ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ve sporu majetkoprávní povahy podle čl. 91 odst. 1 druhé věty služebního řádu Soud disponuje pravomocí soudního přezkumu v plné jurisdikci, v jejímž rámci má pravomoc, je-li to třeba, uložit i bez návrhu žalované straně zaplacení náhrady škody způsobené jejím zaviněním a v takovém případě posoudit ex aequo et bono s ohledem na všechny okolnosti věci utrpěnou újmu. Mimoto, jakmile Soud jednou určil existenci újmy, je pouze on příslušný k tomu, aby v mezích návrhu a s výhradou dodržení povinnosti odůvodnění posoudil způsob a rozsah náhrady této škody.

V tomto ohledu, co se týče určení rozsahu náhrady škody způsobené ztrátou šance dočasného zaměstnance, jehož žádost o pracovní místo byla protiprávně odmítnuta, na přijetí na pracovní místo v rámci orgánu Společenství, uplatnění způsobu, používaného několika vnitrostátními právními řády, který vychází z kritéria ztráty odměny, tak, že se stanoví rozdíl mezi očekávanou odměnou a odměnou skutečně pobíranou, a poté se ohodnotí, ve formě procentního podílu, šance na přijetí, s cílem poměrně zvážit tuto ztrátu, vede soud Společenství nutně k tomu, aby vycházel z řady předpokladů nejisté povahy, které však spadají do svrchovaného posouzení skutkových okolností Soudem a do jeho prostoru pro uvážení.

(viz body 45, 58–59, 61–62, 64, 72–74)
Věc C-244/06

Dynamic Medien Vertriebs GmbH

v.

Avides Media AG

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Koblenz)

„Volný pohyb zboží — Článek 28 ES — Opatření s rovnocenným účinkem — Směrnice 2000/31/ES — Vnitrostátní právní úprava zakazující zásilkový prodej nosičů s videozáznamy, které nebyly podrobeny kontrole a klasifikaci ze strany příslušného orgánu pro účely ochrany nezletilých a nebyly tímto orgánem opatřeny údajem o věku, od něhož je povoleno se na tyto nosiče s videozáznamy dívat — Nosiče s videozáznamy dovezené z jiného členského státu, které byly podrobeny kontrole a klasifikaci ze strany příslušného orgánu tohoto státu a jsou opatřené údajem o věkové hranici — Odůvodnění — Ochrana dítěte — Zásada proporcionality“

Stanovisko generálního advokáta P. Mengozziho přednesené dne 13. září 2007 I - 507

Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 14. února 2008 I - 533

Shrnutí rozsudku

Volný pohyb zboží – Množstevní omezení – Opatření s rovnocenným účinkem

(Článek 28 ES)

Vnitrostátní právní úprava, která zakazuje zásilkový prodej a převod nosičů s videozáznamy, které nebyly příslušným vnitrostátním orgánem nebo vnitrostátní dobrovolnou samoregulační institucí podrobeny kontrole ani klasifikaci pro účely ochrany nezletilých a které nebyly tímto orgánem nebo institucí opatřeny údajem o věku, od něhož je povoleno se na ně dívat, nepředstavuje způsob prodeje, který by mohl narušovat přímo, nebo nepřímo, skutečně, nebo potenciálně obchod mezi členskými státy, ale opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením ve smyslu článku 28 ES, které je v zásadě neslučitelné s povinnostmi vyplývajícími z tohoto článku.

Přesto je taková právní úprava s tímto ustanovením slučitelná, pokud nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle sledovaného dotčeným členským státem, jímž je ochrana dítěte, jako je tomu v případě, kdy nebrání všem formám uvádění nosičů s videozáznamy, které nebyly zkontrolovány, na trh a kdy je dovoleno dovážet a prodávat tyto nosiče s videozáznamy dospělým, přičemž se dbá na to, aby k nim neměly přístup děti. Jinak tomu může být pouze tehdy, pokud by se ukázalo, že postup kontroly, klasifikace a označování nosičů s videozáznamy stanovený touto právní úpravou není snadno dostupný nebo není možno jej dokončit v přiměřených lhůtách anebo že zamítavé rozhodnutí nemůže být předmětem soudního přezkumu.

(viz body 29, 32, 35, 42, 47–48 a výrok)
V situaci, kdy je návrh založený na čl. 88 odst. 3 poslední větě ES přezkoumáván poté, co Komise přijala kladné rozhodnutí, je vnitrostátní soud povinen, bez ohledu na prohlášení dotčené podpory za slučitelnou se společným trhem, rozhodnout o platnosti prováděcích aktů a o navrácení poskytnutých finančních podpor. V takovém případě právo Společenství tomuto soudu ukládá povinnost nařídit vhodná opatření pro účinné zhojení důsledků protiprávnosti. Vnitrostátní soud však není povinen nařídit navrácení protiprávní podpory v plném rozsahu, a to ani v případě, kdy neexistují mimořádné okolnosti.

Cíl čl. 88 odst. 3 poslední věty ES je totiž preventivní a má zabezpečit, aby byly poskytnuty pouze slučitelné podpory. Pro uskutečnění tohoto cíle se provedení záměru podpory odkládá do doby, než jsou konečným rozhodnutím Komise odstraněny pochybnosti o jeho slučitelnosti. Pokud Komise přijme kladné rozhodnutí, zdá se tedy, že předčasné vyplacení podpory nebylo v rozporu s tímto cílem. V tomto případě z pohledu jiných subjektů, než je příjemce takové podpory, má protiprávnost uvedené podpory za následek jednak to, že tyto subjekty jsou vystaveny riziku, že dojde k poskytnutí neslučitelné podpory, ke kterému v konečném důsledku nedojde, a jednak to, že z hlediska hospodářské soutěže musí případně snášet následky slučitelné podpory dříve, než by bylo nutné. Z pohledu příjemce podpory neoprávněné zvýhodnění spočívá jednak v tom, že neplatí úroky, které by platil z dotčené částky slučitelné podpory, pokud by si musel tuto částku vypůjčit na trhu do doby rozhodnutí Komise, a jednak ve zlepšení jeho soutěžního postavení vůči jiným subjektům na trhu po dobu trvání protiprávního stavu. Vnitrostátní soud má proto podle práva Společenství povinnost nařídit, aby příjemce podpory zaplatil z této podpory úroky za dobu trvání protiprávního stavu.

V rámci svého vnitrostátního práva může případně vnitrostátní soud krom toho nařídit navrácení protiprávní podpory, aniž by bylo dotčeno právo členského státu tuto podporu později znovu poskytnout. Taktéž může být veden k tomu, aby vyhověl žalobám na náhradu škod způsobených protiprávní povahou podpory.

(viz body 45–53, 55, výrok 1)
Věc C-294/06

The Queen, na žádost:

Ezgi Payir a další

v.

Secretary of State for the Home Department

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)]

„Dohoda o přidružení EHS-Turecko — Volný pohyb pracovníků — Rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 — Článek 6 odst. 1 první odrážka — Pracovník působící na řádném trhu práce — Povolení ke vstupu pro studenta nebo osobu vykonávající práci au pair — Vliv na právo pobytu“

Stanovisko generální advokátky J. Kokott přednesené dne 18. července 2007 I - 205

Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. ledna 2008 I - 226

Shrnutí rozsudku

Mezinárodní dohody – Dohoda o přidružení EHS-Turecko – Volný pohyb osob – Pracovníci – Právo tureckých státních příslušníků na prodloužení povolení k pobytu

(Rozhodnutí č. 1/80 Rady přidružení EHS-Turecko, čl. 6 odst. 1)

Okolnost, že tureckému státnímu příslušníkovi byl povolen vstup na území členského státu jako osobě vykonávající práci au pair nebo jako studentovi, jej nemůže zbavit postavení „pracovníka“ a bránit mu v tom, aby působil na „řádném trhu práce“ tohoto členského státu ve smyslu čl. 6 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80 Rady přidružení EHS-Turecko. Tato okolnost nemůže v důsledku toho bránit uvedenému státnímu příslušníkovi, aby se dovolával tohoto ustanovení k tomu, aby dosáhl prodloužení svého pracovního povolení a získal právo pobytu, které s ním souvisí.

K ověření, zda turečtí státní příslušníci splňují podmínky čl. 6 odst. 1 dotčeného rozhodnutí, se totiž nezohledňuje účel povolení vstupu dotyčných osob na území dotčeného členského státu, jelikož tento článek neváže uznání práv, která uděluje tureckým pracovníkům, na žádnou podmínku týkající se důvodu, pro který jim bylo právo vstupu, právo být zaměstnán a právo pobytu původně přiznáno.

Pokud tito turečtí státní příslušníci dosáhnou vlastní zásluhou splnění podmínek uvedených ve všech třech odrážkách čl. 6 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80, nemohou být zbaveni práv, která jim toto ustanovení přiznává odstupňovaně v závislosti na délce trvání jejich závislé činnosti.

Za těchto podmínek nelze mít za to, že student nebo osoba vykonávající práci au pair může obejít právní předpisy hostitelského členského státu k postupnému získání neomezeného práva přístupu na pracovní trh tohoto státu, jelikož tyto osoby vykonávají pouze právo výslovně stanovené rozhodnutím č. 1/80. Jinak by tomu bylo pouze tehdy, pokud by tyto osoby získaly podvodně právo vstupu na území členského státu a předstíraly by nepravdivě, že mají úmysl studovat nebo vykonávat práci au pair. Naopak, pokud je pravdivost jejich úmyslu potvrzena skutečným studiem nebo výkonem práce au pair, pokud získaly v hostitelském členském státě práci legálně a pokud splňují podmínky požadované čl. 6 odst. 1 dotčeného rozhodnutí, mohou se dotyčné osoby plně dovolávat práv, která jim toto ustanovení přiznává.

(viz body 40, 45–46, 49 a výrok)
Věc C-444/06

Komise Evropských společenství

v.

Španělské království

„Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 89/665/EHS — Veřejné zakázky na dodávky a stavební práce — Přezkumné řízení v oblasti zadávání veřejných zakázek“

Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 3. dubna 2008 I - 2047

Shrnutí rozsudku

Sbližování právních předpisů – Přezkumná řízení v oblasti zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce – Směrnice 89/665 – Povinnost členských států stanovit řízení o opravném prostředku proti rozhodnutí v oblasti zadávání veřejných zakázek

[Směrnice Rady 89/665 čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) a 6 pododstavec 2]

Členský stát, jehož právní úprava nestanoví povinnou lhůtu, v níž má zadavatel oznámit rozhodnutí o zadání zakázky všem uchazečům o zakázku a ani nestanoví povinnou čekací lhůtu mezi rozhodnutím o zadání zakázky a uzavřením smlouvy, nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) směrnice 89/665, o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce, ve znění směrnice 92/50.

Ustanovení čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) ve spojení s čl. 2 odst. 6 druhým pododstavcem směrnice 89/665 musí být totiž vykládána v tom smyslu, že členské státy jsou povinny, pokud jde o rozhodnutí zadavatele, které předchází uzavření smlouvy a kterým tento zadavatel vybral uchazeče, který se zúčastnil nabídkového řízení a se kterým uzavře smlouvu, stanovit v každém případě přezkumné řízení, které umožní navrhovateli dosáhnout zrušení tohoto rozhodnutí, pokud jsou splněny příslušné podmínky, a to bez ohledu na možnost získat náhradu škody po uzavření smlouvy. Krom toho úplná právní ochrana, která musí být takto zaručena před uzavřením smlouvy podle čl. 2 odst. 1 uvedené směrnice, předpokládá zejména povinnost informovat před uzavřením smlouvy uchazeče o rozhodnutí o zadání zakázky, aby měli skutečnou možnost podat opravný prostředek. Tatáž ochrana vyžaduje, aby byla stanovena možnost pro neúspěšného uchazeče zahájit včas přezkum otázky platnosti rozhodnutí o zadání zakázky. S ohledem na požadavky užitečného účinku směrnice 89/665, jejichž cílem je zajistit účinný a co nejrychlejší přezkum protiprávních rozhodnutí učiněných zadavateli, z toho vyplývá, že mezi okamžikem, kdy je rozhodnutí o zadání zakázky oznámeno neúspěšným uchazečům, a uzavřením smlouvy musí existovat přiměřená doba, aby jim bylo umožněno zejména podat návrh na předběžná opatření do doby uvedeného uzavření smlouvy.

(viz body 37–39, 44, 58, výrok 1)
Opatření, která mají za cíl upravit výkon výhradních vysílacích práv na události zásadního společenského významu, přijatá členským státem a schválená rozhodnutím Komise, které konstatuje jejich slučitelnost s právem Společenství, subjektům televizního vysílání ukládají některá omezení. Jelikož jsou tato omezení navázána na podmínky, za kterých tyto subjekty u držitelů výhradních vysílacích práv nabývají vysílací práva na určené události, mají opatření přijatá tímto členským státem a rozhodnutí, kterým se tato opatření schvalují, za důsledek, že práva, jejichž držitelkou je společnost, jež nabyla vysílací práva, jsou podřízena novým omezením, která neexistovala v okamžiku, kdy tato společnost uvedená práva nabyla, a která činí jejich výkon obtížnějším. Takové rozhodnutí Komise se tudíž bezprostředně dotýká právního postavení držitele těchto práv. Krom toho, zásahy do postavení uvedeného držitele jsou pouze důsledkem požadavku na dosažení výsledku určeného těmito opatřeními a rozhodnutím Komise, aniž by vnitrostátní orgány při provádění tohoto rozhodnutí měly prostor pro uvážení, který by se mohl tohoto postavení dotýkat.

(viz body 50–52, 59, 62–63)
Z článku 1 a čl. 2 odst. 1 rozhodnutí č. 2424/88 o ochraně před dumpingovými dovozy nebo dovozy subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství uhlí a oceli, vyplývá, že cílem antidumpingových pravidel je zajistit ochranu před dumpingovými dovozy nebo dovozy subvencovaných výrobků a že antidumpingové clo může být uplatněno pro jakýkoli dumpingový výrobek, jehož propuštění do volného oběhu ve Společenství působí újmu. S ohledem na tato ustanovení tudíž uplatnění antidumpingového opatření předpokládá uvedení zboží na trh Společenství, které působí újmu průmyslu Společenství. Antidumpingové právní předpisy se nezabývají prodejem zboží jako takovým, dokud toto zboží nebylo skutečně vyvezeno na celní území Společenství nebo propuštěno do volného oběhu ve Společenství. Antidumpingová cla mají totiž za cíl neutralizovat dumpingové rozpětí vyplývající z rozdílu mezi vývozní cenou do Společenství a obvyklou hodnotou výrobku, a odstranit tak škodlivé účinky dovozu dotyčného zboží do Společenství. Cíl antidumpingových pravidel tak v zásadě nevyžaduje uložení antidumpingového cla určeného na základě ceny stanovené v rámci předcházejícího prodeje dotyčného zboží, pokud se cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena deklarantem, rovná minimální ceně stanovené antidumpingovým opatřením nebo je vyšší.

(viz body 39–41)
Směrnice 92/85 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň, a zejména zákaz výpovědi těhotných zaměstnankyň stanovený v čl. 10 bodě 1 této směrnice musí být vykládány v tom smyslu, že se nevztahují na zaměstnankyni, která podstoupí oplodnění in vitro, jestliže v den, kdy dostala výpověď, byla vajíčka dané zaměstnankyně již oplozena spermiemi jejího partnera, takže existovala vajíčka oplodněná in vitro, avšak tato vajíčka ještě nebyla přenesena do její dělohy.

V tomto ohledu ochrana zavedená článkem 10 směrnice 92/85 nemůže být při dodržení zásady právní jistoty rozšířena na takovou zaměstnankyni. Taková vajíčka totiž mohou být v některých členských státech před přenesením do dělohy dotyčné ženy uchována po různě dlouhou dobu; konkrétně vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení stanoví v tomto ohledu možnost uchovávat oplodněná vajíčka po dobu až deseti let. Použití ochrany proti propuštění stanovené v článku 10 směrnice 92/85 na zaměstnankyni před přenesením oplodněných vajíček by tudíž mohlo způsobit přiznání ochrany i tehdy, kdyby se přenesení z jakéhokoli důvodu odložilo o několik let, nebo by se od něj dokonce nadobro upustilo s tím, že oplodnění in vitro bylo provedeno pouze preventivně.

(viz body 41–42, 53 a výrok)
Pravidla tvorby vůle orgánů Společenství jsou stanovena Smlouvou a členské státy ani samotné orgány jimi nemohou disponovat. Pouze Smlouva může – ve zvláštních případech, jako je případ uvedený v čl. 67 odst. 2 druhé odrážce ES – zmocnit některý orgán ke změně rozhodovacího postupu, který stanovila.

Pokud by byla některému z orgánů přiznána možnost vytvářet odvozené právní základy, ať již ve smyslu zpřísnění, nebo zjednodušení podmínek přijímání právního aktu, byla by mu tím přiznána zákonodárná pravomoc překračující hranice toho, co je stanoveno Smlouvou. To by rovněž vedlo k tomu, že by tomuto orgánu bylo umožněno ohrozit zásadu rovnováhy mezi orgány Společenství, jež znamená, že každý z orgánů vykonává své pravomoci s ohledem na pravomoci orgánů ostatních.

Mimoto existence dřívější praxe spočívající ve vytváření odvozených právních základů nemůže měnit pravidla Smlouvy, a tudíž nemůže zakládat precedens zavazující orgány Společenství.

(viz body 54–57, 60)
Na základě čl. 15 odst. 1 písm. c) nařízení č. 1260/2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru je třeba pro účely výpočtu exportovatelného přebytku od spotřeby odečíst všechny objemy vyvážených produktů podle tohoto článku bez ohledu na to, zda byly skutečně zaplaceny náhrady.

Jelikož je totiž exportovatelný přebytek tvořen rozdílem mezi výrobou Společenství v rámci kvót A a B a spotřebou v rámci Společenství, posledně uvedená nemá zahrnovat objemy vyvážených produktů bez ohledu na to, zda k nim byly poskytnuty vývozní náhrady. Objemy vyvážených produktů totiž nelze považovat za prodané ke spotřebě v rámci Společenství ve smyslu čl. 15 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1260/2001.

Exportovatelný přebytek ve skutečnosti zahrnuje objemy produktů, pro jejichž odbyt jsou stanovena podpůrná opatření Společenství.

Navíc, pokud by byly objemy vyvezené bez náhrad započítány do spotřeby v rámci Společenství, tato spotřeba by byla nadhodnocena. V důsledku toho by exportovatelný přebytek byl podhodnocený. Mohlo by proto být ohroženo dosažení cíle systému samofinancování nákladů na odbyt přebytků, jenž spočívá v tom, aby bylo zajištěno spravedlivým, avšak účinným způsobem plné hrazení těchto nákladů samotnými producenty.

(viz body 37–39, 44–45, 68 a výrok)
Pro účely stanovení sazeb za zpřístupnění účastnického vedení je totiž třeba vzít v úvahu náklady, které oznámený operátor musel vynaložit v rámci investic provedených do zavedení své místní infrastruktury. Úroky z investovaného kapitálu v tomto směru představují zisk vytvářený tímto kapitálem, jestliže nebyl investován do účastnického vedení, zatímco úroky z úvěrů představují náklady na zadlužení v rámci investic provedených k zavedení účastnického vedení. Pokud jde o odpisy fixních aktiv použitých pro vytvoření místní sítě, jejichž zohlednění umožňuje snížit skutečnou hodnotu těchto aktiv, vztahují se tyto odpisy k investicím oznámeného operátora do zavedení účastnického vedení, a tedy představují provozní náklady, které je třeba vzít v úvahu v souladu se zásadou stanovení sazeb uvedenou v čl. 3 odst. 3 nařízení č. 2887/2000.

V rámci uplatňování zásady stanovení sazeb za zpřístupnění účastnického vedení na základě nákladové orientace zakotvené v čl. 3 odst. 3 nařízení č. 2887/2000 o zpřístupnění účastnického vedení musí vnitrostátní regulační orgány při určování základu pro výpočet nákladů oznámeného operátora vzít v úvahu skutečné náklady, tedy náklady již vynaložené oznámeným operátorem, jakož i odhadované náklady, přičemž tyto jsou případně založeny na odhadu výdajů na výměnu sítě nebo některých jejích součástí.

Výpočet nákladů nemůže vycházet výlučně z nákladů, které představuje výstavba ex nihilo, uskutečněná jiným než oznámeným operátorem, nové místní přístupové infrastruktury pro poskytování rovnocenných telekomunikačních služeb (stávající náklady) ani výlučně z nákladů skutečně vynaložených oznámeným operátorem při zohlednění již provedených odpisů (historické náklady).

Výlučné zohlednění jednoho nebo druhého výpočtového základu může totiž ohrozit cíl tohoto nařízení, kterým je posílení hospodářské soutěže stanovením harmonizovaných podmínek pro zpřístupnění účastnického vedení tak, aby to pomohlo rozvinout poskytování široké škály služeb elektronických komunikací na konkurenčním základě.

Zaprvé, měl-li by oznámený operátor možnost založit výpočet nákladů výlučně na stávajících nákladech svých investic, mohl by vybrat ty, které by mu umožnily stanovit nejvyšší sazby, a nevzít v úvahu prvky stanovení sazeb, které zvýhodňují oprávněné operátory, čímž by obešel pravidla pro stanovení sazeb za zpřístupnění účastnického vedení na základě nákladové orientace.

Zadruhé, pokud by byl základ pro výpočet nákladů založen výlučně na historických nákladech, což by potenciálně, v závislosti na stáří sítě, mohlo vést k tomu, že by byla vzata v úvahu v podstatě odepsaná síť, a tedy dospět k velmi nízké sazbě, oznámený operátor by se dostal do situace vyznačující se neodůvodněnými nevýhodami, kterým se nařízení č. 2887/2000 právě snaží zamezit.

(viz body 86, 98, 104, 108–109, 119, výrok 2)
Článek 3 směrnice 1999/44 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje prodávajícímu, aby v případě, že prodal spotřební zboží, které bylo v rozporu se smlouvou, požadoval od spotřebitele náhradu za užívání zboží, které bylo v rozporu se smlouvou, až do jeho výměny za nové zboží.

Ze znění směrnice, jakož i z relevantních přípravných prací na směrnici totiž vyplývá, že zákonodárce Společenství zamýšlel učinit bezplatné uvedení spotřebního zboží prodávajícím do stavu odpovídajícího smlouvě podstatným prvkem ochrany, kterou zajišťuje spotřebiteli tato směrnice. Cílem této povinnosti prodávajícího spočívající v bezplatném uvedení zboží do stavu odpovídajícího smlouvě buď formou opravy, nebo výměny zboží, které je v rozporu se smlouvou, je ochrana spotřebitele před rizikem finančních nákladů, které by mohly odradit spotřebitele od uplatnění jeho nároků, pokud by neexistovala taková ochrana. Toto zajištění bezplatnosti, které chtěl zákonodárce Společenství zakotvit, vede k vyloučení jakéhokoliv finančního nároku prodávajícího v rámci plnění jeho povinnosti uvést smluvní zboží do stavu odpovídajícího smlouvě. Krom toho bezplatné uvedení spotřebního zboží do stavu odpovídajícího smlouvě odpovídá cíli směrnice, kterým je přispět k dosažení vysoké úrovně ochrany spotřebitele.

(viz body 33–34, 36, 43 a výrok)
Právní zájem žalobce na podání žaloby musí existovat ve vztahu k předmětu žaloby ve fázi jejího podání, neboť jinak by byla nepřípustná. Tento předmět sporu, stejně jako právní zájem na pokračování v řízení, musí existovat až do vydání soudního rozhodnutí, neboť jinak by nebylo vydáno rozhodnutí ve věci samé, což předpokládá, že žaloba může ve svém výsledku přinést prospěch účastníku řízení, který ji podal.

V tomto ohledu má každá osoba, která požádala, při dodržení použitelných pravidel, o zvýšení kapacity některých rybářských plavidel z důvodu zlepšení bezpečnosti vyplývající ze stavby náhradního plavidla na základě čl. 4 odst. 2 rozhodnutí 97/413 o cílech a pravidlech restrukturalizace rybolovu Společenství v průběhu období od 1. ledna 1997 do 31. prosince 2001 k vytvoření trvalé rovnováhy mezi zdroji a jejich využíváním a na základě bodu 3.3 přílohy rozhodnutí 98/125, kterým se schvaluje víceletý orientační program rybářského loďstva Irska pro období od 1. ledna 1997 do 31. prosince 2001, zjevně právní zájem na zrušení rozhodnutí zamítajícího takové povolení.

Zrušení rozhodnutí Komise, které odmítá poskytnout požadované povolení, má totiž v důsledku toho pro všechny osoby, jejichž žádosti byly zamítnuty, za následek, že vydání povolení bude opět možné na základě nového přezkumu těchto žádostí, který Komise musí provést. Dojde-li k vydání tohoto povolení, znamená to, že všechna opatření, včetně případně stavby náhradního plavidla, která je ještě třeba provést za účelem uskutečnění nebo využití zvýšení požadované kapacity, mohou být provedena při dodržení případně použitelných podmínek a lhůt.

Nelze mít tedy za to, že navrhovatelé, kteří k okamžiku sporného rozhodnutí nepřistoupili ke stavbě plavidel uvedených v příloze II tohoto rozhodnutí, takže k tomuto okamžiku nebyli vlastníky, neměli z tohoto důvodu právní zájem na podání žaloby.

(viz body 25, 32–34)