STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

JÁNA MAZÁKA

přednesené dne 11. května 20101( )

Věc C‑61/09

Landkreis Bad Dürkheim

proti

Aufsichts- und Dienstleistungsdirektion

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz (Německo)]

„Společná zemědělská politika – Režimy přímých podpor – Nařízení (ES) č. 1782/2003 – Režim jednotné platby – Zemědělská plocha způsobilá pro podporu – Plocha využívaná pro ochranu životního prostředí a pro zemědělskou produkci – Nezemědělská činnost – Podmínky pro přičlenění zemědělské plochy k podniku“

1. Svojí žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce položil Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz (Německo) Soudnímu dvoru otázky týkající se výkladu článku 44 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003( ). Předmětem sporu mezi účastníky původního řízení je v podstatě zohlednění určitých ploch využívaných pro ochranu životního prostředí a pro zemědělskou produkci při stanovení zemědělských platebních nároků.

I – Právní rámec

2. Nařízení č. 1782/2003 stanoví formu režimu podpory příjmů zemědělců nazvanou režim jednotné platby (dále jen „RJP“).

3. Článek 2 nařízení č. 1782/2003 vymezuje zejména „zemědělský podnik“ jako „soubor produkčních jednotek spravovaných zemědělcem, které se nacházejí na území stejného členského státu“, a „zemědělskou činnost“ jako „produkci, chov nebo pěstování zemědělských produktů včetně sklizně, dojení, plemenářské činnosti a chovu zvířat pro zemědělské účely nebo udržování půdy v dobrém zemědělském a ekologickém stavu podle článku 5“.

4. Pokud jde o využití platebních nároků, článek 44 nařízení č. 1782/2003 stanoví:

„1. Každý platební nárok vázaný na hektar, na který lze poskytnout podporu, uděluje právo na výplatu částky, která je stanovena platebním nárokem.

2. ‚Hektarem, na který lze poskytnout podporu‘, se rozumí jakákoli zemědělská plocha zemědělského podniku, která se využívá jako orná půda nebo stálá pastvina, kromě ploch, na nichž jsou trvalé kultury a lesy nebo které jsou vyčleněny pro nezemědělskou činnost. [...]

3. Zemědělec ohlásí pozemky odpovídající ploše, na kterou se váže platební nárok. S výjimkou případu vyšší moci nebo mimořádných okolností jsou uvedené pozemky zemědělci k dispozici po dobu alespoň deseti měsíců, která běží ode dne, který má být stanoven členským státem, nejdříve však 1. září kalendářního roku, který předchází roku podání žádosti o účast v [RJP].

[...]“

5. Článek 2 nařízení Komise (ES) č. 795/2004( ) uvádí, že „pro účely hlavy III nařízení (ES) č. 1782/2003 a pro účely tohoto nařízení se rozumí:

a) ‚zemědělskou půdou‘ celková plocha orné půdy, stálých pastvin a trvalých kultur;

b) ‚ornou půdou‘ ‚orná půda‘ ve smyslu čl. 2 bodu 1 nařízení Komise (ES) č. 796/2004;

[...]

e) ‚stálými pastvinami‘ ‚stálé pastviny‘ve smyslu čl. 2 bodu 2 nařízení Komise (ES) č. 796/2004;

[...]“

6. Současně článek 2 nařízení č. 796/2004( ) stanoví, že „pro účely tohoto nařízení se rozumí:

1) ‚ornou půdou‘ půda obdělávaná za účelem produkce plodin a půda vyňatá z produkce nebo udržovaná v dobrém zemědělském a ekologickém stavu v souladu s článkem 5 nařízení (ES) č. 1782/2003 bez ohledu na to, zda se nachází pod skleníky nebo pevným či mobilním krytem.

2) ‚stálou pastvinou‘ půda využívaná k pěstování trav nebo jiných zelených pícnin na přírodních (přirozený osev) nebo uměle vytvořených (umělý osev) plochách, která nebyla zahrnuta do střídání plodin v zemědělském podniku po dobu pěti let nebo déle, s výjimkou půdy vyňaté z produkce v rámci režimů podle článku 6 nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 [(Úř. věst. 1999, L 160, s. 1; Zvl. vyd. 03/25, s. 322)], půdy vyňaté z produkce v rámci režimů podle čl. 54 odst. 2 a čl. 107 nařízení (ES) č. 1782/2003, ploch vyňatých z produkce v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 2078/92 [(Úř. věst. 1992, L 215, s. 85)] a ploch vyňatých z produkce v souladu s články 22, 23 a 24 nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 [(Úř. věst. 1999, L 160, s. 80; Zvl. vyd. 03/25, s. 391)];

[...]“

II – Skutkový rámec a předběžné otázky

7. Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla podána v rámci sporu projednávaného před předkládajícím soudem mezi Aufsichts- und Dienstleistungsdirektion, Trier (Německo) (ředitelství pro dohled a služby v Trevíru, dále jen „ADD“) a Landkreis Bad Dürkheim (okres Bad Dürkheim, dále jen „Landkreis“) ve věci započtení určitých ploch (dále jen „dotčené plochy“) při stanovení platebních nároků A. Niedermair-Schiemann v rámci RJP pro roky 2005 a 2006. A. Niedermair-Schiemann se zabývá chovem ovcí. Není vlastnicí dotčených ploch, ale může je využívat na smluvním základě.

8. Dle smlouvy o hospodaření uzavřené se spolkovou zemí Porýní-Falcko smí A. Niedermair-Schiemann bezúplatně, avšak oproti převzetí placení příspěvků profesnímu sdružení využívat s určitými omezeními jako louky a pastviny plochy v rozsahu asi 5 ha. Z toho důvodu nesmějí být uvedené plochy v době od 1. listopadu do 15. června sečeny. Sečení nesmí být prováděno prostřednictvím sacích či rotačních žacích strojů. Namísto druhého sečení porostu je umožněno jeho spásání ovcemi a kozami, a to ve formě střídavé pastvy či volné pastvy pod dohledem, přičemž období spásání porostu musí být odsouhlasena úřadem pro ochranu krajiny.

9. Dle smlouvy o péči a hospodaření uzavřené s Landkreis je A. Niedermair-Schiemann – jako „dodavatelka zakázky“ – zavázána k tomu, aby o určité plochy, pokrývající přibližně 35 ha, pečovala a aby je spravovala s ohledem na ochranu přírody. Za tuto službu je jí vyplácena roční odměna ve výši 13 870 eur. Při této činnosti má respektovat zvláštní smluvní podmínky, jakož i pokyny orgánu ochrany přírody, například pokud jde o intenzitu spásání porostu, a je přitom podporována prostřednictvím opatření orgánu ochrany přírody týkajících se péče o tyto plochy, jako například prostřednictvím přípravného sečení určitých částí ploch, jakož i prostřednictvím průběžných kultivačních či mýtících opatření prováděných třetími osobami.

10. A. Niedermair-Schiemann uvedla dotčené plochy v rámci žádostí o zemědělskou podporu jako stálé pastviny náležející k zemědělskému podniku. Rozhodnutím ze dne 20. února 2006 jí byly poskytnuty platební nároky týkající orné půdy a pastvin. Toto rozhodnutí bylo na základě pokynu ministerstva prostřednictvím rozhodnutí ze dne 14. května 2007 změněno s odůvodněním, že plochy využívané na základě smluv o spravování nejsou způsobilé pro podporu. A. Niedermair-Schiemann podala stížnost k právnímu výboru Landkreis, který výše uvedené pozměňovací rozhodnutí zrušil. Verwaltungsgericht (správní soud) rozsudkem ze dne 2. července 2008 považoval žalobu směřující proti zrušovacímu rozhodnutí Landkreis za přípustnou, rozhodnutí o stížnosti zrušil, a obnovil tak pozměňovací rozhodnutí ze dne 14. května 2007. Odvolání proti tomuto rozsudku bylo podáno k předkládajícímu soudu, který pokládal za nezbyté položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

„1) Jedná se o ‚zemědělskou plochu‘ ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 také tehdy, pokud její využití sice rovněž slouží zemědělským účelům (spásání porostu pro účely chovu ovcí), avšak převažující účel spočívá ve sledování cílů péče o krajinu a ochrany přírody?

2) V případě kladné odpovědi na první otázku:

Je plocha využívána pro nezemědělskou činnost ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, pokud dotčená činnost slouží převážně ochraně přírody, nebo přinejmenším tehdy, pokud zemědělec při plnění cílů ochrany přírody podléhá pokynům orgánu ochrany přírody?

3. Pro případ, že se jedná o zemědělskou plochu (otázka č. 1), která je také využívána pro zemědělskou činnost (otázka č. 2):

Předpokládá přičlenění zemědělské plochy k zemědělskému podniku (zemědělská plocha podniku ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003):

a) že tato plocha je podniku poskytnuta na základě pronájmu nebo obdobného časově omezeného úplatného úkonu?

b) V případě záporné odpovědi: Nemá na přičlenění k zemědělskému podniku negativní dopad skutečnost, že jsou tyto plochy přenechány podniku k využití pouze určitým způsobem a v rámci omezeného časového období v souladu s cíli ochrany přírody, a to bezúplatně nebo jen za převzetí placení příspěvků profesnímu sdružení?

c) V případě kladné odpovědi: Nemá na přičlenění k zemědělskému podniku negativní dopad skutečnost, že je podnik zavázán k provedení určitých úkonů na těchto plochách, za které obdrží odměnu?“

11. Landkreis, ADD, A. Niedermair-Schiemann, německá vláda a Evropská komise předložily svá písemná vyjádření. Ke všem těmto účastníkům, s výjimkou německé vlády, se na jednání konaném dne 4. února 2010 připojila polská vláda.

III – Analýza

A – Hlavní argumenty účastníků řízení

12. ADD tvrdí, pokud jde o druhou otázku, že využívání ploch sloužících ochraně přírody není zemědělskou činností. Co se týče třetí otázky, tvrdí, že plocha, na kterou se vztahuje právní úprava o ochraně přírody, nemůže být zemědělskou plochou pro účely čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003. K tomu by bylo třeba, aby plocha, tj. produkční jednotky ve smyslu článku 2 tohoto nařízení, byla spravována zemědělským podnikem. Pojem „spravování“ však vyžaduje existenci pravomoci neomezeně s plochou disponovat, pokud jde o její využívání pro zemědělské účely.

13. Podle Landkreis je plocha sloužící k zachování agro-environmentálních podmínek zemědělskou plochou ve smyslu čl. 44 odst. 3 nařízení č. 1782/2003. Pokyny vydané orgánem ochrany přírody nemají na tento závěr žádný vliv. Ohledně třetí otázky Landkreis tvrdí, že čl. 44 odst. 3 nařízení č. 1782/2003 neuvádí, zda a jakým způsobem, musí být dotčená plocha právně zemědělci poskytnuta. Bezplatné poskytnutí plochy ani kompenzace za její využívání jako pastviny nemá vliv na to, aby byla považována za součást daného zemědělského podniku.

14. Pokud jde o první otázku, A. Niedermair-Schiemann tvrdí, že plocha, která je skutečně využívána jako „orná půda“ ve smyslu čl. 2 bodu 1 nařízení č. 796/2004 nebo jako „stálé pastviny“ ve smyslu téhož článku zůstává zemědělskou plochou ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003, i když slouží převážně k ochraně krajiny a přírody. S ohledem na druhou otázku tvrdí, že plocha je využívána pro zemědělské účely ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003, i když je prvotním cílem zemědělské činnosti ochrana přírody. Není příliš důležité, že zemědělec podléhá, na základě smlouvy nebo právních předpisů, pokynům orgánu ochrany přírody. Co se týče třetí otázky, A. Niedermair-Schiemann je názoru, že k tomu, aby byla zemědělská plocha považována za součást podniku (zemědělská plocha zemědělského podniku ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003), není vyžadován občanskoprávní smluvní titul. V důsledku toho není nutné, aby byla plocha podniku poskytnuta k dispozici prostřednictvím pronájmu nebo obdobného časově omezeného úplatného úkonu. Skutečnost, že je zemědělská plocha podniku poskytnuta bezúplatně nebo pouze za převzetí placení příspěvků profesnímu sdružení k určitému užívání na časově omezenou dobu při respektování cílů ochrany přírody, není překážkou tomu, aby byla tato plocha považována za součást podniku. Důvodem je skutečnost, že v projednávaném případě není jednání zemědělce zcela určováno třetími osobami. A konečně, skutečnost, že podnik je povinen na základě smlouvy nebo svých agro-environmentálních povinností provádět na ploše určité úkony, za které je odměňován, není překážkou tomu, aby plocha byla součástí zemědělského podniku ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003.

15. Německá vláda tvrdí, že na první otázku je třeba odpovědět v tom smyslu, že plocha zůstává zemědělskou plochou ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 tehdy, jestliže přesto že je využívána jako pastvina k zemědělským účelům, slouží rovněž k ochraně krajiny a přírody. Tak je tomu rovněž tehdy, pokud posledně uvedené cíle představují hlavní sledovaný cíl. Pokud jde o druhou otázku, německá vláda tvrdí, že skutečnost, že zemědělská činnost slouží rovněž, či dokonce především k ochraně přírody, nebo skutečnost, že v rámci uskutečňování cílů ochrany přírody podléhá zemědělec pokynům orgánu ochrany přírody, nejsou na překážku tomu, aby byla plocha považována za určenou k zemědělské činnosti. Pokud jde o třetí otázku, tato vláda tvrdí, že k tomu, aby byla zemědělská plocha využívaná k zemědělské činnosti považována za součást zemědělského podniku (zemědělská plocha zemědělského podniku ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003), je-li plocha poskytnuta na časově omezené období, je nezbytné, aby zemědělec plochu spravoval. Není nicméně nezbytné, aby bylo poskytnutí úplatné. K určení toho, zda zemědělec plochu obhospodařuje, je třeba provést celkové posouzení všech relevantních okolností. V závislosti na okolnostech projednávaného případu, zejména na rozsahu právní úpravy nebo regulační pravomoci druhé smluvní strany, může totiž přenechání ploch k využití pouze určitým způsobem a v rámci omezeného časového období v souladu s cíli ochrany přírody naznačovat, že tyto plochy nelze přiřadit zemědělskému podniku, který je využívá, jelikož je neobhospodařuje. Nicméně skutečnost, že zemědělský podnik musí na ploše provádět určité úkony, za které je odměňován, musí v zásadě bránit tomu, aby byla tato plocha považována za součást zemědělského podniku.

16. Komise navrhuje přeformulovat položené otázky a v podstatě tvrdí, že je na ně třeba odpovědět následovně. Zaprvé čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 nebrání tomu, aby byly plochy považovány za „hektary, na které lze poskytnout podporu“, pokud jsou za takových podmínek, o jaké se jedná v původním řízení, využívány především k ochraně krajiny a přírody nebo jestliže činnost, která je na těchto plochách prováděna, slouží především tomuto cíli. Zadruhé článek 44 nařízení č. 1782/2003 musí být za podmínek, o jaké se jedná v původním řízení, vykládán v tom smyslu, že plochy mohou být považovány za součást podniku pro účely RJP: a) nezávisle na existenci pronájmu nebo obdobného časově omezeného úplatného úkonu, i když jsou plochy podniku poskytnuty bezúplatně a pouze oproti převzetí placení příspěvků profesnímu sdružení, b) navzdory skutečnosti, že zemědělec podléhá pokynům orgánu ochrany přírody, nebo skutečnosti, že je podnik zavázán k provedení určitých úkonů na těchto plochách, za které obdrží odměnu, nebo c) i když plochy podléhají po časově omezené období určitým omezením.

17. Polská vláda tvrdí, že její stanovisko je v podstatě shodné se stanoviskem Komise.

B – Posouzení

1. První a druhá otázka

18. Domnívám se, že je třeba se první a druhou otázkou zabývat současně( ). Svojí první otázkou se předkládající soud táže, zda se jedná o „zemědělskou plochu“ ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 také tehdy, pokud její využití sice také slouží zemědělským účelům (spásání porostu pro účely chovu ovcí), avšak převažující účel spočívá ve sledování cílů péče o krajinu a ochrany přírody. Druhou otázkou se předkládající soud táže, zda je plocha využívána pro nezemědělskou činnost ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003, pokud dotčená činnost slouží převážně ochraně přírody, nebo každopádně tehdy, pokud zemědělec při plnění cílů ochrany přírody podléhá pokynům orgánu ochrany přírody.

19. V rozsudku Horvath( ), týkajícím se nařízení č. 1782/2003, velký senát Soudního dvora zejména prohlásil, že „[j]elikož požadavky ochrany životního prostředí, která představuje jeden ze základních cílů Společenství, musejí být podle článku 6 ES ‚zahrnuty do vymezení a provádění politik a činností Společenství‘, je třeba považovat tuto ochranu za cíl, který je rovněž součástí společné politiky v oblasti zemědělství“.

20. Cíle společné zemědělské politiky a cíle ochrany životního prostředí nejsou neslučitelné. Naopak musejí být považovány za vzájemně se doplňující. To je důležité, jelikož na základě položených otázek je možné se domnívat, že předkládající soud měl za to, že tyto dvě skupiny cílů jsou ve své podstatě ve vzájemném rozporu.

21. Pokud jde nyní o znění čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003, ten stanoví, že „hektarem, na který lze poskytnout podporu“, je třeba rozumět jakoukoliv „zemědělskou plochu“ zemědělského podniku, která se využívá jako „orná půda“ a „stálá pastvina“, kromě ploch, na nichž jsou trvalé kultury a lesy nebo které jsou vyčleněny pro „nezemědělskou činnost“.

22. Pojem „zemědělská půda“ je upřesněn v čl. 2 písm. a) nařízení č. 1974/2004: jedná se o celkovou plochu orné půdy, stálých pastvin a trvalých kultur.

23. Z výkladu těchto ustanovení vyplývá, že výraz „hektar, na který lze poskytnout podporu“, představuje celkovou plochu orné půdy a stálých pastvin, kromě ploch, na nichž jsou trvalé kultury a lesy, která je vyčleněna pro zemědělskou činnost.

24. V důsledku toho se budu postupně zabývat pojmy i) „stálé pastviny“, ii) „orná půda “a iii) „zemědělská činnost“.

25. Pojmy „orná půda“ a „stálé pastviny“ jsou vymezeny v článku 2 nařízení č. 796/2004. Předkládající soud z těchto ustanovení vyvozuje, že zemědělské plochy musejí být využívány k zemědělským „účelům“. V důsledku toho vznáší otázku, zda v případě využívání plochy, které slouží několika účelům (například rovněž k ochraně přírody), je dostačující, že alespoň jeden z cílů má zemědělskou povahu, nebo zda je v takovém případě rozhodující převažující účel.

26. Nicméně, jak vyplývá z vymezení „hektaru, na který lze poskytnout podporu“, uvedeného v bodě 21 výše a jak vyplývá rovněž z ustanovení uvedených dále, je jasné, že je v tomto ohledu důležité, k jakému účelu je plocha skutečně využívána, nebo případně co je na ní skutečně vysazeno, spíše nežli cíle nebo (převažující) účely, ke kterým je využívána.

27. Z článku 2 písm. e) nařízení č. 795/2004 (který zase odkazuje na čl. 2 odst. 2 nařízení č. 796/2004 ) totiž vyplývá, že „stálou pastvinou“ se rozumí půda využívaná k pěstování trav nebo jiných zelených pícnin na přírodních (přirozený osev) nebo uměle vytvořených (umělý osev) plochách, která nebyla zahrnuta do střídání plodin v zemědělském podniku po dobu pěti let nebo déle, s výjimkou půdy vyňaté z produkce v rámci použitelných režimů. Důležité je zjevně skutečné pěstování trav nebo jiných zelených pícnin, kromě případu půdy vyňaté z produkce v rámci použitelných režimů.

28. V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že předkládající soud uvedl, že dotčené plochy jsou vyčleněny na chov ovcí. To znamená, že tyto plochy jsou skutečně využívány pro pěstování trav a jiných zelených pícnin.

29. V důsledku toho, pokud dotčené plochy nebyly zahrnuty do střídání plodin v zemědělském podniku po dobu pěti let nebo déle, což z dokumentů předložených Soudnímu dvoru jasně nevyplývá, pak by se zdálo, že dotčené plochy bezpochyby odpovídají definici „stálých pastvin“, jelikož je jasné, že slouží k chovu ovcí.

30. Pokud jde dále o pojem „orná půda“, ten je rovněž založen na skutečném využívání dotčených ploch: z čl. 2 písm. b) nařízení č. 795/2004 (který zase odkazuje na čl. 2 odst. 1 nařízení č. 796/2004 ) vyplývá, že v podstatě odpovídá skutečně obdělávané půdě za účelem produkce plodin a půdě vyňaté z produkce nebo udržované v dobrém zemědělském a ekologickém stavu v souladu s článkem 5 nařízení č. 1782/2003.

31. První odstavec posledně uvedeného článku zejména stanoví, že půdou udržovanou v dobrém zemědělském a ekologickém stavu je „zejména půda, která se již nevyužívá pro účely produkce“( ). Mimoto v podstatě uvádí, že členské státy na základě rámce stanoveného v příloze IV stanoví minimální požadavky pro dobrý zemědělský a ekologický stav. Tato příloha zejména stanoví, pod nadpisem „Téma“, následující: „Zajistit minimální úroveň údržby a zabránit zhoršení stanovišť“( ).

32. Jak jsem ukázal výše v bodě 23, dotčené plochy musejí být rovněž „vyčleněny pro zemědělskou činnost“.

33. Definici „zemědělské činnosti“ poskytuje čl. 2 písm. c) nařízení č. 1782/2003“. Jedná se o „produkci, chov nebo pěstování zemědělských produktů včetně sklizně, dojení, plemenářské činnosti a chovu zvířat pro zemědělské účely nebo udržování půdy v dobrém zemědělském a ekologickém stavu podle článku 5“.

34. Druhá otázka se jeví tak, že předkládající soud se chce přesvědčit, zda se jedná o nezemědělskou činnost, pokud činnost slouží „převážně“ k ochraně přírody. V tomto ohledu Komise správně tvrdí, že pro určení, zda jsou dotčené plochy vyčleněny k činnostem splňujícím podmínky zakotvené v čl. 2 písm. c) nařízení č. 1782/2003, je třeba uvést, že tato definice v zásadě neuvádí prvotní zemědělský cíl. Výraz „zemědělské účely“ obsažený v definici odkazuje na držení a chov zvířat, ale nikoliv na obecnou charakteristiku „produkce, chovu nebo pěstování zemědělských produktů“. Skutečnost, že podle předkládajícího soudu jsou ovce chovány na dotčených plochách za účelem dosažení zisku, totiž již ukazuje na to, že je na nich vykonávána zemědělská činnost. Je třeba zdůraznit, že pastevectví chovných zvířat s cílem dosažení zisku je tradiční zemědělskou činností.

35. Nedomnívám se ani, že by v tomto rámci měla být relevantní skutečnost, zda zemědělec při plnění cílů ochrany přírody podléhá pokynům orgánu ochrany přírody, pokud jde o využívání dotčených ploch, či nikoliv. Aby mohl zemědělec ohlásit „hektar, na který lze poskytnout podporu“, je nutné, aby dotčené plochy mohly být považovány za součást jeho zemědělského podniku ve smyslu článku 44 nařízení č. 1782/2003.

36. Z výše uvedených bodů 19 as 20 plyne, že mezi pojmy „zemědělská plocha“ nebo „zemědělská činnost“ na straně jedné a aspekty ochrany přírody na straně druhé není rozpor( ). Navíc lze tvrdit, že v projednávaném případě není ochrana přírody jako taková autonomní činností, ale cílem, kterého se Evropská unie nebo členské státy snaží dosáhnout, a to i v rámci zemědělských činností.

37. Pokud jde o rozhodující povahu pokynů správního orgánu, čl. 3 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 výslovně stanoví, že „příslušný vnitrostátní orgán poskytne zemědělci seznam požadavků podle předpisů v oblasti řízení a dobrého zemědělského a ekologického stavu, který má být dodržován“. Pouhá skutečnost, že se zemědělec musí podřídit pokynům, nemůže být překážkou toho, aby samostatně vykonával zemědělskou činnost na dotčených plochách.

38. Jak správně podotkly A. Niedermair-Schiemann a polská vláda, zemědělská činnost není pojmově nikdy zcela neomezená a zemědělci podléhají dodržování různých podmínek, včetně podmínek týkajících se životního prostředí, zejména pak podmínek vymezených na základě podmíněnosti.

39. Souhlasím s názorem Komise, podle kterého jsou okolnosti věci v původním řízení výbornou ukázkou ekologického zemědělství. Cíle ochrany přírody splňuje samotná samostatná zemědělská činnost A. Niedermair-Schiemann, to znamená chov ovcí. Bylo by totiž nelogické, aby tato výborná ukázka trvale udržitelného zemědělství byla kvalifikována jako nezemědělská z důvodu své ekologické povahy. V tomto ohledu je třeba připomenout, že veškerým cílem sledovaným nařízením č. 1782/2003 a reformou společné zemědělské politiky v roce 2003 obecně bylo učinit evropské zemědělství trvale udržitelným, konkurenceschopným a tržně orientovaným( ). Mimoto A. Niedermair-Schiemann tvrdila, že plochy využívané k chovu ovcí jsou často z agro-environmentálního pohledu specifické: jedná se o plochy, jejichž využívání nemá prakticky žádný hospodářský význam (plochy s okrajovým výnosem) a které jsou využívány v zájmu majitele ploch, přičemž cílem je zachování jejich ekologické hodnoty.

40. A konečně je třeba zdůraznit, že z předkládacího usnesení vyplývá, že v rámci rakouského a francouzského programu zemědělských podpor jsou zohledňovány rovněž plochy využívané pro účely ochrany přírody.

41. Z předchozích úvah vyplývá, že na první otázku je třeba odpovědět v tom smyslu, že o „zemědělskou plochu“ ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 se jedná rovněž tehdy, pokud její využití sice také slouží zemědělským účelům (spásání porostu pro účely chovu ovcí), ale převažující účel spočívá ve sledování cílů péče o krajinu a ochrany přírody. Pokud jde o druhou otázku, je na ni třeba odpovědět tak, že plocha je využívána pro zemědělskou činnost ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 i tehdy, pokud zemědělská činnost slouží převážně pro účely ochrany přírody a i když zemědělec podléhá pokynům orgánu ochrany přírody.

2. Třetí otázka

42. Svojí třetí otázkou se předkládající soud táže, zda k tomu, aby byla zemědělská plocha považována za součást zemědělského podniku (zemědělská plocha zemědělského podniku ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003): a) je třeba, aby tato plocha byla podniku poskytnuta na základě pronájmu nebo obdobného časově omezeného úplatného úkonu; b) v případě záporné odpovědi, zda nemá na přičlenění k zemědělskému podniku negativní dopad skutečnost, že je tato plocha přenechána podniku k využití pouze určitým způsobem a v rámci omezeného časového období v souladu s cíli ochrany přírody, a to bezúplatně nebo jen za převzetí placení příspěvků profesnímu sdružení, a c) v případě kladné odpovědi, nemá na přičlenění k zemědělskému podniku negativní dopad skutečnost, že je podnik zavázán k provedení určitých úkonů na těchto plochách, za které obdrží odměnu.

43. Jak jsme viděli výše, jelikož se v projednávaném případě jedná o zemědělské plochy využívané k zemědělské činnosti, chtěl by předkládající soud získat určité informace o podmínkách, za kterých je zemědělská plocha považována za součást zemědělského podniku.

44. Otázka, zda je zemědělská plocha považována za součást zemědělského podniku, může v zásadě představovat problém zejména v situacích, kdy je plocha nárokována několika zemědělci, přestože není předmětem společného využívání. Tak tomu nicméně v projednávaném případě není. V projednávaném sporu byla otázka přičlenění plochy k podniku položena předkládajícím soudem v souvislosti s podmínkami využívání plochy.

45. Z článku 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 vyplývá, že „hektarem, na který lze poskytnout podporu“, je zemědělská plocha „zemědělského podniku“.

46. Dále čl. 2 písm. b) stanoví, že „zemědělským podnikem“ je třeba rozumět soubor produkčních jednotek „spravovaných“ (v němčině „verwaltet“) zemědělcem, které se nacházejí na území stejného členského státu.

47. A konečně čl. 44 odst. 3 uvádí, že zemědělská plocha je „zemědělci k dispozici po dobu alespoň deseti měsíců“.

48. Nařízení č. 1782/2003 ani nařízení č. 795/2004 a 796/2004 neposkytují definici výrazu „spravovaných“ nebo „[být] k dispozici“.

49. Jak zdůraznila německá vláda, z článku 44 nařízení č. 1782/2003 vyplývá, že plocha (pozemky odpovídající hektarům, na které lze poskytnout podporu) musí být využívaná a musí být předmětem zemědělského využívání ze strany zemědělce. Produkční jednotka je spravovaná zemědělcem, pokud ji zemědělsky využívá vlastním jménem. V důsledku toho si mohou smluvní strany v zásadě volně upravit právní vztahy, na kterých je využívání plochy založeno. Existence zemědělského využívání jménem zemědělce by měla být ověřena předkládajícím soudem, přičemž ten by měl zohlednit všechny relevantní okolnosti projednávané věci.

50. Souhlasím rovněž s Komisí ohledně skutečnosti, že vlastnické vztahy nebo daný smluvní režim, například existence pronájmu nebo odměny, na základě které může zemědělec plochu ohlásit, nejsou v tomto ohledu rozhodující. Navíc může být užitečné zdůraznit, že v čl. 46 odst. 2 nařízení č. 1782/2003, který je součástí téhož oddílu nařízení jako článek 44, zákonodárce Společenství v rámci převodu platebních nároků výslovně stanovil určité smluvní režimy, a sice pronájem nebo jakoukoli podobnou transakci, jakož i konečný převod( ).

51. Nicméně článek 44 nařízení č. 1782/2003 se těchto aspektů zjevně netýká. Sdílím tudíž stanovisko předkládajícího soudu, podle kterého může být podmínka dispoziční pravomoci zemědělského podniku splněna nejen v přítomnosti pronájmu nebo jakékoli podobné transakce.

52. A konečně, jak správně podotkla polská vláda, otázka vlastnictví dotčených ploch je občanskoprávní otázkou, která bude v jednotlivých členských státech předmětem odlišného posuzování. Byla-li by v rámci výkladu článku 44 nařízení č. 1782/2003 rozhodující, existovalo by nebezpečí, že by tento výklad nebyl používán jednotně ve všech 27 členských státech.

53. Dále předkládající soud vznáší otázku, zda je plocha součástí zemědělského podniku, je-li mu dána k dispozici bezúplatně nebo toliko za převzetí placení příspěvků profesnímu sdružení pro zemědělské využití, s určitými omezeními souvisejícími s povahou a trváním činnosti.

54. V tomto ohledu, ale zejména co se týče výše uvedené otázky pronájmu, předkládající soud uvedl, že pastevci ovcí tradičně často využívají zemědělské plochy extenzivně a bezúplatně, na základě strpění majitelů založeného na zvykovém právu( ).

55. Pokud jde o skutečnost, že plocha je přenechána k využití na omezené časové období v souladu s cíli ochrany přírody, Komise správně tvrdí, že doba deseti měsíců vyžadovaná čl. 44 odst. 3 nařízení č. 1782/2003 znamená, že zemědělec musí být schopen využívat dotčené plochy pro svoji zemědělskou činnost po dobu přinejmenším deseti měsíců. To však zahrnuje udržování půdy v dobrém zemědělském a ekologickém stavu. V důsledku toho, existují-li omezení pro využívání, je nezbytné, aby po dobu těchto omezení plocha dále sloužila zemědělské činnosti, bez čehož by prvek funkčního přičlenění k zemědělskému podniku neexistoval.

56. Jak totiž vyplývá z druhého bodu odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 146/2008( ), účelem čl. 44 odst. 3 nařízení č. 1782/2003 je zajistit, aby u jedné a téže plochy nedocházelo ke kumulaci žádostí. Zdá se však, že z předkládacího usnesení vyplývá, že dotčená plocha je využívána pouze jedním zemědělcem, a sice A. Niedermair-Schiemann, a že ten je jedinou osobou oprávněnou k využívání této plochy.

57. Plocha sice nemůže být využívána deset měsíců v roce, protože výkon užívacího práva je časově omezený. Postačuje však, že v daném časovém období nedochází na ploše k žádné další zemědělské činnosti a že zemědělský podnik pak může využít jako krmivo porost, který za deset měsíců na ploše vyrostl. Předkládající soud má správně za to, že z toho vyplývá, že v projednávaném případě navzdory omezení užívání je zemědělské využívání možné. V důsledku toho sloužily dotčené plochy k zemědělské činnosti i po dobu, po kterou bylo jejich využití předmětem omezení.

58. Závěrem sdílím názor A. Niedermair-Schiemann, podle kterého k tomu, aby byla plocha považována za součást zemědělského podniku, postačuje, aby zemědělec, který plochu skutečně využívá, 1) měl možnost zabránit jejímu využívání třetími osobami, 2) mohl disponovat plody své práce, 3) a nepodléhal zcela rozhodnutím třetích osob.

59. V důsledku se v odpověď na první a druhou část třetí otázky [písm. a) a b)] domnívám, že k tomu, aby byla zemědělská plocha považována za součást zemědělského podniku, není třeba, aby byla podniku poskytnuta k dispozici na základě pronájmu nebo obdobného časově omezeného úplatného úkonu. Na přičlenění k zemědělskému podniku nemá navíc negativní dopad skutečnost, že je tato plocha přenechána podniku k využití pouze určitým způsobem a v rámci omezeného časového období v souladu s cíli ochrany přírody, a to bezúplatně nebo jen za převzetí placení příspěvků profesnímu sdružení.

60. Jelikož na první část třetí otázky [písm. a)] bylo odpovězeno záporně, není v zásadě nutné odpovídat na třetí část [písm. c)]. Nicméně pro úplnost provedu její analýzu a zformuluji následující úvahy. Jak jsme mohli vidět výše, nejsou v této souvislosti rozhodující formální smluvní vztahy, jelikož důležitá jsou pouze skutečná práva zemědělce k užívání. Skutečnost, že je zemědělec označován jako „strana, která se zavázala k výkonu určitých úkonů“ (francouzsky „le mandataire“), není určující. V důsledku toho, pokud zemědělec vykonává na dotčených plochách samostatně zemědělskou činnost, a bez ohledu na to, zda získává dodatečnou odměnu, či nikoliv, jsou tyto plochy považovány za součást zemědělského podniku. Zdá se, že z předkládacího usnesení vyplývá, že odměnou není mzda za pasteveckou činnost, ale příplatek za namáhavost, neboť spravování ploch musí být z ekologických důvodů prováděno určitým nákladným způsobem. Dotčená částka zjevně více méně pokrývá dodatečné náklady vyplývající z využívání ploch s malým výnosem. Samotná pastva nicméně slouží zemědělskému podniku, jelikož by ovce jinak musely mít jiný zdroj potravy.

61. Domnívám se, že z předkládacího usnesení nevyplývá, že by v projednávaném případě nebyl zemědělec schopen na dotčených plochách chovat ovce samostatným způsobem.

62. V důsledku toho mám v odpověď na třetí část třetí otázky [písm. c)] za to, že na přičlenění plochy k zemědělskému podniku nemá negativní dopad skutečnost, že je podnik zavázán k provedení určitých úkonů na těchto plochách, za které obdrží odměnu.

IV – Závěry

63. Navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na předběžné otázky Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz takto:

„1) O ‚zemědělskou plochu‘ ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení Rady č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93 a řada dalších nařízení, se jedná rovněž tehdy, pokud její využití sice také slouží zemědělským účelům (spásání porostu pro účely chovu ovcí), ale převažující účel spočívá ve sledování cílů péče o krajinu a ochrany přírody.

2) Plocha je využívána pro zemědělskou činnost ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 i tehdy, pokud zemědělská činnost slouží převážně pro účely ochrany přírody a i když zemědělec podléhá pokynům orgánu ochrany přírody.

3) K tomu, aby byla zemědělská plocha považována za součást zemědělského podniku, není třeba, aby byla podniku poskytnuta k dispozici na základě pronájmu nebo obdobného časově omezeného úplatného úkonu. Na přičlenění k zemědělskému podniku nemá navíc negativní dopad skutečnost, že tato plocha je přenechána podniku k využití pouze určitým způsobem a v rámci omezeného časového období v souladu s cíli ochrany přírody, a to bezúplatně nebo jen za převzetí placení příspěvků profesnímu sdružení. A konečně, na přičlenění plochy k zemědělskému podniku nemá negativní dopad skutečnost, že je podnik zavázán k provedení určitých úkonů na těchto plochách, za které obdrží odměnu.“