Věc T-168/01

GlaxoSmithKline Services Unlimited

v.

Komise Evropských společenství

„Hospodářská soutěž – Velkoobchodní distribuce léčivých přípravků – Paralelní obchod – Rozdílné ceny – Článek 81 odst. 1 ES – Dohoda – Omezení hospodářské soutěže – Účel – Relevantní trh – Účinek – Článek 81 odst. 3 ES – Přispění k podpoře technického pokroku – Neexistence vyloučení hospodářské soutěže – Důkaz – Odůvodnění – Subsidiarita“

Shrnutí rozsudku

1. Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Rozsah – Soudní přezkum

(Článek 253 ES)

2. Žaloba na neplatnost – Žalobní důvody – Chybějící nebo nedostatečné odůvodnění – Odlišení od zpochybnění opodstatněnosti důvodů

(Články 230 ES a 253 ES)

3. Žaloba na neplatnost – Rozhodnutí Komise přijaté na základě čl. 81 odst. 1 ES – Komplexní hospodářské posouzení – Soudní přezkum – Meze

(Článek 81 odst. 1 ES a článek 230 ES)

4. Žaloba na neplatnost – Předmět – Rozhodnutí podle čl. 81 odst. 1 ES – Přípustné důkazy

(Články 81 ES a 230 ES)

5. Hospodářská soutěž – Pravidla Společenství – Věcná působnost – Jednání uložené státními opatřeními – Vyloučení – Posouzení in concreto prostoru otevřeného volné hospodářské soutěži

(Článek 81 odst. 1 ES)

6. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Dohody mezi podniky – Pojem – Zahrnutí pouze dvoustranného nebo vícestranného chování – Existence společné vůle ohledně chování na trhu – Dostatečná podmínka

(Článek 81 odst. 1 ES)

7. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Dohody mezi podniky – Důkaz o protiprávním jednání, který musí Komise předložit – Důkaz o distancování se, který musí předložit podnik účastnící se dohody, který se ho chce dovolávat

(Článek 81 odst. 1 ES)

8. Hospodářská soutěž – Pravidla Společenství – Věcná působnost – Odvětví léčivých přípravků hrazených v rámci národního systému zdravotního pojištění – Zahrnutí bez ohledu na cenový zásah státu

(Článek 81 odst. 1 ES)

9. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Narušení hospodářské soutěže – Kritéria posouzení – Posouzení v závislosti na hospodářském a právním kontextu – Protisoutěžní cíl činící nepotřebným důkaz o protisoutěžních účincích

[Článek 3 odst. 1 písm. g) ES a čl. 81 odst. 1 ES]

10. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Narušení hospodářské soutěže – Dohody směřující k omezení paralelního obchodu – Kritéria posouzení – Zohlednění účinků pro konečného spotřebitele – Předpoklad protisoutěžního účelu – Meze – Odvětví léčivých přípravků hrazených v rámci národního systému zdravotního pojištění – Vyloučení

(Článek 81 odst. 1 ES)

11. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Narušení hospodářské soutěže – Uplatnění rozdílných podmínek na plnění stejné povahy – Systém rozdílných cen – Posouzení – Nezbytnost zohlednění odlišného rámce právní úpravy v různých státech – Případ léčivých přípravků hrazených v rámci národního systému zdravotního pojištění

[Článek 81 odst. 1 písm. d) ES]

12. Právo Společenství – Zásady – Zásada subsidiarity – Použití v oblasti hospodářské soutěže – Požadavek dopadu na obchod mezi členskými státy

(Článek 5 druhý pododstavec ES a čl. 81 odst. 1 ES)

13. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Zákaz – Výjimka – Podmínky – Důkazní břemeno – Rozsah – Přezkum Komisí

(Článek 81 odst. 3 ES)

14. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Zákaz – Výjimka – Podmínky – Komplexní hospodářské posouzení – Posuzovací pravomoc Komise – Soudní přezkum – Meze

(Článek 81 odst. 3 ES)

15. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Zákaz – Výjimka – Podmínky – Zlepšení výroby nebo distribuce výrobků nebo podpora technického či hospodářského pokroku – Zřejmé objektivní výhody, které mohou vynahradit nepříznivé následky pro hospodářskou soutěž vyplývající z dohody – Přezkum Komisí

(Článek 81 odst. 3 ES)

16. Žaloba na neplatnost – Žaloba proti rozhodnutí Komise o žádosti o negativní atest či výjimku přijatému na základě nařízení č. 17 – Zrušující rozsudek – Účinky

(Článek 233 první pododstavec ES; nařízení Rady č. 17 a č. 1/2003)

1. Článek 253 ES zejména uvádí, že rozhodnutí Komise musí obsahovat odůvodnění.

Aby bylo rozhodnutí Komise dostatečně právně odůvodněné, musí z něj jasně vyplývat úvahy orgánu, jenž rozhodnutí vydal, tak, aby zúčastněné osoby mohly porozumět odůvodnění těchto úvah a soud přezkoumat jejich opodstatněnost. Naopak odůvodnění nemusí upřesňovat všechny relevantní právní a skutkové okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění splňuje požadavky článku 253 ES, musí být posuzována s ohledem jak na jeho znění, tak na jeho právní a skutkové souvislosti.

Nutnost odůvodnit své rozhodnutí tak Komisi neukládá žádnou obecnou povinnost odkazovat v rozhodnutích, která přijímá, na konkrétní soudní rozhodnutí.

(viz body 49–51)

2. Přezkum existence a rozsahu odůvodnění rozhodnutí Komise spadá pod přezkum podstatných formálních náležitostí, a tedy formální legality tohoto rozhodnutí. Je třeba jej odlišit od přezkumu opodstatněnosti odůvodnění tohoto rozhodnutí, který spadá do přezkumu jeho legality po meritorní stránce.

(viz bod 54)

3. Pokud je soudu Společenství předložena žaloba na neplatnost rozhodnutí Komise uplatňujícího čl. 81 odst. 1 ES, soud Společenství vykonává v souladu s článkem 230 ES přezkum legality tohoto rozhodnutí.

V tomto ohledu provede soud úplný přezkum přezkumu provedeného Komisí. Zahrnuje-li však přezkum Komise komplexní hospodářské posouzení, přezkum soudu se omezuje na ověření neexistence zneužití pravomoci, dodržení procesních pravidel a pravidel týkajících se odůvodnění, věcné správnosti skutkových zjištění a neexistence zjevně nesprávného posouzení těchto skutkových zjištění.

(viz body 57, 145)

4. Soud, kterému byla předložena žaloba na neplatnost rozhodnutí vydaného podle článku 81 ES, provádí přezkum výlučně s ohledem na skutkové a právní okolnosti existující k datu přijetí napadeného rozhodnutí, aniž by byla dotčena možnost účastníků řízení doplnit je v rámci výkonu svých práv obhajoby o důkazy, které jsou pozdějšího data, než je uvedené datum, ale které byly pořízeny konkrétně za účelem napadení nebo obrany tohoto rozhodnutí.

(viz body 58, 245)

5. Článek 81 odst. 1 ES se použije pouze na protisoutěžní chování, které podniky uskutečňují z vlastní iniciativy.

Je-li nezbytné, za účelem rozhodnutí o použitelnosti tohoto ustanovení, nejdříve posoudit případný dopad státní regulace, je třeba určit, zda tato regulace ponechává prostor pro hospodářskou soutěž, která může být vyloučena, omezena nebo narušena autonomním chováním podniků.

Jeví-li se po provedení tohoto posouzení, že dotčená právní úprava ukládá podnikům protisoutěžní chování nebo vylučuje jakoukoliv možnost protisoutěžního chování z jejich strany, je čl. 81 odst. 1 ES nepoužitelný.

Jeví-li se naopak, že tato právní úprava ponechává prostor pro hospodářskou soutěž, která může být vyloučena, omezena nebo narušena autonomním chováním podniků, zůstává čl. 81 odst. 1 ES použitelný.

Soud Společenství uplatňuje možnost vyloučení daného chování z působnosti tohoto ustanovení z důvodu, že je způsobeno státní regulací, restriktivním způsobem.

(viz body 66–70)

6. Článek 81 odst. 1 ES se použije pouze na dvoustranná nebo vícestranná jednání podniků, která mohou představovat dohody, jednání ve vzájemné shodě nebo rozhodnutí sdružení.

Aby se jednalo o dohodu, postačí, aby nejméně dva podniky vyjádřily svou společnou vůli chovat se na trhu určitým způsobem.

Ačkoliv je tedy nezbytné, aby rozhodnutí Komise podle čl. 81 odst. 1 ES prokazovala existenci společné vůle chovat se na trhu určitým způsobem, není naopak vyžadováno, aby tato rozhodnutí prokazovala společnou vůli sledovat protisoutěžní cíl.

(viz body 75–77)

7. Komisi přísluší předložit důkaz o jí shledaných protiprávních jednáních tak, že ve svých rozhodnutích, v nichž používá pravidla hospodářské soutěže, předloží přesné a shodující se důkazy, které přesvědčivě prokazují existenci skutečností zakládajících tato protiprávní jednání.

Tyto důkazy mohou být přímými důkazy například ve formě písemnosti, nebo, pokud přímé důkazy neexistují, nepřímými důkazy, které vyplývají například z určitého chování.

Pokud Komise předložila důkaz o existenci dohody, přísluší podniku, který se této dohody účastnil a který popírá, že se dopustil protiprávního jednání, aby předložil důkaz, že se od ní distancoval, jenž svědčí o jasné vůli, sdělené ostatním účastnícím se podnikům, neúčastnit se této dohody.

(viz body 82–83, 86)

8. Odvětví léčivých přípravků hrazených v rámci národního systému zdravotního pojištění je v řadě členských států stále charakterizováno existencí právní úpravy, která jde nad rámec pouhé regulace hospodářské činnosti, zejména v oblasti cen. Souběžná existence těchto rozdílných státních regulací může narušovat hospodářskou soutěž. Krom toho směřuje k podpoře určitého uzavírání vnitrostátních trhů v této oblasti.

Nicméně čl. 81 odst. 1 ES se nepoužije, pouze pokud odvětví, na které se vztahuje dohoda, podléhá regulaci vylučující prostor pro hospodářskou soutěž, která může být touto dohodou vyloučena, narušena nebo omezena.

Přitom v dotčeném odvětví existuje hospodářská soutěž mezi výrobci léčivých přípravků, která se týká především jiných aspektů, než je cena, zejména inovace.

Mimoto může existovat hospodářská soutěž mezi výrobcem a jeho distributory nebo mezi paralelními obchodníky a vnitrostátními distributory, která právě využívá značných cenových rozdílů, ke kterým přispívají dotyčné státní regulace, a která, pokud jsou léčivé přípravky chráněny patentem poskytujícím jeho držiteli dočasný monopol, je až do uplynutí platnosti tohoto patentu jedinou formou hospodářské soutěže v oblasti cen připadající v úvahu, pokud jde o takové léčivé přípravky.

(viz body 104–107)

9. Hospodářskou soutěží uvedenou v čl. 3 odst. 1 písm. g) ES a článku 81 ES se rozumí účinná hospodářská soutěž, tedy stupeň hospodářské soutěže, který je nezbytný k dosažení cílů Smlouvy. Její intenzita se může lišit v závislosti na povaze dotčeného výrobku a struktuře relevantního trhu. Krom toho tyto parametry mohou mít rozdílný význam, jelikož hospodářská soutěž v rámci cen není jedinou účinnou formou hospodářské soutěže ani formou hospodářské soutěže, která má mít za všech okolností absolutní prioritu.

V důsledku toho posuzování omezení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES musí zohlednit skutečný rámec, a tedy právní a hospodářský kontext dohody, které je toto omezení přičítáno. Tato povinnost se vztahuje k posouzení jak cíle, tak účinku dohody.

Pokud tak přezkum ustanovení dohody provedený v jejich právním a hospodářském kontextu sám o sobě odhalí existenci zhoršení hospodářské soutěže, lze předpokládat, že cílem této dohody je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže, takže není nutné zkoumat její účinek.

Naopak, pokud se o takový případ nejedná, je nezbytné přezkoumat účinek této dohody a právně dostačujícím způsobem prokázat, že skutečně nebo potenciálně vylučuje, omezuje nebo narušuje hospodářskou soutěž.

(viz body 109–112)

10. Dohody, které v konečném důsledku směřují k zákazu paralelního obchodu, musí být v zásadě považovány za dohody s cílem vyloučit hospodářskou soutěž, kdežto dohody, které jasně směřují k znevýhodňujícímu zacházení ve vztahu k paralelnímu obchodu, musí být v zásadě považovány za dohody s cílem omezit hospodářskou soutěž.

Nicméně samotná skutečnost, že dohoda směřuje k omezení paralelního obchodu, nepostačuje k závěru, že dochází k porušení článku 81 odst. 1 ES. Cílem tohoto ustanovení je totiž zabránit podnikům, aby tím, že mezi sebou nebo s třetími osobami omezí hospodářskou soutěž, snižovaly blahobyt konečného spotřebitele dotčených výrobků.

V důsledku toho nemůže použití čl. 81 odst. 1 ES záviset výlučně na skutečnosti, že dohoda směřuje k omezení paralelního obchodu nebo k rozdělení společného trhu, což jsou znaky umožňující učinit závěr, že ovlivňuje obchod, ale krom toho vyžaduje analýzu směřující ke zjištění, zda má za cíl nebo účinek vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na relevantním trhu k újmě konečného spotřebitele. Tato analýza, která může být zkrácena, pokud ustanovení dohody sama o sobě ukazují existenci zhoršení hospodářské soutěže, musí být, pokud se o takový případ nejedná, naopak doplněna podle toho, co vyžadují okolnosti projednávané věci.

Je-li nesporné, že paralelní obchod požívá určité ochrany, nejedná se tedy o paralelní obchod jako takový, ale o paralelní obchod jednak podporující rozvoj obchodní výměny, a jednak posilující hospodářskou soutěž, tedy, pokud jde o tento druhý aspekt, poskytující konečným spotřebitelům výhody účinné hospodářské soutěže v rámci zásobování nebo cen. O možném omezení hospodářské soutěže svědčí až dopady, které toto omezení paralelního obchodu má nebo může mít na jeden nebo druhý aspekt hospodářské soutěže, jakým je kvalita, v níž je výrobek dodáván, nebo cena, za kterou je prodáván.

Je-li tudíž nesporné, že dohoda směřující k omezení paralelního obchodu musí být v zásadě považována za dohodu s cílem omezit hospodářskou soutěž, je tomu tak jen v rozsahu, v němž lze předpokládat, že zbavuje konečné spotřebitele těchto výhod.

Přitom nelze předpokládat, že účinkem dohod směřujících k omezení paralelního dovozu léčivých přípravků je zbavení konečného spotřebitele výhod spojených s takovým dovozem. Ceny, za něž jsou léčivé přípravky prodávány na úrovni maloobchodního prodeje, totiž podléhají kontrole členských států, které je stanoví přímo nebo nepřímo na úrovni, kterou považují za vhodnou, a jsou v různých členských státech stanoveny na strukturálně rozdílných úrovních, takže nelze předpokládat, že paralelní obchod má dopad na maloobchodní prodejní ceny léčivých přípravků hrazených v rámci národních systémů zdravotního pojištění a že poskytuje konečnému spotřebiteli zjevnou výhodu obdobnou výhodě, která by vyplývala z volného působení nabídky a poptávky.

(viz body 115–122, 133–134, 140)

11. Je-li nesporné, pokud jde o určitý výrobek, v projednávaném případě o léčivé přípravky hrazené v rámci národních systémů zdravotního pojištění, že každý z členských států představuje odlišný trh z důvodu rozdílů v právních úpravách v oblasti cen a hrazení dotyčných léčivých přípravků, skutečnost, že jsou uplatňovány různé ceny v závislosti na členském státě, ve kterém mají být léčivé přípravky dále prodávány a hrazeny, nepostačuje k naplnění znaků diskriminace ve smyslu čl. 81 odst. 1 písm. d) ES.

(viz body 178–179)

12. V rámci čl. 81 odst. 1 ES je zásada subsidiarity konkretizována omezením zákazu, který toto ustanovení stanoví, na dohody mezi podniky, rozhodnutí sdružení podniků a na jednání ve vzájemné shodě, která mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy. Pokud tedy souhrn objektivních právních nebo skutkových okolností umožňuje mít s dostatečnou pravděpodobností za to, že taková chování mohou mít přímý nebo nepřímý, skutečný nebo potenciální vliv na obchodování mezi členskými státy, tato chování musí být považována za chování, která mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy, takže je vhodné, aby Společenství zasáhlo z důvodu rozsahu a účinků své činnosti.

Pokud se tato činnost uskutečňuje ve formě rozhodnutí Komise, je tedy toto rozhodnutí v souladu se zásadou subsidiarity, prokáže-li právně dostačujícím způsobem, že obchod mezi členskými státy může být dotčen dohodou mezi podniky, rozhodnutím sdružení podniků nebo jednáním ve vzájemné shodě, jejichž legalitou se zabývá.

(viz body 201–202)

13. Každá dohoda, která svým účinkem nebo účelem omezuje hospodářskou soutěž, může v zásadě těžit z výjimky na základě čl. 81 odst. 3 ES.

Použití tohoto ustanovení podléhá určitým podmínkám, jejichž splnění je současně nezbytné a dostatečné. Je třeba, zaprvé, aby dotyčná dohoda přispívala ke zlepšení výroby nebo distribuce dotčených výrobků, nebo k podpoře technického či hospodářského pokroku, zadruhé, aby byl uživatelům vyhrazen spravedlivý podíl na výhodách z ní vyplývajících, zatřetí, aby účastnícím se podnikům neukládala žádné omezení, které není nezbytné, a začtvrté, aby jim neumožňovala vyloučit hospodářskou soutěž ve vztahu k podstatné části dotčených výrobků.

V důsledku toho hospodářský subjekt, který se dovolává čl. 81 odst. 3 ES, musí prostřednictvím přesvědčivých argumentů a důkazů prokázat, že tyto podmínky jsou splněny.

Komise musí adekvátním způsobem tyto argumenty a důkazy přezkoumat a musí tedy zjistit, zda prokazují, že podmínky použití čl. 81 odst. 3 ES jsou splněny. V některých případech tyto argumenty a důkazy mohou vést k povinnosti poskytnout vysvětlení nebo odůvodnění, přičemž pokud tomu tak není, lze učinit závěr, že důkazní břemeno, které nese hospodářský subjekt dovolávající se čl. 81 odst. 3 ES, bylo splněno. Komise musí v takových případech tyto argumenty a důkazy vyvrátit.

(viz body 233–236)

14. Soud, kterému byl předložen návrh na zrušení rozhodnutí vydaného v řízení podle čl. 81 odst. 3 ES, provádí v rozsahu, v němž činí komplexní hospodářská posouzení, přezkum omezený, pokud jde o věc samou, na ověření věcné správnosti skutkových zjištění, neexistence zjevně nesprávného posouzení těchto skutkových zjištění a správnosti právních kvalifikací, které jsou z nich dovozeny.

Přísluší mu ověřit nejen, zda uplatněné důkazy jsou věcně správné, spolehlivé a soudržné, ale rovněž, zda představují veškeré relevantní údaje, jež musí být při posuzování komplexní situace zohledněny, a zda o ně lze opřít závěry, které z nich byly vyvozeny.

Naproti tomu mu nepřísluší, aby nahrazoval svým hospodářským posouzením posouzení autora rozhodnutí, jehož legalitu má přezkoumávat.

Komise má prostor pro uvážení, který je předmětem pouze omezeného soudního přezkumu, obzvláště při postupu spočívajícím, jakmile bylo ověřeno, že bylo splněno jedno z kritérií, na jejichž základě čl. 81 odst. 3 ES umožňuje uvažovat o výjimce, v provedení poměrného vážení mezi očekávanými výhodami plynoucími z provedení dohody a nepříznivými následky pro konečné spotřebitele z důvodu jejího dopadu na hospodářskou soutěž, tedy poměrného vážení, které má formu vážení s ohledem na obecný zájem posuzovaný na úrovni Společenství.

(viz body 241–244)

15. Aby dohoda mohla být vyňata na základě čl. 81 odst. 3 ES, musí přispívat ke zlepšení výroby nebo distribuce dotčených výrobků nebo k podpoře technického či hospodářského pokroku. Toto přispění nespočívá v jakýchkoliv výhodách, které mají podniky účastnící se této dohody, pokud jde o jejich činnost, ale ve zřejmých objektivních výhodách, které mohou vynahradit nepříznivé následky vyplývající z této dohody pro hospodářskou soutěž.

Komisi tedy nejprve přísluší, aby přezkoumala, zda skutkové argumenty a důkazy přesvědčivě prokazují, že dotyčná dohoda má umožnit získání zřejmých objektivních výhod, s tím, že tyto výhody se mohou projevit nejen na relevantním trhu, ale také na jiných trzích, a že není nutné, aby vyplývaly přímo z dohody.

Tento postup může zahrnovat prospektivní analýzu, v rámci které je třeba zkoumat, zda se s ohledem na skutkové argumenty a předložené důkazy jeví pravděpodobnějším to, že dotyčná dohoda má umožnit získání zřejmých objektivních výhod, anebo že tomu tak není.

Komisi zadruhé případně náleží posoudit, zda tyto zřejmé objektivní výhody mohou vynahradit nepříznivé následky pro hospodářskou soutěž zjištěné v rámci přezkumu provedeného s ohledem na čl. 81 odst. 1 ES.

A konečně, má-li Komise za úkol zjistit, zda jsou splněny podmínky použití čl. 81 odst. 3 ES v rámci právního a hospodářského kontextu, jako je ten, který charakterizuje farmaceutické průmyslové odvětví, kde je hospodářská soutěž narušena státní regulací, přísluší jí, aby se zvláštní pozorností zkoumala argumenty a důkazy, které jí předloží hospodářský subjekt dovolávající se tohoto ustanovení.

(viz body 247–250, 276, 280, 298, 301)

16. V souladu s prvním pododstavcem článku 233 ES je Komise povinna přijmout opatření vyplývající z rozsudku, kterým se zrušuje rozhodnutí rozhodující o žádosti o výjimku předložené na základě nařízení č. 17.

Za tímto účelem, byť oznamovací řízení stanovené nařízením č. 17 již v rámci nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy neexistuje, jí přísluší, aby rozhodla o žádosti o výjimku, vycházejíc ze stavu k datu této žádosti, pokud jí tato žádost bude nadále předložena.

(viz body 319–320)

ROZSUDEK SOUDU (čtvrtého rozšířeného senátu)

27. září 2006 ( )

„Hospodářská soutěž – Velkoobchodní distribuce léčivých přípravků – Paralelní obchod – Rozdílné ceny – Článek 81 odst. 1 ES – Dohoda – Omezení hospodářské soutěže – Účel – Relevantní trh – Účinek – Článek 81 odst. 3 ES – Přispění k podpoře technického pokroku – Neexistence vyloučení hospodářské soutěže – Důkaz – Odůvodnění – Subsidiarita“

Ve věci T‑168/01,

GlaxoSmithKline Services Unlimited, původně Glaxo Wellcome plc, se sídlem v Brentford, Middlesex (Spojené království), zastoupená I. Forresterem, QC, F. Depoorterem, T. Loukem, S. Martínezem Lagem, A. Schulzem a I. Vandenborrem, advokáty,

žalobkyně,

proti

Komisi Evropských společenství, původně zastoupené P. Oliverem, poté É. Gippinim Fournierem, jako zmocněnci,

žalované,

podporované

European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC), se sídlem v Bruselu (Belgie), původně zastoupeným U. Zinsmeisterem a M. Lienemeyerem, poté A. Martin‑Ehlersem, a nakonec M. Hartmann-Rüppelem, advokáty,

a

Bundesverband der Arzneimittell-Importeure eV, se sídlem v Mülheim an der Ruhr (Německo), původně zastoupeným M. Eppingem a W. Rehmannem, poté W. Rehmannem, advokáty,

a

Spain Pharma, SA, se sídlem v Madridu, zastoupenou P. Muñozem Carpenou, B. Ortúzarem Somozou a R. Gutiérrezem Sánchezem, advokáty,

a

Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar), se sídlem v Madridu (Španělsko), původně zastoupeným M. Araujo Boydem a R. Sanzem, poté M. Araujo Boydem a J. L. Buendiou Sierrou, advokáty,

vedlejšími účastníky řízení,

jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2001/791/ES, ze dne 8. května 2001, v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES [Věci IV/36.957/F3 Glaxo Wellcome (oznámení), IV/36.997/F3 Aseprofar a Fedifar (stížnost), IV/37.121/F3 Spain Pharma (stížnost), IV/37.138/F3 BAI (stížnost) a IV/37.380/F3 EAEPC (stížnost)] (Úř. věst. L 302, s. 1),

SOUD PRVNÍHO STUPNĚ

EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (čtvrtý rozšířený senát),

ve složení H. Legal, předseda, P. Lindh, I. Wiszniewska‑Białecka, V. Vadapalas a E. Moavero Milanesi, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: C. Kristensen, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 7. června 2006,

vydává tento

Rozsudek

Právní a skutkový rámec sporu

Právo Společenství

1 Článek 3 odst. 1 písm. g) ES stanoví, že činnosti Společenství zahrnují systém zajišťující, aby na vnitřním trhu nebyla narušována hospodářská soutěž.

2 Článek 81 odst. 1 ES zejména stanoví, že každá dohoda, která by mohla ovlivnit obchod mezi členskými státy a jejíž cílem nebo výsledkem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném trhu, je neslučitelná se společným trhem, a je tedy zakázána.

3 Článek 81 odst. 3 ES stanoví, že ustanovení čl. 81 odst. 1 ES mohou být prohlášena za nepoužitelná zejména na každou dohodu mezi podniky, která přispívá ke zlepšení distribuce výrobků anebo k podpoře technického či hospodářského pokroku, přičemž vyhrazuje spotřebitelům přiměřený podíl na výhodách z toho vyplývajících, a která neukládá příslušným podnikům omezení, jež nejsou k dosažení těchto cílů nezbytná a ani neumožňuje těmto podnikům vyloučit hospodářskou soutěž ve vztahu k podstatné části výrobků tímto dotčených.

4 Dne 21. prosince 1988 Rada přijala na základě článku 100 A Smlouvy o ES (nyní článek 95 ES) směrnici 89/105/EHS o průhlednosti opatření upravujících tvorbu cen u humánních léčivých přípravků a jejich začlenění do oblasti působnosti vnitrostátních systémů zdravotního pojištění (Úř. věst. 1989, L 40, s. 8; Zvl. vyd. 05/01, s. 345). Cílem uvedené směrnice je získat obecný přehled o opatřeních týkajících se tvorby a přímé a nepřímé kontroly cen léčivých přípravků přijatých členskými státy za účelem kontroly nákladů zdravotnictví na tyto přípravky a odstranění rozdílů mezi těmito opatřeními, které mohou brzdit nebo narušovat obchod s léčivými přípravky uvnitř Společenství, a tím přímo ovlivňovat fungování společného trhu s léčivými přípravky. Za tímto účelem jako první krok stanoví řadu požadavků, které mají umožnit všem zúčastněným osobám ověřit, že daná vnitrostátní opatření nepředstavují množstevní omezení dovozu nebo vývozu ani opatření s rovnocenným účinkem. Tyto požadavky se však dotýkají politiky členských států a politiky jednotlivých států v oblasti tvorby cen a zavádění systémů sociálního zabezpečení jen do té míry, v níž je to nutné k zajištění průhlednosti. Lhůta stanovená pro členské státy k dosažení souladu s touto směrnicí uplynula dne 31. prosince 1989.

Španělské právo

5 Dne 20. prosince 1990 Španělské království přijalo Ley 25/1990 del Medicamento (zákon č. 25/1990 o léčivých přípravcích, BOE č. 306, ze dne 22. prosince 1990, s. 2643, dále jen „zákon 25/1990“). Tento zákon byl pozměněn zejména Ley 66/1997, ze dne 30. prosince 1997 (BOE č. 313, ze dne 31. prosince 1997, s. 38517) a v průběhu správního řízení, které vedlo k přijetí napadeného rozhodnutí v projednávané věci, Ley 55/1999, ze dne 30. prosince 1999 (BOE č. 312, ze dne 30. prosince 1997, s. 46095).

6 Dne 23. února 1990 Španělské království přijalo Real Decreto 271/1990 de reorganización de la intervención de los precios de las especialidades farmacéuticas de uso humano (královský dekret 271/1990 o reorganizaci cenové regulace hromadně vyráběných humánních léčivých přípravků, BOE č. 53, ze dne 2. března 1990, s. 6086, dále jen „dekret 271/1990“). Účelem tohoto dekretu je zejména umožnit Španělskému království dosáhnout souladu se směrnicí 89/105/EHS.

7 Ustanovení části VIII zákona 25/1990 a dekretu 271/1990 stanoví zvláště režim regulace maximálních velkoobchodních cen léčivých přípravků hrazených v rámci španělského sytému zdravotního pojištění ze strany španělského ministerstva zdravotnictví a spotřeby a Comisión interministerial de precios de los medicamentos (meziministerská komise pro ceny léčivých přípravků), která je k tomuto ministerstvu organizačně přičleněna (dále jen společně „španělské správní orgány“).

Skutečnosti předcházející sporu

8 Žalobkyně, GlaxoSmithKline Services Unlimited, dříve Glaxo Wellcome plc (dále jen „GSK“), je společností podle britského práva se sídlem v Brentfordu (Spojené království). Skupina GlaxoSmithKline, do níž patří, je jedním z hlavních světových výrobců léčivých přípravků. Vznikla spojením podniků Glaxo Wellcome plc a Smithkline Beecham plc, proti němuž Komise neměla v rozhodnutí ze dne 8. května 2000 (věc N IV/M.1846 – Glaxo Wellcome/Smithkline Beecham) žádné námitky.

9 Glaxo Wellcome, SA (dále jen „GW“), společnost podle španělského práva se sídlem v Madridu (Španělsko) je jednou ze španělských dceřiných společností skupiny GlaxoSmithKline. Její hlavní činností je přímo a nepřímo prostřednictvím svých dceřiných společností vyvíjet, vyrábět a uvádět na trh léčivé přípravky ve Španělsku.

10 Dopisem ze dne 6. března 1998 GW oznámila Komisi dokument nazvaný „Obecné podmínky pro prodej hromadně vyráběných léčivých přípravků [GW] a jejích dceřiných společností autorizovaným velkoobchodním prodejcům“ (dále jen „obecné prodejní podmínky“) za účelem získání negativního atestu nebo výjimky na základě nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81] a [82] Smlouvy (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3). Dopisem ze dne 28. července 1998 GSK zaslala Komisi doplňující oznámení.

11 Obecné prodejní podmínky se vztahují na 82 léčivých přípravků určených k prodeji španělským velkoobchodním prodejcům, se kterými GW udržuje obchodní vztahy mimo jakoukoli distribuční síť. Posledně uvedení tyto léčivé přípravky mohou dále prodávat španělským nemocnicím nebo lékárnám, které je poskytují pacientům, kteří předloží lékařský předpis. Mohou je také dále prodávat v jiných členských státech v rámci paralelního obchodu, kterého využívají díky rozdílným cenám. Mezi 82 léčivými přípravky, na které se vztahují obecné prodejní podmínky se nachází osm léčivých přípravků, které mohou být podle GSK obzvláště předmětem paralelního obchodu, zejména mezi Španělskem a Spojeným královstvím. Těmito léčivými přípravky jsou:

– antialergikum s názvem Beconase,

– pět antiastmatik s názvy Becloforte, Becotide, Flixotide, Serevent a Ventolín,

– antiepileptikum s názvem Lamictal,

– antimigrenikum s názvem Imigran.

12 Článek 4 obecných prodejních podmínek stanoví u všech těchto 82 léčivých přípravků dvě rozdílné ceny (dále jen „cena 4 A“ a „cena 4 B“). Tento článek zní následovně:

„A) V souladu s ustanoveními čl. 100 odst. 1 prvního pododstavce a odst. 2 [zákona 25/1990] nemůže cena léčivých přípravků [GW] a jejích dceřiných společností v žádném případě překročit maximální průmyslovou cenu stanovenou příslušnými španělskými zdravotnickými orgány, pokud jsou splněny dvě podmínky, které určují použití uvedených právních ustanovení, tedy:

– uvedené léčivé přípravky jsou financovány španělskými fondy sociálního zabezpečení nebo španělskými veřejnými fondy,

– zakoupené léčivé přípravky jsou poté uváděny na vnitrostátní trh, tedy prostřednictvím španělských lékáren nebo nemocnic.

B) Jestliže jedna z těchto podmínek není splněna (tzn. ve všech případech, v nichž španělské právní předpisy povolují laboratořím volně stanovit cenu jejich léčivých přípravků), [GW] a její dceřiné společnosti stanoví cenu svých léčivých přípravků podle skutečných, objektivních a nediskriminačních hospodářských kritérií nezávisle na místě určení výrobku stanoveném kupujícím. [GW] a její dceřiné společnosti zejména použijí pro své léčivé přípravky cenu, která byla na základě jejich interních hospodářských studií původně navržena příslušným španělským zdravotnickým orgánům, a která je objektivním způsobem aktualizována podle nárůstu životních nákladů, v souladu s ustanoveními čl. 100 odst. 1 prvního pododstavce a odst. 2 [zákona 25/1990] a předchozími jinými španělskými zákony upravujícími stanovení cen léčivých přípravků.“

13 Dopisy ze dne 6. března 1998 zaslala GW obecné prodejní podmínky 89 velkoobchodním prodejcům usazeným ve Španělsku. Tyto dopisy obsahují zejména následující informaci:

„Důležité: Žádáme Vás, abyste nám oznámili svůj souhlas tím, že nám do 13. března 1998 doručíte podepsanou kopii přiloženého dokumentu.“

14 75 velkoobchodních prodejců zajišťujících 90 % všech prodejů GW ve Španělsku v roce 1998 tak učinilo.

15 Obecné prodejní podmínky vstoupily v účinnost dne 9. března 1998.

16 Poté dvě španělská profesní sdružení, Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar) a Asociación de empresarios de cooperativas farmacéuticas, jakož i jeden španělský velkoobchodní prodejce, Spain Pharma, SA, zpochybnili legalitu obecných prodejních podmínek před španělským orgánem pro ochranu hospodářské soutěže a před španělskými soudy.

17 Krom toho Aseprofar, podporované jedním dalším španělským profesním sdružením, Federación nacional de asociaciones de mayoristas distribuidores de espacialidades farmacéuticas y productos parafarmacéuticos (Fedifar), Spain Pharma a dvěma dalšími evropskými profesními sdruženími, Bundesverband der Arzneimittel-Importeure eV (dále jen „BAI“) a European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC) předložilo Komisi stížnosti, podle kterých obecné prodejní podmínky porušují čl. 81 odst. 1 ES.

18 Dne 8. května 2001 Komise přijala rozhodnutí 2001/791/ES v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES [Věci IV.36/957/F3, Glaxo Wellcome (oznámení), IV.36/997/F3, Aseprofar a Fedifar (stížnost), IV.37/121/F3, Spain Pharma (stížnost), IV.37/138/F3, BAI (stížnost) a IV.37/380/F3, EAEPC (stížnost)] (Úř. věst. L 302, s. 1, dále jen „Rozhodnutí“).

19 Článek 1 Rozhodnutí uvádí, že GW „porušila čl. 81 odst. 1 [ES] tím, že uzavřela se španělskými velkoobchodními prodejci dohodu, která rozděluje ceny na ceny účtované velkoobchodním prodejcům, které se vztahují na další prodej proplatitelných léčivých přípravků lékárnám nebo nemocnicím na vnitrostátním území a vyšší ceny účtované v případě vývozu léčivých přípravků do jakéhokoliv jiného členského státu“.

20 Článek 2 Rozhodnutí uvádí, že žádost o udělení výjimky pro tuto dohodu se zamítá.

21 Články 3 a 4 Rozhodnutí ukládají GW, aby bezodkladně ukončila protiprávní jednání uvedené v článku 1, pokud tak již neučinila, a aby informovala Komisi o opatřeních přijatých za tímto účelem.

Řízení

22 Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 23. července 2001 GSK podala projednávanou žalobu.

23 Podáními, která došla kanceláři Soudu ve dnech 8., 12. a 16. listopadu 2001, EAEPC, BAI, Spain Pharma a Aseprofar navrhly svůj vstup do řízení jako vedlejší účastníci na podporu návrhových žádání Komise, na základě čl. 40 druhého pododstavce statutu Soudního dvora a čl. 115 odst. 1 jednacího řádu Soudu.

24 Podáními, která došla kanceláři Soudu ve dnech 28. listopadu 2001, 14. prosince 2001 a 21. března 2002, GSK požádala na základě čl. 116 odst. 2 jednacího řádu, aby některé tajné nebo důvěrné písemnosti a informace byly vyloučeny z předání spisů účastníků řízení osobám, jejichž vstup do řízení byl povolen.

25 Usnesením ze dne 27. listopadu 2002 předseda prvního senátu vyhověl návrhům na vstup do řízení a rozhodl, že o opodstatněnosti žádostí o důvěrné zacházení bude rozhodnuto později.

26 Usnesením ze dne 5. srpna 2003 předseda prvního senátu částečně vyhověl žádostem o důvěrné zacházení a ve zbývajících částech je zamítl.

27 Jelikož byl soudce zpravodaj přidělen ke čtvrtému senátu z důvodu změny složení senátů Soudu, ke které došlo dne 1. října 2003, byla věc přidělena tomuto senátu.

28 Podáním, které došlo kanceláři Soudu dne 25. března 2004, GSK požádala, aby některé tajné nebo důvěrné písemnosti a informace byly vyloučeny z předání jejího vyjádření ke spisům vedlejších účastníků posledně uvedeným. Této žádosti bylo vyhověno.

29 Dopisem ze dne 16. dubna 2004 Soud požádal GSK a Komisi, aby předložily určité dokumenty a odpověděly na jednu písemnou otázku, na základě článků 49 a 64 jednacího řádu. Těmto organizačním procesním opatřením bylo vyhověno ve lhůtě za tímto účelem stanovené.

30 Podáním, které došlo kanceláři Soudu dne 7. května 2004, Spain Pharma na základě čl. 35 odst. 2 jednacího řádu požádala o povolení používat španělský jazyk v průběhu ústní části řízení. Po slyšení účastníků řízení bylo této žádosti vyhověno.

31 Podáními, která došla kanceláři Soudu ve dnech 27. května a 22. června 2004, GSK požádala, aby některé tajné nebo důvěrné informace byly vyloučeny z předání jejích odpovědí a odpovědí Komise na žádosti Soudu ze dne 16. dubna 2004 vedlejším účastníkům. Této žádosti bylo vyhověno.

32 Dne 7. března 2006 se Soud po slyšení účastníků řízení a na návrh čtvrtého senátu rozhodl podle článku 14 jednacího řádu předložit věc čtvrtému rozšířenému senátu.

33 Dne 15. března 2006 Soud (čtvrtý senát) zahájil ústní část řízení na základě zprávy soudce zpravodaje.

34 Dopisy ze dne 7. a 20. března 2006 Soud požádal GSK, Komisi a vedlejší účastníky o zodpovězení písemných otázek a předložení jednoho dokumentu, na základě článků 49 a 64 jednacího řádu. Těmto organizačním procesním opatřením bylo vyhověno ve lhůtě za tímto účelem stanovené s výjimkou otázky, na kterou GSK odpověděla podáním, které došlo kanceláři Soudu dne 6. června 2006. Jelikož účastníci řízení, kteří byli v průběhu jednání vyzváni, aby se k tomuto bodu vyjádřili, neměli námitky, bylo toto podání založeno do spisu.

35 Podáním, které došlo kanceláři Soudu dne 28. dubna 2006, GSK požádala, aby některé tajné nebo důvěrné informace byly vyloučeny z předání jejích odpovědí na žádosti Soudu ze dne 7. a 20. března 2006 vedlejším účastníkům. Této žádosti bylo vyhověno.

36 Podáním, které došlo kanceláři Soudu dne 16. května 2006, Aseprofar požádala o povolení používat španělský jazyk v průběhu ústní části řízení, na základě čl. 35 odst. 2 jednacího řádu. Po slyšení účastníků řízení bylo této žádosti vyhověno.

37 Řeči účastníků řízení a jejich odpovědi na otázky Soudu byly vyslechnuty na jednání dne 7. června 2006.

Návrhová žádání účastníků řízení

38 GSK navrhuje, aby Soud:

– zrušil Rozhodnutí,

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

39 Komise navrhuje, aby Soud:

– zamítl žalobu,

– uložil GSK náhradu nákladů řízení.

40 Aseprofar navrhuje, aby Soud:

– zamítl žalobu,

– uložil GSK náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vynaložených Aseprofar.

41 BAI navrhuje, aby Soud:

– zamítl žalobu,

– uložil GSK náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vynaložených BAI.

42 EAEPC navrhuje, aby Soud:

– zamítl žalobu,

– uložil GSK náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vynaložených EAEPC.

43 Spain Pharma navrhuje, aby Soud:

– zamítl žalobu,

– uložil GSK náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vynaložených Spain Pharma.

Právní otázky

44 GSK na podporu svých návrhových žádání uplatňuje šest žalobních důvodů, které mohou být rozděleny podle toho, zda směřují k úplnému nebo případně částečnému zrušení Rozhodnutí.

45 GSK uplatňuje následující tři žalobní důvody na podporu svých hlavních návrhových žádání směřujících ke zrušení článku 1 Rozhodnutí, který konstatuje porušení čl. 81 odst. 1 ES:

– nedostatečnost odůvodnění,

– porušení čl. 81 odst. 1 ES,

– zneužití pravomoci, nedodržení zásady subsidiarity a porušení článku 43 ES.

46 GSK uplatňuje následující tři žalobní důvody na podporu svých podpůrných návrhových žádání směřujících ke zrušení článku 2 Rozhodnutí, který zamítá její žádost o výjimku na základě čl. 81 odst. 3 ES:

– nedostatečnost odůvodnění,

– porušení čl. 81 odst. 3 ES,

– nedodržení zásady proporcionality.

I – K žalobním důvodům směřujícím ke zrušení článku 1 Rozhodnutí

A – K žalobním důvodům vycházejícím z nedostatečnosti odůvodnění

1. Argumenty účastníků řízení

47 GSK v zásadě uplatňuje, že neexistence odkazu na rozsudek Soudu ze dne 26. října 2000, Bayer v. Komise (T‑41/96, Recueil, s. II‑3383) způsobuje, že Rozhodnutí je postiženo nedostatečností odůvodnění.

48 Komise podporovaná vedlejšími účastníky zpochybňuje opodstatněnost tohoto žalobního důvodu.

2. Závěry Soudu

49 Článek 253 ES zejména uvádí, že rozhodnutí Komise musí obsahovat odůvodnění.

50 Aby bylo rozhodnutí Komise dostatečně právně odůvodněné, musí z něj jasně vyplývat úvahy orgánu, jenž rozhodnutí vydal, tak, aby zúčastněné osoby mohly porozumět odůvodnění těchto úvah a soud přezkoumat jejich opodstatněnost. Naopak odůvodnění nemusí upřesňovat všechny relevantní právní a skutkové okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění splňuje požadavky článku 253 ES, musí být posuzována s ohledem jak na jeho znění, tak na jeho právní a skutkové souvislosti (rozsudky Soudního dvora ze dne 20. března 1957, Geitling v. Vysoký úřad, 2/56, Recueil, s. 9, 37, a Soudu ze dne 15. června 2005, Regione Autonoma della Sardegna v. Komise, T‑171/02, Sb. rozh. s. II‑2123).

51 Nutnost odůvodnit její rozhodnutí tak Komisi neukládá žádnou obecnou povinnost odkazovat v rozhodnutích, která přijímá, na konkrétní soudní rozhodnutí.

52 V projednávané věci přitom GSK právě uplatňuje, že Rozhodnutí je nedostatečně odůvodněno, jelikož neodkazuje na určité soudní rozhodnutí.

53 Žalobní důvod vycházející z nedostatečnosti odůvodnění v tom, že Komise neodkazuje na rozsudek Bayer v. Komise, bod 47 výše, tedy musí být zamítnut.

54 V rozsahu, v němž GSK tímto žalobním důvodem ve skutečnosti hodlá zpochybnit obsah Rozhodnutí, je třeba poukázat na to, že přezkum existence a rozsahu odůvodnění rozhodnutí Komise spadá pod přezkum podstatných formálních náležitostí, a tedy formální legality tohoto rozhodnutí. Je třeba jej odlišit od přezkumu opodstatněnosti odůvodnění tohoto rozhodnutí, který spadá do přezkumu jeho legality po meritorní stránce (rozsudky Soudního dvora ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, s. I‑1719, bod 67, a Soudu ze dne 18. ledna 2005, Confédération nationale du Crédit mutuel v. Komise, T‑93/02, Sb. rozh. s. II‑93/02, bod 67). V tomto rozsahu tento žalobní důvod souvisí se žalobním důvodem vycházejícím z porušení čl. 81 odst. 1 ES, který je zkoumán níže.

B – K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 81 odst. 1 ES

1. Úvodní úvahy

55 Použití čl. 81 odst. 1 ES závisí na splnění souhrnu různých podmínek (rozsudek Soudního dvora ze dne 30. června 1966, Société technique minière, 56/65, Recueil, s. 337, 356 až 360, a rozsudek Bayer v. Komise, bod 47 výše, bod 174), jež musí být prokázáno osobou, která se tohoto ustanovení dovolává (rozsudek Soudního dvora ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, bod 78). Je tak třeba prokázat, zaprvé, že existuje dohoda mezi podniky, jednání ve vzájemné shodě nebo rozhodnutí sdružení podniků; zadruhé, že jejich cílem nebo výsledkem je značné omezení hospodářské soutěže; a zatřetí, že mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy, přičemž posledně uvedený požadavek pouze vymezuje rozsah působnosti práva Společenství (rozsudek Société technique minière, uvedený výše, s. 359, rozsudek Soudního dvora ze dne 31. března 1993, Ahlström Osakeyhtiö a další v. Komise, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 a C‑125/85 až C‑129/85, Recueil, s. I‑1307, bod 176; rozsudek Bayer v. Commission, bod 47 výše, bod 174).

56 Jelikož v projednávané věci GSK uplatňuje, že Komise použila čl. 81 odst. 1 ES na chování, které není dohodou ve smyslu tohoto ustanovení, tedy omezující dohodou, je třeba připomenout, že otázka existence dohody mezi podniky a otázka omezující povahy této dohody jsou odlišnými otázkami, které tedy musí být zkoumány odděleně (viz v tomto smyslu rozsudek Société technique minière, bod 55 výše, s. 358 a 359).

57 V tomto ohledu soud, kterému byl předložen návrh na zrušení rozhodnutí vydaného podle čl. 81 odst. 1 ES, provede úplný přezkum přezkumu provedeného Komisí (rozsudek Soudního dvora ze dne 11. července 1985, Remia a další v. Komise, 42/84, Recueil, s. 2545, bod 34, a rozsudek Bayer v. Komise, bod 47 výše, bod 62), zahrnuje-li však přezkum Komise komplexní hospodářské posouzení, přezkum soudu se omezuje na ověření neexistence zneužití pravomoci, dodržení procesních pravidel a pravidel týkajících se odůvodnění, věcné správnosti skutkových zjištění a neexistence zjevně nesprávného posouzení těchto skutkových zjištění (rozsudek Remia a další v. Komise, uvedený výše, bod 34 a rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise, bod 55 výše, bod 279).

58 Krom toho se tento přezkum provádí výlučně ve vztahu ke skutkovým a právním okolnostem existujícím k datu přijetí napadeného rozhodnutí (rozsudky Soudního dvora ze dne 7. února 1979, Francie v. Komise, 15/76 a 16/76, Recueil, s. 321, bod 7, a Soudu ze dne 28. února 2002, Atlantic Container Line a další v. Komise, T‑395/94, Recueil, s. II‑875, bod 252), aniž by byla dotčena možnost účastníků řízení doplnit je v rámci výkonu svých práv obhajoby o důkazy, které jsou pozdějšího data, než je uvedené datum, ale které byly pořízeny konkrétně za účelem napadení nebo obrany tohoto rozhodnutí (rozsudek Soudu ze dne 21. září 2005, EDP v. Komise, T‑87/05, Sb. rozh. s. II‑3745, bod 158, viz rovněž v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 22. října 1986, Metro v. Komise, 75/84, Recueil, s. 3021, dále jen „rozsudek Metro II“, body 75 a 78 a rozsudek Atlantic Container Lines a další v. Komise, uvedený výše, bod 254).

59 Z toho v projednávané věci vyplývá, že skutečnosti, které neexistovaly k datu přijetí Rozhodnutí, zejména číselné údaje týkající se období 2001/2005, a důkazy, které k témuž datu neexistovaly a které nebyly pořízeny konkrétně za účelem napadení Rozhodnutí nebo jeho obrany v rozsahu, v němž Rozhodnutí shledává existenci protiprávního jednání, zejména studie obecným způsobem zachycující účinky paralelního obchodu s léčivými přípravky ve Společenství, kromě studií předložených v průběhu správního řízení, je třeba bez dalšího vyloučit z projednávání.

2. K existenci dohody mezi podniky

a) Obsah Rozhodnutí

60 Komise v bodě 109 odůvodnění Rozhodnutí uvedla, že obecné prodejní podmínky jsou dohodou uzavřenou mezi GW a všemi španělskými velkoobchodními prodejci, kteří je podepsali.

b) Argumenty účastníků řízení

61 GSK uplatňuje, že obecné prodejní podmínky nejsou dohodou.

62 GW a španělští velkoobchodní prodejci, kteří obecné prodejní podmínky podepsali, totiž neprojevili nezávislou vůli, jelikož velkoobchodní cena léčivých přípravků hrazených v rámci španělského systému zdravotního pojištění jim je uložena španělskou právní úpravou v této oblasti.

63 Mimoto neprojevili shodnou vůli omezit hospodářskou soutěž, ale pouze shodnou vůli prodávat a nakupovat léčivé přípravky v souladu s obecnými prodejními podmínkami.

64 Komise podporovaná vedlejšími účastníky zpochybňuje opodstatněnost těchto argumentů.

c) Závěry Soudu

65 Argumenty GSK vedou k přezkumu zaprvé otázky, zda GW a španělští velkoobchodní prodejci projevili vůli, která je nezávislá na španělské právní úpravě velkoobchodních cen léčivých přípravků hrazených v rámci španělského systému zdravotního pojištění, a zda tedy před Komisí stálo skutečně jednání podniků, a nikoli jednání státu. Případně vedou zadruhé k přezkumu otázky, zda GW a tito velkoobchodní prodejci projevili shodnou vůli, a tedy zda Komise posuzovala skutečně dvoustranné, a nikoli jednostranné jednání.

K nezávislosti vůle

66 Článek 81 odst. 1 ES se použije pouze na protisoutěžní chování, které podniky uskutečňují z vlastní iniciativy (rozsudky Soudního dvora ze dne 21. září 1988, Van Eycke, 267/86, Recueil, s. 4769, bod 16; ze dne 11. listopadu 1997, Komise a Francie v. Ladbroke Racing, C‑359/95 P a C‑379/95 P, Recueil, s. I‑6265, bod 33, a ze dne 9. září 2003, CIF, C‑198/01, Recueil, s. I‑8055, bod 45).

67 Je-li nezbytné, za účelem rozhodnutí o použitelnosti tohoto ustanovení, nejdříve posoudit případný dopad státní regulace, je třeba určit, zda tato regulace ponechává prostor pro hospodářskou soutěž, která může být vyloučena, omezena nebo narušena autonomním chováním podniků (rozsudek Komise a Francie v. Ladbroke Racing, bod 66 výše, body 32 a 35, a rozsudek CIF, bod 66 výše, bod 66).

68 Jeví-li se v rámci tohoto posouzení, že dotyčná právní úprava ukládá podnikům protisoutěžní chování nebo vylučuje jakoukoliv možnost protisoutěžního chování z jejich strany, čl. 81 odst. 1 ES je nepoužitelný (rozsudek Komise a Francie v. Ladbroke Racing, bod 66 výše, bod 33, a rozsudek CIF, bod 66 výše, bod 67).

69 Jeví-li se naopak, že tato právní úprava ponechává prostor pro hospodářskou soutěž, která může být vyloučena, omezena nebo narušena autonomním chováním podniků, čl. 81 odst. 1 ES zůstává použitelný (rozsudek Komise a Francie v. Ladbroke Racing, bod 66 výše, bod 34, a rozsudek CIF, bod 66 výše, bod 56).

70 Soud Společenství uplatňuje možnost vyloučení daného chování z působnosti tohoto ustanovení z důvodu, že je způsobeno státní regulací, restriktivním způsobem (rozsudek CIF, bod 66 výše, bod 67, a rozsudek Soudu ze dne 30. března 2000, Consiglio Nazionale degli Spedizionieri Doganali v. Komise, T‑513/93, Recueil, s. II‑1807, bod 60).

71 Je tedy třeba určit, zda španělská právní úprava ukládá, aby GW ve smlouvách, které uzavírá se španělskými velkoobchodními prodejci, uplatňovala rozdílné ceny podle toho, zda léčivé přípravky, které jim prodává, jsou hrazeny v rámci španělského systému zdravotního pojištění, nebo nikoliv, jak tvrdí GSK.

72 Je přitom zjevné, že španělská právní úprava, která vyplývá z ustanovení části VIII zákona 25/1990 ve spojení s ustanoveními dekretu 271/1990, nikde nestanoví velkoobchodní cenu léčivých přípravků, které nejsou určeny k úhradě v rámci španělského systému zdravotního pojištění. GSK ostatně připustila, jak ve svých písemnostech, tak během jednání, že toto zjištění, které konkludentně, ale nevyhnutelně vyplývá ze skutečnosti, že text zákona 25/1990, ve znění použitelném v době vstupu obecných prodejních podmínek v účinnost, o těchto výrobcích mlčí, bylo výslovně potvrzeno pozdějšími dodatky k uvedenému zákonu, jak uvádějí body 37 a 139 odůvodnění Rozhodnutí.

73 I za předpokladu správnosti argumentu GSK, podle kterého je velkoobchodní cena léčivých přípravků určených k úhradě v rámci uvedeného systému stanovena španělskými správními orgány zcela nezávislým způsobem a je GW a jejím španělským velkoobchodním prodejcům uložena, na rozdíl od tvrzení vedlejších účastníků, nic to nemění na skutečnosti, že chování spočívající v zavedení, na smluvním základě, systému rozdílných cen zakazujícího španělským velkoobchodním prodejcům obchodujícím s GW nakupovat za tuto cenu (cena 4 A) léčivé přípravky, které jsou dále prodávány v jiných členských státech a zavazujícího španělské velkoobchodní prodejce k nákupu těchto výrobků za vyšší cenu (cena 4 B), není nijak uloženo španělskou právní úpravou. GSK to ostatně musela připustit, když byla během jednání na tuto otázku dotazována.

74 Nelze tedy přijmout argument, že dotčená vnitrostátní právní úprava uložila GW, aby ve smlouvách, které uzavírá se španělskými velkoobchodními prodejci, uplatňovala rozdílné ceny podle toho, zda léčivé přípravky, které jim prodává, jsou hrazeny v rámci španělského systému zdravotního pojištění, nebo nikoliv.

Ke shodě vůle

75 Článek 81 odst. 1 ES se použije pouze na dvoustranná nebo vícestranná jednání podniků (rozsudek Soudního dvora ze dne 8. července 1999, Komise v. Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, s. I‑4125, body 79 a 112), která mohou představovat dohody, jednání ve vzájemné shodě nebo rozhodnutí sdružení.

76 Aby se jednalo o dohodu, postačí, aby nejméně dva podniky vyjádřily svou společnou vůli chovat se na trhu určitým způsobem (rozsudky Soudního dvora ze dne 15. července 1970, ACF Chemiefarma v. Komise, 41/69, Recueil, s. 661, bod 112, a ze dne 11. ledna 1990, Sandoz Prodotti Farmaceutici v. Komise, C‑277/87, Recueil, s. I‑45, shrnující zveřejnění, bod 13; rozsudek Bayer v. Komise, bod 47 výše, body 67 a 173).

77 Ačkoliv je tedy nezbytné, aby rozhodnutí Komise podle čl. 81 odst. 1 ES prokazovala existenci společné vůle chovat se na trhu určitým způsobem, naopak není vyžadováno, v rozporu s tvrzením GSK, aby tato rozhodnutí prokazovala společnou vůli sledovat protisoutěžní cíl.

78 V projednávané věci Rozhodnutí shledává existenci společné vůle vyjádřené GW a španělskými velkoobchodními prodejci, kteří podepsali obecné prodejní podmínky, chovat se na trhu způsobem uvedeným v článku 4 těchto podmínek, tedy prodávat a nakupovat jakýkoli z 82 léčivých přípravků, na které se tyto podmínky použijí, za cenu 4 A nebo 4 B podle toho, zda podmínky stanovené v bodě A tohoto ustanovení jsou splněny, či nikoliv.

79 Toto zjištění je zjevně potvrzeno soudním spisem, z něhož především vyplývá, že GW přijala obecné prodejní podmínky stanovící systém rozdílných cen. Dále GW předložila tyto obecné prodejní podmínky 89 velkoobchodním prodejcům, se kterými udržovala obchodní vztahy ve Španělsku. Při této příležitosti je požádala se zdůrazněním významu, který přikládá této žádosti, aby jí vrátili podepsanou kopii těchto podmínek, „jako důkaz [jejich] souhlasu“, v závazné lhůtě. Tyto skutkové okolnosti ukazují vůli vyjádřenou GW a směřující k získání souhlasu španělských velkoobchodních prodejců s obecnými prodejními podmínkami, a tedy k učinění nabídky těmto velkoobchodním prodejcům v tomto ohledu. Nakonec 75 z 89 velkoobchodních prodejců, kteří obdrželi tuto nabídku, provedli kroky požadované GW tím, že podepsali obecné prodejní podmínky a že je zaslali zpět ve lhůtě, která byla k tomuto účelu stanovena. Tyto skutkové okolnosti ukazují vůli vyjádřenou těmito velkoobchodními prodejci přijmout nabídku GW, a tedy uzavřít s ní dohodu, jak GSK ostatně během jednání uznala.

80 Zdá se, že žádný argument GSK nemůže tento závěr zpochybnit.

81 GSK nemůže zejména zakládat svoji argumentaci na skutečnosti, že Komise nepředložila důkaz jednak existence formálního zákazu vývozu uloženého GW španělským velkoobchodním prodejcům a jednak chování ukazujícího na konkludentní souhlas uvedených velkoobchodních prodejců s tímto zákazem.

82 Komisi totiž přísluší předložit důkaz o jí shledaných protiprávních jednáních tak, že ve svých rozhodnutích, v nichž používá pravidla hospodářské soutěže, předloží přesné a shodující se důkazy, které přesvědčivě prokazují existenci skutečností zakládajících tato protiprávní jednání (rozsudky Soudního dvora ze dne 28. března 1984, CRAM a Rheinzink v. Komise, 29/83 a 30/83, Recueil, s. 1679, bod 20, a ze dne 6. ledna 2004, BAI a Komise v. Bayer, C‑2/01 P a C‑3/01 P, Recueil, s. I‑23, bod 62).

83 Tyto důkazy mohou být přímými důkazy například ve formě písemnosti (rozsudek Soudu ze dne 15. března 2000, Cimenteries CBR a další v. Komise, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Recueil, s. II‑491, bod 862 a v rámci kasačního opravného prostředku rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise, bod 55 výše, bod 237), nebo, pokud přímé důkazy neexistují, nepřímými důkazy, které vyplývají například z určitého chování (rozsudek Bayer v. Komise, bod 47 výše, bod 73, a v rámci kasačního opravného prostředku rozsudek BAI a Komise v. Bayer, bod 82 výše, bod 100).

84 V projednávané věci již bylo poukázáno na to, že Komise vycházela z výměny písemností, která bez jakýchkoli pochybností ukazuje, že GW nabídla španělským velkoobchodním prodejcům chovat se na trhu způsobem stanoveným obecnými prodejními podmínkami a že většina z nich tuto nabídku přijala. Nepovažovala tedy za užitečné, jak ještě zdůraznila během jednání, hledat další důkazy, jako jsou důkazy týkající se chování GW a těchto velkoobchodních prodejců.

85 Stejně tak nesprávně GSK tvrdí v podstatě to, že velkoobchodní prodejci, na které se GW obrátila, nakonec s GW nesouhlasili.

86 Pokud totiž, jako v daném případě, Komise předložila důkaz o existenci dohody, přísluší podniku, který se této dohody účastnil, aby předložil důkaz, že se od ní distancoval, jež svědčí o jasné vůli, sdělené ostatním účastnícím se podnikům, neúčastnit se této dohody (viz v tomto smyslu rozsudek BAI a Komise v. Bayer, bod 82 výše, bod 63, rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise, bod 55 výše, body 81 až 84, a rozsudek Soudu ze dne 11. prosince 2003, Adriatica di Navigazione v. Komise, T‑61/99, Recueil, s. II‑5349, body 135 až 138).

87 Ačkoliv je v projednávané věci pravdou, že někteří ze španělských velkoobchodních prodejců, kteří podepsali obecné prodejní podmínky, zpochybnili jejich legalitu, jak uvádí bod 12 odůvodnění Rozhodnutí, ze spisu nevyplývá, že tito velkoobchodní prodejci se od nich distancovali ve smyslu uvedené judikatury. Stejně tak je pravdou, že někteří z nich vyvezli léčivé přípravky koupené od GW za cenu 4 A. Ze spisu ovšem rovněž vyplývá, že tito velkoobchodní prodejci nakonec na žádost GSK souhlasili se zaplacením faktur odpovídajícím rozdílu mezi touto cenou a cenou 4 B. Tyto skutečnosti se v každém případě týkají pouze několika velkoobchodních prodejců a neumožňují tedy vycházet z toho, že se všichni distancovali od dohody, kterou předtím uzavřeli s GW.

88 Krom toho je pravdou, že tři profesní sdružení, Aseprofar, l’Asociación de empresarios de cooperativas farmacéuticas a Fedifar, podala Komisi a Servicio de defensa de competencia (orgánu pro ochranu hospodářské soutěže) stížnosti, jak uvádí bod 3 odůvodnění Rozhodnutí, a že přímými členy prvních dvou sdružení a nepřímými členy třetího sdružení jsou někteří z velkoobchodních prodejců, kteří podepsali obecné prodejní podmínky. Nicméně pouhá skutečnost, že profesní sdružení sdružující vedle ostatních členů i některé z velkoobchodních prodejců, kteří podepsali obecné prodejní podmínky, podala takové stížnosti, nemůže postačovat k prokázání toho, že všichni velkoobchodní prodejci si skutečně nepřáli nebo si od data podání těchto stížností přestali přát dohodnout se s GW.

89 Nemůže být tedy přijat argument, že GW a velkoobchodní prodejci, kteří podepsali obecné prodejní podmínky, neprojevili shodnou vůli.

90 Z výše uvedeného vyplývá, že se s ohledem na argumenty GSK nezdá, že by Komise existenci dohody shledala neprávem.

3. K existenci omezení hospodářské soutěže

a) Obsah Rozhodnutí

91 Komise v bodech 116 až 143 a 189 odůvodnění Rozhodnutí uvedla, že cílem a účinkem článku 4 obecných prodejních podmínek je omezení hospodářské soutěže.

92 Komise v rámci přezkumu zaprvé cíle tohoto smluvního ujednání nejprve uvedla, v bodě 116 odůvodnění Rozhodnutí, že toto ujednání směřuje k omezení paralelního obchodu s léčivými přípravky uváděnými na trh GW mezi Španělskem a ostatními členskými státy. Rovněž konstatovala, v bodě 117 odůvodnění Rozhodnutí, že porovnání mezi cenou 4 A použitelnou na léčivé přípravky určené k dalšímu prodeji a úhradě ve Španělsku a cenou 4 B použitelnou na léčivé přípravky určené k dalšímu prodeji nebo úhradě v jiných členských státech odhaluje, že účinkem použití této podmínky bylo vyloučení nebo narušení paralelního obchodu.

93 Komise dále shledala, v bodech 117 až 119 Rozhodnutí, že článek 4 obecných prodejních podmínek vyvolal ve značném počtu případů účinky odpovídající účinkům zákazu vývozu, přičemž v jiných případech bránil paralelnímu obchodu téměř stejně, jak by působil systém dvojí ceny. Rovněž se domnívala v bodech 120 až 123 odůvodnění Rozhodnutí, že existence státní regulace ve Španělsku týkající se podmínek stanovení velkoobchodních cen léčivých přípravků hrazených v rámci národního systému zdravotního pojištění, nemůže tuto analýzu změnit.

94 Komise nakonec v bodech 124 a 125 odůvodnění Rozhodnutí vycházela z toho, že Soudní dvůr a Soud vždy kvalifikovaly dohody obsahující zákaz vývozu, systémy dvojích cen nebo jiná omezení paralelního obchodu, jako dohody s cílem omezit hospodářskou soutěž, takže článek 4 obecných prodejních podmínek je třeba považovat za ujednání, jehož cílem je omezit hospodářskou soutěž.

95 Komise v rámci přezkumu zadruhé účinku článku 4 obecných prodejních podmínek nejprve v bodě 126 odůvodnění Rozhodnutí shledala, že zavedení vyšší velkoobchodní ceny v případě vývozu, ke které se připojují transakční náklady spojené s takovou operací (doprava, nové balení, atd.), směřovalo k omezení paralelního obchodu, který by existoval v nepřítomnosti této ceny.

96 Komise dále v bodech 127 až 135 Rozhodnutí uvedla, že toto ujednání se neomezilo na odstranění narušení hospodářské soutěže přičitatelného Španělskému království a nebylo odůvodněno zvláštními souvislostmi určité právní úpravy.

97 Komise mimoto v bodech 136 až 140 odůvodnění Rozhodnutí uvedla, že účinkem rozdílných cen uvedených v článku 4 obecných prodejních podmínek bylo jednak omezení svobody jednání velkoobchodních prodejců působících v členském státě, z něhož paralelní obchod pochází, a jednak omezení hospodářské soutěže mezi těmito velkoobchodními prodejci a distributory působícími v členském státě, který je cílem tohoto paralelního obchodu.

98 Komise nakonec v bodech 141 až 143 odůvodnění Rozhodnutí zmínila rozsah, v němž měnové kolísání v období 1996–1998 přispělo k paralelnímu obchodu, zvláště mezi Španělskem a Spojeným královstvím.

b) Argumenty účastníků řízení

99 GSK v zásadě uplatňuje, že článek 4 obecných obchodních podmínek neomezuje hospodářskou soutěž.

100 Zaprvé tvrdí, že hospodářská soutěž je v odvětví léčivých přípravků hrazených v rámci národních systémů zdravotního pojištění i bez dalšího narušena a že článek 4 obecných prodejních podmínek směřuje pouze k nápravě této situace, která je způsobena jednak existencí státní regulace v oblasti cen uvedených léčivých přípravků a jednak neexistencí právní úpravy Společenství směřující k harmonizaci této oblasti.

101 Zadruhé GSK uvádí, že cílem článku 4 obecných prodejních podmínek není omezit hospodářskou soutěž a že Komise neprokázala, že má takový cíl, s ohledem na zvláštnosti relevantního trhu a obecněji na právní a hospodářský kontext tohoto ujednání.

102 Komise, podporovaná vedlejšími účastníky, zpochybňuje opodstatněnost těchto argumentů. Má za to, že správně shledala, že cílem a účinkem článku 4 obecných prodejních podmínek, který mohl vyloučit nebo narušit paralelní obchod, bylo narušit hospodářskou soutěž.

c) Závěry Soudu

103 GSK nezpochybňuje věcnou správnost skutkových zjištění, ze kterých vycházela Komise pro účely použití čl. 81 odst. 1 ES, ale posouzení skutkových zjištění tímto orgánem. Všechny její výtky se v zásadě vztahují k důsledkům, které mají být vyvozeny v rámci analýzy existence omezení hospodářské soutěže, z právního a hospodářského kontextu v odvětví léčivých přípravků. Konkrétněji se tyto výtky týkají zaprvé stavu hospodářské soutěže před účinností článku 4 obecných prodejních podmínek a zadruhé omezení hospodářské soutěže přičítaného tomuto ujednání.

Ke stavu hospodářské soutěže před účinností článku 4 obecných prodejních podmínek

104 Jak GSK správně uplatňuje, odvětví léčivých přípravků hrazených v rámci národního systému zdravotního pojištění je v řadě členských států stále charakterizováno existencí právní úpravy, která jde nad rámec pouhé regulace hospodářské činnosti, zejména v oblasti cen (rozsudek Soudního dvora ze dne 29. listopadu 1983, Roussel a další, 181/82, Recueil, s. 3849, bod 8). Souběžná existence těchto rozdílných státních regulací může narušovat hospodářskou soutěž (rozsudek Soudního dvora ze dne 5. prosince 1996, Merck a Beecham, C‑267/95 a C‑268/95, Recueil, s. I‑6285, bod 47). Krom toho směřuje k podpoře určitého uzavírání vnitrostátních trhů v této oblasti (viz obdobně rozsudek Soudního dvora ze dne 16. prosince 1975, Suiker Unie a další v. Komise, 40/73 až 48/73, 50/73, 54/73 až 56/73, 111/73, 113/73 a 114/73, Recueil, s. 1663, bod 24).

105 Nicméně v souladu s judikaturou citovanou v bodech 67 až 70 výše se čl. 81 odst. 1 ES nepoužije pouze pokud odvětví, na které se vztahuje dohoda, podléhá regulaci vylučující prostor pro hospodářskou soutěž, která může být touto dohodou vyloučena, narušena nebo omezena.

106 V projednávaném případě však existuje hospodářská soutěž mezi výrobci léčivých přípravků, která se týká jiných aspektů, než je cena, zejména inovace (rozsudek Roussel, bod 104 výše, bod 9), jak to zdůraznila GSK ve svých spisech a během jednání.

107 Mimoto může existovat hospodářská soutěž mezi výrobcem a jeho distributory nebo mezi paralelními obchodníky a vnitrostátními distributory, která právě využívá značných cenových rozdílů, ke kterým přispívají dotyčné státní regulace a která, pokud jsou léčivé přípravky chráněny patentem poskytujícím jeho držiteli dočasný monopol, je až do uplynutí platnosti tohoto patentu jedinou formou hospodářské soutěže v oblasti cen, připadající v úvahu, pokud jde o takové léčivé přípravky, jak GSK rovněž zdůraznila ve svých spisech.

108 Jelikož tedy stav regulace popsaný GSK může hospodářskou soutěž omezit, avšak nikoliv ji vyloučit, nemá za následek nepoužitelnost čl. 81 odst. 1 ES.

K omezení hospodářské soutěže přičítanému článku 4 obecných prodejních podmínek

109 Vzhledem k tomu, že GSK uplatňuje, že Komise správně nezohlednila příslušný právní a hospodářský kontext, když zkoumala existenci omezení hospodářské soutěže, je třeba předem poznamenat, že hospodářskou soutěží uvedenou v čl. 3 odst. 1 písm. g) ES a článku 81 ES se rozumí účinná hospodářská soutěž, tedy stupeň hospodářské soutěže, který je nezbytný k dosažení cílů Smlouvy. Její intenzita se může lišit v závislosti na povaze dotčeného výrobku a struktuře relevantního trhu. Krom toho tyto parametry mohou mít rozdílný význam, jelikož hospodářská soutěž v rámci cen není jedinou účinnou formou hospodářské soutěže, ani formou hospodářské soutěže, která má mít za všech okolností absolutní prioritu (rozsudek Soudního dvora ze dne 25. října 1977, Metro v. Komise, 26/76, Recueil, s. 1875, dále jen „rozsudek Metro I“, body 20 a 21, a rozsudek CIF, bod 66 výše, bod 68).

110 V důsledku toho posuzování omezení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES musí zohlednit skutečný rámec, a tedy právní a hospodářský kontext dohody, které je toto omezení přičítáno. Tato povinnost se vztahuje k posouzení jak cíle, tak účinku dohody (rozsudek Société technique minière, bod 55 výše, s. 359 a 360, rozsudky Soudního dvora ze dne 13. července 1966, Consten a Grundig v. Komise, 56/64 a 58/64, Recueil, s. 429, 497, a ze dne 12. prosince 1995, Oude Luttikhuis a další, C‑399/93, Recueil, s. I‑4515, bod 20).

111 Pokud tedy přezkum ustanovení dohody provedený v jejich právním a hospodářském kontextu sám o sobě odhalí existenci zhoršení hospodářské soutěže, lze předpokládat, že cílem této dohody je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže (viz rozsudek Société technique minière, bod 55 výše, s. 359 a 362, a rozsudek Consten a Grundig v. Komise, bod 110 výše, s. 497), takže není nutné zkoumat její účinek (rozsudek Consten a Grundig v. Komise, bod 110 výše, s. 496 a rozsudek Komise v. Anic Participazioni, bod 75 výše, bod 99).

112 Naopak, pokud se o takový případ nejedná, je nezbytné přezkoumat účinek této dohody a právně dostačujícím způsobem prokázat, že skutečně nebo potenciálně vylučuje, omezuje nebo narušuje hospodářskou soutěž (rozsudek Société technique minière, bod 55 výše, s. 359, 360 a 362 a rozsudek Soudního dvora ze dne 28. května 1998, Deere v. Komise, C‑7/95 P, Recueil, s. I‑3111, body 75 a 77).

113 V projednávané věci je třeba postupně přezkoumat argumenty GSK týkající se cíle a účinku článku 4 obecných prodejních podmínek.

– K existenci protisoutěžního cíle

114 GSK nezpochybňuje, že článek 4 obecných prodejních podmínek byl vytvořen se záměrem omezit paralelní obchod s 82 léčivými přípravky uváděnými na trh GW mezi jednak Španělskem a jednak dalšími členskými státy, zvláště Spojeným královstvím.

115 Z judikatury vyplývá, že dohody, které v konečném důsledku směřují k zákazu paralelního obchodu, musí být v zásadě považovány za dohody s cílem vyloučit hospodářskou soutěž (rozsudek Consten a Grundig v. Komise, bod 110 výše, s. 496 až 498, rozsudky Soudního dvora ze dne 1. února 1978, Miller International v. Komise, 19/77, Recueil, s. 131, body 7 a 18; ze dne 12. července 1979, BMW Belgium v. Komise, 32/78, 36/78 a 82/78, Recueil, s. 2435, body 20 až 28 a 31 a Sandoz Prodotti Farmaceutici v. Komise, bod 76 výše, bod 16).

116 Z judikatury rovněž vyplývá, že dohody, které jasně směřují k znevýhodňujícímu zacházení ve vztahu k paralelnímu obchodu, musí být v zásadě považovány za dohody s cílem omezit hospodářskou soutěž (rozsudky Soudního dvora ze dne 8. listopadu 1983, IAZ a další v. Komise, 96/82 až 102/82, 104/82, 105/82, 108/82 a 110/82, Recueil, s. 3369, body 23 až 25 a ze dne 6. dubna 2006, General Motors v. Komise C‑551/03 P, Sb. rozh. s. I‑3173, body 67 a 68).

117 Nicméně GSK správně tvrdí, že s ohledem na právní a hospodářský kontext Komise nemohla vycházet z pouhé skutečnosti, že článek 4 obecných prodejních podmínek zavedl systém rozdílných cen směřující k omezení paralelního obchodu, aby učinila závěr, že cílem tohoto článku bylo omezení hospodářské soutěže.

118 Cílem čl. 81 odst. 1 ES, který je základním ustanovením nezbytným k plnění úkolů svěřených Komisi, zejména za účelem fungování vnitřního trhu (rozsudky Soudního dvora ze dne 1. června 1999, Eco Swiss, C‑126/97, Recueil, s. I‑3055, bod 36, a ze dne 20. září 2001, Courage a Crehan, C‑453/99, Recueil, s. I‑6297, bod 20), je totiž zabránit podnikům, aby tím, že mezi sebou nebo s třetími osobami omezí hospodářskou soutěž, snižovaly blahobyt konečného spotřebitele dotčených výrobků (rozsudek Soudu ze dne 7. června 2006, Österreichische Postsparkasse a Bank für Arbeit und Wirtschaft v. Komise, T‑213/01 a T‑214/01, Sb. rozh. s. II‑1601, bod 115, viz rovněž v tomto smyslu rozsudek Consten a Grundig v. Komise, bod 110 výše, s. 493, a rozsudek Soudního dvora ze dne 20. června 1978, Tepea v. Komise, 28/77, Recueil, s. 1391, bod 56). Během jednání Komise ostatně několikrát zdůraznila, že takové bylo hledisko, z něhož prováděla svůj přezkum daného případu, v první řadě když dospěla k závěru, že obecné prodejní podmínky zcela zřejmě omezují blahobyt spotřebitelů, a dále když se v druhé řadě zabývala otázkou, zda toto omezení je vyváženo zvýšením účinnosti ku prospěchu spotřebitele.

119 V důsledku toho použití čl. 81 odst. 1 ES na projednávaný případ nemůže záviset výlučně na skutečnosti, že dotyčná dohoda směřuje k omezení paralelního obchodu s léčivými přípravky nebo k rozdělení společného trhu, což jsou znaky umožňující učinit závěr, že ovlivňuje obchod mezi členskými státy, ale krom toho vyžaduje analýzu směřující ke zjištění, zda má za cíl nebo účinek vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na relevantním trhu k újmě konečného spotřebitele. Jak vyplývá z judikatury citované v bodech 111 a 112 výše, tato analýza, která může být zkrácena, pokud ustanovení dohody sama o sobě ukazují existenci zhoršení hospodářské soutěže, jak Komise uvedla během jednání, musí být, pokud se o takový případ nejedná, naopak dokončena podle toho, co vyžadují okolnosti projednávané věci (rozsudek Société technique minière, bod 55 výše, s. 358 až 361, a rozsudek Consten a Grundig v. Komise, bod 110 výše, s. 495 až 498).

120 Zejména v rozsudku Consten a Grundig v. Komise, bod 110 výše, který položil základ judikatury citované v bodech 115 a 116 výše, Soudní dvůr nerozhodl, v rozporu s tím, co tvrdila Komise ve svých spisech, že dohoda směřující k omezení paralelního obchodu musí být považována ve své podstatě, tedy nezávisle na jakékoliv analýze hospodářské soutěže, za dohodu s cílem omezit hospodářskou soutěž. Naopak Soudní dvůr se omezil zaprvé na závěr, že dohoda mezi výrobcem a distributorem, která směřuje k obnovení vnitrostátního rozdělení obchodu mezi členskými státy by mohla být v rozporu s nejzákladnějšími cíli Společenství (s. 494), přičemž tato úvaha vedla Soudní dvůr k zamítnutí žalobního důvodu vycházejícího z nepoužitelnosti čl. 81 odst. 1 ES na vertikální dohody (s. 492 až 494). Soudní dvůr zadruhé provedl zkrácenou, ale skutečnou analýzu hospodářské soutěže, v jejímž průběhu zejména poukázal na to, že dotčená dohoda směřuje k vyloučení jakékoliv možnosti hospodářské soutěže na úrovni velkoobchodního prodeje za účelem uplatňování cen, které nepodléhají účinné hospodářské soutěži, přičemž tato úvaha jej vedla k zamítnutí žalobního důvodu vycházejícího z neexistence omezení hospodářské soutěže (s. 496 až 498).

121 Je-li od té doby nesporné, že paralelní obchod požívá určité ochrany, nejedná se tedy o paralelní obchod jako takový, ale, jak rozhodl Soudní dvůr, o paralelní obchod jakožto jednak podporující rozvoj obchodní výměny a jednak posilující hospodářskou soutěž (rozsudek Soudního dvora ze dne 16. ledna 1992, X, C‑373/90, Recueil, s. I‑131, bod 12), tedy pokud jde o tento druhý aspekt, jakožto poskytující konečným spotřebitelům výhody účinné hospodářské soutěže v rámci zásobování a cen (rozsudek Tepea v. Komise, bod 118 výše, body 43 a 56). Je-li tudíž nesporné, že dohoda směřující k omezení paralelního obchodu musí být v zásadě považována za dohodu s cílem omezit hospodářskou soutěž, je tomu tak jen v rozsahu, v němž lze předpokládat, že zbavuje konečné spotřebitele těchto výhod.

122 S ohledem na právní a hospodářský kontext obecných prodejních podmínek GSK však nelze předpokládat, že tyto podmínky zbavují konečné spotřebitele léčivých přípravků takových výhod. Velkoobchodní prodejci, jejichž funkcí je, jak rozhodl Soudní dvůr, zajišťovat maloobchodním prodejcům dodávky podléhající hospodářské soutěži mezi výrobci (rozsudek Metro I, bod 109 výše, bod 40), jsou totiž hospodářskými činiteli působícími v rámci hodnotového řetězce na zprostředkovatelské úrovni a mohou si ponechat cenové výhody plynoucí z paralelního obchodu, v kterémžto případě tyto výhody nejsou přeneseny na konečné spotřebitele.

123 Popis tohoto kontextu se nachází v části I Rozhodnutí věnované skutkovým zjištěním a konkrétněji v podčásti F nazvané „Paralelní obchod s léčivými přípravky ve Společenství: dopad vnitrostátních právních úprav a měnového kolísání“, a podčásti G nazvané „Paralelní obchod s výrobky GW ve Společenství: dopad na její prodejní podmínky“.

124 Ze znění tohoto ustanovení vyplývá, že hlavní rysy právního a hospodářského kontextu, jak GSK uznala jak ve svých spisech, tak během jednání, jsou následující.

125 Zaprvé, podle bodů 31, 36 a 50 odůvodnění Rozhodnutí cena léčivých přípravků hrazená v rámci národních systémů zdravotního pojištění není tvořena na základě hospodářské soutěže v celém Společenství, ale je přímo určena v rámci správního řízení ve většině členských států a nepřímo kontrolována dalšími členskými státy.

126 Zadruhé podle bodu 31 odůvodnění Rozhodnutí je sbližování vnitrostátních právních předpisů použitelných v této oblasti v současné době omezené. Ve skutečnosti se směrnice 89/105 omezuje na to, že stanoví, že určování cen těchto léčivých přípravků, pokud vyplývá z vnitrostátního práva, musí být uskutečněno v rámci transparentního řízení a musí vycházet z objektivních a ověřitelných kritérií. Pokud jde o ostatní, podle bodu 50 odůvodnění Rozhodnutí může vnitrostátní právo stanovit zohlednění různých kritérií v závislosti na politice sledované dotyčným členským státem v oblasti veřejného zdraví a financování národního systému zdravotního pojištění, jak rovněž uvádí směrnice 89/105. Tak je tomu zejména v případě španělského práva, které podle bodů 37 a 38 odůvodnění Rozhodnutí upravuje přímé stanovení maximálních velkoobchodních cen a nepřímé stanovení maximálních maloobchodních cen. Britské právo zase neupravuje stanovení cen, ale, podle bodů 44 až 46 odůvodnění Rozhodnutí, kontrolu zisků farmaceutických společností.

127 Zatřetí, podle bodů 29 až 31 a 34 odůvodnění Rozhodnutí, rozdíly mezi vnitrostátními ustanoveními vztahujícími se na tuto oblast jsou strukturální příčinou existence značných cenových rozdílů mezi členskými státy.

128 Začtvrté, podle bodů 30, 32 a 53 odůvodnění Rozhodnutí, kolísání měnových kurzů je konjunkturální příčinou existence těchto cenových rozdílů. Tento jev, který se ke dni 6. března 1998, kdy GSK oznámila Komisi obecné prodejní podmínky, potenciálně dotýkal všech členských států Společenství, se ke dni 8. května 2001, kdy Komise přijala Rozhodnutí, dotýkal ještě stále Spojeného království, Dánska a Švédska, jak vyplývá z bodu 53 odůvodnění Rozhodnutí.

129 Zapáté tyto cenové rozdíly jsou samy příčinou paralelního obchodu s léčivými přípravky ve Společenství, podle bodu 29 odůvodnění Rozhodnutí. Hlavními členskými státy, které jsou cílem tohoto paralelního obchodu, jsou podle bodů 33 a 34 odůvodnění Rozhodnutí Dánsko, Nizozemsko a Spojené království.

130 Zašesté některé členské státy přijaly ustanovení, která nezávisle na otázce, zda je jejich cílem podpořit paralelní obchod, jak Komise uvádí v bodech 31, 33, 34, 36 a 52 odůvodnění Rozhodnutí, ale jak GSK zpochybňuje, mohou mít takový účinek. O takový případ jde zejména ve Spojeném království, kde, jak uvádí bod 49 odůvodnění Rozhodnutí, National Health Service automaticky hradí lékárníkům částku odpovídající ceně, za kterou výrobce uvádí svůj léčivý přípravek na britský trh, paušálně sníženou o 4 až 5 % s předpokladem, že toto snížení odpovídá úsporám dosaženým lékárníky, když nakupují jinde za nižší cenu.

131 Zasedmé, jak vyplývá z bodů 31 a 51 Rozhodnutí, pacient obecně hradí pouze omezenou část, která je odlišná v každém členském státě, ceny léčivých přípravků hrazených v rámci národního systému zdravotního pojištění, které užívá. Národní systém zdravotního pojištění hradí podstatnou část této ceny. Takový je zejména případ Spojeného království, kde podle bodu 48 odůvodnění Rozhodnutí pacient platí 6 liber šterlinků (GBP) za každý léčivý přípravek, pokud nepatří do kategorie osob, které jsou vyňaty z povinnosti takové platby.

132 Komise odkazuje na některé aspekty tohoto popisu v rámci přezkumu cíle článku 4 obecných prodejních podmínek. Odkazuje na ně tak v bodě 117 odůvodnění Rozhodnutí za účelem prokázání dopadu tohoto ujednání na paralelní obchod, který není zpochybněn. Odkazuje na ně rovněž v bodě 121 odůvodnění Rozhodnutí za účelem vysvětlení, že v rozporu s tím, co tvrdí GSK, mají farmaceutické společnosti vyjednávací sílu v rámci španělského řízení o stanovení velkoobchodních cen léčivých přípravků.

133 Nicméně Komise v žádné fázi nezkoumá zvláštní a zásadní charakteristickou vlastnost tohoto odvětví, která vyplývá ze skutečnosti, že ceny dotčených výrobků podléhající kontrole členských států, které je stanoví přímo nebo nepřímo na úrovni, kterou považují za vhodnou, jsou ve Společenství stanoveny na strukturálně rozdílných úrovních a na rozdíl od ceny ostatního spotřebního zboží, které Komise uvedla ve svých spisech a během jednání, jako je sportovní zboží nebo motocykly, v každém případě a ve značné míře nadále nepodléhají volnému působení nabídky a poptávky.

134 Tato okolnost brání tomu, aby bylo možné předpokládat, že paralelní obchod má dopad na ceny uplatňované vůči konečným spotřebitelům léčivých přípravků hrazených v rámci národních systémů zdravotního pojištění a že jim z tohoto důvodu přináší citelnou výhodu, která je obdobná výhodě, jež by existovala, pokud by tyto ceny byly určovány nabídkou a poptávkou.

135 Ostatně Komise sama připouští prima facie dvojznačný dopad paralelního obchodu s léčivými přípravky na blahobyt konečných spotřebitelů, jelikož ve svém sdělení COM(1998) 588 konečné, ze dne 25. listopadu 1999, o jednotném trhu s léčivými přípravky, které je citováno v bodě 161 odůvodnění Rozhodnutí a zmiňováno účastníky řízení v jejich spisech a odpovědích na písemné otázky Soudu, uvádí, že nemůže-li mít paralelní obchod dynamický dopad na ceny, je neúčinný, jelikož větší část finančního zisku, byť nikoli celý tento zisk, připadne osobě, která uskutečňuje paralelní obchod, a nikoli systému zdravotní péče nebo pacientovi (s. 6).

136 Nelze mít tedy za to, že přezkum článku 4 obecných prodejních podmínek, který je podle GSK určen k zajištění toho, aby velkoobchodní cena stanovená Španělským královstvím byla skutečně uplatňována pouze ve vztahu k léčivým přípravkům, u kterých byla legálně stanovena, sám o sobě ukazuje, že je vyloučena, omezena nebo narušena hospodářská soutěž.

137 Zdá se, že žádný z argumentů Komise a vedlejších účastníků řízení nemůže tento závěr vyvrátit.

138 Komise se zejména nemůže, jak to učinila v bodech 118 a 119 Rozhodnutí a ve svých spisech, omezit na prokázání spojitosti s dohodami, které měla možnost zkoumat ve své předchozí rozhodovací praxi, a domnívat se, že článek 4 obecných prodejních podmínek se těmto dohodám podobá nebo je s nimi srovnatelný. Tento postup totiž v konečném výsledku přehlíží ty složky právního a hospodářského kontextu popsaného výše, které v rozhodnutích vydaných podle čl. 81 odst. 1 ES, na která odkazuje Komise, chybí.

139 Krom toho Komise v bodech 120 až 123 odůvodnění Rozhodnutí a ve svých spisech nesprávně uplatňuje, že existence španělské právní úpravy týkající se stanovení velkoobchodních cen léčivých přípravků není v konečném důsledku určující s ohledem na vyjednávací sílu, kterou tato úprava vyhrazuje farmaceutickým společnostem. Navíc ve svých spisech nesprávně uvádí, že souběžná existence státních regulací v této oblasti také není s ohledem na judikaturu určující (rozsudek BMW Belgie v. Komise, bod 115 výše, bod 5, a rozsudek Soudu ze dne 19. května 1999, BASF v. Komise, T‑175/95, Recueil, s. II‑1581, body 121 až 123 a 136).

140 I za předpokladu, že španělská právní úprava vyhrazuje farmaceutickým společnostem určitou vyjednávací sílu, jak během jednání tvrdila Komise i vedlejší účastníci, nic to totiž nemění na skutečnosti, že existence takové úpravy a její souběh s úpravami ostatních členských států má podstatný vliv na základní parametr hospodářské soutěže (viz obdobně rozsudek Suiker Unie a další v. Komise, bod 104 výše, body 17 a 71), což je složkou kontextu, která v analýze hospodářské soutěže nemůže chybět.

141 Nemůže být tedy učiněna žádná paralela mezi věcmi uvedenými Komisí, které se týkají, jak sama Komise poznamenala během jednání, opatření omezujících ceny nových vozidel (rozsudek BMW Belgie v. Komise, bod 115 výše, bod 5) nebo ceny výrobků opětovného nátěru vozidel (rozsudek BASF v. Komise, bod 139 výše, bod 123) platných v jediném členském státě Společenství, a projednávanou věcí, která je charakterizována skutečností, že ceny dotčených výrobků stanovené s konečnou platností členským státem strukturálně unikají působení nabídky a poptávky a jsou v celém Společenství stanoveny na strukturálně rozdílných úrovních, bez ohledu na zbytkovou hospodářskou soutěž, která se může projevit prostřednictvím paralelního obchodu.

142 Nakonec z bodu 75 rozsudku General Motors v. Komise, bod 116 výše, uvedeného Komisí v jejích odpovědích na písemné otázky Soudu, nelze dovodit, že je nutné zcela odhlédnout od skutkového stavu, který byl připomenut v předchozím bodě.

143 Z bodu 75 tohoto rozsudku totiž vyplývá, že neexistence daňové harmonizace nebrání závěru, že cílem dohody určené k omezení paralelního obchodu s motorovými vozidly je omezení hospodářské soutěže, i když měla, jak během jednání poznamenala Komise, dopad na hospodářskou soutěž v daném odvětví. Naproti tomu z něj nijak nevyplývá, že dotčené státní regulace v projednávané věci jsou bezvýznamné pro analýzu hospodářské soutěže, když jejich cílem je vynětí tvorby cen léčivých přípravků hrazených v rámci národních systémů zdravotního pojištění z hospodářské soutěže.

144 Vedlejší účastníci se nemohou užitečně dovolávat toho, že státní regulace ve skutečnosti nesměřují k vynětí tvorby cen těchto léčivých přípravků z působení nabídky a poptávky, ale ke zmírnění nedostatku hospodářské soutěže z důvodu váhy farmaceutických společností na trhu a k zajištění existence spravedlivých cen, jak učinili během jednání.

145 Pokud je totiž soudu Společenství předložena žaloba na zrušení rozhodnutí Komise uplatňujícího pravidla hospodářské soutěže, soud Společenství vykonává v souladu s článkem 230 ES přezkum legality tohoto rozhodnutí. Argumenty vedlejších účastníků však jsou založeny na skutkových okolnostech, které Komise v Rozhodnutí neuvedla a tím spíše ani nezkoumala. Soudu nepřísluší nahradit Komisi a bez dalšího tyto skutkové okolnosti přezkoumat.

146 Tyto argumenty by navíc měly být konfrontovány s argumenty GSK, podle kterých státní regulace v oblasti patentů umožňuje farmaceutickým společnostem získat zpět výdaje na výzkum a vývoj (dále jen „V&V“) tím, že jim poskytuje dočasný monopol, po jehož ukončení výrobci generických léčivých přípravků obnovují hospodářskou soutěž v rámci cen, takže paralelní obchodníci, kteří na trhu působí v omezené době platnosti patentů, jsou nositeli umělé, a nikoliv účinné hospodářské soutěže ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. g) ES a článku 81 ES.

147 V důsledku toho hlavní závěr Komise, podle kterého článek 4 obecných prodejních podmínek má být považován za ustanovení zakázané čl. 81 odst. 1 ES v rozsahu, v němž má za cíl omezit paralelní obchod, nemůže být přijat. Jelikož ceny dotčených léčivých přípravků jsou ve velké míře vyňaty z volného působení nabídky a poptávky z důvodu platné právní úpravy a jsou stanoveny nebo kontrolovány veřejnými orgány, nelze mít bez dalšího za dané, že paralelní obchod směřuje k jejich snížení, a tedy ke zvýšení blahobytu konečných spotřebitelů. Analýza ustanovení článku 4 obecných prodejních podmínek provedená v tomto kontextu tedy neumožňuje předpokládat, že toto ujednání, které směřuje k omezení paralelního obchodu, tak směřuje ke snížení blahobytu konečných spotřebitelů. V této situaci, která je z velké části nová, tedy povahu této dohody jako omezující hospodářskou soutěž nelze dovodit pouze z jejího znění, vykládaného v jeho kontextu, a je nezbytně nutné přihlédnout i k jejím účinkům, byť i jen za účelem ověření toho, co tento výklad umožnil regulačnímu orgánu předpokládat.

– K existenci protisoutěžního účinku

148 Přezkum dopadu dohody na hospodářskou soutěž zaprvé vyžaduje vymezení relevantního trhu nebo relevantních trhů jak z věcného, tak ze zeměpisného hlediska (rozsudek Soudního dvora ze dne 28. února 1991, Delimitis, C‑234/89, Recueil, s. I‑935, body 15, 16 a 18).

149 Pokud jde v projednávaném případě o relevantní výrobkový trh, Komise v bodech 112 a 113 odůvodnění Rozhodnutí měla za to, že s ohledem na připomínky GSK, podle kterých povaha a dosah paralelního obchodu a obecných prodejních podmínek mohou svědčit o existenci výrobkového trhu zahrnujícího všechny léčivé přípravky vydávané na lékařský předpis, není nezbytné přesně vymezit tržní podíly GW u každého z 82 dotčených léčivých přípravků. Jelikož Komise během jednání zpochybnila existenci vyjádření GSK, o která se opírají tyto body odůvodnění, je namístě konstatovat, že znění doplňujícího oznámení ukazuje, že Rozhodnutí není v této otázce stiženo nesprávným skutkovým zjištěním.

150 Pokud jde o relevantní zeměpisný trh, Komise měla v bodě 114 odůvodnění Rozhodnutí v konečném důsledku za to, že je třeba jej považovat za vnitrostátní, zejména z toho důvodu, že v členských státech existují rozdíly v právní úpravě cen, ve hrazení, ve strategiích týkajících se označení a balení, v distribučních systémech a ve zvyklostech předepisování léků.

151 Komise neuvedla výslovný výčet trhů dotčených dohodou. Z bodů 112 až 114, 117 a 126 odůvodnění Rozhodnutí nicméně vyplývá, jak Komise uvedla ve svých odpovědích na písemné otázky Soudu, že jde jednak o španělský trh, kde španělští velkoobchodní prodejci mohou nakupovat léčivé přípravky GW, a jednak o všechny vnitrostátní trhy Společenství, na kterých je tito prodejci mohou dále prodávat, tedy trhy, ve vztahu k nimž rozdíl mezi domácí cenou a španělskou cenou postačuje k výdělečnosti paralelního obchodu.

152 GSK nezpochybňuje postup Komise s ohledem na relevantní zeměpisný trh, jak znovu potvrdila během jednání. Je tedy nesporné, že tento trh, který zahrnuje území, na němž jsou objektivní podmínky hospodářské soutěže týkající se dotčeného výrobku, ne-li obdobné, pak alespoň dostatečně homogenní pro všechny hospodářské subjekty (rozsudky Soudního dvora ze dne 14. února 1978, United Brands v. Komise, 27/76, Recueil, s. 207, body 44 a 53, a Soudu ze dne 6. října 1994, Tetra Pak v. Komise, T‑83/91, Recueil, s. II‑755, bod 91), může být v projednávané věci vymezen jako vnitrostátní, zejména s ohledem na rozdíly v právní úpravě cen a hrazení léčivých přípravků.

153 GSK naproti tomu zpochybňuje postoj Komise, pokud jde o relevantní výrobkový trh. Tvrdí, že Komise měla s ohledem na příslušnou španělskou právní úpravu rozlišovat mezi jednak regulovaným trhem zahrnujícím léčivé přípravky určené k dalšímu prodeji a úhradě ve Španělsku a jednak volným trhem zahrnujícím léčivé přípravky určené k dalšímu prodeji a úhradě v jiném členském státě. Tato výtka se však nejeví být opodstatněnou.

154 Z bodů 112 a 113 odůvodnění Rozhodnutí vyplývá, že Komise důkladně neprozkoumala otázku relevantního výrobkového trhu. Na otázku, z jakého rámce úvah vycházela, Komise ve svých odpovědích na písemné otázky Soudu nicméně uvedla, že ačkoli se domnívala, že jelikož mohla konstatovat existenci protisoutěžního cíle, nebylo nutné vymezit relevantní výrobkový trh, provedla stručné vymezení tohoto trhu.

155 Komise ve svých odpovědích a později během jednání rovněž vysvětlila, že v tomto ohledu nepostupovala příliš důkladně, neboť nakonec vycházela z tradiční definice trhu používané v této oblasti, tedy z definice, která je založena na třetí úrovni anatomicko-terapeutické klasifikace (ATC) vypracované European Pharmaceutical Medical Research Association (EphMRA). Tato úroveň odpovídá, jak je uvedeno v bodech 16 a 110 odůvodnění Rozhodnutí, podskupinám definovaným podle terapeutické indikace a farmakologických vlastností dotyčných léčivých přípravků.

156 Když Soud rozhoduje o žalobě na neplatnost aktu Společenství, přísluší mu, aby tento akt sám vyložil, zejména pokud orgán, který jej vydal, předkládá vysvětlení, jakým způsobem je tomuto aktu třeba rozumět (rozsudek Soudního dvora ze dne 2. října 2003, Thyssen Stahl v. Komise, C‑194/99 P, Recueil, s. I‑10821, body 55 a 56). V projednávané věci ze souhrnného znění Rozhodnutí vyplývá, že Komise sice konkludentně, ale nevyhnutelně vycházela z rámce trhu chápaného jako trh distribuce léčivých přípravků hrazených v rámci španělského systému zdravotního pojištění, které mohou být předmětem paralelního obchodu směřujícího do jiných členských států Společenství. Komise tak v bodech 64 až 71 odůvodnění Rozhodnutí obecným způsobem popsala paralelní trh s léčivými přípravky prodávanými GW ve Španělsku a v bodech 72 až 75 odůvodnění Rozhodnutí pak dopad obecných prodejních podmínek na tento jev. Stejným způsobem přezkoumala v bodech 117, 126, 137, 139 a 140 odůvodnění Rozhodnutí omezující účinek článku 4 uvedených podmínek, přičemž zaměřila svou pozornost na příklad osmi léčivých přípravků, které mohou být zvláště předmětem paralelního obchodu, k nimž GSK předložila informace. Nakonec se rovněž stejným způsobem zabývala v bodě 144 odůvodnění Rozhodnutí značným rozsahem tohoto protisoutěžního účinku, jakož i v bodě 146 odůvodnění Rozhodnutí dopadem na obchod mezi členskými státy.

157 Jak vyplývá z bodů 13 a 14 sdělení 97/C 372/03 Komise o definici relevantního trhu pro účely práva hospodářské soutěže (Úř. věst. 1997, C 372, s. 5, body 13 a 14), tento orgán je povinen vymezit relevantní výrobkový trh zejména s ohledem na nahraditelnost jednak na straně poptávky a jednak na straně nabídky.

158 Co se týče prvního aspektu, z čl. 1 písm. a) nařízení Komise (ES) č. 2790/1999 ze dne 22. prosince 1999 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě (Úř. věst. L 336, s. 21; Zvl. vyd. 08/01, s. 364) vyplývá, že v rámci dohody, jako je dohoda v projednávané věci, je třeba zjišťovat jaké výrobky kupující považuje z důvodů jejich vlastností, ceny a zamýšleného použití za vzájemně zaměnitelné nebo nahraditelné.

159 Přitom se nezdá být zjevně nesprávným domnívat se, že kupující, tedy španělský velkoobchodní prodejce, který se může věnovat paralelnímu obchodu, má z tohoto pohledu menší zájem o terapeutickou indikaci a farmakologické vlastnosti každého léčivého přípravku, který od GW nakoupí, než o skutečnost, že všechny tyto léčivé přípravky jsou hrazeny v rámci španělského systému zdravotního pojištění, v důsledku čehož jsou jejich ceny stanoveny španělskými správními orgány. Stejně tak se nezdá být zjevně nesprávným mít za to, že tento kupující má menší zájem o cenu každého z těchto léčivých přípravků jako takovou než o skutečnost, že pro všechny tyto léčivé přípravky existuje mezi Španělskem a cílovým členským státem cenový rozdíl postačující k výdělečnosti paralelního obchodu. Za těchto podmínek není zjevně nesprávné vycházet z toho, že všechny léčivé přípravky hrazené v rámci španělského systému zdravotního pojištění, jejichž další prodej přináší zisk z důvodu cenových rozdílů, které existují mezi Španělskem a cílovým členským státem, představují výrobkový trh.

160 Pokud jde o druhý aspekt, lze konstatovat, jak vyplývá z připomínek GSK, na nichž Komise založila body 112 a 113 odůvodnění Rozhodnutí, že článek 4 obecných prodejních podmínek byl koncipován tak, aby obecným způsobem řešil otázku paralelního obchodu s léčivými přípravky prodávanými GW mezi Španělskem a členskými státy, vůči kterým může být tato činnost pro španělské velkoobchodní prodejce výdělečná.

161 Existence španělské právní úpravy se tedy z pohledu jak kupujících, tak GSK, jeví spíše jako faktor, který propůjčuje relevantnímu výrobkovému trhu jeho jednotnost, než jako skutečnost, která by měla vést k rozlišení mezi trhem distribuce léčivých přípravků určených k domácí spotřebě, který je regulovaný, a trhem distribuce léčivých přípravků určených k vývozu, který je volný. Rozlišení navrhované GSK ve skutečnosti souvisí spíše se zjevně územní povahou španělské právní úpravy a k vnitrostátní dimenzi relevantního zeměpisného trhu, jak ostatně GSK během jednání připustila.

162 Zadruhé je třeba zkoumat skutečné nebo potenciální účinky dohody na hospodářskou soutěž. Tento přezkum předpokládá srovnání situace hospodářské soutěže vyplývající z dohody se situací hospodářské soutěže, která by existovala, kdyby k dohodě nedošlo (rozsudek Société technique minière, bod 55 výše, s. 360, a rozsudek Deere v. Komise, bod 112 výše, bod 76).

163 V projednávaném případě je třeba rovnou poznamenat, že z bodů 26 a 28 odůvodnění Rozhodnutí vyplývá, že použití obecných prodejních podmínek, které vstoupily v účinnost dne 9. března 1998, bylo pozastaveno dne 16. října 1998 a zůstalo pozastaveno až do data přijetí Rozhodnutí, jak účastníci řízení připomněli během jednání. V důsledku toho je třeba přezkum Komise vyložit jako zaměřený zejména na jejich potenciální dopad na hospodářskou soutěž, jak se účastníci řízení shodli během jednání.

164 V tomto ohledu GSK připouští, že účinkem článku 4 obecných prodejních podmínek může být omezení paralelního obchodu, ale zpochybňuje, že jeho účinkem je nebo může být omezení hospodářské soutěže. Hlavní argumenty, které předkládá, se v zásadě týkají čtyř aspektů odůvodnění Rozhodnutí Komise. Zaprvé skutečnost, že článek 4 obecných prodejních podmínek omezuje paralelní obchod a narušuje svobodu jednání španělských velkoobchodních prodejců neznamená sama o sobě, že jeho účinkem je omezení hospodářské soutěže. Zadruhé, s ohledem na právní a hospodářský kontext tohoto ujednání, skutečnost, že zavádí systém rozdílných cen neznamená sama o sobě, že jeho účinkem je omezení hospodářské soutěže. Zatřetí, Komise se spokojila se závěrem, že toto ujednání omezuje paralelní obchod, narušuje svobodu jednání španělských velkoobchodních prodejců a ukládá rozdílné ceny, a tudíž právně dostačujícím způsobem neprokázala, že jeho účinkem je omezení hospodářské soutěže. Začtvrté Komise v každém případě nezohlednila skutečnost, že článek 4 obecných prodejních podmínek se omezuje na odstranění narušení hospodářské soutěže přičitatelného Španělskému království.

165 Je třeba určit, zda tyto různé výtky ukazují, že Rozhodnutí nesprávně shledalo, že účinkem článku 4 obecných prodejních podmínek je omezení hospodářské soutěže.

166 Zaprvé je nesporné, že jak uvádí bod 126 odůvodnění Rozhodnutí, účinkem tohoto ujednání je omezení paralelního obchodu s léčivými přípravky, které GW uvádí na trh ve Španělsku. V řadě případů totiž cenu 4 A, která je podstatně nižší než ceny platné v některých jiných členských státech než ve Španělsku, nahrazuje cenou 4 B, která se liší minimálně nebo vůbec. V tomto rozsahu odstraňuje nebo snižuje zisk, který by španělští velkoobchodní prodejci mohli získat uskutečňováním vývozu.

167 Je třeba nicméně připomenout, že skutečnost, posuzovaná sama o sobě, že dohoda má nebo může mít za účinek omezení paralelního obchodu, nutně svědčí o ovlivnění obchodu mezi členskými státy, ale nikoliv nezbytně o omezení hospodářské soutěže. O takovém omezení svědčí až dopady, které toto omezení paralelního obchodu má nebo může mít na jeden nebo druhý aspekt hospodářské soutěže, jakým je kvalita, v níž je výrobek dodáván, nebo cena, za kterou je prodáván (viz v tomto smyslu rozsudek Tepea v. Komise, bod 118 výše, body 41, 43 a 56).

168 Skutečnost, že při neexistenci článku 4 obecných prodejních podmínek by španělští velkoobchodní prodejci byli schopni nakupovat léčivé přípravky za velkoobchodní cenu stanovenou španělskými správními orgány nezávisle na členském státu, v němž jsou léčivé přípravky určeny k dalšímu prodeji, a na národním systému zdravotního pojištění, v jehož rámci mají být hrazeny, a prodávat je dále ve všech členských státech, v nichž je cena v porovnání s cenou španělskou dostatečně vyšší k tomu, aby s ohledem na transakční náklady mohli uskutečnit zisk, tedy neumožňuje, nezávisle na jakémkoliv přezkumu otázky, v jaké míře paralelní obchod přispívá k hospodářské soutěži v rámci cen s ohledem na roli členských států v této oblasti, shledat existenci omezujícího účinku na hospodářskou soutěž.

169 V důsledku toho GSK správně tvrdí, že po zmínění účinku článku 4 obecných prodejních podmínek na paralelní obchod měla Komise ještě prokázat dopad na hospodářskou soutěž.

170 Zadruhé, není zpochybněno, že jak se uvádí v bodech 137 až 139 odůvodnění Rozhodnutí, účinkem článku 4 obecných prodejních podmínek je omezení svobody jednání španělských velkoobchodních prodejců, zejména svobody vybrat si své zákazníky.

171 Nicméně všechny dohody omezující svobodu jednání jednoho nebo více podniků, kteří se této dohody účastní, nepodléhají nutně zákazu uvedenému v čl. 81 odst. 1 ES (rozsudky Soudního dvora ze dne 19. února 2002, Wouters a další, C‑309/99, Recueil, s. I‑1577, bod 97, a Soudu ze dne 18. září 2001, M6 a další v. Komise, T‑112/99, Recueil, s. II‑2459, bod 76). Zejména každá dohoda uzavřená mezi hospodářskými subjekty působícími na rozdílných úrovních výrobního a distribučního řetězce tyto subjekty váže, a v důsledku toho je omezuje v jejich svobodě jednání podle podmínek, které stanoví. V projednávané věci, ať je cena, za kterou španělští velkoobchodní prodejci souhlasí nakoupit léčivý přípravek na španělském trhu od GW, jakákoliv (cena 4 A nebo cena 4 B), jsou tito prodejci omezeni ve své svobodě jednání v rozsahu, v němž z hospodářského hlediska nejsou trvale schopní je na jiných vnitrostátních trzích Společenství dále prodávat za nižší cenu. Nicméně vzhledem k tomu, že cílem pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže je zabránit podnikům, aby tím, že mezi sebou nebo s třetími osobami omezí hospodářskou soutěž, snižovaly blahobyt konečného spotřebitele dotčených výrobků (bod 118 výše), je rovněž třeba prokázat, že dané omezení je omezením hospodářské soutěže k újmě konečného spotřebitele. Nakonec sama Komise během jednání vysvětlila, že omezení svobody jednání španělských velkoobchodních prodejců lze obtížně nazírat izolovaně a je pouze výchozím bodem jejího přezkumu.

172 V důsledku toho GSK správně tvrdí, že po zmínění účinku článku 4 obecných prodejních podmínek na svobodu jednání španělských velkoobchodních prodejců Komise měla ještě prokázat, jaký mělo toto ujednání účinek spočívající v omezení hospodářské soutěže k újmě konečného spotřebitele.

173 Zatřetí není sporné, že článek 4 obecných prodejních podmínek zavádí systém různých cen, podle toho, zda je každý z 82 dotyčných léčivých přípravků určen k dalšímu prodeji a úhradě jednak ve Španělsku nebo jednak ve všech ostatních členských státech.

174 I když se, pokud jde o tuto otázku, bod 139 odůvodnění Rozhodnutí může zdát na první pohled nejasný, při přezkumu je zřejmé, že Komise v něm měla za to, že takový systém měl diskriminační účinek z důvodu místa určení dotčených výrobků (španělský trh na jedné straně a ostatní vnitrostátní trhy na straně druhé). Znění spisů Komise tento výklad potvrzuje. Systém rozdílných cen zavedený GW je v nich jednak přirovnán k vylučující cenové diskriminaci v závislosti na cílové zemi, jelikož Komise měla za to, že tento systém vede k uplatnění rozdílných podmínek na plnění stejné povahy ve smyslu čl. 81 odst. 1 písm. d) ES. Dále v nich Komise odkazuje na judikaturu týkající se čl. 82 písm. c) ES, jehož znění je totožné se zněním uvedeného ustanovení.

175 Článek 81 odst. 1 písm. d) ES zakazuje dohody, které uplatňují vůči obchodním partnerům rozdílné podmínky na plnění stejné povahy, čímž jsou někteří partneři znevýhodněni v hospodářské soutěži.

176 V projednávaném případě není pochyb o tom, že španělští velkoobchodní prodejci jsou obchodními partnery GW a že posledně uvedená vůči nim uplatňuje rozdílné p