ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
CS Úřední věstník Evropské unie C 269/5

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajským súdem v Bratislavě (Slovensko) dne 24. května 2017 – PPC Power a.s. v. Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

(Věc C-302/17)

(2017/C 269/07)

Jednací jazyk: slovenština

Předkládající soud

Krajský súd v Bratislave

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: PPC Power a.s.

Žalovaní: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

Předběžná otázka

Mají být cíle a zásady směrnice č. 2003/87/ES (1) o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (2) (dále jen „směrnice“), zejména (i) cíl snížení emisí prostřednictvím zlepšení technologií (článek 1 a body 2 a 20 odůvodnění), (ii) cíl zachování hospodářského rozvoje, integrity vnitřního trhu a podmínek hospodářské soutěže (body 5 a 7 odůvodnění), (iii) cíl zachování finančně a ekonomicky výhodných podmínek snižování emisí (článek 1), zásada právní jistoty provozovatelů definovaných v čl. 3 písm. f) spočívající v tom, že provozovatelé se mají právo ve smyslu článku 9 spoléhat na neměnnost Národního alokačního plánu později než 18 měsíců před začátkem příslušného období (tj. pro období 2008 až 2012 nejpozději do 30. června 2006), (iv) požadavek, aby povolenky na emise byly přidělovány bezplatně (článek 10), (v) právo osob uvedených v čl. 13 odst. 3 druhém pododstavci, aby jim byly vydány náhradní povolenky na emise, jejichž byli držiteli a které členské státy nezruší v souladu s čl. 13 odst. 3 prvním pododstavcem, vykládány v tom smyslu, že je s nimi v rozporu vnitrostátní právní úprava členského státu, která ukládá provozovatelům definovaným v čl. 3 písm. f) směrnice zdaňovaným na území tohoto členského státu povinnost platit zvláštní daň, (i) jejíž právní základ spočívá v tom, že se zdaňuje nakládání s povolenkami na emise (nevyužití, prodej) bez ohledu na to, zda má provozovatel z takového nakládání zisk, (ii) přičemž tyto povolenky na emise byly těmto provozovatelům přidělené na základě národního alokačního plánu, který předložil členský stát Evropské unii pro období let 2008-2012 na základě článku 9 směrnice (tj. byl oznámený Evropské komisi a členským státům podle čl. 9 odst. 1 a násl. směrnice) a ve smyslu článku 10 směrnice stanoví, že pro pětileté období počínající dnem 1. ledna 2008 se přidělí 100 % povolenek na emise zdarma, (iv) sazba této daně představuje 80 % základu daně z povolenek na emise, který se vypočítá jako součet násobků převedených (předaných) povolenek na emise v jednotlivých kalendářních měsících a průměrné tržní ceny povolenek na emise za kalendářní měsíc předcházející měsíci, v němž se převod uskutečnil, a násobku nevyužitých povolenek na emise a průměrné tržní ceny povolenek za příslušný kalendářní rok, a (v) průměrné tržní ceny se vypočítají jako jednoduchý aritmetický průměr cen posledního uskutečněného obchodu v daném dni na burze (tj. daň nezávisí na ceně, za kterou byly povolenky ve skutečnosti prodány)?

(1) Úř. věst. 2003, L 275, s. 32.

(2) Úř. věst. 1996, L 257, s. 26.
2)

V případě záporné odpovědi na otázku 1a): a) Které požadavky musí být splněny, aby mohla být chuť potraviny chráněna podle autorského práva? b) Je ochrana chuti podle autorského práva založena jedině a výhradně na chuti jako takové nebo (také) na receptuře potraviny? c) Jaký je rozsah důkazního břemene na straně účastníka, který v řízení (o porušení práv) uvádí, že vytvořil chuť potraviny, která je chráněna podle autorského práva? Může se tento účastník spokojit s tím, že soudci předloží v rámci řízení potravinu, aby si soudce, ochutnáním a přičichnutím, vytvořil vlastní názor na to, zda chuť potraviny splňuje požadavky na ochranu podle autorského práva? Nebo má žalující strana (případně též) předložit popis kreativních rozhodnutí, která souvisí s kompozicí chuti, nebo recepturu, na jejímž základě je třeba chuť považovat za vlastní duševní výtvor autora? d) Jak má soudce v řízení o porušení práv určit, zda se chuť potraviny žalovaného účastníka řízení shoduje s chutí potraviny žalujícího účastníka řízení takovým způsobem, že jde o porušení autorského práva? Je v této souvislosti relevantní (také) to, zda se celkové dojmy z obou chutí shodují?
1)

Musí být čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 64 odst. 1, čl. 66 písm. a) a článek 73 směrnice 2006/112/ES (1) vykládány v tom smyslu, že poskytovatel telekomunikačních služeb (televize, internet, mobilní telefonní síť a síť pevných telefonních linek) musí odvést daň z přidané hodnoty v případě, kdy svým zákazníkům v situaci, kdy z důvodu přičitatelného zákazníkovi dojde k předčasnému ukončení smlouvy obsahující povinnost zůstat vázán po určitou dobu (doba vázanosti) účtuje částku odpovídající hodnotě měsíční platby, kterou má podle smlouvy zákazník hradit, vynásobené počtem měsíců zbývajících do konce období vázanosti, když v okamžiku, kdy je uvedená částka fakturována, a bez ohledu na skutečné zaplacení této částky poskytovatel již ukončil poskytování služeb a pokud a) smluvním účelem fakturované částky je odradit zákazníka od nedodržení doby vázanosti, k jejímuž dodržení se zavázal, a nahradit škodu způsobenou poskytovateli nedodržením doby vázanosti a spočívající zejména v ušlém zisku, kterého by poskytovatel dosáhl, kdyby smlouva byla plněna až do konce daného období, ve snížení smluvních cen, v poskytnutí vybavení nebo jiných nabídek zdarma nebo za nižší cenu, anebo v nákladech na reklamu a získávání zákazníků; b) odměna pro získatele stanovená za uzavření smlouvy s dobou vázanosti je vyšší než odměna za uzavření smlouvy bez doby vázanosti, přičemž v obou případech (tedy u smluv s dobou vázanosti i u smluv bez doby vázanosti) se odměna počítá na základě výše měsíčních plateb stanovené v uzavřených smlouvách; c) fakturovanou částku lze podle vnitrostátního práva kvalifikovat jako smluvní pokutu?
1)

Brání směrnice Rady 2010/18/EU (1) takovému výkladu čl. 37 odst. 4 [Estatuto de los Trabajadores (zákoník práce) (dále jen „ET“)] (přestávka v práci v délce jedné hodiny denně do doby, kdy dítě dovrší 9 měsíců věku), podle něhož pracující rodič, který o přiznání této přestávky požádá, nemá mít nárok na ni, pokud je druhý rodič nezaměstnaný, a to bez ohledu na to, jakého jsou jednotliví rodiče pohlaví?
4)

Je nutné chápat výraz „[v] případě víceletých programů běží promlčecí doba v každém případě až do definitivního ukončení programu“ v tom smyslu, že: a) promlčecí doba nemůže nikdy uplynout před definitivním ukončením víceletého programu? b) promlčecí doba se přerušuje po dobu trvání programu, tj. až do jeho definitivního ukončení, a od tohoto okamžiku se začne znovu počítat? c) promlčecí doba nadále běží, takže i v případě, že se jedná o víceletý program, může promlčení nastat před definitivním ukončením programu, pokud příslušná doba mezitím uplynula?
CS Úřední věstník Evropské unie C 277/21

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itálie) dne 5. dubna 2017 – Graziano Garavaldi v. Ministero della Giustizia

(Věc C-178/17)

(2017/C 277/31)

Jednací jazyk: italština

Předkládající soud

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: Graziano Garavaldi

Odpůrce: Ministero della Giustizia

Předběžná otázka

Brání zásada, podle které má každý právo na to, aby jeho věc byla v přiměřené lhůtě projednána nestranným soudem, zakotvená v čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a v čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv, která je zásadou unijního práva na základě čl. 6 odst. 3 [SEU], ve spojení se zásadou vyplývající z článku 67 SFEU, podle které Unie tvoří prostor práva při respektování základních práv, jakož i zásadou vyplývající z článků 81 a 82 SFEU, podle které Unie rozvíjí justiční spolupráci v občanských a trestních věcech s mezinárodním prvkem založenou na zásadě vzájemného uznávání soudních a mimosoudních rozhodnutí, takové vnitrostátní právní úpravě, jako je italská právní úprava obsažená v článku 5e zákona č. 89/2001, která ukládá osobám, kterým byl přiznán nárok, aby jim italský stát zaplatil „spravedlivou náhradu“ za nepřiměřenou délku soudních řízení, řadu povinností, které musí splnit, aby se platby domohly, a čekat na uplynutí lhůty stanovené v uvedeném čl. 5e odst. 5 zákona 89/2001, aniž by mezitím mohly vykonat jakýkoli právní úkon směřující k vykonání soudního rozhodnutí a aniž by se posléze mohly domáhat náhrady škody za opožděné zaplacení náhrady, a to i v případech, kdy „spravedlivá náhrada“ byla přiznána v souvislosti s nepřiměřenou délkou občanskoprávního řízení s mezinárodním prvkem, nebo každopádně v oblasti, která spadá do pravomoci Evropské unie či v oblasti, ve které Evropská unie stanoví vzájemné uznávání soudních rozhodnutí?
3)

Je nutné mít v rámci sporu vedeného za účelem vymáhání náhrady škody za to, že procesněprávní ustanovení členského státu, které umožňuje napadnout správní rozhodnutí u soudu výlučně na základě právních argumentů vznesených v řízení před odvolacím senátem Úřadu pro veřejné zakázky, a to i pokud by poškozená osoba mohla doložit porušení právního předpisu, jehož se dovolává, pouze odkazem na protiprávnost svého vyloučení na základě střetu zájmů podle judikatury Soudního dvora, takže by se jednalo o vyloučení z řízení o zadání veřejné zakázky z jiného důvodu, který by podle ustanovení upravujících vyjednávací řízení odpovídal změně přihlášky zmíněné osoby, je v rozporu s unijním právem, a zvláště pak se zásadou efektivity a rovnocennosti, nebo může zakládat účinky, které jsou v rozporu s tímto právem a s těmito zásadami?
1)

Musí být ustanovení čl. 263 odst. 1, 2 a 5 ve spojení s čl. 256 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládáno v tom smyslu, že do pravomoci unijního soudu nebo do pravomoci vnitrostátního soudu spadá žaloba podaná proti aktům na zahájení řízení, vyšetřovacím aktům a nezávaznému návrhu, které přijaly příslušné vnitrostátní orgány (jaké jsou uvedeny v § 1 tohoto usnesení) v rámci postupu upraveného v článcích 22 a 23 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 (1), v článcích 1 odst. 5, 4 odst. 1 písm. c) a 15 nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013 (2), článcích 85, 86 a 87 nařízení Evropské centrální banky (EU) č. 468/2014 ze dne 16. dubna 2014 (3), jakož i článcích 19, 22 a 25 konsolidovaného znění italského zákona o bankách?
1)

Brání článek 2 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (1) (dále jen „směrnice“), zachování právních účinků správního rozhodnutí v oblasti disciplinárního práva státních zaměstnanců (disciplinární rozhodnutí), kterým byl nařízen nucený odchod úředníka do důchodu a zkrácení výše jeho důchodových dávek a které podle vnitrostátního práva nabylo právní moci, když se na uvedené správní rozhodnutí v okamžiku jeho vydání ještě nevztahovala ustanovení unijního práva, zvláště pak směrnice, přestože (pomyslné) obdobné rozhodnutí by v případě, že by bylo vydáno v době platnosti této směrnice, bylo s touto směrnicí v rozporu?
CS Úřední věstník Evropské unie C 277/21

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itálie) dne 5. dubna 2017 – Demarchi Gino S.a.s. v. Ministero della Giustizia

(Věc C-177/17)

(2017/C 277/30)

Jednací jazyk: italština

Předkládající soud

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Demarchi Gino S.a.s.

Žalovaný: Ministero della Giustizia

Předběžná otázka

Brání zásada, podle které má každý právo na to, aby jeho věc byla v přiměřené lhůtě projednána nestranným soudem, zakotvená v čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a v čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv, která je zásadou unijního práva na základě čl. 6 odst. 3 [SEU], ve spojení se zásadou vyplývající z článku 67 SFEU, podle které Unie tvoří prostor práva při respektování základních práv, jakož i zásadou vyplývající z článků 81 a 82 SFEU, podle které Unie rozvíjí justiční spolupráci v občanských a trestních věcech s mezinárodním prvkem založenou na zásadě vzájemného uznávání soudních a mimosoudních rozhodnutí, takové vnitrostátní právní úpravě, jako je italská právní úprava obsažená v článku 5e zákona č. 89/2001, která ukládá osobám, kterým byl přiznán nárok, aby jim italský stát zaplatil „spravedlivou náhradu“ za nepřiměřenou délku soudních řízení, řadu povinností, které musí splnit, aby se platby domohly, a čekat na uplynutí lhůty stanovené v uvedeném čl. 5e odst. 5 zákona 89/2001, aniž by mezitím mohly vykonat jakýkoli právní úkon směřující k vykonání soudního rozhodnutí a aniž by se posléze mohly domáhat náhrady škody za opožděné zaplacení náhrady, a to i v případech, kdy „spravedlivá náhrada“ byla přiznána v souvislosti s nepřiměřenou délkou občanskoprávního řízení s mezinárodním prvkem, nebo každopádně v oblasti, která spadá do pravomoci Evropské unie či v oblasti, ve které Evropská unie stanoví vzájemné uznávání soudních rozhodnutí?
CS Úřední věstník Evropské unie C 283/26

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 22. června 2017 – Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána v. Workplace Relations Commission

(Věc C-378/17)

(2017/C 283/36)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court

Účastníci původního řízení

Žalobci: Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána

Žalovaná: Workplace Relations Commission

Předběžné otázky

V případě, že

a) vnitrostátní orgán zřízený zákonem je nadán obecnou pravomocí, aby mimo jiné zajišťoval prosazování unijního práva v určité oblasti, a

b) podle vnitrostátního práva nemá tento orgán pravomoc pro omezený okruh případů, kdy by k dosažení účinné nápravy bylo třeba vyloučit použití vnitrostátních právních předpisů na základě vnitrostátního nebo unijního práva, a

c) příslušné vnitrostátní soudy mají pravomoc k přijetí jakéhokoliv vhodného rozhodnutí a vyloučit přitom použití vnitrostátních právních předpisů k zajištění souladu s příslušným ustanovením unijního práva, mají pravomoc rozhodovat v případech, kdy je taková náprava nezbytná, mají pravomoc v takových případech k poskytnutí jakékoli nápravy vyžadované unijním právem, a náprava poskytnutá soudem se v souladu s judikaturou Soudního dvora považuje za slučitelnou se zásadami rovnocennosti a efektivity,

je přesto třeba na příslušný orgán zřízený zákonem pohlížet tak, že má pravomoc rozhodovat o stížnosti na to, že vnitrostátní právní předpisy porušují příslušné unijní právo, a pokud by měl stížnosti vyhovět, vyloučit použití těchto právních předpisů, a to i přesto, že ve všech případech, v nichž je zpochybňována platnost právních předpisů z jakéhokoli důvodu nebo v nichž se vyžaduje, aby bylo vyloučeno použití právních předpisů, přiznávají vnitrostátní právní předpisy pravomoc soudu zřízenému podle ústavy, spíše než dotyčnému orgánu?
CS Úřední věstník Evropské unie C 283/24

Kasační opravný prostředek podaný dne 13. června 2017 společnostmi Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA, Novapet SA proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 5. dubna 2017 ve věci T-422/13, Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME) a další v. Rada Evropské unie

(Věc C-363/17 P)

(2017/C 283/33)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA, Novapet SA (zástupci: L. Ruessmann, advokát, J. Beck, solicitor)

Další účastníci řízení: Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME), Cepsa Química SA, Indorama Ventures Poland sp. z o.o., Lotte Chemical UK Ltd, Ottana Polimeri Srl, UAB Indorama Polymers Europe, UAB Neo Group, UAB Orion Global pet, Rada Evropské unie, Evropská komise

Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhují, aby Soudní dvůr:

— prohlásil kasační opravný prostředek za přípustný a opodstatněný;

— zrušil rozsudek Tribunálu v rozsahu, v němž se jím zamítá návrh na náhradu újmy;

— meritorně rozhodl o návrhu na náhradu újmy a přiznal navrhovatelkám náhradu tvrzené újmy nebo vrátil věc Tribunálu k meritornímu rozhodnutí o návrhu na náhradu újmy; a

— uložil Radě náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovatelkami.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Tribunál zkreslil a nesprávně vyložil důkazy předložené navrhovatelkami, když konstatoval, že mezi protiprávním přijetím rozhodnutí 2013/226 (1) a újmou vzniklou navrhovatelkám neexistuje příčinná souvislost (napadený rozsudek, body 155 až 197 a zejména body 187 až 189).

(1) Prováděcí rozhodnutí Rady 2013/226/EU ze dne 21. května 2013 o odmítnutí návrhu prováděcího nařízení Rady, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz některých polyetylentereftalátů pocházejících z Indie, Tchaj-wanu a Thajska po přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1225/2009 a kterým se ukončuje přezkum před pozbytím platnosti týkající se dovozu některých polyetylentereftalátů pocházejících z Indonésie a Malajsie, a to v rozsahu, v jakém by návrh uložil konečné antidumpingové clo na dovoz některých polyetylentereftalátů pocházejících z Indie, Tchaj-wanu a Thajska (Úř. věst. 2013, L 136, s. 12).
8.

a) Musí být článek 6 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (2), ve spojení s články 3 a 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků (3), případně vykládaný ve světle směrnice 2011/92/EU a Úmluvy z Espoo a Aarhuské úmluvy, vykládán tak, že se uplatní na odklad vyřazení jaderné elektrárny z provozu a ukončení průmyslové výroby elektřiny v této elektrárně, který tak jako v projednávaném případě vyžaduje významné investice a aktualizaci zabezpečení jaderných elektráren Doel 1 a Doel 2? b) V případě kladné odpovědi na otázku uvedenou v písmeni a), musí být čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43/EHS vykládán tak, že se uplatní před přijetím takového legislativního aktu, jako je zákon ze dne 28. června 2015, „kterým se mění zákon ze dne 31. ledna 2003 o postupném ústupu od používání jaderné energie při průmyslové výrobě elektřiny s cílem zabezpečit zásobování z energetického hlediska“, jehož článek 2 odkládá vyřazení jaderných elektráren Doel 1 a Doel 2 z provozu a ukončení průmyslové výroby elektřiny v těchto elektrárnách? c) Liší se odpověď na otázky uvedené v písmenech a) a b) podle toho, zda se týká elektrárny Doel 1 nebo elektrárny Doel 2, a to vzhledem k tomu, že v případě první elektrárny je nezbytné přijmout administrativní akty provádějící výše uvedený zákon ze dne 28. června 2015? d) V případě kladné odpovědi na otázku uvedenou v písmeni a), musí být čl. 6 odst. 4 směrnice 92/43/EHS vykládán tak, že na jeho základě lze za naléhavý důvod převažujícího veřejného zájmu považovat důvody související se zabezpečením dodávek elektřiny v zemi, a to zejména vzhledem k různým studiím a slyšením uskutečněným v souvislosti s přijetím výše uvedeného zákona ze dne 28. června 2015, kterými lze dosáhnout cílů výše uvedené směrnice?
CS Úřední věstník Evropské unie C 300/17

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord-Holland (Nizozemsko) dne 19. června 2017 – Vision Research Europe BV v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond

(Věc C-372/17)

(2017/C 300/21)

Jednací jazyk: nizozemština

Předkládající soud

Rechtbank Noord-Holland

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Vision Research Europe BV

Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond

Předběžná otázka

Je prováděcí nařízení Komise (EU) č. 113/2014 (1) ze dne 4. února 2014 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury platné, pokud je správné předběžné zjištění Rechtbank o tom, že podpoložka 8525 80 30 by měla být vykládána tak, že do ní lze zařadit takovou kameru, jaká je uvedena v bodech 2 a 12 výše, která je vybavena pamětí závislou na napájení, v jejímž důsledku dochází ke ztrátě snímků pořízených kamerou v případě pořízení dalšího záznamu nebo při vypnutí kamery.

(1) Úř. věst. 2014, L 38, s. 20.
5)

Mohou být nápravná opatření, která jsou přijata v rámci Programma Aanpak Stikstof 2015-2021 a jimiž se zamezuje tomu, aby určitý faktor znečišťující životní prostředí, jako například ukládání dusíku, mohl mít škodlivé účinky na stávající areály typů přírodních stanovišť nebo stanovišť, chápána jako ochranná opatření ve smyslu bodu 28 rozsudku Soudního dvora ze dne 25. května 2014, Briels a další (C 521/12, ECLI:EU:C:2014:330), která lze zahrnout do posouzení vlivů na životní prostředí ve smyslu čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. 1992, L 206) 5a. V případě kladné odpovědi na pátou otázku: Mohou být příznivé účinky ochranných opatření, která lze zahrnout do posouzení vlivů na životní prostředí, zahrnuty do tohoto posouzení, pokud uvedená opatření v době provedení takového posouzení ještě nebyla provedena a která mají nadále svůj příznivý účinek? Má – za předpokladu, že toto posouzení vlivů na životní prostředí obsahuje konečné závěry, které se týkají účinků uvedených opatření a zakládají se na nejlepších příslušných vědeckých poznatcích – v této souvislosti význam, že provádění a výsledek opatření jsou monitorovány a – pokud z toho vyplývá, že tyto účinky jsou méně příznivé, než se předpokládalo v rámci posouzení vlivů na životní prostředí – a že v případě potřeby je následně provedena úprava?
7.

Mohou být sanační opatření, která jsou přijata v rámci takového programu, jako je Programma Aanpak Stikstof 2015-2021 a kterými má být zabráněno, aby měl určitý faktor zatěžující životní prostředí, jako je ukládání dusíku, škodlivé vlivy na stávající areály typů přírodních stanovišť a stanovišť druhů, považována za ochranná opatření ve smyslu bodu 28 rozsudku Soudního dvora ze dne 15. května 2014, Briels a další (C-521/12, ECLI:EU:C:2014:330), která lze zahrnout do posouzení důsledků pro lokalitu ve smyslu čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin […]? 7a. Pokud se odpoví kladně na sedmou otázku: příznivé účinky ochranných opatření, která lze zahrnout do posouzení důsledků pro lokalitu, zahrnuty do tohoto posouzení, pokud uvedená opatření ještě nebyla v okamžiku takového posouzení provedena a jejich příznivý účinek dosud nenastal? Má v této souvislosti – za předpokladu, že toto posouzení důsledků pro lokalitu obsahuje konečné závěry, které se týkají účinků uvedených opatření a zakládají se na nejlepších příslušných vědeckých poznatcích – význam skutečnost, že provádění a výsledek těchto opatření je monitorován – a pokud z toho vyplývá, že jsou důsledky méně příznivé, než se předpokládalo v tomto posouzení – dojde v případě potřeby k následné úpravě?