ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15

Článek 154 odst. 1 Codul penal (trestní zákoník) zní: „Trestní odpovědnost zaniká uplynutím promlčecí doby, která činí: a) 15 let, dovoluje-li zákon uložit za spáchaný trestný čin trest odnětí svobody na doživotí nebo trest odnětí svobody na více než 20 let; b) 10 let, dovoluje-li zákon uložit za spáchaný trestný čin trest odnětí svobody na 10 až 20 let; c) 8 let, dovoluje-li zákon uložit za spáchaný trestný čin trest odnětí svobody na 5 až 10 let; d) 5 let, dovoluje-li zákon uložit za spáchaný trestný čin trest odnětí svobody na 1 rok až 5 let; e) 3 roky, dovoluje-li zákon uložit za spáchaný trestný čin trest odnětí svobody na 1 rok nebo peněžitý trest.“
2)

Článek 5 odst. 1 písm. c) nařízení č. 261/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že přesměrování cestujícího leteckým dopravcem v případě zrušení původně plánovaného letu z důvodu mimořádné okolnosti prostřednictvím letu, kterým je tento cestující dopraven do cílového místa určení následující den po plánovaném dni příletu, představuje „přiměřené opatření“, které zprošťuje tohoto dopravce povinnosti poskytnout náhradu podle čl. 5 odst. 1 písm. c) a čl. 7 odst. 1 tohoto nařízení, ledaže existovala jiná možnost přímého, či nepřímého přesměrování prostřednictvím letu provozovaného jím samotným nebo jiným leteckým dopravcem, kterým by cestující dorazil s menším zpožděním než následným letem dotčeného leteckého dopravce, s výjimkou případu, že tento dopravce prokáže, že by pro něj uskutečnění takového přesměrování představovalo neúnosnou oběť s ohledem na kapacity jeho podniku v rozhodné době, což musí ověřit předkládající soud.
2)

Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes a Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de nuisance et de pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne) a Friends of the Irish Environment CLG ponesou vlastní náklady řízení.
Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 22. června 2021 – Prosecutor of the regional prosecutor’s office in Ruse, Bulgaria

(věc C-206/20) ( 1 )

„Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Justiční spolupráce v trestních věcech – Evropský zatýkací rozkaz – Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV – Článek 8 odst. 1 písm. c) – Evropský zatýkací rozkaz vydaný státním zastupitelstvím členského státu za účelem trestního stíhání na základě opatření spojeného s odnětím osobní svobody vydaného týmž orgánem – Neexistence soudního přezkumu před předáním vyžádané osoby – Důsledky – Účinná soudní ochrana – Listina základních práv Evropské unie – Článek 47“

1. Předběžné otázky – Zrychlené řízení o předběžné otázce – Podmínky – Okolnosti odůvodňující rychlé projednání (Statut Soudního dvora, článek 23a; jednací řád Soudního dvora, čl. 105 odst. 1) (viz body 32–34)

2. Předběžné otázky – Odpověď, o níž nelze rozumně pochybovat – Odpověď, která může být jasně vyvozena z judikatury – Použití článku 99 jednacího řádu (Článek 267 SFEU; jednací řád Soudního dvora, článek 99) (viz body 36, 37)

3. Policejní spolupráce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Rámcové rozhodnutí o evropském zatýkacím rozkazu a o postupech předávání mezi členskými státy – Vydání evropského zatýkacího rozkazu za účelem trestního stíhání – Evropský zatýkací rozkaz a vnitrostátní rozhodnutí sloužící jako podklad pro tento rozkaz, které vydal státní zástupce, jehož lze kvalifikovat jako vystavující justiční orgán ve smyslu čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí – Neexistence soudního přezkumu těchto rozhodnutí ve vystavujícím členském státě před předáním vyžádané osoby vykonávajícím členským státem – Splnění požadavků na účinnou soudní ochranu – Absence [Listina základních práv, článek 47; rámcové rozhodnutí Rady 2002/584, ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299, čl. 6 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 písm. c)] (viz body 49, 51, 54 a výrok)

Výrok

Článek 8 odst. 1 písm. c) rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, vykládaný ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie a judikaturou Soudního dvora, musí být vykládán v tom smyslu, že požadavky na účinnou soudní ochranu, které musí požívat osoba, vůči níž je vydán evropský zatýkací rozkaz za účelem trestního stíhání, nejsou splněny, jestliže jak evropský zatýkací rozkaz, tak soudní rozhodnutí, na jehož základě je evropský zatýkací rozkaz vydán, vydává státní zástupce, kterého lze kvalifikovat jako „vystavující justiční orgán“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 tohoto rámcového rozhodnutí, ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299, přičemž uvedený evropský zatýkací rozkaz či zmíněné soudní rozhodnutí nemohou být před předáním vyžádané osoby vykonávajícím členským státem ve vystavujícím členském státě předmětem soudního přezkumu.

( 1 ) – Úř. věst. C 262, 10.8.2020.
2.

Doprava – Letecká doprava – Nařízení č. 261/2004 – Společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letu – Právo na náhradu škody v případě zpoždění – Let s mezipřistáním sestávající ze dvou letů provozovaných různými leteckými dopravci, na něž byla učiněna jediná rezervace – Významné zpoždění vzniklé v souvislosti se zrušením druhého letu zajišťovaného dopravcem, který neuzavřel přepravní smlouvu – Možnost cestujícího, jehož let byl zpožděn, podat žalobu na náhradu škody proti tomuto dopravci – Výpočet výše náhrady škody – Vzdálenost, kterou je třeba zohlednit – Zohlednění celkové vzdálenosti letu, a to od místa odletu prvního letu až do cílového místa určení [Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 261/2004, čl. 2 písm. b) a čl. 7 odst. 1] (viz body 29, 32, 33, 35, 36 a výrok)
3)

Účinky rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí, přijatého na jeho výkonném zasedání konaném dne 11. dubna 2017, o výpočtu příspěvků předem na rok 2017 do Jednotného fondu pro řešení krizí (SRB/ES/SRF/2017/05), zůstávají v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká Hypo Vorarlberg Bank AG, zachovány do doby, než v přiměřené lhůtě, která nepřesáhne šest měsíců ode dne doručení tohoto usnesení, vstoupí v platnost nové rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí, kterým se stanoví příspěvek této instituce předem do Jednotného fondu pro řešení krizí na rok 2017.
3)

Účinky rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí, přijatého na jeho výkonném zasedání konaném dne 11. dubna 2017, o výpočtu příspěvků předem na rok 2017 do Jednotného fondu pro řešení krizí (SRB/ES/SRF/2017/05), zůstávají v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká společnosti Portigon AG, zachovány do doby, než v přiměřené lhůtě, která nepřesáhne šest měsíců ode dne doručení tohoto usnesení, vstoupí v platnost nové rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí, kterým se stanoví příspěvek této instituce předem do Jednotného fondu pro řešení krizí na rok 2017.
3

V bodech 15 a 34 odůvodnění nařízení č. 1215/2012 se uvádí: „(15) Pravidla pro určení příslušnosti by měla být vysoce předvídatelná a měla by vycházet ze zásady, podle které je příslušnost obecně založena na místě bydliště žalovaného. […] […] (34) Měla by být zajištěna kontinuita mezi [úmluvou ze dne 27. září 1968 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 1972, L 299, s. 32)], nařízením [Rady] (ES) č. 44/2001 [ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42)] a tímto nařízením a za tímto účelem by měla být přijata přechodná ustanovení. Stejná potřeba kontinuity trvá, i pokud jde o výklad [uvedené] úmluvy […] a nařízení, která ji nahrazují, Soudním dvorem Evropské unie.“
10

V rámci těchto přímo navazujících letů, na něž byla učiněna jediná rezervace u KLM, „dopravce Společenství“ ve smyslu čl. 2 písm. c) nařízení č. 261/2004, došlo při letu z New Yorku do Amsterodamu, který v rámci dohody o sdílení kódů uskutečnil dopravce Delta Airlines, jenž má sídlo ve třetí zemi, k takovému zpoždění, že dotyčným cestujícím nebylo možné zaručit navazující let z Amsterodamu do Hamburku, v důsledku čehož SP dorazil do cílového místa určení se zpožděním o více než tři hodiny.
32

Mimoto tím, že se předkládající soud spokojil se stručným zopakováním tvrzení GR a HS vycházejících z údajného porušení zásady ne bis in idem, aniž s ohledem na dokumenty dovolávané těmito osobami vysvětlil, do jaké míry by případně bylo možné dospět k závěru o totožnosti skutkových okolností, a tím, že dále opomněl rozvést obsah položené otázky, jak z právního hlediska, tak z hlediska rozhodných skutečností, jakož i pochybnosti, které má ohledně uplatnění zásady ne bis in idem ve vztahu ke kritériu totožnosti skutkových okolností a případně k judikatuře Soudního dvora v dané oblasti, neuvedl s dostatečnou jasností a přesností důvody, které ho vedly k položení této otázky, a tedy nesplnil požadavek uvedený v čl. 94 písm. c) jednacího řádu.
8

Z posledně uvedeného ustanovení vyplývá, že přípustnost návrhu třetího státu, který je stranou Dohody o EHP, nebo Kontrolního úřadu ESVO na vstup do řízení jako vedlejší účastník může být podmíněna pouze tím, že předmět sporu, kterého se týká tento návrh na vstup do řízení jako vedlejší účastník, musí spadat do působnosti této dohody. Výše uvedeným státům a Úřadu tak musí být povoleno vedlejší účastenství ve sporech předložených Soudnímu dvoru, aniž musí prokazovat zvláštní zájem, pokud se tyto spory týkají některé oblasti působnosti Dohody o EHP.
14

Vzhledem k tomu, že měl Pécsi Törvényszék (soud v Pécsi, Maďarsko) za to, že tato věc je spojena s obtížemi při výkladu unijního práva, rozhodl se přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku: „Je praxe členského státu, podle které se – na základě toho, že snížení základu daně v případě definitivního nezaplacení v souladu s čl. 90 odst. 1 směrnice o DPH má účinky ex tunc – lhůta pěti let stanovená obecně tímto členským státem, během které může dojít ke snížení základu daně, počítá od okamžiku původního dodání zboží, a nikoliv od okamžiku, kdy se dotčená pohledávka stala nedobytnou, a v důsledku uplynutí uvedené lhůty ztratí osoba povinná k dani jednající v dobré víře nárok na snížení základu daně v případě pohledávek, které se staly definitivně nedobytnými, za okolností, kdy mezi okamžikem dodání zboží a okamžikem, kdy se pohledávka stane definitivně nedobytnou, může uplynout několik let a kdy v okamžiku dodání zboží právní úprava členského státu v rozporu s unijním právem neumožňovala snížení základu daně v případě pohledávek, které se stanou definitivně nedobytnými, v souladu se zásadami proporcionality, daňové neutrality a efektivity – zejména s přihlédnutím k bodu 63 stanoviska generální advokátky J. Kokott předneseného ve věci Biosafe – Indústria de Reciclagens (C‑8/17, EU:C:2017:927), jakož i bodu 27 rozsudku ze dne 23. listopadu 2017, Di Maura (C‑246/16, EU:C:2017:887), a bodu 36 rozsudku ze dne 22. února 2018, T‑2 (C‑396/16), a s ohledem na to, že členský stát nemůže v rámci DPH vybrat částku vyšší, než jakou skutečně obdržel ten, kdo dodal nebo poskytl dotčené zboží či službu?“
56

To vyplývá konkrétně z bodů 271, 272 a 274 žaloby, které znějí takto: „271 [Navrhovatelům] vznikla škoda způsobená přímo těmito porušeními, jelikož se nemohou bránit proti tomu, že Andorrské knížectví zjevně porušuje unijní právní úpravu, kterou má povinnost provést, a tím i měnovou dohodu [Unie/Andorra]. Pokud by unijní soud mohl konstatovat, že je jednání andorrského státu protiprávní, byla by tím otevřena cesta pro přímou žalobu k uplatnění majetkové odpovědnosti Andorrského knížectví před vnitrostátními soudy […] 272 […] Pokud by totiž majetková odpovědnost Andorrského knížectví byla založena z důvodu protiprávní aplikace retroaktivního právního předpisu, který byl v rozporu s právem přijat ad hoc za účelem (teoretického) provedení směrnice 2014/59 […], a sice zákona 8/2015, na společnost, která byla v té době předmětem insolvenčního řízení […], [navrhovatelé] by se dostali zpět do situace, v níž by se byli nacházeli v případě, že by k protiprávnímu uplatnění tohoto řízení nedošlo (tj. situace daná insolvenčním řízením). […] 274 […] [navrhovatelé] se proto domáhají, aby Tribunál prohlásil, že Komise nese odpovědnost, jelikož nevynaložila řádnou péči při podpisu měnové dohody [Unie/Andorra], což brání andorrským občanům dotčeným porušením [této] měnové dohody obrátit se na unijní soud […]“
21

Pokud jde o pojem „běžná [základní] sazba“ ve smyslu čl. 21 prvního pododstavce směrnice 2011/83, je třeba zdůraznit, že tento pojem se vztahuje na obvyklou sazbu za telefonní hovor bez dodatečných nákladů pro spotřebitele. Okolnost, že podle čl. 21 druhého pododstavce této směrnice jsou poskytovatelé telekomunikačních služeb oprávněni účtovat spotřebitelům za telefonní hovory poplatky, nemá v tomto ohledu žádný dopad na předchozí úvahy za podmínky, že účtované částky nepřesáhnou obvyklé výdaje, které by spotřebitelé nesli za běžný hovor (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 2. března 2017, Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main,C‑568/15, EU:C:2017:154, body 27 a 30).
36

Vzhledem k tomu, že se Tribunál z důvodů uvedených v bodech 20 až 31 tohoto usnesení nedopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že žaloba je nepřípustná, poněvadž před podáním této žaloby se Evropská rada k výzvě k jednání ze dne 5. června 2019 vyjádřila, přitom není třeba zkoumat, zda je závěr Tribunálu uvedený v předchozím bodě z právního hlediska nesprávný. Za těchto podmínek by totiž takové případné nesprávné posouzení nemělo dopad na řešení sporu a neovlivnilo by výrok napadeného usnesení, jímž byla tato žaloba odmítnuta jako nepřípustná (obdobně viz rozsudek ze dne 3. října 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a další v. Parlament a Rada, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, bod 74, a usnesení ze dne 25. října 2016, VSM Geneesmiddelen v. Komise, C‑637/15 P, nezveřejněné, EU:C:2016:812, body 54 a 55).
16

Předkládající soud má za to, že za takových okolností by rozšíření důsledků daňového úniku spáchaného v dřívější fázi i na všechna následná plnění v případě, že osoba povinná k dani o tomto úniku pouze věděla nebo vědět měla, představovalo nepřiměřené omezení zásady daňové neutrality, přičemž je třeba poznamenat, že odepření nároku na odpočet nemůže mít povahu sankce. Tuto právní koncepci by podle jeho názoru mohla potvrdit skutečnost, že otázka, zda DPH za předchozí nebo následující plnění týkající se dotčeného zboží byla nebo nebyla zaplacena do státní pokladny, nemá podle judikatury Soudního dvora vliv na nárok osoby povinné k dani na odpočet DPH odvedené na vstupu. V této souvislosti Soudní dvůr vždy zdůrazňoval, že opatření, jež mají členské státy možnost přijmout na základě článku 273 směrnice 2006/112 k zajištění správného výběru daně a předcházení daňovým únikům, nesmí jít nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů. Nezdá se přitom, že by extenzivní výklad pojmu „dodavatelský řetězec“ mohl zajistit dosažení těchto cílů. Okolnost, že by odepření nároku na odpočet daně v tomto kontextu mohlo být nesprávné, by konečně mohla dokládat rovněž judikatura Soudního dvora, podle níž z hlediska DPH nelze rozlišovat mezi dovolenými a nedovolenými plněními.
3

Článek 26 nařízení (EU) č. 575/2013, ve znění nařízení 2019/876 (dále jen „pozměněné nařízení č. 575/2013“), použitelný od 27. června 2019, v odstavci 3 stanoví: „Příslušné orgány vyhodnotí, zda emise kapitálových nástrojů splňují kritéria stanovená v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29. Instituce zařadí emise kapitálových nástrojů mezi nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 až poté, co příslušné orgány udělí svolení. Odchylně od prvního pododstavce mohou instituce jako nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 klasifikovat následné emise ve formě nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, pro které již získaly svolení, za předpokladu, že jsou splněny obě tyto podmínky: a) ustanovení, kterými se tyto následné emise řídí, jsou v zásadě totožné s ustanoveními, kterými se řídí ty emise, pro které již instituce získaly svolení; b) instituce oznámily tyto následné emise příslušným orgánům v dostatečném časovém předstihu, než je klasifikovaly jako nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1. Před udělením svolení pro nové formy kapitálových nástrojů, jež mají být klasifikovány jako nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, konzultují příslušné orgány orgán EBA. Příslušné orgány stanovisko orgánu EBA náležitě zohlední, a pokud se rozhodnou od něj odchýlit, zašlou orgánu EBA do tří měsíců ode dne doručení stanoviska orgánu EBA písemné oznámení vymezující důvody odchýlení od příslušného stanoviska. Tento pododstavec se nepoužije na kapitálové nástroje uvedené v článku 31. Na základě informací shromážděných od příslušných orgánů EBA vypracuje, udržuje a zveřejňuje seznam všech forem kapitálových nástrojů v každém členském státě, které jsou považovány za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1. V souladu s článkem 35 nařízení [Evropského parlamentu a Rady] (EU) č. 2009/2010 [ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro bankovnictví), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o zrušení rozhodnutí Komise 2009/78/ES (Úř. věst. 2010, L 331, s. 12)] může EBA v souvislosti s nástroji zahrnovanými do kmenového kapitálu tier 1 shromažďovat veškeré informace, které považuje za nezbytné pro prokázání souladu s kritérii uvedenými v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29 tohoto nařízení a za účelem udržování a aktualizace seznamu uvedeného v tomto pododstavci. […]“
7

V průběhu roku 2005 jmenovali zástupci vlád členských států na návrh vlády Spojeného království E. Sharpston k výkonu funkce generální advokátky Soudního dvora na dobu zbývající části mandátu jejího předchůdce, a sice do 6. října 2009. V průběhu roku 2009 byla navrhovatelka v návaznosti na nový návrh téže vlády jmenována jako generální advokátka Soudního dvora v rámci nového mandátu v délce šesti let, a to na období od 7. října 2009 do 6. října 2015. Konečně na základě rozhodnutí zástupců vlád členských států (EU, Euratom) 2015/578 ze dne 1. dubna 2015 o jmenování soudců a generálních advokátů Soudního dvora (Úř. věst. 2015, L 96, s. 11) byla navrhovatelka jmenována k výkonu funkce generální advokátky na období od 7. října 2015 do 6. října 2021.
30

Konečně předkládající soud upřesňuje, že v případě, že by měl Soudní dvůr za to, že se na právní úpravu, o kterou se jedná v původním řízení, nevztahuje prostor pro uvážení přiznaný členským státům, bylo by třeba ještě přezkoumat, zda tato ustanovení mohou být nicméně připuštěna s ohledem na pravidla směrnice o DPH o opravě odpočtů. Předkládající soud má za to, že i v tomto ohledu judikatura Soudního dvora, zejména jeho rozsudek ze dne 29. února 1996, INZO (C‑110/94, EU:C:1996:67), neumožňuje na tuto otázku odpovědět.
26

V projednávané věci předkládající soud uvádí, že žalobci v původním řízení obdrželi před sjednáním svých úvěrů poučení, které obsahovalo obecné informace o kurzovém riziku. Tento soud rovněž uvádí, že v tomto dokumentu, který žalobci v původním řízení podepsali, byli upozorněni na skutečnost, že případné změny měnové parity mezi maďarským forintem a švýcarským frankem by mohly vést k dodatečným nákladům dlužníka, jejichž skutečný vznik ani částku nelze předvídat. Uvádí, že žalobcům v původním řízení však nebyla sdělena žádná konkrétní informace o potenciálně neomezeném zvýšení měsíčních splátek, které by mohlo způsobit významné kolísání směnných kurzů. Má za to, že informace poskytnuté v tomto ohledu žalobcům v původním řízení totiž vycházely z předpokladu, že uvedená měnová parita zůstane stabilní.
52

První zpráva je dále výslovně prezentována tak, že má vyhodnotit dopady kombinovaného uplatňování série norem týkajících se zejména pravidelného navracení řidičů do členského státu usazení, pracovních podmínek a podmínek odpočinku řidičů, jakož i provádění kabotáže. Z této zprávy proto nelze zjistit, do jaké míry lze hospodářský a sociální vývoj, který je v ní popsán, připisovat uplatňování sporného opatření a do jaké míry by se mu dalo zabránit v případě pozastavení uplatňování pouze tohoto opatření.
16

Uplatňování sporného opatření kromě toho může mít za následek dodatečné emise oxidu dusíku (NOx), a to v rozmezí od 107 do 619 tun, tj. zvýšení takových emisí o 1,35 % až 7,81 %, a dodatečné emise jemných částic (PM2,5), a to v rozmezí od 38 do 221 tun, tj. zvýšení takových emisí o 0,86 % až 4,98 %. Náklady na toto znečištění ovzduší se pro celou Evropskou unii odhadují na 4,5 až 25,9 milionu eur.
Usnesení Soudního dvora (senátu rozhodujícího o přijatelnosti kasačních opravných  
prostředků) ze dne 18. května 2021 – Embutidos Monells v. EUIPO
(věc C-59/21 P)
„Kasační opravný prostředek  –  Ochranná známka Evropské unie  –  Přijatelnost kasačních 
opravných prostředků  –  Článek 170b jednacího řádu Soudního dvora  –  Návrh nedokládající 
významnost otázky pro jednotu, soulad nebo další vývoj unijního práva  –  
Nepřijatelnost kasačního opravného prostředku “
1. Kasační opravný prostředek  –  Režim předchozího uznávání přijatelnosti  –  
Otázka významná pro jednotu, soulad nebo další vývoj unijního práva  –  Důkazní břemeno
(Statut Soudního dvora, článek 58a; jednací řád Soudního dvora, čl. 170a odst. 1)
(viz bod 11)
2. Kasační opravný prostředek  –  Režim předchozího uznávání přijatelnosti  –  Návrh na uznání 
přijatelnosti kasačního opravného prostředku  –  Formální náležitosti  –  Rozsah
(Statut Soudního dvora, článek 58a; jednací řád Soudního dvora, čl. 170a odst. 1 a čl. 170b 
odst. 4)
(viz body 12–14)
3. Kasační opravný prostředek  –  Režim předchozího uznávání přijatelnosti  –  
Otázka významná pro jednotu, soulad nebo další vývoj unijního práva  –  Návrh na uznání 
přijatelnosti nedokládající významnost uvedené otázky  –  Nepřijatelnost
(Statut Soudního dvora, článek 58a; jednací řád Soudního dvora, čl. 170a odst. 1)
(viz body 15–17)
4. Kasační opravný prostředek  –  Režim předchozího uznávání přijatelnosti  –  
Otázka významná pro jednotu, soulad nebo další vývoj unijního práva  –  Přezkum posouzení 
skutkového stavu a důkazů Soudním dvorem  –  Vyloučení
(Statut Soudního dvora, článek 58a; jednací řád Soudního dvora, čl. 170a odst. 1)
(viz bod 18)
CSSbírka soudních rozhodnutí
ECLI:EU:C:2021:396                                                                                                          1INFORMACE O NEZVEŘEJNĚNÝCH ROZHODNUTÍCH
5. Kasační opravný prostředek  –  Režim předchozího uznávání přijatelnosti  –  
Otázka významná pro jednotu, soulad nebo další vývoj unijního práva  –  Rozpor 
s judikaturou Soudního dvora  –  Návrh na uznání přijatelnosti nedokládající významnost 
uvedené otázky  –  Nepřijatelnost
(Statut Soudního dvora, článek 58a; jednací řád Soudního dvora, čl. 170a odst. 1)
(viz bod 19)
Výrok
1) Kasační opravný prostředek je nepřijatelný.
2) Společnost Embutidos Monells SA ponese vlastní náklady řízení.
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:396
2)

Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi ponese vlastní náklady řízení.
2.

Doprava – Letecká doprava – Nařízení č. 261/2004 – Společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letu – Zrušení – Pojem – Let na letiště obsluhující totéž město, aglomeraci nebo region než bylo původně plánováno – Vyloučení – Nárok na náhradu škody z titulu zrušení letu – Neexistence [Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 261/2004, čl. 2 odst. 1, čl. 5 odst. 1 písm. c), čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 3] (viz body 20-23)