Věc C‑246/16

Enzo Di Maura

proti

Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale di Siracusa

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Siracusa)

„Řízení o předběžné otázce – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Základ daně – Šestá směrnice 77/388/EHS – Článek 11 část C odst. 1 druhý pododstavec – Omezení práva snížit si základ daně v případě nezaplacení smluvního partnera – Prostor pro uvážení, který mají členské státy při jeho provedení – Přiměřenost doby předfinancování hospodářským subjektem“

Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. listopadu 2017

Harmonizace daňových právních předpisů – Společný systém daně z přidané hodnoty – Základ daně – Snížení v případě nezaplacení ceny nebo její části – Odchylná vnitrostátní opatření – Vnitrostátní právní úprava podmiňující snížení základu daně neúspěšností úpadkového řízení, které může trvat více než deset let – Nepřípustnost

(Směrnice Rady 77/388, čl. 11 část C odst. 1 druhý pododstavec)

Článek 11 část C odst. 1 druhý pododstavec šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán v tom smyslu, že členský stát nemůže podmínit snížení základu daně z přidané hodnoty neúspěšností úpadkového řízení, pokud takové řízení může trvat více než deset let.

Pokud totiž dojde k celkovému nebo částečnému nezaplacení kupní ceny a nedojde k odstoupení od smlouvy nebo jejímu zrušení, má kupující nadále povinnost sjednanou cenu zaplatit a prodávající, i když již není vlastníkem zboží, v zásadě nadále disponuje pohledávkou, jejíhož zaplacení se může domáhat před soudem. Avšak nelze-li vyloučit, že se taková pohledávka nestane ve skutečnosti definitivně nedobytnou, rozhodl se unijní zákonodárce ponechat každému členskému státu možnost určit, zda v případě nezaplacení kupní ceny, které samo o sobě na rozdíl od odstoupení od smlouvy nebo jejího zrušení nemá za následek obnovení původního stavu, vznikne nárok na přiměřené snížení základu daně za podmínek, které stanoví, nebo zda v takovém případě nebude takové snížení možné (rozsudek ze dne 15. května 2014, Almos Agrárkülkereskedelmi,C‑337/13, EU:C:2014:328, bod 25).

Jak však již Soudní dvůr rozhodl, tato možnost odchylky, která je striktně omezena na případy celkového nebo částečného nezaplacení, vychází z předpokladu, že nezaplacení protihodnoty může být za určitých okolností a z důvodu právní situace v dotyčném členském státě obtížné ověřit nebo může být jen dočasné (rozsudek ze dne 3. července 1997, Goldsmiths,C‑330/95, EU:C:1997:339, bod 18).

Z toho plyne, že uplatnění možnosti takové odchylky musí být odůvodněné, tak aby opatření přijatá členskými státy za účelem jejího provedení nezmařila cíl daňové harmonizace sledovaný šestou směrnicí (rozsudek ze dne 3. července 1997, Goldsmiths,C‑330/95, EU:C:1997:339, bod 18).

Jak bylo uvedeno v bodě 22 tohoto rozsudku, předmětem odchylky od práva na snížení základu daně stanovené v čl. 11 části C odst. 1 druhém pododstavci šesté směrnice je zohlednit nejistotu konečné povahy nezaplacení faktury.

Tato nejistota je zjevně zohledněna tím, že osoba povinná k dani nemá nárok na snížení základu daně dříve, než se pohledávka stane s konečnou platností nevymahatelnou, jak v podstatě stanoví vnitrostátní právní předpisy dotčené v původním řízení. Je ale nutno konstatovat, že stejného cíle by mohlo být dosaženo tím, že by ke snížení došlo, jakmile by osoba povinná k dani konstatovala, že její pohledávka s dostatečnou mírou pravděpodobnosti zůstane neuhrazena, s tím, že v případě, že by přesto nakonec došlo k zaplacení, by se základ daně upravil. Vnitrostátním orgánům by tedy příslušelo, aby v souladu se zásadou proporcionality a s možností přezkumu soudem určily na základě zvláštností použitelného vnitrostátního práva důkazy o pravděpodobném dlouhodobějším nezaplacení, které by osoba povinná k dani musela předložit. Tento způsob by mohl zamýšleného cíle dosáhnout stejně účinně, avšak současně by méně omezoval osobu povinnou k dani, která výběrem DPH na účet státu zajišťuje její předběžné financování, jak bylo připomenuto v bodě 23 tohoto rozsudku.

(viz body 16–18, 26, 27, 29 a výrok)