ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kasační opravný prostředek podaný dne 7. ledna 2021 Spolková republika Německo proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 28. října 2020 ve věci T-594/18, Pharma Mar v. Komise

(Věc C-6/21 P)

(2021/C 110/25)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Spolková republika Německo (zástupci: S. Heimerl, J. Möller, zmocněnci)

Další účastnice řízení: Pharma Mar, SA, Evropská komise

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

— zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie zed ne 28. října 2020 in Case T-594/18, Pharma Mar v. Komise;

— potvrdil prováděcí rozhodnutí Komise C(2018) 4831 final ze dne 17. července 2018 o zamítnutí registrace humánního léčivého přípravku „Aplidin – plitidepsin“ podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 (1) a zamítl žalobu;

— podpůrně vrátil věc zpět Tribunálu; a

— uložil žalobkyni náhradu nákladů vynaložených v řízení před Soudním dvorem a Tribunálem.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Navrhovatelka má za to, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když zaprvé nesprávně aplikoval oddíl 3.2.2. pokynů EMA ze dne 6. října 2016 (2) pro řešení protichůdných zájmů („dále jen pokyny EMA“). Tribunál tak postupoval na základě domněnky, že fakultní nemocnice, kde byli tito dva znalci zaměstnáni, byla farmaceutickou společností ve smyslu oddílu 3.2.2. pokynů EMA.

Zadruhé, Tribunál nesprávně posoudil rozložení důkazního břemene. Je konkrétně nesprávné se domnívat, že za účelem odstranění pochybností má Komise povinnost předložit důkazy o tom, že centrum pro buněčnou terapii je samostatným subjektem v rámci fakultní nemocnice a není tedy pod její kontrolou. Žalobkyně měla spíše prokazovat to, že centrum pro buněčnou terapii ve skutečnosti je pod kontrolou fakultní nemocnice.

Zatřetí, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když nesprávně vyložil a aplikoval oddíl 4.2.1.2. pokynů EMA pro tzv. konkurenční výrobky. Tribunál jednak pochybil, když zohlednil činnost druhého znalce ve vztahu k určitým výrobkům a jednak v rámci nesprávného posouzení důkazů nesprávně konstatoval, že na trhu existuje pouze málo, pokud vůbec, alternativních léčivých přípravků pro léčbu mnohočetného myelomu.

Začtvrté, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když neuznal, že účast druhého znalce ve vědecké poradní skupině pro onkologii neměla rozhodující vliv na vedení či výsledek řízení.

(1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky (Úř. věst. 2004, L 136, s. 1; Zvl. vyd. 13/34 s. 229).

(2) EMA, European Medicines Agency policy on the handling of competing interests of scientific committees’ members and experts, 6 October 2016, EMA/626261/2014, Rev. 1.
—

rozhodl, že Polská republika: — umožněním prodloužení povolení k těžbě hnědého uhlí o 6 let bez provedení posouzení vlivu na životní prostředí nesplnila povinnosti vyplývající z čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice 2011/92 (1) spolu s čl. 4 odst. 4 až 6, čl. 5 odst. 1 a 2, čl. 6, 7, 8 a 9 této směrnice; — umožněním vyloučení dotčené veřejnosti z řízení o vydání povolení k těžební činnosti nesplnila povinnosti vyplývající z čl. 6 odst. 2 až 7, čl. 7 odst. 5, čl. 8, čl. 9 a čl. 11 odst. 1 směrnice 2011/92; — prohlášením rozhodnutí EIA za okamžitě vykonatelné nesplnila povinnosti vyplývající ze čl. 11 odst. 1 směrnice 2011/92; — nezahrnutím možného postupu pro případ neudělení výjimek pro dotčené vodní útvary dle čl. 4 odst. 5 směrnice 2000/60 (2) do rozhodnutí EIA nesplnila povinnosti vyplývající z čl. 4 odst. 1 písm. a) bod ii) a písm. b) bod ii) směrnice 2000/60; — neumožněním zapojení dotčené veřejnosti a České republiky do řízení o vydání báňského povolení do roku 2026 nesplnila povinnosti vyplývající z čl. 6 odst. 2 až 7, čl. 7 odst. 1, 2 a 5 a čl. 8 směrnice 2011/92; — nezveřejněním báňského povolení do roku 2026 a jeho neposkytnutím České republice ve srozumitelné podobě nesplnila povinnosti vyplývající z čl. 9 odst. 1 a 2 směrnice 2011/92; — neumožněním soudního přezkumu báňského povolení do roku 2026 nesplnila povinnosti vyplývající z čl. 11 odst. 1 směrnice 2011/92; — nezveřejněním báňského povolení do roku 2026 nesplnila povinnosti vyplývající z čl. 7 směrnice 2003/4 (3); — neposkytnutím kompletních informací v souvislosti s řízením o vydání báňského povolení do roku 2026 nesplnila povinnosti vyplývající ze zásady loajální spolupráce podle čl. 4 odst. 3 SEU; — nedostatečným zohledněním rozhodnutí EIA v báňském povolení do roku 2026 nesplnila povinnosti vyplývající z čl. 2 odst. 1 ve spojení s čl. 4 odst. 1 směrnice 2011/92; — nedostatečným stanovením veškerých environmentálních podmínek v báňském povolení do roku 2026 nesplnila povinnosti vyplývající z čl. 8a odst. 1 písm. b) směrnice 2011/92;
3.

Vyplývá z práva na účinnou právní ochranu, jak jej zaručuje článek 47 Listiny ve spojení s jejími články 6 a 53 a v souvislosti s čl. 15 odst. 2 písm. b) směrnice o navracení čl. 9 odst. 3 směrnice o přijímání a čl. 28 odst. 4 nařízení Dublin, že soud každého stupně, jestliže cizinec u tohoto soudu navrhne zrušení zajištění pro účely vyhoštění a své propuštění, musí každé rozhodnutí o tomto návrhu opatřit dostatečným obsahovým odůvodněním, když byl opravný prostředek v ostatním podán tak, jak je to v tomto členském státě stanoveno? Považuje-li Soudní dvůr vnitrostátní právní praxi, podle níž se soud ve druhém a tedy posledním stupni může omezit na to, že přijme rozhodnutí bez jakéhokoliv obsahového odůvodnění, s ohledem na způsob, jakým je tento opravný prostředek v tomto členském státě v ostatním koncipován, za neslučitelné s unijním právem, znamená to pak, že vzhledem k citlivé situaci cizince, zásadnímu významu v řízeních podle cizineckého práva a zjištění, že tato řízení – ohledně právní ochrany odchylně od všech jiných správních řízení – stanoví stejné nízké procesní záruky pro cizince jako řízení o zajištění, musí být takováto pravomoc soudu rozhodujícího ve druhém a tedy posledním stupni v azylových věcech a řádných věcech týkajících se cizinců také považována za neslučitelnou s unijním právem? Musí být s ohledem na čl. 24 odst. 2 Listiny odpověď na tyto otázky odlišná, jestliže je cizinec, který napadl rozhodnutí podle cizineckého práva přijatá státními orgány, nezletilý?
C 163/16

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko) dne 22. února 2021 – trestní řízení proti IR

(Věc C-105/21)

(2021/C 163/22)

Jednací jazyk: bulharština

Předkládající soud

Specializiran nakazatelen sad (Bulharsko)

Obžalovaný

IR

Předběžné otázky

Bylo by v souladu s článkem 6 Listiny ve spojení s čl. 5 odst. 4 a 2, jakož i odst. 1 písm. c) EÚLP, s článkem 47 Listiny, právem na volný pohyb, zásadou rovnosti a zásadou vzájemné důvěry, pokud by vystavující justiční orgán ve smyslu čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584 nevynaložil žádné úsilí, aby vyžádanou osobu informoval o skutkových a právních důvodech jejího zatčení a o právu na podání opravného prostředku proti zatýkacímu rozkazu, zatímco se tato osoba nachází na území vykonávajícího členského státu?

V případě kladné odpovědi: Vyžaduje zásada přednosti unijního práva před vnitrostátním právem, aby vystavující justiční orgán tyto informace neposkytl, a vyžaduje [tato zásada], aby vystavující justiční orgán mimoto v případě, že vyžádaná osoba navzdory tomu, že tyto informace nebyly poskytnuty, podá návrh na zrušení vnitrostátního zatýkacího rozkazu, tento návrh meritorně přezkoumal až po předání vyžádané osoby?

Jaká právní opatření stanovená unijním právem jsou pro účely poskytnutí takovýchto informací vhodná?
C 163/22

Žaloba podaná dne 5. března 2021 – Evropský parlament v. Evropská komise

(Věc C-144/21)

(2021/C 163/27)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Žalobce: Evropský parlament (zástupci: L. Visaggio, C. Ionescu Dima, M. Menegatti, zmocněnci)

Žalovaná: Evropská komise

Návrhová žádání žalobce

— Zrušit čl. 1 odst. 1 a 5, jakož i články 2, 3, 4, 5, 7, 9 a 10 prováděcího rozhodnutí Komise C(2020) 8797 ze dne 18. prosince 2020, kterým se uděluje částečné povolení určitých použití oxidu chromového podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 (1) (Chemservice GmbH a další) v rozsahu, v němž povolují použití 2, 4 a 5 (jakož i použití 1 ve vztahu k formulaci směsi pro použití 2, 4 a 5) s číslem REACH/20/18/0 až REACH/20/18/27;

— podpůrně zrušil prováděcí rozhodnutí Komise C(2020) 8797 ze dne 18. prosince 2020 v plném rozsahu;

— uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu své žaloby uplatňuje žalobce jediný žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí bylo přijato v rozporu s požadavky stanovenými v čl. 60 odst. 4 a 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006, a proto by mělo být zrušeno v rozsahu, v němž se týká povolení použití 2, 4 a 5 (jakož i použití 1 ve vztahu k formulaci směsi pro použití 2, 4 a 5) s číslem REACH/20/18/0 až REACH/20/18/27. Podpůrně, pokud by Soudní dvůr měl za to, že povolení udělená v napadeném rozhodnutí ve vztahu k použití 6 s číslem REACH/20/18/28 až REACH/20/18/34, jsou natolik neoddělitelná od povolení jiných použití, než použití 2, 4 a 5 (jakož i použití 1 ve vztahu k formulaci směsi pro použití 2, 4 a 5), že nemohou být oddělena od tohoto rozhodnutí, žalobce navrhuje jeho zrušení v plném rozsahu.

(1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1).
2.

Má být považováno za obecně známou skutečnost, že tzv. odložení přidělení slotu pro let ze strany řízení letového provozu v mezinárodní letecké dopravě nepředstavuje okolnosti, které se vymykají běžnému stavu ve smyslu judikatury Soudního dvora Evropské unie, nýbrž jde o obvyklé, běžné, očekávatelné průvodní jevy letecké dopravy, nebo musí být podán ve sporu důkaz pomocí znaleckého posudku, který by byl předložen pouze tehdy, pokud se odložení přidělení slotu pro let vyskytuje v mezinárodní letecké dopravě extrémně zřídka a nikoli pravidelně?
1.

Prostor pro uvážení přiznaný Evropské agentuře pro chemické látky (ECHA) při posuzování látek pro účely identifikace látek vzbuzujících mimořádné obavy podle čl. 57 písm. f) nařízení (ES) 1907/2006 (1) (dále jen „nařízení REACH“) nemůže být vykládán tak, že agentura ECHA má úplnou a nepopiratelnou svobodu dopouštět se zjevných pochybení při výběru a hodnocení „vědeckých důkazů“ na základě čl. 57 písm. f). Tribunál to však uznal, když rozhodl, že ke konstatování zjevně nesprávného posouzení může dojít pouze tehdy, pokud ECHA zcela a nesprávně nezohlednila spolehlivou vědeckou studii a pokud by zohlednění této studie změnilo celkové posouzení důkazů takovým způsobem, že by konečné rozhodnutí bylo nevěrohodné. Tribunál dále připustil, že ECHA se mohla spolehnout na výsledky nespolehlivých vědeckých studií a že jejich malá spolehlivost nebrání jejich zohlednění. Tribunál zašel ještě dále, když akceptoval použití nespolehlivých a nepřesvědčivých vědeckých studií, pokud jejich výsledky podporují cílenou hypotézu agentury ECHA ohledně údajně nebezpečné vlastnosti látky. Tribunál se tím dopustil nesprávného právního posouzení a porušil zásadu dodržování nejlepších vědeckých poznatků.
2.

V případě kladné odpovědi na první otázku: Jedná se o zneužití práva ve smyslu judikatury Soudního dvora Evropské unie, pokud je řídící holding „zapojen“ do přijímání plnění dceřinými společnostmi takovým způsobem, že sám odebírá plnění, u nichž by dceřiné společnosti v případě, že by tato plnění odebraly přímo, neměly nárok na odpočet daně odvedené na vstupu, vkládá je do dceřiných společností výměnou za podíl na jejich zisku a následně s odvoláním na své postavení řídícího holdingu uplatňuje nárok na plný odpočet daně odvedené z těchto plnění na vstupu, nebo může být toto zapojení odůvodněno jinými než daňovými důvody, ačkoli plný odpočet daně odvedené na vstupu je sám o sobě v rozporu se systémem a vedl by ke konkurenčnímu zvýhodnění holdingových struktur oproti jednostupňovým podnikům?
2)

a) Brání zásada volného pohybu služeb uvedená v článku 56 SFEU, jakož i podobné zásady, jsou-li použitelné v projednávané věci, které lze odvodit ze směrnic 2006/123/ES (2) a 2000/31/ES (3), takovému vnitrostátnímu opatření, které ukládá zprostředkovatelům nemovitostí působícím v Itálii – tedy včetně neusazených provozovatelů, kteří poskytují své služby online – povinnosti shromažďování údajů týkajících se krátkodobých nájemních smluv uzavřených jejich prostřednictvím a následné sdělení finanční správě, a to pro účely související s výběrem přímých daní splatných uživateli služby? b) Brání zásada volného pohybu služeb uvedená v článku 56 SFEU, jakož i podobné zásady, jsou-li použitelné v projednávané věci, které lze odvodit ze směrnic 2006/123/ES a 2000/31/ES, takovému vnitrostátnímu opatření, které ukládá zprostředkovatelům nemovitostí působícím v Itálii – tedy včetně neusazených provozovatelů, kteří poskytují své služby online – kteří zasahují do platební fáze krátkodobých nájemních smluv uzavřených jejich prostřednictvím, povinnost uplatnit, pro účely související s výběrem přímých daní splatných uživateli služby, srážkovou daň z těchto plateb s následnou platbou daňovým orgánům? c) V případě kladné odpovědi na výše uvedené otázky, může být zásada volného pohybu služeb uvedená v článku 56 SFEU, jakož i podobné zásady, jsou-li použitelné v projednávané věci, které lze odvodit ze směrnic 2006/123/ES a 2000/31/ES, omezeny způsobem, který je v souladu s [unijním] právem, vnitrostátními opatřeními, jako jsou opatření popsaná výše v písmenech a) a b), při zohlednění toho, že jinak by výběr daně týkající se přímých daní splatných uživateli služby nebyl účinný? d) Může být zásada volného pohybu služeb uvedená v článku 56 SFEU, jakož i podobné zásady, jsou-li použitelné v projednávané věci, které lze odvodit ze směrnic 2006/123/ES a 2000/31/ES, omezeny způsobem, který je v souladu s [unijním] právem, vnitrostátním opatřením, které ukládá zprostředkovatelům nemovitostí, kteří nejsou usazeni v Itálii, povinnost jmenovat daňového zástupce, který je povinen jménem a na účet neusazeného zprostředkovatele splnit vnitrostátní opatření uvedená výše v písm. b), vzhledem k tomu, že jinak by výběr daně týkající se přímých daní splatných uživateli služby nebyl účinný?
—

Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál v bodě 103 nesprávně použil sloveso „prokázat“, které je mnohem intenzivnější než výrazy „vysvětlit“ či „vyložit“. V této souvislosti navrhovatel tvrdí, že není pravda, že Danske Slagtermestre nevysvětlil, proč jsou členové vystaveni soutěži, která je narušena vícestupňovým systémem. Byl splněn požadavek spočívající v tom, že příjemce je ušetřen nákladů, které by musel nést za obvyklých okolností v rámci každodenní správy nebo obvyklých činností. Potvrzuje to judikatura Soudního dvora (viz mimo jiné věc C-172/03, Heiser, bod 55) (2).
—

webová stránka provozovatele a hospodářsky spojených entit je navržena tak, aby se ukazovala v podobě obchodů a značek, jako jsou „nejprodávanější (bestsellers)“, „nejžádanější (most wished for)“ nebo „nejčastěji darováno (most gifted)“, a to bez rozlišení mezi vlastními výrobky provozovatele nebo hospodářsky spojených entit a výrobky třetích prodejců, které by bylo zjevné na první pohled?
C 182/27

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht München (Německo) dne 28. ledna 2021 – Phoenix Contact GmbH & Co. KG v. HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG

(Věc C-44/21)

(2021/C 182/40)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Landgericht München

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: Phoenix Contact GmbH & Co. KG

Žalované: HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG

Předběžná otázka

Je s článkem 9 odst. 1 směrnice 2004/48/ES (1) slučitelné, že v řízení o předběžné právní ochraně vrchní zemské soudy (Oberlandesgericht), které jsou příslušné v posledním stupni, v zásadě odmítají vydat předběžné opatření v souvislosti s porušením patentů, pokud sporný patent nebyl potvrzen v prvostupňovém námitkovém řízení nebo v řízení o prohlášení neplatnosti?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (Úř. věst. 2004, L 157, s. 45).
2)

Musí být čl. 9 odst. 2 nařízení 2017/1001 o ochranné známce Evropské unie vykládán v tom smyslu, že zasílání výrobku opatřeného označením totožným s obchodní známkou konečnému spotřebiteli v obchodním styku a bez souhlasu vlastníka ochranné známky je užíváním přičitatelným zasilateli pouze tehdy, pokud zasilatel skutečně ví o umístění tohoto označení na tento výrobek? Je takový zasilatel uživatelem dotyčného označení, pokud on sám nebo hospodářsky spojená entita oznámili konečnému spotřebiteli, že se ujímají tohoto zaslání poté, co on sám nebo hospodářsky spojená entita výrobek za tímto účelem skladovali? Je takový zasilatel uživatelem dotyčného označení, pokud on sám nebo hospodářsky spojená entita již dříve v obchodním styku aktivně přispívali k zobrazování reklamy na výrobek opatřený tímto označením nebo na základě této reklamy zaevidovali objednávku konečného spotřebitele?
—

V případě, že věc nebude vrácena Tribunálu k novému projednání, navrhuje navrhovatel, aby Soud rozhodl, že orgány Evropské unie závažným způsobem porušily své povinnosti a způsobily navrhovateli škodu tím, že: a) Evropská komise přijala GBER v podobě, ve které mj. překračuje zákonné zmocnění ze Smluv, ve které nezajišťuje naplnění ústavních zásad pro výjimečnost a odůvodněnost zasahování do hospodářské soutěže ovlivňující společný trh a ve které protiprávně umožnila realizaci státní podpory v rámci OPPI, která poškodila podnikání firmy navrhovatele; b) Evropská komise přijala svým rozhodnutím ze dne 3. prosince 2007 Operační program odporující Smlouvám a Listině a toto rozhodnutí nezveřejnila; c) Evropská komise nepostupovala řádně při vyřizování stížností navrhovatele na protiprávnost OPPI, a to tím, že jednak neprověřila okolnosti vzniku a realizace OPPI, jednak řádně neodůvodnila své zamítnutí stížnosti navrhovatele; d) se Tribunál odmítl zabývat meritem věci v žalobě na zrušení GBER a zamítl žalobu jako zjevně neopodstatněnou, čímž porušil svoji ústavní povinnost uplatňování zásady proporcionality a přehnaně formalistickým jednostranným přístupem porušil navrhovatelovo ústavní právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces;
3)

Lze mít v situaci, která je popsána výše, za to, že odstranění a nahrazení etikety, která obsahuje ochrannou známku, zásadně ohrožuje funkci ochranné známky coby prokázání původu dané láhve, nebo je z hlediska použití podmínek přebalování a nového označování relevantní okolnost, že — je třeba mít za to, že cílová skupina dospěje k závěru, že se etiketa vztahuje pouze k původu oxidu uhličitého (a tedy k plnírně, která láhev naplnila); nebo — je třeba mít za to, že cílová skupina dospěje k závěru, že se etiketa přinejmenším zčásti vztahuje i k původu láhve?
C 242/8

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 23. března 2021 – absoluts -bikes and more- GmbH & Co. KG v. the-trading-company GmbH

(Věc C-179/21)

(2021/C 242/10)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Bundesgerichtshof

Účastnice původního řízení

Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: absoluts -bikes and more- GmbH & Co. KG

Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: the-trading-company GmbH

Předběžné otázky

1. Znamená již pouhá existence záruky poskytované výrobcem, že platí požadavky na informace stanovené v čl. 6 odst. 1 písm. m) směrnice 2011/83/EU (1)?

2. V případě záporné odpovědi na první otázku: Vzniká požadavek na informace podle čl. 6 odst. 1 písm. m) směrnice 2011/83/EU s pouhou zmínkou o záruce poskytované výrobcem v nabídce obchodníka nebo vzniká až v okamžiku, kdy je tato zmínka pro spotřebitele bez dalšího zjevná? Platí požadavky na informace rovněž v případě, že je pro spotřebitele bez dalšího zjevné, že obchodník pouze zpřístupňuje údaje výrobce týkající se záruky?

3. Musí informace o existenci a podmínkách záruky poskytované výrobcem, kterou požaduje čl. 6 odst. 1 písm. m) směrnice 2011/83/EU, obsahovat stejné informace jako záruka podle čl. 6 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží (2) nebo postačuje méně informací?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES (Úř. věst. 2011, L 304, s. 64).

(2) Úř. věst. 1999, L 171, s. 12; Zvl. vyd. 15/04, s. 223
C 252/19

Žaloba podaná dne 4. května 2021 – Evropská komise v. Francouzská republika

(Věc C-286/21)

(2021/C 252/25)

Jednací jazyk: francouzština

Účastnice řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: O. Beynet, M. Noll-Ehlers, zmocněnci)

Žalovaná: Francouzská republika

Návrhová žádání

V projednávané věci Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

— zaprvé určil, že Francouzská republika tím, že systematicky a trvale překračovala denní mezní hodnotu jemných částic (PM10) od 1. ledna 2005 v aglomeraci a zóně kvality ovzduší Paříž (FR04A01/FR11ZAG01) a od 1. ledna 2005 do roku 2016 včetně v oblasti Martinik/Fort-de-France (FR39N10/FR02ZAR01), nadále neplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (1), ve spojení s přílohou XI uvedené směrnice,

— zadruhé určil, že Francouzská republika v těchto dvou oblastech od 11. června 2010 neplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 2008/50/ES, ve spojení s její přílohou XV, a zejména povinnost dbát na to, aby období překročení bylo co možná nejkratší.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Pokud jde o Paříž, denní mezní hodnota byla nepřetržitě překračována od roku 2005 do data posledních dostupných údajů, tedy do roku 2019. Je třeba mimoto konstatovat, že odchylka od přípustného překračování denní hodnoty v oblasti Paříž je vysoká (počet překročení představuje dvojnásobek počtu povolených překročení) a od roku 2015 se nezlepšila. Pokud jde o oblast Martinik, denní mezní hodnota byla nepřetržitě překračována až do roku 2016 (s výjimkou roku 2008).

V obou oblastech Paříž a Martinik byly mezní hodnoty pro PM10 překračovány v okamžiku uplynutí lhůty pro odpověď na odůvodněné stanovisko. V daném okamžiku měla Francie vypracovat a oznámit plány. Z analýzy vyplývá, že Francie takové plány nepřijala. Opatření přijatá Francií (na vnitrostátní a regionální úrovni) nezajistila, aby období překročení bylo co nejkratší, jak vyžadují ustanovení směrnice 2008/50/ES.

(1) Úř. věst. 2008, L 152, s. 1.