ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
162

Navíc žádosti o zachování důvěrnosti předložené žalobkyní v červenci 2006 byly odůvodněny zejména okolností, že důvěrné znění rozhodnutí PVP podle jejího názoru odhalovalo celou řadu citlivých obchodních informací, které se jí týkaly. V době zveřejnění prvního nedůvěrného znění rozhodnutí PVP přitom byla judikatura již ustálená v tom smyslu, že nejsou ani tajné ani důvěrné takové informace, které byly tajné nebo důvěrné, ale jsou již starší pěti let, a proto musí být považovány za historické, ledaže by výjimečně dotyčný podnik prokázal, že i přes svou zastaralost tyto informace představují stále zásadní znaky jeho obchodního postavení nebo postavení třetí osoby (viz judikatura citovaná v bodě 84 výše). V důsledku toho byla žalobkyně od této doby s to pochopit, že případná důvěrná povaha těchto informací nemůže být v zásadě zaručena po neomezeně dlouhou dobu.
80

Co se týče argumentů žalobkyň, podle kterých je výklad agentury EMA v rozporu s cíli sledovanými nařízením č. 141/2000, a konkrétně jeho čl. 8 odst. 1, je třeba uvést, že právě z důvodu zaručení cíle sledovaného tímto nařízením, kterým je podpora investic do výzkumu a vývoje a uvádění na trh léčivých přípravků pro vzácná onemocnění, musí být výhradní právo na trhu přiznáváno ve všech případech, kdy je léčivému přípravku pro vzácná onemocnění udělena registrace. Toto nařízení neobsahuje žádné ustanovení, na základě kterého by bylo možné se odchýlit od mechanismu desetiletého výhradního práva na trhu pro léčivé přípravky pro vzácná onemocnění, jimž byla udělena registrace pro určité léčebné indikace, s výjimkou situací stanovených v čl. 8 odst. 2 téhož nařízení, ve kterých může být období výhradního práva na trhu zkráceno, zejména pokud již nejsou splněna kritéria v čl. 3 odst. 1 dotčeného nařízení. Navíc by to ohrozilo cíl sledovaný dotčeným nařízením a šlo by to proti jeho duchu, neboť sponzor léčivého přípravku by poté, co vynaložil investice nutné k tomu, aby během řízení o kvalifikaci léčivého přípravku jako léčivého přípravku pro vzácná onemocnění a řízení o jeho registraci prokázal, že jsou kritéria pro kvalifikaci léčivého přípravku jako léčivého přípravku pro vzácná onemocnění splněna, nebyl nijak za tyto investice kompenzován.
38

Zaprvé, pokud jde o otázku, zda Komise správně dospěla k závěru, že dotčené půjčky nelze od navýšení kapitálu a od podpory na záchranu oddělit, je třeba nejprve poukázat na to, že Komise v bodě 129 odůvodnění napadeného rozhodnutí v odpovědi na argumenty francouzských orgánů, podle nichž byly dotčené půjčky poskytnuty za tržních podmínek a splňovaly kritérium soukromého investora, uvedla: „[…] V tomto konkrétním případě SNCF […] již SeaFrance podpory poskytla, a to zejména podporu na záchranu, a plánuje jí poskytnout novou, a to konkrétně navýšení kapitálu. Půjčky sledují stejný cíl jako ostatní podpory, a to záchranu a restrukturalizaci SeaFrance. Jsou poskytnuty v okamžiku, kdy SeaFrance představuje podnik v obtížích, a ve stejné době jako podpory na restrukturalizaci. Zcela zřejmé je to u půjčky ve výši 99,7 milionu [eur], jejímž cílem je stejně jako v případě navýšení kapitálu umožnit SeaFrance čelit jejím potřebám běžného kapitálu. Platí to ovšem také pro půjčku ve výši [důvěrné] milionů eur, která slouží k refinancování a předčasnému splacení leasingu u plavidla Molière. Financování výrobních prostředků, v tomto případě plavidla, je úzce spjato s každodenní činností SeaFrance. Refinancováním a předčasným splacením leasingu se SeaFrance snaží snížit provozní náklady, což spadá do rámce restrukturalizace podniku. Půjčka ve výši [důvěrné] milionů EUR proto spadá do rámce restrukturalizace SeaFrance.“
51

Prohlášení p. K. obsahovala konkrétně následující informace. Zaprvé p. K. uvedl, že od roku 1970 do roku 2011 žalobkyně, dříve Przedsiębiorstwo POLMOS Białystok SA, vyráběla vodku Żubrówka jak pro polský trh, tak na vývoz. I když tato vodka měla podle p. K. v různých obdobích několik etiket, byla vždy označována a je stále označována prostřednictvím stébla trávy umístěného uvnitř lahví, které je chráněno v Polsku a v několika jiných zemích ochrannou známkou, kterou tvoří „lahev se stéblem trávy“. Zadruhé p. K. dodal, že vodka Żubrówka se zelenou etiketou, kterou žalobkyně vyráběla v lahvích o objemu 0,5, 0,7 a 1 litr, byla v průběhu období od roku 1998 do roku 2003 vyvážena do Francie prostřednictvím agentury PHZ AGROS a následně přímo žalobkyní. Upřesnil, že před rokem 2000 vodku Żubrówka se zelenou etiketou určenou k vývozu do Francie vyráběla POLMOS Poznań, avšak vzhled lahví, etiket a stébla trávy umístěného uvnitř lahví byl v té době přesně stejný, jako vzhled přijatý žalobkyní od roku 2000. Zatřetí p. K. jako přílohu svého prohlášení přiložil několik fotografií pro účely ukázání způsobu, jakým byly lahve s vodkou Żubrówka etiketovány zelenou etiketou, jakož i motivu trávy pravidelně umisťovaného v těchto lahvích, včetně lahví určených na francouzský trh pro období od roku 1998 do roku 2003. Podle p. K. tyto fotografie výslovně ukazují, že každý spotřebitel stéblo trávy rozpoznal jasně bez ohledu na to, zda lahev viděl zepředu či zezadu.
15

Začtvrté odvolací senát dospěl k závěru, že mezi kolidujícími označeními neexistuje nebezpečí záměny z následujících důvodů. Úvodem uvedl, že žalobkyně, třebaže je majitelkou řady ochranných známek Coca-Cola, které mají velmi dobré jméno a jsou proslulé, přičemž toto dobré jméno souvisí s jejich ztvárněním ve spenceriánském písmu, není majitelkou tohoto písma s nepochybnou elegancí, které může být volně užíváno všemi. Dále měl odvolací senát za to, že i když jsou v projednávané věci výrobky totožné a starší ochranné známky mají nepopiratelné dobré jméno, je obtížné shledat, proč by spotřebitel slovo „master“ ve spojení s arabským slovem zaměnil se staršími ochrannými známkami obsahujícími slova „coca-cola“, jelikož z textového hlediska neexistuje žádná shodnost. Podle jeho názoru ve starších ochranných známkách není nic konkrétního, co by bylo reprodukováno v přihlášeném označení, kromě prvku „ocásku“, který vychází ze základen příslušných písmen „c“ a „m“. Dodal však, že tento prvek sám o sobě, oddělený od hlavního kontextu Coca-Coly, není dostatečný k vyvolání stupně podobnosti mezi označeními, jelikož z důkazů nevyplývá, že by se spotřebitelé soustředili na tento detail, pokud by byl oddělen od uvedeného kontextu. Kromě toho měl za to, že spenceriánské písmo není vysoce fantazijní, a to i přes své ocásky, zakřivení a jiná okrášlení, a nemá takovou rozlišovací způsobilost, že by z jeho výskytu v jiných ochranných známkách, než jsou ochranné známky žalobkyně, mohlo vyplývat podezření, že tyto ochranné známky mají tentýž obchodní původ. Konečně odvolací senát tvrzení žalobkyně, podle něhož vedlejší účastnice v praxi dodává výrobky s etiketami napodobujícími etikety uvedené na výrobcích žalobkyně, odmítl z důvodu, že relevantní otázkou v projednávané věci je zjistit, zda ochranná známka tak, jak je přihlášena, vykazuje podobnost, která může vyvolat záměnu se staršími ochrannými známkami tak, jak byly zapsány, přičemž se jeví, že způsob, jakým ochranné známky mohou být v praxi užívány, je pro takové posouzení irelevantní.
14

Úvodem odvolací senát v bodě 23 napadeného rozhodnutí zmínil, že námitky musí být přezkoumány pouze s ohledem na tři starší slovní ochranné známky uvedené v bodě 12 výše. Zaprvé, pokud jde o námitky založené na slovní ochranné známce SPA týkající se výrobků náležejících do třídy 3, měl odvolací senát v bodech 36 a 37 uvedeného rozhodnutí za to, že dokumenty předložené žalobkyní neumožňují prokázat skutečné užívání uvedené ochranné známky pro výrobky náležející do třídy 3 ve smyslu čl. 42 odst. 2 nařízení č. 207/2009. Zadruhé, pokud jde o námitky založené na slovní ochranné známce SPA týkající se výrobků náležejících do třídy 32, měl odvolací senát za to, že některé podmínky uvedené v čl. 8 odst. 5 uvedeného nařízení k tomu, aby bylo námitkám na základě této ochranné známky vyhověno, splněny nejsou. Odvolací senát v bodech 43 až 47 tohoto rozhodnutí uvedl, že žalobkyně nepředložila důkaz o dobrém jménu uvedené ochranné známky, neprokázala existenci újmy, kterou by používání přihlášené ochranné známky způsobilo rozlišovací způsobilosti či dobrému jménu starší ochranné známky, ani nepodložila argument směřující k tomu, že přihlášená ochranná známka neprávem těží z dobrého jména starší ochranné známky. Zatřetí pokud jde o námitky podané na základě slovní ochranné známky LES THERMES DE SPA týkající se služeb náležejících do třídy 42, měl odvolací senát v bodě 55 téhož rozhodnutí za to, že podmínka vztahující se k dobrému jménu uvedené ochranné známky, uvedená v čl. 8 odst. 5 tohoto nařízení, není v projednávané věci splněna a že se skutečné užívání této ochranné známky ve smyslu čl. 42 odst. 2 téhož nařízení jeví jako pochybné. Podle odvolacího senátu je dotčená ochranná známka na dokumentech prezentována jako druhové označení místa ve Spa (Belgie), kde je možné využívat lázeňských služeb, a nikoli jako ochranná známka na služby podniku.
73

Zatřetí žalobkyně tvrdily, že jedním z jejich nejdůležitějších trhů je ruský domácí trh a že poptávka po podobných výrobcích v Rusku měla podle jejich očekávání růst. Rada ovšem v bodech 48 a 50 odůvodnění napadeného nařízení uvedla, že i za předpokladu, že by tato tvrzení byla pravdivá, zůstává faktem, že v období přezkumného šetření prodávaly žalobkyně za dumpingové ceny se značnou marží a za kolísání cen, a navíc že množství zboží prodaného žalobkyněmi do Unie v období přezkumného šetření nenaznačuje, že by se z tohoto trhu stahovaly nebo že by tak v brzké budoucnosti hodlaly učinit. Dále Rada uvedla, že žalobkyně neposkytly žádné průkazné nezávislé údaje na podporu tvrzení, že by bylo možné očekávat růst poptávky po dotčeném výrobku a že by vývozní ceny skupiny, jejíž jsou žalobkyně součástí, měly růst mnohem rychleji než výrobní náklady.
283

Tento výklad výše uvedených ustanovení je navíc jako jediný v souladu s cílem dotyčných omezujících opatření (viz bod 97 výše). Výklad, který navrhují žalobci, by mohl tato opatření z velké části, či dokonce úplně zbavit jejich užitečného účinku. Bylo by totiž paradoxní, aby se zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů vztahovalo na fyzickou osobu spojenou se členy vlády Zimbabwe, aniž by bylo možné rozšířit toto zmrazení na subjekty, které tato fyzická osoba přímo či nepřímo ovládá. V takovém případě by bylo pro dotčenou fyzickou osobu velmi jednoduché vyhnout se zmrazení finančních prostředků stanovenému dotyčnými omezujícími opatřeními, a to tak, že by za tímto účelem využila právnické osoby nebo jiné subjekty, které ovládá. Taková situace by nastala rovněž tehdy, kdyby bylo připuštěno, že výše zmíněná ustanovení neumožňují uplatnit zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů na subjekty, které jsou přímo ovládány vládou nebo státem Zimbabwe.
69

Ochranu případného legitimního očekávání SP, jejichž plány uznání byly přijaty, která se však před vstupem napadených ustanovení v platnost právně nebo finančně nezavázala, totiž Komise zohlednila a v tomto ohledu přijala čl. 1 odst. 3 prováděcího nařízení č. 302/2012 (odpovídající čl. 38 odst. 5 prováděcího nařízení č. 543/2011 ve znění změn). Tento článek stanoví, že SP mohou své plány uznání změnit nebo stáhnout poté, co získají informace o koeficientech přidělení týkajících se příspěvku Unie, stanovených v souladu s čl. 47 odst. 4 druhým pododstavcem prováděcího nařízení č. 543/2011 ve znění změn. Kromě toho situace SP, jejichž plány uznání nebyly přijaty, ale která se do 5. dubna 2012 právně nebo finančně nezavázala, je rovněž zohledněna přechodnými ustanoveními prováděcího nařízení č. 302/2012. V této souvislosti je třeba uvést, že SP nacházející se v takové situaci mají v souladu s čl. 2 odst. 3 písm. c) prováděcího nařízení č. 302/2012 nárok na celou částku podpory na vytvoření a fungování administrativy. Navíc čl. 2 odst. 3 písm. d) prováděcího nařízení č. 302/2012 stanoví, že v případě stažení uhradí Unie výdaje, které SP vynaložilo po prvotním přijetí plánu na své vytvoření a administrativu, až do výše nepřesahující 3 % podpory, na kterou by mělo SP podle čl. 103a odst. 1 písm. a) jednotného nařízení o SOT nárok, pokud by byl jejich plán uznání proveden.
10

Odvolací senát v podstatě nejprve v bodě 37 napadeného rozhodnutí uvedl, že takový šachovnicový vzor, jaký je znázorněn na zpochybněné ochranné známce, je základním a běžným vyobrazením složeným z velmi jednoduchých prvků a že je všeobecně známo, že toto vyobrazení je běžně používáno pro dekorativní účely, pokud jde o různé výrobky, jako jsou výrobky náležející do třídy 18. Odvolací senát měl následně v bodech 41 a 42 napadeného rozhodnutí za to, že zpochybněná ochranná známka vzhledem k tomu, že neobsahuje prvky, které by ji mohly individualizovat v porovnání s jinými ztvárněními šachovnicového vzoru, není způsobilá plnit svou základní funkci identifikace či původu ochranné známky. Odvolací senát měl kromě toho v bodech 43 a 47 tohoto rozhodnutí za to, že řetězová a rastrová struktura zpochybněné ochranné známky nepředstavuje podstatnou vlastnost uvedené ochranné známky a nepřiznává jí rozlišovací způsobilost. Kromě toho podle bodu 46 napadeného rozhodnutí řetězová a rastrová struktura uvedené ochranné známky jí nepřiznává větší rozlišovací způsobilost a skutečnost, že tato struktura byla napodobována, neprokazuje, že se u relevantní veřejnosti jedná o označení obchodního původu. Podle bodu 48 napadeného rozhodnutí je tomu stejně, pokud jde o konkrétní kombinaci barev, a sice kaštanově hnědé a béžové barvy. Odvolací senát měl tedy v bodě 49 napadeného rozhodnutí za to, že zpochybněná ochranná známka je velmi jednoduchá a neobsahuje prvek, který by ji mohl individualizovat tak, aby se nejevila jako běžný a základní šachovnicový vzor. Odvolací senát v bodě 50 napadeného rozhodnutí dodal, že taková označení, jako je zpochybněná ochranná známka, jsou zpravidla užívána jako doplňující označení, která koexistují s ochrannou známkou podniku výrobce, takže v bodě 51 napadeného rozhodnutí dospěl k závěru, že uvedená ochranná známka postrádá rozlišovací způsobilost. Odvolací senát měl v bodě 55 napadeného rozhodnutí rovněž za to, že dokumenty předložené majitelkou zpochybněné ochranné známky neprokazují, že by relevantní veřejnost byla zvyklá předpokládat obchodní původ dotčených výrobků na základě vzorů. Konečně měl odvolací senát v bodech 73 až 75 napadeného rozhodnutí za to, že na základě důkazů poskytnutých žalobkyní nebylo prokázáno, že zpochybněná ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním na podstatné části relevantního území, a sice v Dánsku, v Portugalsku, ve Finsku a ve Švédsku, a to ke dni podání její přihlášky ani po jejím zápisu.
61

Proto se členský stát, jemuž je toto stanovisko určeno, nemůže provinit porušením unijního práva, neboť v okamžiku vydání podrobného stanoviska na základě směrnice 98/34 vnitrostátní technický předpis existuje pouze ve fázi návrhu (v tomto smyslu viz obdobně usnesení ze dne 13. září 2000, Komise v. Nizozemsko, C‑341/97, Recueil, EU:C:2000:434, body 18 a 19). Opačný názor by vedl k tomu, že by podrobné stanovisko představovalo podmíněnou výzvu, jejíž existence by se odvíjela od opatření, která dotyčný členský stát přijme v reakci na uvedené stanovisko. Požadavky právní jistoty, jež jsou vlastní každému postupu, který by mohl vést k soudnímu řízení, brání této nejistotě (v tomto smyslu obdobně viz usnesení Komise v. Nizozemsko, citované výše, EU:C:2000:434, bod 20).
51

Žalobkyně tvrdí, že Rada nedodržela svou povinnost odůvodnit akty, které přijímá, vyplývající z článku 296 SFEU, tak jak je vyložena v judikatuře. Žalobkyně uvádí, že Rada v napadených aktech neuvedla, z jakého z kritérií stanovených v článku 20 rozhodnutí 2010/413 a v článku 23 nařízení č. 267/2012 přesně vycházela, když po přezkoumání ponechala její název zařazený na sporných seznamech. Tvrzení, že je údajně „zapojena do činností, jejichž cílem je obcházet sankce“, a „poskytuje finanční podporu íránské vládě“, jsou podle ní neurčitá a nevyplývá z nich, co přesně je její vytýkáno. Tato tvrzení jsou podle žalobkyně přibližnou parafrází některých kritérií zakotvených ve shora uvedených ustanoveních. Z judikatury však podle ní vyplývá, že jí měly být specifické a konkrétní důvody napadených aktů sděleny současně s těmito akty, a že pokud takto sděleny nebyly, nelze tuto vadu zhojit v průběhu tohoto řízení. Žalobkyně podle svých slov učinila v projednávané věci vše, co bylo v jejích silách, aby napadené akty zpochybnila, avšak neznala jejich přesné důvody. Použité odůvodnění je však podle ní natolik neurčité a nepřesné, že na ně mohla reagovat pouze jeho celkovým popřením, jako tomu bylo v dopisech z 26. března a 7. října 2012 nebo ve svědecké výpovědi pí R, a neodpovídalo tedy požadavkům judikatury. Podle žalobkyně dále Rada opomněla uvést důvody, proč nepřihlédla k jejím prohlášením dokládajícím, že nebyla nikdy zapojena do šíření jaderných zbraní nebo do obcházení sankcí, kterážto prohlášení byla následně potvrzena svědeckou výpovědí pí R.
23

Příloha 2 dokumentu č. VI/5330/97, která se týká finančních důsledků nedostatků pro schválení účetní závěrky záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), nedostatků kontrol prováděných členskými státy, v části nadepsané „Úvod“ zní: „Pokud Komise zjistí, že se určitý výdaj týká žádosti, jež nedodržuje pravidla Společenství, jsou finanční důsledky jasné: pokud tato chybná platba ještě nebyla zjištěna vnitrostátními kontrolními orgány a nebyla přijata příslušná opatření na opravu a zpětné získání neoprávněně vyplacených částek (viz příloha 4), musí Komise zamítnout financování z rozpočtu Společenství. Pokud finanční důsledky plynou z hodnocení výdajů týkajících se velkého počtu případů, vypočte se částka, která má být vyloučena z financování Společenstvím do té míry, jak je to možné, na základě extrapolace výsledků získaných ze studia reprezentativního vzorku případů. Na všechny členské státy je nutno použít stejnou metodu extrapolace, i co se týče úrovně spolehlivosti a rozsahu nepřesností, rozvrstvení obyvatelstva, velikosti vzorku a posouzení chyb během shromažďování vzorků s ohledem na globální finanční důsledky. Pokud některý členský stát nedodržuje pravidla Společenství mající za úkol ověřit způsobilost žádostí, už toto nedodržení pravidel implikuje, že dané platby neodpovídají ustanovení Společenství pro dané opatření a obecné povinnosti členských států zjišťovat nesrovnalosti a předcházet jim, jak je stanoveno v článku 8 nařízení [č.] 729/70. Nemusí to nutně znamenat, že všechny kladně vyřízené žádosti představují nesrovnalosti, ale že riziko, že by [FEOGA] mohl proplácet neoprávněné výdaje, je vyšší. V některých zjevných případech sice může Komise odmítnout veškeré dané výdaje, pokud nejsou provedeny kontroly požadované právními předpisy, v určitých případech by však objem výdajů, které mají být vyloučeny z financování, podle vší pravděpodobnosti převýšil finanční ztrátu, kterou Společenství utrpělo. Při posuzování finančních oprav je tedy vhodné vzít v úvahu ztrátu. [...]“
32

V projednávané věci přitom z odstavce 4 dopisu Komise ze dne 1. února 2012 vyplývá, že GŘ COMP souhlasilo s tím, že ve zveřejňovaném znění rozhodnutí Automobilové sklo budou odstraněna jména zákazníků žalobkyně uvedených v bodě 115 odůvodnění tohoto rozhodnutí s cílem ochránit totožnost určitých členů personálu žalobkyně. V tomto ohledu je třeba odmítnout tvrzení Komise, podle kterého byl názor vyjádřený v dopise ze dne 1. února 2012 jen předběžný a nemá vliv na konečné rozhodnutí úředníka pro slyšení. Jak bylo totiž uvedeno v bodě 31 výše, úředník pro slyšení je zapojen pouze v případě, kdy podnik se zamýšleným zveřejněním nesouhlasí. Naopak, není-li zamýšleno žádné zveřejnění, je zapojení úředníka pro slyšení bezpředmětné. V rozporu s tím, co tvrdí Komise, dopis ze dne 1. února 2012 tuto skutečnost ilustruje ve svém odstavci 9, v němž byla žalobkyně vyzvána, aby se obrátila na úředníka pro slyšení, nesouhlasí-li s rozsahem zamýšleného zveřejnění („[s]hould you not agree with the scope of the disclosure as described in this letter […]“).
62

Žalobkyně tvrdí, že oznámení o spolupráci z let 2002 a 2006 obsahují předpoklady, které ve vztahu ke každému podniku, na nějž se tato oznámení vztahují, vyvolávají legitimní očekávání v tom smyslu, že informace poskytnuté dobrovolně zůstanou důvěrné, nakolik to bude možné, i ve stadiu zveřejnění rozhodnutí Komise. Podle nich též tato oznámení poskytují konkrétní ujištění, že spolupracujícím podnikům, jako jsou žalobkyně, zveřejněné údaje zajistí, aby byly vystaveny riziku občanskoprávní žaloby v menší míře než podniky, které nespolupracovaly. Žalobkyně uvádějí, že se toto očekávání, které se zakládá na čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001, vztahuje nejen na dokumenty předložené v rámci řízení o shovívavosti, ale také informace v nich obsažené. Napadené rozhodnutí přitom podle nich dovoluje zveřejnění totožnosti zákazníků žalobkyň, tj. údajů poskytnutých Komisi v rámci programu shovívavosti. Podle žalobkyň tak toto zveřejnění, které není pro účely použití článku 101 SFEU nezbytné, porušuje jejich legitimní očekávání a uvrhá je do méně výhodného postavení ve srovnání s podniky, které nespolupracovaly. Výsledkem toho je podle nich porušení ustanovení o ochraně profesního tajemství.
83

Uznání skupiny ochranných známek s prvkem označujícím známkovou řadu „rock“ by přitom vedlo právě k monopolizaci prvku „rock“, který je ve vztahu k výrobkům a službám, na něž se vztahují starší ochranné známky, ve značné míře popisný a pochvalný. Ochrana zesílená v důsledku uznání existence skupiny ochranných známek by v praxi znamenala, že by si žádný jiný subjekt nemohl nechat zapsat ochrannou známku obsahující prvek „rock“, a mohlo by mu být případně dokonce zakázáno, aby tento prvek užíval v reklamních sloganech a materiálech. Takové omezení volné soutěže vyplývající z vyhrazení základního anglického výrazu jedinému hospodářskému subjektu nelze odůvodnit snahou odměnit tvůrčí či reklamní úsilí majitele starších ochranných známek. Nejedná-li se totiž o rozlišovací způsobilost zvýšenou v důsledku užívání, obchodní hodnota, kterou představuje uvedené vyhrazení, není výsledkem takového úsilí majitele, ale pouze výsledkem smyslu daného slova, který je předurčen dotčeným jazykem a odkazuje na vlastnosti dotčených výrobků a služeb.
10

Rozhodnutím ze dne 16. října 2012 (dále jen „napadené rozhodnutí“) čtvrtý odvolací senát rozhodnutí zrušovacího oddělení potvrdil. Co se týče návrhu na prohlášení neplatnosti postaveného na starší ochranné známce ROCK, odvolací senát zdůraznil, že neexistence nebezpečí záměny byla s konečnou platností konstatována Tribunálem v rozsudku ze dne 13. října 2009, Deutsche Rockwool Mineralwoll v. OHIM – Redrock Construction (REDROCK) (T‑146/08, EU:T:2009:398). Co se týče návrhu na prohlášení neplatnosti postaveného na starší ochranné známce KEPROCK, měl odvolací senát za to, že úroveň pozornosti relevantní veřejnosti je vysoká, že výrobky u napadené ochranné známky ve třídách 1 a 2 a stavební dříví ve třídě 19 jsou odlišné, zatímco zbylé napadené výrobky a služby jsou zčásti shodné a zčásti podobné výrobkům a službám, na které se vztahuje ochranná známka KEPROCK. Kolidující označení mají kromě toho nižší než průměrnou míru vzhledové podobnosti a průměrnou míru fonetické podobnosti, avšak nevykazují žádnou pojmovou podobnost. Konečně společná část „rock“ má jen nízkou rozlišovací způsobilost. V důsledku toho nebezpečí záměny neexistuje. Odvolací senát měl za to, že nebezpečí záměny je vyloučeno rovněž s ohledem na zbylé starší ochranné známky v podstatě ze stejných důvodů. Odvolací senát měl navíc za to, že rozšířená ochrana poskytnutá skupinám ochranných známek nemůže být v projednávané věci uplatněna.