Nutnost provést správní šetření až do konce vyplývá rovněž ze skutečnosti, že konstatování existence psychického obtěžování orgánem oprávněným k uzavírání pracovních smluv po skončení správního šetření, provedeného případně s pomocí orgánu odlišného od tohoto orgánu, jako je poradní výbor, může mít samo o sobě příznivý účinek v rámci terapeutického procesu psychického zotavení obtěžovaného úředníka nebo zaměstnance a může též být použito obětí pro účely případné vnitrostátní žaloby, v rámci níž se uplatní povinnost uvedeného orgánu poskytnout pomoc na základě článku 24 služebního řádu, přičemž ukončením zaměstnání dotčeného zaměstnance tato povinnost nezaniká. Kromě toho, dovedení správního šetření až do konce může naopak umožnit vyvrátit tvrzení údajné oběti a napravit v takovém případě křivdy, které by obvinění, jež se nakonec ukáže jako neopodstatněné, mohlo způsobit na straně osoby dotčené šetřením jako domnělý původce obtěžování.

Pokud jde o správní šetření zahájené administrativou v návaznosti na podání žádosti o pomoc, která obsahuje tvrzení o psychickém obtěžování, je samotným předmětem tohoto správního šetření potvrdit či vyvrátit existenci psychického obtěžování ve smyslu článku 12a služebního řádu, takže orgán oprávněný k uzavírání pracovních smluv nemůže předjímat výsledek šetření a konkrétně nemá, byť implicitně, zaujímat stanovisko k existenci tvrzeného obtěžování předtím, než obdrží výsledky správního šetření. Jinými slovy, zahájení správního šetření je vlastní, že administrativa nezaujímá předčasně stanovisko, které by bylo založené především na jednostranném popisu skutečností uvedeném v žádosti o pomoc, neboť vlastní postoj si musí vyhradit až do okamžiku, kdy bude dokončeno uvedené šetření, které musí probíhat v rámci kontradiktorní diskuze za účasti domnělého původce obtěžování.

K zajištění účinného uplatňování zákazu jakékoli formy psychického či sexuálního obtěžování na pracovišti může administrativa v zásadě stanovit možnost zaručit svědkům, kteří souhlasí s poskytnutím svých výpovědí o sporných skutečnostech v údajném případě obtěžování, že přinejmenším v rámci postupu pro vyřízení žádosti o pomoc ve smyslu článku 24 služebního řádu zůstanou jejich svědectví důvěrná, a to jak vůči domnělému původci obtěžování, tak vůči domnělé oběti.

Vzhledem k tomu, že jedním z cílů uložených administrativě v rámci vyřizování žádosti o pomoc je obnovení klidu na pracovišti, mohla by skutečnost, že se s obsahem svědectví seznámí jak domnělý původce obtěžování, tak domnělá oběť, tento cíl ohrozit, jelikož by to oživovalo případné meziosobní nepřátelství na pracovišti a do budoucna odrazovalo osoby, které mohou poskytnout relevantní svědectví, aby tak učinily.

Jsou-li navíc informace poskytnuty orgánu dobrovolně, avšak s žádostí o zachování důvěrnosti za účelem ochrany anonymity informátora, je orgán, který tyto informace přijme, povinen takovouto podmínku dodržet. Tak tomu může být i v případě, kdy úředníci nebo zaměstnanci svolí k poskytnutí svědectví, aby administrativě umožnili objasnit skutečnosti, které jsou předmětem žádosti o pomoc, ale na oplátku vyžadují, aby byla zajištěna jejich anonymita vůči domnělému původci obtěžování nebo domnělé oběti, přičemž je třeba zdůraznit, že i když jejich účast je žádoucí z hlediska služebního řádu, nejsou nutně povinni při vyšetřování spolupracovat tak, že poskytnou svědectví.

Administrativa tak může, pokud jde o šetření údajného obtěžování, ve fázi před zahájením soudního řízení odmítnout předat osobě, která podala žádost o pomoc, zápisy z výslechu svědků, aniž tím poruší právo této osoby být vyslechnuta ve smyslu článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.

(viz body 92–94, 96)