CS
Sbí rkasoudníchroz hodnutí
ECLI:EU:F:2010 :12 1ROZSUDEK SOUDU PR O V EŘEJNOU SLUŽBU
(třetí senát)
24. února 2010
Věc F-2/09
Ric cardo Ac hille M enghi
v.
E v ropská ag entura pro bezpečnost sítí a informací (ENISA)
„Veřejná služba — Dočasní zaměstnanci — Propuštění na kon ci zkušební doby — 
Psychické o btěžování“
Předmět:Žaloba podaná na základě článků 236 E S a 152 A E, kterou se R. A. Menghi domáhá 
zejména zrušení rozhodnutí ENISA z e dne 14. března 2008 , kterým byl propuštěn.
Roz hodnutí:Žaloba se zamítá. Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
Sh rnutí
1. Úředníci — Dočasní zaměstnanci — Přijímání zaměstnanců — Zkušební doba
(Služební řád úředníků, článek 12a)
2. Řízení — Dodatečné argumenty přednesené na jednání na p odporu žalobního d ůvodu již 
uplatněného v žalobě — Přípustnost
(Statut Soudního dvora, článek 21; jednací řád So udu pro veřejnou službu, čl. 35 o dst. 1)
3. Úředníci — Dočasní zaměstnanci — Povinnost orgánu poskytnout pomoc — Působnost
(Služební řád, článek 24)
4. Úředníci — Dočasní zaměstnanci — Žaloba — Žalobní důvody — Žalobní důvod vycházející ze 
zneužití pravomoci uplatněný na p odporu žaloby namířené proti rozhodnutí o propuštění, jež 
následovalo po poskytnutí informací Evropskému úřadu pro boj proti podvodům
(Služební řád úředníků, článek 22a)
1. Podle definice obsažené v článku 12a služebního řádu je psychické o btěžování chováním, které trvá 
delší dobu a je opakované a systematické, kdežto rozhodnutí orgánu je jednorázové, třebaže m ůže 
vyvolávat trvalé, či dokonce definitivní účinky, jako je tomu v případě rozhodnutí o propuštění.
To, že bylo prokázáno p sychické o btěžování dočasného zaměstnance, tedy neznamená, že by každé 
rozhodnutí nepříznivě zasahující do jeho právního postavení, které bylo v souvislosti s tímto 
psychickým o btěžováním vydáno, bylo protiprávní. K tomu, aby bylo protiprávní, je ještě třeba, aby 
mezi předmětným obtěžováním a odůvodněním rozhodnutí o propuštění byl patrný vztah.
2 ECLI:EU:F:2010 :12SHRNU TÍ–VĚCF-2/09
MENGHIv.ENISA
V případě propuštění na kon ci zkušební doby se může zaměstnanec úspěšně dovolávat toho, že neměl 
možnost prokázat svou způsobilost k výkonu služebních povinností kvůli psychickém u obtěžování, a že 
proto odůvodnění, které se týká jeho nezpůsobilosti a na němž je jím napadené rozhodnutí založeno, je 
chybné, neboť je takové rozhodnutí stiženo z jevně nesprávným posouzením.
Kontext psychického obtěžování lze rovněž vzít v úvahu, je-li ten, kdo se tohoto obtěžování dopouštěl, 
zároveň podepsán pod rozhodnutím o propuštění – nebo je-li jedním z těch, kd o podepsali posudek ze 
zkušební doby, na jehož základě bylo o propuštění rozhodnuto – a to na důkaz toho, že toto 
rozhodnutí o propuštění bylo přijato s cílem z aměstnanci uškodit, a že je proto stiženo z neužitím 
pravomoci.
Je-li na podporu návrhových žádání směřujících proti rozhodnutí o propuštění na kon ci zkušební doby 
uplatněno t vrzení o psychickém o btěžování, může tedy být uvedené rozhodnutí stiženo z jevně 
nesprávným posouzením zejména z toho důvodu, že obtěžovaný zaměstnanec nebyl schopen prokázat 
svou způsobilost k výkonu služebních povinností. Zneužití pravomoci lze kon statovat také v případě, 
kdy bylo rozhodnutí o propuštění přijato s cílem u škodit osobnosti, důstojnosti nebo fyzické č i 
psychické integritě zaměstnance.
Dále je m ožné, že skutečnosti dovolávané k prokázání psychického obtěžování – ačkoli je nelze 
kvalifikovat jako t akové ve s myslu ustanovení článku 12a služebního řádu – přesto umožní vyslovit 
závěr, že rozhodnutí o propuštění je stiženo z jevně nesprávným p osouzením n ebo zneužitím 
pravomoci, a že tedy musí být zrušeno.
(viz body 68 a ž 73)
2. Soudu pro ve řejnou službu sice nepřísluší vyhledávat a označovat v přílohách k žalobě žalobní 
důvody a argumenty, které by m ohl považovat za základ ž aloby, neboť přílohy m ají čistě důkazní 
a pomocnou funkci, nicméně mu přísluší zohlednit veškeré argumenty přednesené žalobcem n a jednání 
potud, pokud tyto argumenty nejsou no vým žalobním důvodem, ale jen dodatečnými údaji na podporu 
žalobního důvodu již uplatněného v žalobě.
(viz bod 114)
Odkazy:
Tribunál: 14. prosince 2005 , Honeywell v. Komise, T-209/01, Sb. rozh. s . II-5527 , bod 57
3. Článek 24 služebního řádu sice zakotvuje povinnost orgánů poskytnout pomoc svým zaměstnancům 
a ukládá j im p omoci úředníkovi v případě jakéhokoliv útoku n ebo vyhrožování, kterému je vystaven 
z důvodu svého postavení nebo služebních povinností, nicméně povinnost poskytnout pomoc se 
netýká o brany úředníků před akty samotných orgánů.
Ačkoli ustanovení článku 24 s lužebního řádu upravují povinnost poskytnout pomoc, jež platí pro 
orgány Společenství, k porušení této p ovinnosti totiž m ůže d ojít pouze u administrativních 
rozhodnutí, která s takovou povinností obsahově souvisejí, tzn. rozhodnutí o zamítnutí žádosti 
o poskytnutí pomoci nebo za m imořádných okolností neposkytnutí pomoci zaměstnanci orgánem 
z jeho vlastní iniciativy.
Předmět rozhodnutí o propuštění však nespadá d o působnosti článku 24 služebního řádu, a nesouvisí 
proto s povinností poskytnout pomoc, která je v tomto článku u pravena. Ve v ztahu k rozhodnutí 
o propuštění se tedy nelze úspěšně dovolávat porušení ustanovení uvedeného článku.
ECLI:EU:F:2010 :12 3SHRNU TÍ–VĚCF-2/09
MENGHIv.ENISA
Jakmile tedy dočasný zaměstnanec, který se považuje za oběť útoku n ebo vyhrožování ze strany 
nadřízeného, napadá l egalitu rozhodnutí o propuštění, které vůči němu bylo přijato, pak mu ani tak 
nepřísluší prokazovat, že toto rozhodnutí o propuštění je v rozporu s ustanoveními článku 24 
služebního řádu, jako spíše to, že došlo ke z jevně nesprávnému posouzení nebo ke z neužití pravomoci. 
Zaměstnanec se tak m ůže úspěšně dovolávat zejména toho, že se porušení služebních povinností 
dopustil nebo že svěřené úkoly již nebyl schopen plnit právě kvůli tomu, že byl vystaven útokům nebo 
vyhrožování, a že toto porušení služebních povinností nebo tato neschopnost vykonávat služební 
povinnosti byly důvodem j eho propuštění.
(viz body 128 a ž 131)
Odkazy:
Tribunál: 17. května 2006 , Lavagnoli v. Komise, T-95/04, Sb. VS s. I-A-2-121 a II-A-2-569, bod 141
4. Článek 22a odst. 3 služebního řádu stanoví, že v důsledku p oskytnutí informací – podle odstavce 1 
uvedeného článku – o skutečnostech vyvolávajících domněnku e xistence případné protiprávní činnosti 
nebo o chování, kt eré m ůže p ředstavovat závažné p orušení služebních p ovinností úředníků 
Společenství, úředník „nesmí utrpět žádnou újmu ze strany orgánu, za předpokladu, že jednal 
přiměřeně a v dobré víře“. Jestliže rozhodnutí, které je pro dočasného zaměstnance nepříznivé, časově 
následuje poté, co tento zaměstnanec poskytl informaci Evropském u úřadu pro boj proti podvodům, 
pak m usí Soud p ro ve řejnou službu, je-li m u p ředložena žaloba namířená proti rozhodnutí 
o propuštění, na jejíž podporu je uplatněn žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci, tento 
žalobní důvod zkoumat zvlášť obezřetně. Tato ustanovení však úředníkovi, který podle čl. 22a odst. 1 
služebního řádu poskytl informace o skutečnostech vyvolávajících domněnku e xistence případné 
protiprávní činnosti, neposkytují ochranu před ve škerými rozhodnutími, která b y m ohla nepříznivě 
zasáhnout do jeho právního postavení, ale pouze před rozhodnutími, která by byla vydána v důsledku 
poskytnutí takových informací.
(viz body 137 a ž 139)