma „Bundesverband der deutschen Gesundheitswirtschaft“ („Národní federace německých zdravotnických podniků“), které je obsaženo v pozdější ochranné známce, má popisnou povahu a postrádá rozlišovací způsobilost. Toto syntagma se totiž omezuje na označení, že dotčené výrobky a služby jsou poskytovány federací podniků ve zdravotnickém oboru, která vykonává činnost v celé zemi, aniž by mimoto umožnilo přesně identifikovat obchodní původ těchto výrobků a služeb. Bundesgerichtshof má každopádně za to, že nezávisle na posouzení vyhrazenému tomuto syntagmatu je třeba připustit, že sled písmen „BWG“ má ve starší ochranné známce přinejmenším samostatnou rozlišovací roli ve smyslu rozsudku Medion (C‑120/04, EU:C:2005:594). Podle předkládajícího soudu relevantní veřejnost rozpozná starší ochrannou známku, když se s touto ochrannou známkou na trhu setká, jelikož jedinou odlišností je to, že se zkratka „BGW“ – která sama o sobě nemá význam – napříště vyjádří vysvětlujícím (popisným) údajem „Bundesverband der deutschen Gesundheitswirtschaft“.
8.

Plán snižování emisí je obsažen v příloze II B směrnice o VOC: „1. Zásady Účelem plánu snižování emisí je umožnit provozovateli snížit emise jiným způsobem ve stejné míře, jaké by bylo dosaženo použitím mezních hodnot emisí. K tomuto cíli může provozovatel uplatnit jakýkoli plán snižování emisí speciálně navržený pro jeho zařízení za předpokladu, že ve výsledku dosáhne rovnocenného snížení emisí. Členské státy podají Komisi zprávu podle článku 11 této směrnice o pokroku v dosahování stejného snížení emisí a o zkušenostech s prováděním plánu snižování emisí. 2. Použití V případě používání nátěrových hmot, laků, adhesivních materiálů nebo tiskařských barev lze využít následujícího plánu. Tam, kde tato metoda není vhodná, může příslušný orgán provozovateli povolit použití jakéhokoli alternativního plánu, který je podle názoru příslušného orgánu v souladu s výše uvedenými zásadami. Návrh plánu zohledňuje tyto skutečnosti: i) v případech, kdy jsou náhražky s nízkým nebo nulovým obsahem rozpouštědel ještě ve stavu vývoje, musí být provozovateli prodloužena lhůta pro realizaci jeho plánů na snižování emisí; ii) referenční bod pro přípravu plánu snižování emisí by měl co možná nejpřesněji odpovídat emisím, k nimž by docházelo v případě, že by nebylo přijato žádné opatření k jejich snížení. Následující plán je určen pro použití v zařízeních, v nichž lze předpokládat konstantní obsah netěkavých látek ve výrobku, který může být využit k definici referenčního bodu pro snižování emisí. i) provozovatel předloží plán snižování emisí, obsahující zejména snížení průměrného obsahu rozpouštědel v jejich celkovém vstupním množství nebo zvýšení účinnosti využití netěkavých látek, s cílem snížit celkové emise ze zařízení na úroveň tzv. cílových emisí, jež odpovídají určitému procentu referenční hodnoty ročních emisí. Při tomto snižování emisí je dodržen následující harmonogram: Lhůta Maximální povolené celkové roční emise pro nová zařízení pro stávající zařízení do 31.10.2001 do 31.10.2004 do 31.10.2005 do 31.10.2007 cílové emise × 1,5 cílové emise ii) referenční hodnota ročních emisí se vypočte takto: a) stanoví se celková hmotnost netěkavých látek v nátěrových hmotách nebo tiskařských barvách, lacích či adhesivních materiálech spotřebovaných za rok. Netěkavými látkami se rozumí všechny látky v nátěrových hmotách, tiskařských barvách, lacích a adhesivních materiálech, které po odpaření vody či těkavých organických sloučenin ztuhnou; těkavé organické sloučeniny; b) vypočte se referenční hodnota ročních emisí, a to tak, že hmotnost stanovená podle písmene a) se vynásobí odpovídajícím koeficientem z níže uvedené tabulky. […] c) Cílové emise se rovnají referenčním hodnotám ročních emisí vynásobeným procentem rovným: — (hodnotě fugitivních emisí + 15) v případě zařízení spadajících pod položku 6 a nižší prahové hodnoty položek 8 a 10 přílohy IIA; — (hodnotě fugitivních emisí + 5) v případě všech ostatních zařízení.“
141.

V tomto ohledu postačí odkázat na ustálenou judikaturu Soudního dvora: je-li to možné, mají být v původním řízení ustanovení vnitrostátního práva vykládána a používána v souladu s právní úpravou obsaženou ve směrnici. Vnitrostátní soudy jsou tedy povinny vykládat vnitrostátní právo v co možná největším rozsahu ve světle znění a účelu dotčené směrnice, aby dosáhly výsledku jí zamýšleného ( 80 ). Mají učinit vše, co spadá do jejich pravomoci, tím, že vezmou v úvahu celé vnitrostátní právo a použijí metody výkladu jím uznané, aby zajistily plnou účinnost dotčené směrnice a došly k výsledku, který by byl v souladu s cílem sledovaným touto směrnicí ( 81 ).
41.

Kromě toho připomínám, že je třeba zajistit rozumné vyrovnání mezi oprávněnými zájmy dotyčného zemědělce a držitele podle cíle stanoveného v článku 2 prováděcího nařízení. Není-li přesně stanovena lhůta, mohl by zemědělec, který není v dobré víře, bez velkého rizika stále čekat v naději, že se vyhne placení ( 40 ), zatímco je nutné přimět zemědělce dodržovat povinnosti, které mají vůči držitelům odrůdového práva Společenství ( 41 ). Jak tvrdí společnost STV, pokud by zemědělec mohl upravovat svou situaci i poté, co držitel zjistí neoprávněné užití, nebyly by zájmy držitele dostatečně chráněny ( 42 ). Navíc povolení takové úpravy by bylo v rozporu se záměrem zákonodárce Společenství, jelikož tento stanovil v článku 94 základního nařízení soudní stíhání v případě zjevného nesplnění povinnosti zaplatit přiměřenou náhradu ve smyslu článku 14 uvedeného nařízení. Je tedy třeba připustit, že je logické, aby byla zemědělci, který se dovolává odchylky stanovené v tomto článku, určena lhůta k zaplacení.
38.

Zaprvé, pokud jde o tvrzení, že žádný členský stát by neměl být povinen přiznávat odpočty v souvislosti s činností, která nepodléhá zdanění na jeho území, postačí uvést, že k takovému důsledku by nedošlo, pokud by bylo umožněno, aby D. G. Kieback podléhal postupně režimům pro daňové poplatníky-rezidenty a daňové poplatníky-nerezidenty v Nizozemsku. Jediným důsledkem by bylo, že by D. G. Kieback mohl uplatnit obvyklé odpočty ze svého zdanitelného příjmu v Nizozemsku během prvních tří měsíců roku 2005, včetně odpočtu úroků z hypotéky na svoji obytnou nemovitost nacházející se v Německu odpovídajících danému období. Odpočet by se tudíž týkal výhradně příjmu, který by podléhal zdanění v Nizozemsku.
17.

Konečně je třeba připomenout, že Soudní dvůr vydal v nedávné době rozsudek, který by mohl nasvědčovat tomu, že analýza sazeb, daňového základu a metody výpočtu daně se v určitých případech může ukázat nedostatečnou ( 18 ). Může být totiž nezbytné vyhledat na tuzemském trhu vozidlo s vlastnostmi, které co nejvíce odpovídají vlastnostem vozidla, jež je předmětem řízení, a porovnat výši daně, jež má být zaplacena z tohoto druhého vozidla, se zůstatkovou výší daně zahrnutou do hodnoty prvního vozidla. Uvedený rozsudek se však týkal zvláštní situace nizozemské daně, jejíž základ se vypočítával na bázi katalogové ceny vozidla, poměrně snížené v závislosti na amortizační sazbě použitelné pro ojetá vozidla ( 19 ). Nejsem názoru, že by se posouzení provedené v uvedeném rozsudku mohlo zevšeobecnit, zejména pokud jde o daně, jejichž pojetí se liší od pojetí uvedené nizozemské daně. Soudní dvůr ostatně shledal, že zmíněná nizozemská daň je v rozporu s článkem 110 SFEU z důvodu změny způsobu jejího výpočtu, která spočívala v tom, že k prvku zakládajícímu se na hodnotě vozidla byl doplněn další prvek, který závisel na emisích CO2, takže daň uvalená na vozidla dovezená z jiných členských států nevyhnutelně přesahovala zůstatkovou výši daně zahrnutou do hodnoty podobných vozidel registrovaných v Nizozemsku před uvedenou změnou ( 20 ). Uvedený rozsudek se tudíž týká takové situace, kdy členský stát zvýší již platnou daň, čímž zapříčiní diskriminaci ojetých vozidel dovezených z jiných členských států.
47.

Je tedy na vnitrostátních orgánech, aby stanovily sankce, které lze uložit provozovatelům, kteří se, byť splní povinnost stanovenou v čl. 6 odst. 2 písm. e) a čl. 12 odst. 3 směrnice, dopustí jiných druhů porušení, které narušují řádné fungování systému emisního obchodování vytvořeného směrnicí. Tyto sankce musí být zaprvé účinné a odrazující: to znamená podle mého názoru, že podvodné jednání jako je to, na které odkazuje německá vláda a Emissionshandelsstelle, může být (a mělo by být) předmětem tvrdých sankcí. Tyto sankce musí být zadruhé přiměřené: to znamená, že takové situace, jako je situace, ve které se nachází Nordzucker, musí být předmětem posouzení, při kterém budou zohledněny všechny relevantní skutkové okolnosti, pro účely rozhodnutí o debeatur a quantum debeatur sankce (jako je dobrá víra společnosti, zda byla společnost uvedena v omyl samotnými orgány, atd.).
(28)

Informace poskytnuté podezřelému nebo obviněnému týkající se trestného činu, z jehož spáchání je podezírán nebo obviněn, by měly být poskytnuty neprodleně a nejpozději předtím, než je podezřelý nebo obviněný poprvé úředně vyslýchán policií nebo jiným příslušným orgánem, a to tak, aniž by bylo ovlivněno probíhající vyšetřování. Popis skutkových okolností týkajících se trestného činu, z jehož spáchání je daná osoba podezírána nebo obviněna, včetně času a místa, pokud jsou známy, a možné právní kvalifikace údajného trestného činu by měl být dostatečně podrobný, v zájmu spravedlivého procesu by měl zohledňovat stadium trestního řízení, kdy je poskytován, a měl by umožnit účinný výkon práva na obhajobu.
49.

I kdyby obecné zásady unijního práva – například zásada legality trestů – zakazovaly odchýlit se od sporných vnitrostátních ustanovení o promlčení, nedotklo by se to na rozdíl od názoru italské vlády a G. Anakieva přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, nýbrž by to nanejvýš poskytlo Soudnímu dvoru příležitost podat vysvětlení v rámci své věcné odpovědi na předběžné otázky ( 29 ).
57.

Podle předkládajícího soudu zastřešující zdanění představuje na jedné straně diskriminační daňový režim v rozporu s článkem 9 přílohy I Dohody. Roman Bukovansky se vůči Spolkové republice Německo nachází v postavení srovnatelném s postavením pracovníka se švýcarskou státní příslušností, který vykonává pracovní činnost na německém území a přestěhuje se do Švýcarska. Mohl by se proto dovolávat použití čl. 9 odst. 2 přílohy I Dohody s cílem získání stejných daňových výhod, na jaké by měl nárok švýcarský pracovník, který se nachází v jeho situaci, přičemž by z tohoto důvodu žádal, aby se na něho nevztahovalo zastřešující zdanění. Toto diskriminační daňové zacházení podle předkládajícího soudu představuje překážku volného pohybu, protože přestěhování zaměstnanců bez švýcarské příslušnosti do Švýcarska je v jeho důsledku méně atraktivní, čímž maří účel Dohody spočívající v pokračujícím úsilí zabezpečit volný pohyb.
43.

Mám za to, že ve světle výše uvedeného způsobuje nejasnost ohledně správného soudního postupu při vrácení daní vybraných v rozporu s unijním právem porušení článku 47 Listiny, a to z hlediska práva na účinnou právní ochranu i práva na přístup ke spravedlnosti. To platí tím více, pokud by rozhodnutí vydané zcela nepříslušným občanskoprávním soudem mohlo tvořit překážku věci rozsouzené v tom smyslu, že by představovalo překážku dalšímu řízení o vrácení daně před příslušným soudem, ať už jde o soud občanskoprávní nebo správní. Mám za to, že předkládajícímu soudu v projednávané věci přísluší provést posouzení rumunského procesního práva jako celku z hlediska účinné soudní ochrany, pokud jde o vrácení protiprávně vybraných daní ze znečištění životního prostředí z motorových vozidel ( 43 ).