Věc C-521/07

Komise Evropských společenství

v.

Nizozemské království

„Nesplnění povinnosti státem — Dohoda o Evropském hospodářském prostoru — Článek 40 — Volný pohyb kapitálu — Diskriminační zacházení s dividendami vyplacenými nizozemskými společnostmi — Srážková daň — Osvobození — Společnosti-příjemkyně usazené v členských státech Společenství — Společnosti-příjemkyně usazené na Islandu nebo v Norsku“

Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. června 2009 I ‐ 4875

Shrnutí rozsudku

Mezinárodní dohody – Dohoda o Evropském hospodářském prostoru – Volný pohyb kapitálu – Omezení – Daňové právní předpisy – Korporační daň – Zdanění dividend

(Dohoda o EHP, článek 40)

Členský stát, který neosvobodil dividendy vyplacené společnostmi, které jsou v tomto státě rezidenty, společnostem usazeným v členských státech EHP od srážkové daně z dividend za stejných podmínek jako dividendy vyplacené společnostem, které jsou v tomto státě rezidenty, nebo společnostem usazeným v ostatních členských státech Evropského společenství, přičemž pro využití osvobození vyžadoval, aby společnosti usazené v oněch dvou dotčených státech EHP držely alespoň 10%, resp. 25% podíl na rozdělující společnosti, která je rezidentem tohoto členského státu, zatímco u společností usazených v dotyčném členském státě nebo jiném členském státě vyžadoval alespoň 5% podíl na splaceném základním kapitálu rozdělující společnosti, daňového rezidenta, nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP).

Takové rozdílné zacházení, pokud jde o způsob zdanění dividend vyplácených společnostem-příjemkyním usazeným v oněch dvou dotčených státech EHP, oproti způsobu zdanění dividend vyplácených společnostem-příjemkyním usazeným v členských státech Společenství, totiž může odradit společnosti usazené v obou prvně uvedených státech od investování v dotyčném členském státě. Mimoto vede k tomu, že pro společnost, která je rezidentem, je obtížnější přilákat kapitál z oněch dvou států EHP než z dotčeného členského státu nebo jiného členského státu Společenství. Proto představuje omezení volného pohybu kapitálu, které je v zásadě zakázáno článkem 40 Dohody o EHP.

Argument, který se opírá o rozdílnost situací, v nichž se nacházejí společnosti, které mají své sídlo v členských státech Společenství, na straně jedné, a společnosti usazené v obou dotčených státech EHP, na straně druhé, nemůže odůvodnit požadavek vyššího podílu na kapitálu společností, které jsou rezidenty a rozdělují dividendy, kladený na společnosti z obou dotčených států EHP za tím účelem, aby mohly mít stejně jako prvně uvedené společnosti nárok na osvobození od srážkové daně z dividend, jež obdrží od těchto společností, které jsou rezidenty. V tomto ohledu ačkoliv rozdíl v právním režimu povinností dotčených států EHP v daňové oblasti ve srovnání s povinnostmi členských států Společenství může odůvodnit to, že určitý stát váže osvobození od srážkové daně z dividend v případě společností usazených ve dvou dotčených státech EHP na to, že prokážou, že splňují podmínky stanovené jeho vnitrostátními právními předpisy, neumožňuje takovýto rozdíl odůvodnit to, že uvedené právní předpisy podmiňují toto osvobození větším podílem na kapitálu společnosti rozdělující dividendy.Takový požadavek nemá totiž žádnou souvislost s ostatními podmínkami, jejichž splnění je vyžadováno od všech společností k tomu, aby měly nárok na uvedené osvobození, a sice že mají určitou právní formu, podléhají dani ze zisků a jsou posledním příjemcem vyplacených dividend, tj. s podmínkami, u nichž musí mít vnitrostátní daňová správa skutečně možnost ověřit jejich splnění.

(viz body 37, 39, 47–48, 50, 52 a výrok)