STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

C. STIX-HACKL

přednesené dne 12. července 2005( )

Věc C-436/03

Evropský parlament

proti

Radě Evropské unie

„Nařízení Rady č. 1435/2003 – Evropská družstevní společnost (SCE) – Právní základ – Článek 95 ES – Článek 308 ES“





I – Úvodní poznámky

1. Projednávaný spor mezi Parlamentem a Radou se týká vytvoření evropské družstevní společnosti. Projednávanou žalobou se Parlament domáhá zrušení nařízení Rady (ES) č. 1435/2003 ze dne 22. července 2003 o statutu evropské družstevní společnosti (SCE)( ) (dále jen „nařízení“), založeného na článku 308 ES. Jde přitom o základní otázku, zda a za jakých podmínek smí Rada přijímat právní akty na základě článku 308 ES. Na tomto pozadí je proto podstatou probíhajícího řízení výklad článku 95 ES.

II – Sporné nařízení

A – Legislativní proces

2. Dne 6. března 1992 Komise předala Radě svůj původní návrh( ) týkající se evropské družstevní společnosti. Tento návrh se opíral o článek 100a Smlouvy o ES, tedy o ustanovení, které bylo předchůdcem článku 95 ES. Dne 6. července 1993 Komise po prvním čtení Parlamentu přijala svůj pozměněný návrh( ) a předala ho Radě.

3. V rámci změny smluv Maastrichtskou smlouvou a Amsterdamskou smlouvou byl právní základ upraven na článek 95 ES( ). Tento právní základ byl Parlamentem v jeho stanovisku potvrzen.

4. Od jara roku 2002 probíhaly v Radě diskuse, v jejichž rámci došlo ke změně právního základu na článek 308 ES místo článku 95 ES. Kvůli této změně Rada rozhodla opětovně konzultovat Parlament.

5. Dne 14. května 2003 vydal Parlament stanovisko, ve kterém byla požadována opětovná změna právního základu na článek 95 ES. K tomu se ve svém stanovisku k pozměňovacím návrhům Parlamentu připojila Komise.

6. Dne 22. července 2003 proběhlo formální přijetí nařízení Radou, přičemž tato setrvala na článku 308 ES jako právním základu.

B – Účel a obsah nařízení

7. Pokud jde o cíl sledovaný nařízením, je v jeho druhém bodu odůvodnění uvedeno: „Dokončení vnitřního trhu a s tím spojené zlepšení hospodářské a sociální situace v celém Společenství znamená nejen odstraňování překážek obchodu, ale také přizpůsobení výrobních struktur rozměrům Společenství. Pro tento účel je podstatné, aby si společnosti všech typů, jejichž činnost není omezena na pouhé uspokojování místních potřeb, mohly plánovat a reorganizovat své činnosti na úrovni Společenství.“

8. Třetí bod odůvodnění zní takto:

„Právní rámec pro podnikání ve Společenství vychází stále převážně z vnitrostátních právních předpisů, a proto neodpovídá hospodářskému rámci, ve kterém by se měl rozvíjet, aby mohlo být dosaženo cílů stanovených článkem 18 Smlouvy. Tato situace představuje značnou překážku pro vytváření seskupení společností z různých členských států.“

9. Z šestého bodu odůvodnění vyplývá, že Společenství by mělo družstvům, jako organizační formě obecně uznávané ve všech členských státech, poskytnout vhodné právní nástroje, které by jim usnadnily rozvoj přeshraničních činností.

10. Jedenáctý bod odůvodnění osvětluje situaci následovně:

„Přeshraniční spolupráci mezi družstvy ve Společenství v současnosti brání právní a správní překážky, které by měly být na trhu bez hranic odstraněny.“

11. Dvanáctý bod odůvodnění podává informaci o prostředku k dosažení cíle:

„Zavedení evropské právní formy pro družstva, založené na společných zásadách, avšak zároveň zohledňující jejich zvláštnosti, by mělo družstvům umožnit rozvinout činnost za hranicemi svých států, na celém území Společenství nebo jeho části.“

12. Třináctý bod odůvodnění uvádí jako hlavní cíl tohoto nařízení „umožnit zřizování SCE fyzickými osobami s bydlištěm v různých členských státech nebo právnickými osobami zřízenými podle práva různých členských států“.

13. Šestnáctý bod odůvodnění poukazuje na to, že na daně, hospodářskou soutěž, duševní vlastnictví nebo úpadkové právo se toto nařízení nevztahuje.

14. Osmnáctý bod odůvodnění vysvětluje, proč je část právního rámce stanovena za pomoci odkazu na vnitrostátní právo:

„Práce na sbližování vnitrostátních předpisů práva obchodních společností již značně pokročila, a proto v oblastech, kde fungování družstva nevyžaduje žádná jednotná pravidla Společenství, může být obdobně odkázáno na některé právní předpisy, které vydal členský stát, ve kterém má SCE sídlo, pro účely provádění směrnic o obchodních společnostech, pokud jsou tyto předpisy významné pro právní úpravu SCE.“

15. Základním účelem SCE je podle čl. 1 odst. 3 uspokojování potřeb jejích členů nebo rozvoj jejich hospodářských a sociálních činností.

16. Článek 1 odst. 5 nařízení výslovně stanoví, že SCE má právní subjektivitu. Podle článku 18 tuto nabývá zápisem do rejstříku.

17. Nařízení dále obsahuje ustanovení o kapitálu (článek 3 a 4), stanovách (článek 5), sídle a jeho přemístění (článek 6 a 7), zápisech do rejstříku a zveřejňování (článek 11 až 13), členství (článek 14 až 16), postupu založení, a sice fúzí a přeměnou (článek 2 a 19 až 35), struktuře (článek 36 až 63), vydávání cenných papírů (článek 64), použití zisku (článek 65 až 67), účetní závěrce a konsolidované účetní závěrce (článek 68 až 71), jakož i o zrušení, likvidaci, úpadku a zastavení plateb (článek 72 až 76).

18. Zvláštní vlastností SCE, kterou je třeba zdůraznit, je, že podle článku 7 je možné přemístění sídla SCE bez jejího zrušení.

19. Článek 8 je klíčovým ustanovením týkajícím se rozhodného práva. Toto ustanovení stanoví jasné pořadí. Podle něj se SCE řídí zaprvé nařízením a teprve poté příslušnými stanovami dotčené SCE – pokud je to výslovně stanoveno v nařízení –, jakož i vnitrostátním právem.

20. Článek 9 podává vysvětlení o zacházení s SCE v členských státech. Podle něj musí být s výhradou tohoto nařízení zacházeno s SCE v každém členském státě tak, jako by byla družstvem založeným v souladu s právními předpisy členského státu, ve kterém má sídlo.

21. Nařízení se proto podle svého cíle a svého obsahu týká vytvoření určité formy společnosti, a sice evropské družstevní společnosti (SCE).

III – Řízení před Soudním dvorem a návrhy účastníků řízení

22. Žaloba Parlamentu byla zapsána do rejstříku v kanceláři Soudního dvora dne 15. října 2003. Usnesením svého předsedy Soudní dvůr povolil vedlejší účastenství Španělského království a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska na podporu návrhů Rady, jakož i Komise na podporu návrhů Parlamentu.

23. Parlament navrhuje nařízení zrušit, pro případ zrušení uložit zachování platnosti nařízení až do vstupu v platnost nové právní úpravy pro tuto oblast přijaté během přiměřené lhůty na vhodném právním základu a uložit Radě náhradu nákladů řízení.

24. Rada navrhuje žalobu zamítnout jako neopodstatněnou a uložit žalobci náhradu nákladů řízení.

IV – Hlavní argumenty účastníků řízení a vedlejších účastníků

A – Žalobce a vedlejší účastník podporující jeho návrhy

25. Parlament odůvodňuje svůj návrh na zrušení nařízení tím, že Rada přijala toto nařízení na základě článku 308 ES, přestože ho měla opřít o článek 95 ES. Zatímco článek 308 ES stanoví pouze konzultaci Parlamentu, na základě článku 95 ES se použije spolurozhodovací postup podle článku 251 ES.

26. Článek 95 ES je proto správným právním základem pro přijetí statutu SCE, protože nařízení sbližuje předpisy členských států, aby bylo umožněno založení SCE. Právní formou SCE je národní společnost s evropským charakterem, protože odkazuje na vnitrostátní právo, které zůstává pro určité aspekty rozhodující.

27. Komise jako vedlejší účastník na podporu Parlamentu zastává stejně široké pojetí pojmu sbližování práva, který také zahrnuje zavedení nových právních úprav, tedy také doplnění vnitrostátních družstevních práv statutem SCE. Uplatňuje, že nařízení mělo být vzhledem k jeho cílům a obsahu založeno na článku 95 ES, především proto, že přispívá k vytvoření a fungování vnitřního trhu.

B – Žalovaná a vedlejší účastník podporující její návrhy

28. Rada jako žalovaná hájí svůj postup tím, že nařízení vytváří novou právní formu. Kromě toho článek 95 ES není jediným právním základem k uskutečňování vnitřního trhu. Preventivní sbližování práva je sice přípustné, ale předpokládá, že členské státy mohou takovéto opatření učinit. Nicméně v souvislosti s vytvořením paralelní struktury Společenství se nejedná o tento případ.

29. Spojené království Velké Británie a Severního Irska jako vedlejší účastník na podporu Rady rovněž považuje článek 95 ES za nepřípustný právní základ nařízení, protože členské státy takovou úpravu nemohly přijmout a také protože nebyly odstraněny žádné překážky vnitřního trhu ve formě rozdílů v právních řádech členských států. Vhodným právním základem tedy je článek 308 ES.

30. Španělské království jako vedlejší účastník na podporu Rady zdůrazňuje, že právní forma SCE, která byla vytvořena nařízením, je nová, a nemůže tedy být založena na článku 95 ES, protože se nejedná o sbližování práva ve smyslu tohoto ustanovení.

V – Posouzení

31. Právní problém, který je třeba v probíhajícím řízení objasnit, se týká otázky, zda bylo sporné nařízení oprávněně založeno na článku 308 ES. Proto je nejprve třeba zkoumat podmínky použití tohoto ustanovení. V rámci této analýzy je pak třeba zkoumat, zda nařízení mohlo být založeno na článku 95 ES.

32. Nejprve je třeba poukázat na to, že v rámci systému pravomocí Společenství nemůže záviset volba právního základu právní normy pouze na tom, jaký cíl je podle přesvědčení určitého orgánu sledován, nýbrž musí být založena na objektivních, soudem přezkoumatelných okolnostech. K těmto okolnostem patří především cíl a obsah právního aktu.( )

A – Podmínky použití článku 308 ES

33. Již ze znění článku 308 ES vyplývají hlavní podmínky odůvodňující použití tohoto právního základu.

34. Parlament přitom správně poukázal na obě podmínky: zaprvé, ukáže‑li se, že k dosažení některého z cílů Společenství v rámci společného trhu je nezbytná určitá činnost Společenství, a zadruhé, že Smlouva o ES mu k tomu neposkytuje nezbytné pravomoci.

35. V tom je tedy jednoznačně patrná subsidiarita článku 308 ES vůči jiným právním základům, například také vůči článku 95 ES. Soudní dvůr to zdůraznil v ustálené judikatuře, podle které je použití článku 308 ES jako právního základu právního aktu oprávněné jen tehdy, pokud žádné jiné ustanovení Smlouvy neposkytuje orgánu Společenství nezbytné pravomoci k přijetí tohoto právního aktu( ).

B – Podmínky použití článku 95 ES

36. Použití článku 95 ES jako právního základu připadá v úvahu jen tehdy, pokud jsou splněny v něm uvedené podmínky tak, jak jsou vykládány judikaturou. V projednávaném případě se jedná o podmínky uvedené v jeho odstavci 1, totiž o opatření ke sbližování práva, jejichž účelem je vytvoření a fungování vnitřního trhu. K tomu se pojí ve spojení – „není‑li v této smlouvě stanoveno jinak“ – vyjádřená subsidiarita vůči zvláštním harmonizačním pravomocem.

1. Subsidiarita článku 95 ES

37. Článek 95 ES odkazuje, pokud jde o dosažení cílů právního aktu přijatého na jeho základě, na článek 14 ES, tedy na vnitřní trh. Článek 95 ES ale v žádném případě nepředstavuje jediné ustanovení k uskutečnění cílů vnitřního trhu, nebo jak to vyjadřuje Rada, žádnou všeobecnou pravomoc k upravování vnitřního trhu.

38. Článek 95 ES není vhodným právním základem nejen tehdy, pokud právní akt, který má být přijat, způsobuje jen „mimochodem“ harmonizaci tržních podmínek v rámci Společenství( ), nýbrž také tehdy, pokud se použije některého ze zvláštních harmonizačních ustanovení.

39. K těmto ustanovením, kterých má být použito přednostně vůči článku 95 ES, patří také ta ustanovení, která stanoví koordinační pravomoc v oblasti základních svobod.

40. Poněvadž nařízení o SCE, jako právní akt týkající se určité formy družstva, obsahuje úpravu práva obchodních společností, připadá zde v úvahu nejprve článek 44 ES.

41. Toto ustanovení může být použito ke sblížení vnitrostátních právních úprav práva obchodních společností. Toto ustanovení umožňuje také harmonizaci vnitrostátního družstevního práva a právní akt opírající se o článek 44 ES může obsahovat i taková ustanovení, jaká obsahuje nařízení, například o založení nebo o minimálním kapitálu.

42. Koordinace jako podmínka tvoří nicméně zároveň hranici, a sice s ohledem na vytvoření nových forem v právu obchodních společností. Odpovídající právní akty proto nemohou být založeny na článku 44 ES( ).

43. Další omezení použití článku 44 ES představuje okolnost, že toto ustanovení dovoluje jen odstranění překážek svobody usazování, nikoli však překážek svobody volného pohybu služeb. Je‑li tedy cílem právního aktu odstraňování takovýchto překážek pro činnost družstev, je použití článku 44 ES vyloučeno.

44. Zatímco ustanovení týkající se sídla SCE, jakož i jeho přemístění se týkají svobody usazování, jdou jiná ustanovení nařízení nad rámec této základní svobody a slouží k odstranění překážek také pro ostatní svobody podle článku 14 ES.

45. Jelikož však žalobce neodůvodnil svůj návrh tím, že článek 44 ES měl být použit jako právní základ, není třeba dále konkrétně zkoumat otázku, zda nařízení mohlo být založeno na článku 44 ES.

46. V konečném výsledku je namístě konstatovat, že článek 95 ES je významný také pro právo obchodních společností, a sice pro tu harmonizaci, která není pokryta článkem 44 ES.

2. Cíl článku 95 ES: Vytvoření a fungování vnitřního trhu

47. Právní akty mohou být založeny na článku 95 ES pouze tehdy, pokud je jejich předmětem vytvoření a fungování vnitřního trhu. Krom toho je třeba poukázat na to, že se toto kritérium vztahuje na harmonizační opatření, a nikoli, jak naznačuje článek 95 ES, na ustanovení členských států, která mají být sbližována. To vyplývá také z judikatury Soudního dvora, podle které „mají opatření podle tohoto ustanovení zlepšit podmínky pro vytvoření a fungování vnitřního trhu a musí tento cíl skutečně sledovat tím, že přispívají k odstranění překážek volného pohybu zboží nebo služeb nebo k odstranění narušení hospodářské soutěže“( ).

48. O tento případ by se jednalo tehdy, pokud by sporné nařízení odstraňovalo nebo snižovalo rozdíly mezi právními a správními předpisy členských států, které jsou způsobilé narušit základní svobody, a tímto způsobem se bezprostředně projevit na fungování vnitřního trhu( ).

49. Z třetího bodu odůvodnění nařízení vyplývá, že právní rámec pro podnikání společnosti ve Společenství vychází převážně z vnitrostátních právních předpisů a že tato situace představuje značnou překážku pro vytváření seskupení společností z různých členských států.

50. Jedenáctý bod odůvodnění vysvětluje situaci v členských státech tak, že přeshraniční spolupráci mezi družstvy ve Společenství v současnosti brání právní a správní překážky, které by měly být odstraněny.

51. Takovéto překážky by samozřejmě mohly být zmírněny směrnicí, kterou by byly sblíženy družstevní předpisy členských států, tedy směrnicí, která je typicky používaná v právu obchodních společností. Směrnici ke sbližování družstevního práva by ovšem bylo nutno založit na článku 95 ES pouze tehdy, pokud by nebylo relevantní žádné zvláštní harmonizační ustanovení.

52. Právní formou nařízení by naproti tomu bylo možné nahradit ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které upravují družstva jednotnými ustanoveními, platnými v celém Společenství. Jak ale Parlament a Komise uznává, toto není cesta, kterou se sporné nařízení ubírá.

53. Parlament správně poukázal na to, že článek 95 ES dovoluje také přijetí nařízení. Z toho ovšem nelze učinit závěr, že ustanovení nařízení tím jsou automaticky také opatřeními ke sbližování práva, která odpovídají podmínkám článku 95 ES.

54. V projednávané věci spočívá důvod volby formy právního aktu nařízení v tom, že směrnici by nejprve bylo nutno provést do vnitrostátního právního řádu. To by opět vedlo k množství prováděcích předpisů,( ) které by platily jen na území příslušného členského státu. Tímto by nebylo dosaženo ani přibližně výhod, které jsou dosažitelné nařízením. Neboť nařízení může vytvořit jednotné, přímo použitelné právo. Nařízením, které vytváří dodatečnou právní formu, tedy může zákonodárce Společenství vyřešit takovéto teritoriální problémy( ).

55. Je sice pravda, že nařízení obecně přispívá k dosažení vnitřního trhu, nicméně v rozporu s tvrzeními učiněnými v rámci probíhajícího řízení to samo nepostačuje k tomu, aby bylo odůvodněné založit ho na článku 95 ES. Neboť takovýto „příspěvek“ může být učiněn také jinými opatřeními, než opatřeními sbližování práva.

3. Sbližování právních a správních předpisů členských států

56. Pokud jde o podmínku, podle které použití článku 95 ES vyžaduje, aby právní akt sloužil ke sbližování práva, je nutno poukázat na to, že dodržení této podmínky je nutno přikládat velkou váhu, jelikož členské státy jako „pánové smluv“ tímto chtěly vytvořit dodatečnou podmínku pro zákonodárnou pravomoc Společenství, která nebyla obsažena v návrhu Komise, ohledně článku 100a Smlouvy o ES, který stanoví také jiné prostředky k vytvoření vnitřního trhu.

57. Článek 95 ES ale také nesmí být vykládán příliš striktně. Jak shodně uvádí Parlament a Rada, tento právní základ totiž dovoluje také takzvané sbližování práva „předem“, to znamená přijetí opatření, aniž by v členských státech existovaly srovnatelné právní předpisy, které by tím měly být sblíženy.

58. Tento názor je také možno doložit judikaturou Soudního dvora. Podle ní „může být sice článek 95 ES použit jako právní základ, aby se předešlo vzniku nových překážek obchodu v důsledku různorodého vývoje vnitrostátních právních předpisů, nicméně vznik takových překážek musí být pravděpodobný a účelem dotčeného opatření musí být jejich zabránění“( ).

59. Cíl sbližování práva ve smyslu článku 95 ES spočívá ve sblížení právních systémů.

60. Z toho zároveň plyne, že opatření sbližování práva nevyžaduje nahrazení vnitrostátních ustanovení ustanoveními právního aktu Společenství. Provedení směrnice týkající se sbližování práva ve svém důsledku sice také vede ke změně dosavadního, s právem Společenství neslučitelného vnitrostátního práva, a tím celkově vzato také k nahrazení doposud použitelného práva; o tento aspekt zde ale nejde.

61. Článek 95 ES ovšem nedovoluje jen sbližování vnitrostátního práva v úzkém smyslu, nýbrž také takzvané sjednocování příslušné oblasti. Přípustnost takového postupu je možno odůvodnit tím, že článek 95 ES zaprvé dovoluje nejen právní formu směrnice, nýbrž také nařízení, a zadruhé sjednocování práva se od sbližování práva v úzkém smyslu liší přísně vzato jen stupněm. Neboť i sjednocování práva způsobuje v podstatě sblížení právních systémů, a sice v nejextrémnější formě. Vztaženo na probíhající řízení by to bylo například zavedení jednotného družstevního práva.

62. Probíhající řízení se týká jen otázky, zda a – v případě kladné odpovědi – za jakých podmínek tvoří článek 95 ES způsobilý právní základ pro právní akty, které stanoví určitá ustanovení vedle vnitrostátního práva, toto právo tedy doplňující.

63. Tímto vyvstává právní problém, zda článek 95 ES dovoluje vytvoření zcela nových právních forem, například typů práva obchodních společností.

4. Vytvoření nových právních forem

64. Nejdříve je třeba se zabývat zásadní otázkou, zda je článek 95 ES jako právní základ přípustný také pro vytvoření nové právní formy. V návaznosti na to je třeba zkoumat, zda nařízení, kterým byla vytvořena právní forma SCE, mohlo být založeno na článku 95 ES.

a) Otázka přípustnosti článku 95 ES jako právního základu obecně

65. K zodpovězení otázky, zda je vytvoření nových právních forem prostřednictvím právních aktů založených na článku 95 ES přípustné, nebo zda jako právní základ připadá do úvahy jen článek 308 ES, je nutno vycházet z judikatury Soudního dvora ohledně vytváření nových institutů v právu duševního vlastnictví.

66. Soudní dvůr tak zdůraznil, že Společenství může na základě článku 308 ES vytvářet nové instituty, které pak překryjí vnitrostátní instituty( ). Jednalo se o instituty vytvořené nařízením Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství( ).

67. Z judikatury lze vyvodit obecné zjištění, že k vytvoření právních institutů nebo právních forem právem Společenství je jako právní základ nutno použít článek 308 ES.

68. Podle toho se v literatuře uvádí vytvoření nových právních institutů v oblasti duševního vlastnictví jen jako možný příklad pro vytvoření nových právních forem právem Společenství. Mimoto je většinou( ) zastáván názor, že vytvoření evropské formy obchodní společnosti právním aktem založeným na článku 95 ES není přípustné. Jako příklad je přitom uváděna evropská akciová společnost (SE)( ).

69. Protiargument Parlamentu, že se judikatura týká oblasti práva duševního vlastnictví, které zaujímá z důvodu článku 295 ES zvláštní postavení, není přesvědčivý.

70. Zaprvé článek 295 ES se nevztahuje jen na práva k nehmotným statkům, jako jsou určité instituty. Zadruhé samo toto ustanovení má pro onu oblast práva jen omezený význam( ): například odpovídající výkon vlastnických práv tak nesporně podléhá Smlouvě, to znamená ostatním ustanovením primárního práva.

71. Co se týče přípustnosti právního základu, nelze z judikatury vyvodit jasné rozlišování mezi jednak harmonizací ve smyslu sblížení a jednak vytvořením nových právních forem. Jak Parlament správně uvádí, sporným nařízením vytvořený nový právní rámec mimoto přispívá ke sblížení, jelikož členské státy dodržují tato jednotná pravidla Společenství.

72. Opačný názor( ), podle kterého článek 95 ES přece jen pokrývá také vytvoření nových právních forem, je mimo jiné založen na tom, že toto ustanovení kromě formy právního aktu směrnice dovoluje také formu nařízení. Na to je ovšem třeba namítnout, že z přípustnosti nařízení jako formy právního aktu ještě nemůže být nutně usouzeno, že podle tohoto ustanovení je přípustné také vytvoření nových právních forem v právu Společenství, protože nařízení jsou nezbytná také k dosažení jiných cílů, než například k nahrazení vnitrostátního družstevního práva jednotným družstevním právem Společenství, aniž by byla vytvořena nová právní forma Společenství.

73. Zatímco tedy vytvoření nových právních forem Společenství, které platí vedle vnitrostátních právních forem, není článkem 95 ES zahrnuto, právní stav právních forem, které neplatí nezávisle na vnitrostátní právní úpravě( ), případně právních institutů, které jsou chráněny nezávisle na vnitrostátním právu( ), není tak jasný. Především zůstává otevřena otázka, kde probíhá dělicí čára mezi skutečnými nebo zcela novými právními formami a takovými novými právními formami, pro které platí také vnitrostátní právo.

74. Zda článek 95 ES představuje správný právní základ, je tedy nutno zkoumat s ohledem na konkrétní právní akt, v projednávané věci sporné nařízení. Přitom je především třeba zkoumat, do které z obou výše uvedených kategorií nově vytvořených právních forem SCE spadá.

b) Posouzení přípustnosti článku 95 ES jako právního základu nařízení v konkrétním případě

75. Co se týče posouzení SCE, je nejprve nutno poukázat na to, že její kvalifikace, a konkrétněji její název, nemůže být rozhodující. Zda tak SCE skutečně je „národní společností s evropským charakterem“, jak tvrdí Komise a Parlament, tedy může být ponecháno nerozhodnuto. Ostatně v odborné literatuře je spíše zastáván názor, že se jedná o celoevropskou formu společnosti( ), evropskou právní formu( ), právnickou osobu práva Evropských společenství( ), nebo o nadnárodní obchodní strukturu( ). Rozhodující je tedy normativní obsah nařízení.

76. Stejně tak jako již obecná analýza otázky, zda článek 95 ES obecně dovoluje vytvoření nové právní formy, musí být proveden i právní přezkum sporného nařízení s ohledem na judikaturu Soudního dvora.

77. Pro posouzení přípustnosti právního základu zvoleného pro právní akt týkající se vytvoření institutu bylo pro Soudní dvůr rozhodující, že „patenty stanovené směrnicí […] [jsou] národními patenty, které jsou udělovány podle vnitrostátního postupu platného v členských státech. Cílem směrnice není zavedení patentu Společenství, ani ho nezpůsobuje; nezavádí žádný nový institut, což by bylo možné jen na právním základě článku 235 Smlouvy o ES.“( )

78. Na rozdíl od těchto právních institutů ale nejsou družstva založená podle sporného nařízení národními družstvy založenými podle vnitrostátního práva, nýbrž naopak podle relevantních ustanovení nařízení.

79. V této souvislosti poskytuje užitečný odkaz čtrnáctý bod odůvodnění nařízení, ve kterém je zdůrazňována „zvláštní povaha SCE jako subjektu práva Společenství“.

80. Ve dvanáctém bodu odůvodnění je zákonodárce Společenství ještě zřetelnější a mluví výslovně o „zavedení evropské právní formy pro družstva, založené na společných zásadách, avšak zároveň zohledňující jejich zvláštnosti […]“.

81. To, že nařízení v každém případě vytváří novou právní formu, není ostatně zpochybňováno ani Parlamentem. Je tedy třeba blíže zkoumat, které argumenty by mohly navzdory kvalifikaci SCE jako nové právní formy mluvit pro použití článku 95 ES jako právního základu.

c) Argumenty pro použití článku 95 ES

82. Pro to, že článek 95 ES měl přece jen být použit jako právní základ, by mohlo nicméně svědčit, že nařízení neobsahuje žádný úplný právní rámec, nebo jak to formuluje Parlament, SCE může existovat jen společně s vnitrostátním právem.

83. SCE je sice ve vztahu k družstvům podle vnitrostátního práva samostatná. Jasné je to ale nanejvýš jen z formálního hlediska. Z věcného hlediska to není tak jednoznačné, protože pro SCE platí také ustanovení vnitrostátního družstevního práva.

84. Nařízení totiž na vícero místech odkazuje na vnitrostátní právo a činí ho použitelným pro široké oblasti týkající se SCE( ): Tak například pro ustanovení o zápisu do rejstříku (článek 11) a zveřejňování listin (článek 12), jakož i ustanovení týkající se fúzí (článek 28).

85. Je tedy pravdou, že nařízení upravuje některé aspekty odkazem na vnitrostátní právo. Nařízení ale obsahuje výslovné ustanovení, které jednoznačně upravuje pořadí příslušného rozhodného práva: článek 8 přitom jasně stanoví přednost nařízení( ).

86. Podstatné části nařízení skutečně obsahují zcela nová ustanovení. Toto platí především, pokud jde o ustanovení o založení SCE, a sice týkající se založení ex nihilo, to znamená nové založení bez fúze nebo přeměny existujících právnických osob( ).

87. Sporným nařízením tedy byla vytvořena nová právní forma SCE. Jak Rada a Parlament shodně konstatují, nařízení tak vedle vnitrostátních struktur vytváří paralelní strukturu Společenství.

88. Především článek 9 zřetelně ukazuje, že SCE existuje vedle vnitrostátních právních forem. Podle něj musí být s SCE zacházeno ze zásady tak, jako by byla družstvem založeným v souladu s právními předpisy členského státu, ve kterém má sídlo.

89. Ustanovení nařízení tedy existují doplňujícím způsobem vedle ustanovení vnitrostátního práva. Proto je nutno považovat SCE i přes několik odkazů na vnitrostátní právo za skutečně nový výtvor. V důsledku toho článek 95 ES nedostačuje jako právní základ( ).

90. Konečně je třeba zdůraznit, že vnitrostátní družstevní právo zůstává nařízením nedotčeno. Právní forma SCE totiž nenahrazuje právní formy vnitrostátního družstevního práva, nýbrž je od nich odlišná a přidává se k nim( ).

91. V probíhajícím řízení byl dále použit argument, že článek 95 ES dovoluje přijetí jen takových právních aktů, které by také mohl přijmout členský stát. Takové odůvodnění se v různých obměnách nachází také v literatuře( ).

92. Parlament zastává mimo jiné názor, že sbližování práva může spočívat také v tom, že budou odstraněny překážky, které vyplývají z toho, že právo členských států má omezený teritoriální účinek. Parlament se tím pokouší odůvodnit, že článek 95 ES dovoluje také vytvoření nových struktur v rámci celého Společenství.

93. Názor Parlamentu, podle kterého není odstraňování překážek, které vyplývají z omezené teritoriální účinnosti vnitrostátního práva, opatřeními členského státu již pojmově možné, je správný.

94. Pro vysvětlení je zde třeba poukázat na to, že samozřejmě nemůže jít o to, že jednotlivý členský stát může přijmout právní akt se stejným obsahem a se stejnými účinky. Rozhodující je naopak rozdělení pravomocí, což odpovídá základní myšlence zařazení pravomoci ke sbližování práva do konkurující si pravomoci.

95. Za účelem zabránění nedorozumění by se raději mělo mluvit o pravomoci pro určité záležitosti( ) nebo pro určitou oblast( ), a ne o pravomoci pro přijetí opatření stejného obsahu. V probíhajícím řízení by to ale nebyla pravomoc přijmout úpravu družstevního práva, nýbrž konkrétněji pravomoc k vytvoření právní formy v rámci celého Společenství v oblasti družstevního práva.

96. Vůči argumentu Parlamentu, podle kterého článek 95 ES dovoluje vytvoření nových struktur, jsou‑li tím odstraněny překážky, které vyplývají z omezení teritoriální účinnosti vnitrostátního práva, je nutno namítnout, že sice může být pravda, že článek 95 ES dovoluje také odstranění územních hranic práva členských států. Z toho však ještě nevyplývá, že článek 95 ES se také vztahuje na všechna právní opatření, jako například nařízení jakéhokoliv obsahu, kterými mohou být takové hranice překonány. Právě co se týče vytvoření struktur v rámci celého Společenství to není v žádném případě objasněno( ). Naopak: vytvoření takovýchto struktur, jako například vytvoření nových forem v právu obchodních společností, jako SCE, je ve své podstatě vytvořením něčeho nového. To je základní vlastnost nařízení o SCE. Tímto sledovaný účel je sekundární.

97. To, že určité účinky mohou být dosaženy jen vytvořením struktur v rámci celého Společenství, není zpochybňováno. To ale neznamená, že opatření, která mají takových účinků docílit, mohou být založena na článku 95 ES. Pro výklad tohoto právního základu, a tím pro otázku jeho přípustnosti nemůže být rozhodné pouze to, že právní akt sleduje jen nějaký cíl sbližování práva. Krom toho je mylné z tohoto cíle vyvozovat, že tím je automaticky dovolen jakýkoli prostředek, to znamená jakékoli opatření k jeho sledování na tomto právním základě.

98. Článek 95 ES, a to je zde znovu nutno zdůraznit, představuje právě jen jeden z právních základů k uskutečnění cílů sbližování práva. To, že struktur v rámci celého Společenství může být dosaženo jen právem Společenství, ještě neznamená, že tím hned přichází do úvahy konkrétní právní základ, totiž článek 95 ES. Určitých cílů, jako například vytvoření nových právních forem práva Společenství, může být dosaženo právě jen prostřednictvím článku 308 ES.

C – Závěry

99. Poněvadž sporné nařízení nemohlo být založeno na článku 95 ES a protože ostatní podmínky použití článku 308 ES jsou splněny, je článek 308 ES přípustným právním základem.

VI – Zachování účinnosti

100. Poněvadž tedy dle mého názoru není namístě nařízení zrušit, je zbytečné zabývat se otázkou zachování jeho účinnosti.

VII – Náklady řízení

101. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení. Vzhledem k tomu, že Parlament byl ve sporu neúspěšný, je namístě uložit mu náhradu nákladů řízení. V souladu s čl. 69 odst. 4 jednacího řádu Soudního dvora ponesou Španělské království, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, jakož i Komise jako vedlejší účastníci vlastní náklady řízení.

VIII – Závěry

102. Ve světle předchozích úvah navrhuji Soudnímu dvoru:

1) zamítnout žalobu Parlamentu jako neopodstatněnou;

2) uložit Parlamentu náhradu nákladů řízení;

3) uložit Španělskému království, Spojenému království Velké Británie a Severního Irska, jakož i Komisi náhradu vlastních nákladů řízení.