ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

Systém zavedený uvedeným nařízením, který je v něm velmi podrobně popsán, zahrnoval tři třídy produkce, označované jako cukr A, B a C. Na cukr A se vztahovala kvóta odpovídající v zásadě poptávce na vnitřním trhu. Na cukr B se vztahovala další kvóta. Produkce v rámci kvót A a B mohla být buď prodána na vnitřním trhu (kde profitovala z uměle vysokých cen udržovaných intervenčním mechanismem), nebo vyvezena do třetích zemí za pomoci vývozních náhrad, jejichž účelem bylo vyrovnat rozdíl mezi cenou na vnitřním trhu a podstatně nižšími cenami na světovém trhu. Systém náhrad byl vytvořen jako samofinancovaný systém v tom směru, že byl financován základní dávkou z produkce A a B až do výše 2 % intervenční ceny, a případně doplněn další dávkou (až do výše 37,5 % uvedené ceny) výlučně z produkce B. Jakákoli produkce nad rámec těchto kvót byla označována jako cukr C. Tato produkce nemohla být v daném hospodářském roce uvedena na trh Společenství a mohla být buď vyvezena bez poskytnutí náhrady (či uložení dávky), nebo převedena v zásobách do dalšího hospodářského roku, kdy byla následně započtena do kvót A a B přidělených producentovi.
21.

Podle mého přesvědčení je na tuto otázku třeba odpovědět záporně. Úprava členských států, která stanoví výši daňové sazby pro zdanění důchodových příjmů, nespadá ani do oblasti působnosti směrnice 2000/78 (k tomu viz oddíl A) ani do oblasti působnosti Listiny (k tomu viz oddíl B). Z tohoto důvodu není nezbytné odpovídat na druhou a třetí předběžnou otázku.
30.

Kromě toho se italská vláda domnívá, že po vypršení lhůty stanovené pro podání nabídek již uchazeči nemohou doplňovat to, co v jejich nabídkách chybí, neboť ve smyslu rozsudku vydaného ve věci Manova ( 7 ) lze provádět pouze jednorázové opravy či doplnění. Veřejný zadavatel může povolit uchazečům napravit některé nedostatky týkající se subjektivních podmínek jejich účasti, avšak nemohou jim povolit, aby uvedli do pořádku skutečnost, že nezaplatili poplatek. Pokud by tomu tak bylo, znamenalo by to, že by bylo povoleno, aby podmínka přípustnosti, která nebyla splněna v náležitém okamžiku, mohla být splněna po vypršení lhůty, což je v rozporu se zásadami rovného zacházení, nestrannosti a transparentnosti.
63.

Zadruhé za takových okolností, jaké nastaly ve věci v původním řízení, není překlad rozsudku vydaného v jiném členském státě považován za přípustný. Jak bylo již uvedeno, cílem rámcového rozhodnutí 2009/315 je totiž zlepšit šíření informací o odsouzeních mezi členskými státy. Vzájemná právní pomoc v oblasti konzultování vnitrostátních rejstříků trestů musí být navíc organizována takovým způsobem, aby byla zajištěna rychlost a účinnost. Jinými slovy: doba, která uplyne mezi okamžikem, kdy je odsouzení zapsáno do rejstříku trestů v členském státě, v němž proběhlo trestní řízení, a okamžikem, kdy je toto odsouzení zapsáno do rejstříku trestů v členském státě, jehož je odsouzený státním příslušníkem, musí být co nejkratší. Znamená to tedy, že pokud by před zápisem odsouzení I. Balogha do maďarského rejstříku trestů měl být proveden překlad rozsudku vydaného Landesgericht Eisenstadt (Zemský soud v Eisenstadtu), bylo by to v rozporu s výše uvedeným cílem týkajícím se zajištění rychlosti. Došlo by tím i k ohrožení zjednodušení a urychlení výměny informací spadajících do působnosti rámcového rozhodnutí 2009/315.
15.

Tento soud má totiž za to, že jelikož je vztah mezi leteckým dopravcem a cestujícím občanskoprávní povahy, nesplnění povinností tímto dopravcem spadá do pravomoci občanskoprávních soudů. Kdyby se takováto pravomoc státního tajemníka připustila, znamenalo by to podle předkládajícího soudu zásah do rozdělení soudních pravomocí v Nizozemsku. Navíc legislativní proces související se zákonem o letectví ukazuje, že správnímu orgánu nepřísluší vymáhat od leteckého dopravce náhradu jménem cestujících.
55.

Svobodu způsobu organizace osoby povinné k dani lze tedy zohlednit pouze do té míry, do jaké pro externalizovanou činnost rovněž existuje osvobození od daně. To je zase závislé na znění, systematice a cílech uvedeného osvobození. V projednávaném případě však zohlednění těchto aspektů umožnilo dojít k závěru, že pouhá externalizace likvidace škodných událostí na třetí osobu, která nevyvíjí činnost v souvislosti s uzavíráním pojistných smluv, není zahrnuta do osvobození od daně stanoveného v čl. 135 odst. 1 písm. a) směrnice o DPH.
21.

O smluvní opoře by bylo možné (hypoteticky) hovořit pouze tehdy, kdyby strana přerušující obchodní vztah mohla věřiteli vytýkat, že se v rámci jejich obchodního vztahu dříve dopouštěl nějakého porušování smluvních ujednání, aby tímto způsobem ospravedlnila své přerušení obchodních vztahů, a byla tak zproštěna povinnosti nahrazovat škodu. Takový prostředek obrany – i kdyby byl ve formě námitky předložen, třebaže pro to chybí jakékoli opěrné body – by ovšem nijak nezměnil povahu nároku na náhradu škody a nedosáhl by toho, aby se z něho stal nárok smluvní.
30.

Podle Komise nebrání článek 14 směrnice systému, jako je belgický systém, který náklady advokáta pevně stanoví paušální částkou. Možnost zavést ho dává prostor pro uvážení, který členské státy mají, neboť nic nenaznačuje, že by tento nebo jiné články směrnice tuto možnost vylučovaly. Takový systém podle jejího mínění nabízí výhody z hlediska dobré správy justice, a zvláště právní jistoty a předvídatelnosti. Nejistota ohledně nákladů, které bude nutno v řízení zaplatit nebo nahradit, může znamenat nevýhodu při podání žaloby. Odrazující účinek může stejně tak dopadat na držitele práv z duševního vlastnictví. Pokud by pravidlo stanovilo náhradu nákladů v plném rozsahu, strany by se mohly cítit vystaveny velmi tíživým finančním důsledkům v případě, že by ve sporu neuspěly. Tato možnost by je také mohla odradit od zahájení řízení.
12.

Podle bodu 3 odůvodnění nařízení č. 1169/2011 je pro dosažení vysoké míry ochrany zdraví spotřebitelů a zaručení jejich práva na informace nezbytné, aby byli patřičně informováni o potravinách, které konzumují. V bodě 8 odůvodnění je uvedeno, že obecné požadavky na označování potravin jsou doplněny řadou ustanovení vztahujících se na všechny potraviny za určitých okolností anebo na určité skupiny potravin, a kromě toho existuje řada zvláštních pravidel vztahujících se na konkrétní potraviny. Podle bodu 17 odůvodnění by prvotním zřetelem při požadování povinných informací o potravinách mělo být zajištění možnosti spotřebitelů identifikovat určitou potravinu a vhodně ji použít a vybírat potraviny vyhovující jejich individuálním stravovacím potřebám. V bodě 20 odůvodnění je uvedeno, že právní předpisy o poskytování informací o potravinách by měly zakázat používání informací, které by uváděly spotřebitele v omyl, zejména pokud jde o charakteristiky potravin, jejich účinky nebo vlastnosti. Má-li tento zákaz být účinný, měl by se vztahovat také na obchodní úpravu potravin a na související reklamu. V bodě 22 odůvodnění je zmíněna nutnost vypracovat seznam všech povinných informací, které by měly být v zásadě uvedeny na všech potravinách určených pro konečného spotřebitele a pro zařízení společného stravování. Uvedený seznam by měl zachovat informace, které jsou již požadovány v rámci stávajících právních předpisů Unie, vzhledem k tomu, že jsou obecně považovány za cenné acquis ve vztahu k informování spotřebitelů. V bodě 32 odůvodnění je uvedeno, že ustanovení týkající se povinného označení původu byla vytvořena na základě „vertikálních přístupů“, jako v případě medu, a odkazuje se zde v tomto smyslu na směrnici Rady 2001/110/ES ( 14 ) (dále jen „směrnice o medu“).
57.

Konečně mám za to, že dotčená právní úprava nezajišťuje přiměřenou rovnováhu mezi dotčenými veřejnými a soukromými zájmy. Žalobce byl u žalované zaměstnán více než 20 let. To je podstatná část jeho pracovního života. Z předkládacího usnesení vyplývá, že výsledné nároky na důchod žalobce jsou o více než polovinu nižší než nároky, které by měl, kdyby podle dotčené právní úpravy nezanikly v souvislosti s jeho odchodem do Rakouska jeho nároky na dávky ze systému pro úředníky. Takový důsledek považuji na jednu stranu z pohledu žalobce za obzvláště tvrdý a zároveň na druhou stranu z pohledu žalované za obzvláště výhodný.
45.

Je-li konečně G. Karim schopen prokázat, že opustil území Evropské unie na dobu alespoň tří měsíců, jakákoli pozdější žádost o azyl podaná k příslušným orgánům členského státu představuje novou žádost, na jejímž základě je vedeno nové řízení o určení příslušného členského státu pro účely čl. 19 odst. 2 druhého pododstavce. V tomto smyslu mám za to, že skutečným problémem není otázka – jak by mohlo vyplývat z formulace druhé předběžné otázky vnitrostátním soudem – zda se nařízení Dublin III „již nepoužije“. Uvedené nařízení se použije, ale výsledek jeho použití by byl – za daných skutkových okolností – jiný v tom smyslu, že by členským státem příslušným k posouzení žádosti G. Karima o azyl bylo i nadále Švédsko.
38.

První z argumentů, které podle mínění OHIM potvrzují jeho hypotézu o mimořádné povaze obnovy během dodatečné lhůty, se týká samotné struktury článku 47, v níž se odráží dialektický protiklad „pravidlo/výjimka“; druhý vychází z doslovného znění daného ustanovení, v němž je na počátku věty použit výraz „nedojde-li k tomu“ ( 22 ); třetí poukazuje na okolnost, že obnovení uskutečněné během této lhůty je podmíněno zaplacením příplatku ve výši 25 % poplatku, a to v maximální výši 1500 eur ( 23 ); a čtvrtý se týká záporného dopadu na evropský systém ochranných známek, který by vyplýval z připuštění částečné obnovy během dodatečné lhůty, se zpětným účinkem zápisu ( 24 ), neboť zápis do rejstříku by v takovýchto případech neodrážel zcela přesně stupeň ochrany, který byl dané ochranné známce přiznán, což by bylo zdrojem právní nejistoty.
58.

Situace poskytovatelů služeb, které nespadají do oblasti všeobecných služeb, by se dále řídila čl. 9 odst. 1 směrnice 97/67. S ohledem na to, co Soudní dvůr rozhodl o postupech projednávání reklamací, které upravuje ( 30 ), směrnice 97/67 neprovedla úplnou harmonizaci podmínek, za nichž mohou být těmto poskytovatelům udělena všeobecná oprávnění. Vzhledem k tomu, že to čl. 9 odst. 1 směrnice 97/67 neupravuje, mají členské státy prostor pro uvážení, aby rozhodly, že do financování činnosti národního regulačního orgánu zapojí všechny poskytovatele poštovních služeb. S ohledem na znění bodu 47 odůvodnění směrnice 2008/6 by ostatně bylo obtížné jim to vyčítat ( 31 ).
14.

Podle čl. 2 bodu 2 nařízení č. 796/2004 se za „stálé pastviny“ v rozsahu, v němž je to relevantní v projednávané věci, považuje „půda využívaná k pěstování trav nebo jiných zelených pícnin na přírodních (přirozený osev) nebo uměle vytvořených (umělý osev) plochách, které nejsou zahrnuty do střídání plodin v hospodářství po dobu pěti let nebo déle […]“.
46.

Zejména proto sdílím tvrzení zúčastněných, kteří konkrétně na jednání uvedli, že nelze vyloučit, že by metoda hodnocení mohla mít účinky nikoli na samotná kritéria pro zadání zakázky, ale na poměrnou váhu těchto kritérií, a tak mohla obsahovat skutečnosti, které by mohly ovlivnit přípravu nabídek, pokud by tato metoda byla předem oznámena uchazečům ve smyslu druhé podmínky stanovené judikaturou Soudního dvora uvedenou v bodě 40 tohoto stanoviska. V takové situaci by určení takové metody hodnocení nabídek veřejným zadavatelem ex post bylo protiprávní, a mělo být tudíž předmětem předběžného zveřejnění v oznámení o zakázce nebo v zadávací dokumentaci.
48.

Zaprvé čl. 18 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení se nevyjadřuje k právu vrátit žadatele do třetí země. Toto ustanovení pouze zdůrazňuje zásadu, podle které posuzování žádosti podané v prvním členském státě ( 9 ) musí být „dokončeno“, aniž by ovšem bránilo vrácení dotyčného do třetí země a aniž by vyžadovalo meritorní přezkum jeho žádosti o mezinárodní ochranu. Naopak se spíše zdá, že lze mít za to, že posouzení nepřípustné žádosti je plně „dokončeno“ ve smyslu článku 18 nařízení Dublin III, jakmile je taková žádost odmítnuta jako nepřípustná, bez meritorního přezkumu.
125.

Ochromení mechanismu rámcového rozhodnutí by ve skutečnosti zasáhlo jeden z cílů prostoru svobody, bezpečnosti a práva, kterým je zajistit potlačování trestné činnosti nejen ve společném zájmu všech členských států, ale i v zájmu osob poškozených trestnou činností, neboť pokud by byl evropský zatýkací rozkaz vydán za účelem trestního stíhání, vykonávající justiční orgány by v zásadě neměly žádnou pravomoc vést s dotyčnou osobou soudní řízení namísto vystavujících justičních orgánů, a to s ohledem na zásadu teritoriality trestního práva. V případě, o jaký se podle všeho jedná v projednávané věci, kdy by naopak takovou pravomoc měly, by to vedlo k obtížím a neúměrným nákladům, jak zdůraznilo státní zastupitelství v Brémách.
45.

Nedomnívám se, že by v tomto stadiu bylo nutné posuzovat, zda je sporné rozhodnutí stiženo vadami uváděnými společností BSH v jejím kasačním opravném prostředku. Mám za to, že napadený rozsudek musí být bez dalšího zrušen, protože se Tribunál ex officio nezabýval skutečností, že sporné rozhodnutí bylo přijato orgánem, který není příslušný, a to v rozporu s právem navrhovatelky na účinnou procesní obranu.
69.

Na základě jazykového výkladu je třeba z tohoto ustanovení vyvodit, že se evropský zatýkací rozkaz použije na maďarské území, přičemž si zachová vlastní právní režim. Představme si, aniž by to vyvolávalo dojem příkladu ze školy, že osoba na útěku, na kterou maďarské justiční orgány vydaly evropský zatýkací rozkaz mající platnost vnitrostátního zatýkacího rozkazu, protože se domnívaly, že se tato osoba nachází v zahraničí, však nakonec byla vyslýchána na maďarském území. Jaká pravidla by se měla použít? Pokud se přidržíme textu ustanovení vnitrostátního práva, akt, který je podkladem pro zatčení, si ponechává právní režim evropského zatýkacího rozkazu, jehož účinky jsou pouze „rozšířeny“ na vnitrostátní území. Z toho plyne, že právní režim tohoto rozkazu se použije na maďarském území tak, jak by se použil na území jiného členského státu. Znamená to tedy, že maďarské justiční orgány je třeba považovat současně za vystavující orgány i vykonávající orgány, že vyžádaná osoba má po zatčení práva přiznaná rámcovým rozhodnutím, a může tedy odmítnout své předání, využít práva na zásadu speciality nebo se ho zříci? Je třeba dodržovat lhůty pro výkon evropského zatýkacího rozkazu? Tyto otázky ukazují, že rozšířením působnosti evropského zatýkacího rozkazu na území vystavujícího členského státu je navozen právní režim, jehož obrysy jsou velmi nejasné a v žádném případě nenaplňuje požadavek právní jistoty.
34.

To také odpovídá systematice a cílům směrnice o těžebních odpadech. Ta podle článků 1 a 2 upravuje nakládání s odpadem z těžebního průmyslu, který je ve směrnici definován jako těžební odpad. Článek 10 odst. 2 se naopak týká pouze jiného než těžebního odpadu. Bylo by proto rozporuplné, kdyby směrnice o těžebních odpadech do jisté míry mimochodem rozšiřovala oblast působnosti jiných právních úprav o odpadech.
101.

V souladu se zásadami, z nichž vychází návrh článků, mám tedy za to, že jednání Komise a ECB při vyjednávání či podpisu memoranda o porozumění je třeba v zásadě přičítat mezinárodní organizaci, jejímž jménem tyto funkce vykonávaly (EMS), a nikoli mezinárodní organizaci jejich původu (Evropské unii). Situace však může být odlišná, je-li dotyčná osoba schopna prokázat, že se orgán Unie při jednání mimo unijní rámec dopustil dostatečně závažného porušení právní normy, jež může tuto osobu poškodit. Tak by tomu bylo například tehdy, kdy by Komise a ECB chybně zveřejnily důvěrné či škodlivé informace, které by mohly způsobit újmu některým fyzickým či právnickým osobám ( 51 ). Šlo by o jednání, které by mohlo být přičítáno samotné Komisi či ECB. Právní a skutkové okolnosti tohoto řízení jsou však patrně odlišné.
24.

Podle předkládacího rozhodnutí čl. 79 odst. 4 nařízení PRP stanoví, že za způsobilé se považují pouze takové výdaje, které byly vynaloženy v rozmezí od data přijetí rozhodnutí o způsobilosti dotací do okamžiku dokončení investičního projektu, nejpozději však do 30. června 2015. V uvedeném článku se stanoví, že pokud příjemce případně převzal závazek v rámci přidělených dotací (uzavřel jakoukoli smlouvu, objednal materiál, vybavení, služby nebo práce), považuje se to za první výdaj.
9.

Doplňkově je nutné poukázat na pokyny z roku 2006 ( 7 ), ve kterých Komise stanovila svoji správní praxi ohledně stanovování pokut. V bodech 4 až 6 i v bodě 13 těchto pokynů lze nalézt mj. následující: „4. Komise obdržela pravomoc ukládat pokuty podnikům nebo sdružením podniků, které úmyslně nebo neúmyslně porušují články 81 nebo 82 Smlouvy, jako jeden z prostředků pro výkon dohledu, kterým ji pověřuje Smlouva. […] Komise proto musí zajistit, aby její činnost odrazovala od protiprávního jednání […] Z toho vyplývá, že pokud Komise zjistí porušení článků 81 [ES] nebo 82 [ES] může být nucena uložit pokutu těm, kdo se takového porušení dopustili. Je na místě stanovit pokuty v takové výši, která má odrazující účinek, a to nejen s cílem potrestat konkrétní podnik (odrazující účinek na konkrétní podnik), ale i s cílem odradit ostatní podniky od zahájení nebo dalšího provádění jednání, které je v rozporu s články 81 [ES] a 82 [ES] (obecný odrazující účinek). 5. Aby Komise dosáhla těchto cílů, měla by při určování výše pokut vycházet z hodnoty tržeb za zboží nebo služby, jichž se protiprávní jednání týká. Při určování vhodné výše pokuty by měla hrát významnou úlohu rovněž doba trvání protiprávního jednání. Doba trvání má totiž vždy vliv na potenciální dopad protiprávního jednání na trh. Proto se má za to, že je důležité, aby pokuta odrážela rovněž počet let, během nichž se podnik podílel na protiprávním jednání. 6. Má se za to, že kombinace hodnoty tržeb souvisejících s protiprávním jednáním a doby trvání je vhodnou hodnotou pro vyhodnocení ekonomického významu protiprávního jednání a relativní váhy každého podniku, který se podílel na protiprávním jednání. Jedná se o ukazatele, které poskytnou vhodnou informaci o řádové hodnotě pokuty a nemělo by se s nimi nakládat jako se základem pro automatický nebo aritmetický výpočet. […] 13. Při určování základní výše udělované pokuty bude Komise vycházet z hodnoty tržeb za zboží nebo služby v příslušné zeměpisné oblasti uvnitř EHP, které přímo nebo nepřímo […] souvisejí s protiprávním jednáním. Komise pro výpočet obvykle použije tržby podniku během posledního celého hospodářského roku jeho účasti na protiprávním jednání […]“
71.

Zadruhé je třeba zdůraznit, že pravomocný rozsudek Tribunal de commerce de Bruxelles (Obchodní soud v Bruselu) není samozřejmě projednávaným sporem nikterak dotčen. Na obecné úrovni však lze dodat, že by bylo rozumné, kdyby soud pro ochranné známky Společenství, který by se nacházel v situaci podobné, jako je situace Tribunal de commerce de Bruxelles (Obchodní soud v Bruselu), přerušil před ním probíhající řízení a vyčkal rozhodnutí EUIPO v dané věci. Vzhledem k tomu, že v samotném nařízení o ochranné známce Společenství v tomto ohledu není uvedeno žádné specifické ustanovení, by vnitrostátní soud jednající jakožto soud pro ochranné známky Společenství mohl využít svou diskreční pravomoc a zajisté nařídit přerušení řízení podle vnitrostátních procesních pravidel s odkazem per analogiam na čl. 100 odst. 7, článek 104 a čl. 109 odst. 1 nařízení o ochranné známce Společenství. Mohl by případně nařídit pro dobu přerušení řízení předběžná a ochranná opatření podle čl. 104 odst. 3 a čl. 109 odst. 4 nařízení.
65.

Zadruhé, i když nelze vyloučit, že v případě energetické krize, která by vedla k velmi významnému navýšení cen, by opatření obsahující povinnost nabízet a dodávat zemní plyn za určenou cenu mohlo být případně považováno za způsobilé zajistit bezpečnost dodávek, je třeba konstatovat, že taková možnost zásahu mající výjimečnou povahu je za přísných podmínek upravena v čl. L. 410-2 odst. 3 code du commerce (obchodní zákoník). Je věcí předkládajícího soudu, aby posoudil, zda došlo k nečekanému vývoji cen zemního plynu vyvolanému nestabilitou cen plynu samotného nebo ropy, který ospravedlňuje přijetí opatření, které v podstatě představuje státní zásah do cen, který má trvalou povahu. Při posuzování proporcionality dotčeného opatření ve vztahu k cíli bezpečnosti dodávek by měl předkládající soud rovněž vzít v úvahu opatření přijatá na základě nařízení č. 994/2010 ( 53 ).
27.

O jinou situaci se jedná, pokud žalovaný až po uplynutí odvolací lhůty zjistí, že proti němu byl bez jeho vědomí vydán rozsudek. Vzhledem k tomu, že podání opravného prostředku již pak není bez dalšího možné, musí pro napadení rozsudku ve státě vydání rozsudku využít možnost prominutí zmeškání lhůty a pak vést příslušné řízení. Teprve pak by mohl – pokud by byl úspěšný při prominutí zmeškání lhůty – ve druhém kroku podat opravný prostředek proti rozsudku. V protikladu k situaci popsané v bodě 26 by tedy žalovaný nesl zátěž dvou řízení (s tím související náklady), jejichž předmět by byl výrazně širší než předmět sporu rozsudku, protože by bylo třeba dále posoudit problematiku obnovy řízení. Zohledníme-li dále skutečnost, že kromě procesních a finančních komplikací týkajících se řízení a nákladů mohou nastat i praktické problémy, jako například hledání vhodných advokátů a náklad na překlad, je jasné, že pokud by žalovanému bylo uloženo břemeno podání návrhu na prominutí zmeškání lhůty, aby zamezil prohlášení vykonatelnosti rozsudku, nacházel by se vůči žalobci ve výrazně horší pozici. To platí především pro žalované, kteří jsou právně nezkušení a mají omezené finanční prostředky. Zejména u srovnatelně malých žalobních nároků by tím bylo nutno počítat s tím, že takoví žalovaní by se mohli vzhledem k hrozícím nákladům a komplikacím souvisejícím se soudním řízením smířit s výkonem rozhodnutí bez obrany, aby tímto způsobem v každém případě ušetřili další náklady související s právním zastoupením a soudním řízením, jejichž rentabilitu lze u zahraničních skutkových situací často – a právě pro laiky – těžko odhadnout.
21.

Žalovaná má za to, že podle čl. 3 odst. 1 a čl. 10 odst. 1 nařízení č. 593/2008 a s ohledem na okolnosti je volba francouzského práva jakožto práva rozhodného pro určení účinků chování žalobkyně zcela přiměřená, a to z toho důvodu, že žalovaná byla subdodavatelkou úspěšného uchazeče ve veřejném výběrovém řízení konaném ve Francii v souvislosti s významnou investicí do francouzských elektráren, protože žalovaná spadá do oblasti působnosti francouzského práva a rovněž z důvodu, že na základě prací souvisejících s výše uvedeným výběrovým řízením vznikl mezi žalovanou a žalobkyní široký smluvní vztah sestávající z několika smluvních dokumentů, jejichž předmětem je výroba kovových konstrukcí. Žalovaná tedy z výše uvedených důvodů tvrdí, že určení práva, do jehož oblasti působnosti jedna ze stran, a sice kupující, spadá, je zcela přiměřené a je v souladu s obchodními praktikami, zejména pak v případě, že předmět kupní smlouvy bude užíván v zemi kupující strany, na trhu, který je do značné míry regulován; je tedy přiměřené, aby bylo k posouzení chování žalobkyně použito francouzské právo.
48.

V tomto kontextu je třeba zdůraznit, že krevní plazma zjevně není léčivým přípravkem, ale jak bylo vysvětleno, může být složkou používanou při výrobě těchto přípravků. Plazma určená k terapeutickým účelům, ani plazma určená k průmyslovému využití se nesmíchává s jinou látkou ani se nezpracovává způsobem, při kterém by došlo ke změně jejích základních vlastností. Jediným postupem používaným za účelem získání výrobku je postup nezbytný k oddělení jednotlivých složek krve. Zdá se, že TMD v rámci svého argumentu naznačuje, že jakékoliv zpracování výrobku před jeho dodáním by vedlo k vytvoření nového nebo odlišného výrobku. Tento argument, dovedený do logické krajnosti, může vést k nesmyslným výsledkům. Vedlo by například pouhé zmrazení mateřského mléka pro budoucí kojeneckou výživu ke změně daňového zacházení s tímto mlékem? Znamenala by skutečnost, že lidský orgán může být po vyjmutí naložen do roztoku ke konzervaci pro potřeby skladování a přepravy, že dodání tohoto orgánu bude podléhat DPH?