Věc C-441/06

Komise Evropských společenství

v.

Francouzská republika

„Státní podpory – Povinnost navrácení – Povinnost spolupráce“

Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. října 2007

Shrnutí rozsudku

1. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Nesplnění rozhodnutí Komise týkajícího se státní podpory – Důvody na obranu

(Článek 10 ES a čl. 88 odst. 2 ES)

2. Podpory poskytované státy – Rozhodnutí Komise, kterým je podpora shledána neslučitelnou se společným trhem a je nařízeno její vrácení

(Článek 88 odst. 2 ES)

3. Členské státy – Povinnosti – Povinnost loajální spolupráce s orgány Společenství

(Článek 10 ES)

1. Jediným důvodem, kterého by se mohl členský stát dovolávat na obranu proti žalobě pro nesplnění povinnosti podané Komisí na základě čl. 88 odst. 2 ES, je důvod, jenž vychází z absolutní nemožnosti výkonu dotčeného rozhodnutí. Obtíže při provádění výkonu rozhodnutí týkajících se navrácení částek podpor od velkého počtu podniků v kombinaci s velkým počtem individuálních faktorů výpočtu nezpůsobují absolutní nemožnost.

Členský stát, který narazí při výkonu rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor na nepředvídané a nepředvídatelné potíže nebo si uvědomí následky, které Komise nevzala v úvahu, musí tyto problémy Komisi předložit k posouzení a navrhnout vhodné úpravy dotčeného rozhodnutí. V takovém případě musejí Komise a dotčený členský stát spolupracovat v dobré víře na odstranění obtíží v plném souladu s ustanoveními Smlouvy, zejména s ustanoveními týkajícími se podpor.

(viz body 27–28)

2. Žádné ustanovení práva Společenství nevyžaduje, aby Komise, když nařídí navrácení podpory, jež byla shledána neslučitelnou se společným trhem, určila přesnou částku podpory, která má být navrácena. Postačuje, aby rozhodnutí Komise obsahovalo údaje umožňující jeho příjemci, aby sám bez nadměrných obtíží určil tuto částku.

(viz bod 29)

3. Členský stát, kterému je určeno rozhodnutí Komise, kterým je podpora, kterou přidělil, shledána neslučitelnou se společným trhem a je nařízeno její vrácení, neplní povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 10 ES, pokud neposkytne Komisi, která si je vyžádala, údaje nezbytné ke stanovení konečné výše podpory k navrácení a nevyvine žádnou aktivitu směřující k navrácení, přičemž argumentuje tím, že je nemožné nalézt spolehlivou metodologii výpočtu uvedené částky.

(viz body 45–52)

ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)

18. října 2007( )

„Státní podpory – Povinnost navrácení – Povinnost spolupráce“

Ve věci C‑441/06,

jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě čl. 88 odst. 2 ES, podaná dne 25. října 2006,

Komise Evropských společenství, zastoupená C. Giolitem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

žalobkyně,

proti

Francouzské republice, zastoupené G. de Berguesem a S. Ramet, jako zmocněnci,

žalované,

SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),

ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta (zpravodaj), E. Juhász, J. Malenovský a T. von Danwitz, soudci,

generální advokát: M. Poiares Maduro,

vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,

s přihlédnutím k písemné části řízení,

s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,

vydává tento

Rozsudek

1 Svojí žalobou žádá Komise Evropských společenství Soudní dvůr, aby určil, že Francouzská republika tím, že ve stanovené lhůtě nevykonala rozhodnutí Komise 2005/709/ES ze dne 2. srpna 2004 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch France Télécom (Úř. věst. 2005, L 269, s. 30, dále jen „sporné rozhodnutí“), porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 3 tohoto rozhodnutí, z čl. 249 čtvrtého pododstavce ES, jakož i z článku 10 ES.

Skutečnosti předcházející sporu

2 France Télécom (dále jen „FT“) vykonává činnost operátora, jakož i poskytovatele sítí a telekomunikačních služeb. FT působí zejména na následujících trzích: pevné telefonní služby, mobilní telefonní služby, internet a další informační služby, služby podnikům, televizní vysílání a kabelová televize.

3 Odchylně od obecného režimu daně z podnikání použitelného ve Francii (články 1447 a následující obecného daňového zákoníku, dále jen „ODZ“), podle kterého jsou k dani z podnikání každoročně povinny fyzické nebo právnické osoby, které obvykle vykonávají samostatně výdělečnou činnost, byly ve prospěch FT postupně zavedeny dva daňové režimy odchylující se od obecné úpravy, a to režim přechodné povahy, použitelný od 1. ledna 1991 do 31. prosince 1993, po němž následoval konečný režim, použitelný od 1. ledna 1994. Posledně uvedený režim byl zrušen s účinností k 31. prosinci 2002.

4 Přechodný režim (1991–1993) stanovil, podle článku 19 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizaci poštovních a telekomunikačních veřejných služeb (JORF ze dne 8. července 1990, s. 8069), že v průběhu tohoto období FT, obdobně jako stát, nepodléhal takovým daním, jakými jsou daň z podnikání, daň z nemovitostí nebo korporační daň.

5 Konečný režim (1994–2002) stanovil, že podle článku 18 uvedeného zákona a článku 1654 ODZ podléhal FT od 1. ledna 1994 obecnému daňovému režimu, s výjimkou přímých místních daní, u nichž použitelná ustanovení právních předpisů stanovovala zvláštní podmínky týkající se sazby, základu a podmínek zdanění.

6 Oba tyto režimy byly předmětem formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 88 odst. 2 ES, v souladu s rozhodnutím Komise oznámeným Francouzské republice dne 31. ledna 2003 (Úř. věst. C 57, s. 5).

7 V bodech 33 a 53 odůvodnění sporného rozhodnutí Komise konstatovala, že přechodný režim nepředstavuje státní podporu. Naopak, v bodech 42 a 60 tohoto odůvodnění měla za to, že rozdíl mezi daní z podnikání skutečně uhrazenou FT a daní z podnikání, která by musela být uhrazena podle obecného režimu mezi 1. lednem 1994 a 31. prosincem 2002, představuje státní podporu protiprávně poskytnutou v rozporu s čl. 88 odst. 3 ES.

8 Přesná částka podpory k navrácení nebyla ve sporném rozhodnutí stanovena. Nicméně Komise měla v bodě 59 jeho odůvodnění za to, že se kapitálová část podpory musí nacházet v rozpětí od 798 do 1 140 milionů eur, k čemuž je nutné přičíst úroky od data, ke kterému byla dotčená podpora příjemci poskytnuta, až do data jejího navrácení. V tomto ohledu je ve stejném bodě uvedeno, že přesná výše podpory k navrácení bude stanovena Komisí ve spolupráci s francouzskými orgány v rámci řízení o navrácení nejpozději do 1. listopadu 2004.

9 Výrok sporného rozhodnutí zní následovně:

„Článek 1

Státní podpora, která byla protiprávně přiznána Francií v rozporu s čl. 88 odst. 3 [ES] ve prospěch společnosti France Télécom režimem živnostenské daně [daně z podnikání] aplikovaným na tento podnik v období od 1. ledna 1994 do 31. prosince 2002 [, stanoveným zákonem č. 90-568 (článek 18) a článkem 1654 ODZ),] je neslučitelná se společným trhem.

Článek 2

1. Francie přijme všechna nutná opatření vedoucí k inkasování podpory podle článku 1 od společnosti France Télécom nazpět.

2. Inkasování nazpět proběhne neprodleně v souladu s postupy dle vnitrostátního práva tak, aby bylo umožněno okamžité a skutečné provedení [výkonu] tohoto rozhodnutí.

3. Podpora, která má být inkasována nazpět, zahrnuje úroky nabíhající od okamžiku, kdy byla podpora k dispozici příjemci, až do data jejího navrácení.

4. Úroky se vypočítají v souladu s ustanoveními kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004 o provádění nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES [Úř. věst. L 140, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339].

Článek 3

Francie uvědomí Komisi ve lhůtě dvou měsíců od data oznámení tohoto rozhodnutí o opatřeních, která hodlá přijmout a která již přijala na dosažení souladu s tímto rozhodnutím. K tomu použije Francie dotazník v příloze tohoto rozhodnutí.

[…]“

10 Mezi 17. zářím 2004 a 10. srpnem 2006 proběhla mezi Komisí a francouzskými orgány výměna četných dopisů týkajících se opatření, která je třeba přijmout pro zajištění výkonu sporného rozhodnutí. Mimoto Komise a uvedené orgány se za tímto účelem několikrát setkaly.

11 Během těchto kontaktů navrhla Komise prostřednictvím sdělení ze dne 23. prosince 2005 stanovit výši podpory, jejímž příjemcem je FT, následovně:

– za období 1994–1999 na částku 635 milionů eur mimo úroky, a

– za období 2000–2002 na částku 293 milionů eur mimo úroky.

12 Podle Komise tak výše této podpory dosahuje 928 milionů eur mimo úroky. V témže sdělení vyzvala Komise francouzské orgány k přijetí veškerých opatření nezbytných k navrácení této částky a příslušných úroků od příjemce a k tomu, aby ji o nich do 20. ledna 2006 informovala.

13 V uvedeném sdělení Komise rovněž francouzským orgánům oznámila, že pokud si přejí upřesnit předložený návrh nebo provést jeho konkrétní a konstruktivní změny, musí ji o tom uvědomit do téhož data.

14 Jelikož Komise nebyla spokojena s vyřízením své žádosti uvedenými orgány, rozhodla se předložit věc Soudnímu dvoru.

K žalobě

Argumentace účastnic řízení

15 Komise konstatuje, že po více než dvou letech od přijetí sporného rozhodnutí nebyla dotčená podpora vrácena. Řízení vykonávající toto rozhodnutí na vnitrostátní úrovni nebylo zahájeno, a to ani co se týče částky odpovídající spodní hranici rozpětí uvedeného v bodě 59 odůvodnění sporného rozhodnutí, a sice 798 milionů eur navýšených o úroky.

16 Komise připomíná, že nenavrácení podpory nelze odůvodnit praktickými obtížemi, ke kterým došlo při určování částky k navrácení. V takovém případě musí podle povinnosti uvedené v článku 10 ES Komise a dotčený členský stát spolupracovat v dobré víře za účelem překonání takových obtíží.

17 Komise tvrdí, že formulovala návrhy výše podpory k navrácení, přičemž vyzvala francouzské orgány, aby v tomto ohledu vznesly užitečné připomínky. Nicméně, tyto orgány se omezily na zpochybnění uplatněného přístupu, aniž by předložily náhradní možnosti.

18 Komise upřesňuje, že rozpětí uvedené v bodě 59 odůvodnění sporného rozhodnutí je odůvodněné skutečností, že výše podpory k navrácení se může nacházet jen v rozmezí 798 až 1 140 milionů eur, což jsou minimální a maximální částky, mezi kterými je třeba stanovit konečnou výši.

19 Komise se domnívá, že pouze vrácení minimální částky odpovídající spodní hranici rozpětí, tj. 798 milionů eur, je přijatelné pro zajištění skutečného navrácení státní podpory, jejímž příjemcem je FT.

20 Komise z toho vyvozuje, že Francouzská republika nepřijala opatření nezbytná k zajištění správného, okamžitého a účinného výkonu sporného rozhodnutí. Takové jednání je v rozporu s povinností loajální spolupráce definované v článku 10 ES. Dotčené orgány tohoto členského státu totiž nikdy neprokázaly konstruktivní postoj umožňující dospět ke stanovení výše podpory k navrácení.

21 Francouzská republika uvádí, že sporné rozhodnutí neurčilo výši podpory k navrácení, ani kritéria nebo parametry k jejímu stanovení. V bodě 59 odůvodnění tohoto rozhodnutí si totiž Komise vyhradila příslušnost ke stanovení výše podpory k navrácení.

22 Tento členský stát uvádí, že Komise měla v každém případě poskytnout dostatečně přesnou a spolehlivou metodu výpočtu, která by umožňovala stanovit výši podpory k navrácení. Jelikož tak neučinila, nemohly vnitrostátní orgány přistoupit k navrácení této podpory.

23 Podle názoru Francouzské republiky není tento výklad sporného rozhodnutí zpochybněn skutečností, že podle článku 2 tohoto rozhodnutí jsou vnitrostátní orgány povinny přijmout veškerá opatření nezbytná k navrácení dotčené podpory. Výrok uvedeného rozhodnutí je totiž neoddělitelný od jeho odůvodnění a musí být vykládán při zohlednění úvah vedoucích k jeho přijetí.

24 Tento členský stát v tomto ohledu upřesňuje, že částka odpovídající spodní hranici rozpětí uvedeného v bodě 59 odůvodnění sporného rozhodnutí není rozhodující, jelikož má toto rozpětí pouze informativní povahu, takže nebylo možné v něm uvedené částky použít pro účely navrácení podpory.

25 Francouzská republika připomíná, že na základě návrhu Komise získala svolení FT se zajištěním dostatečně vysoké částky, a to 500, případně 600 milionů eur. Tímto zajištěním by FT přišel o soutěžní výhodu, která mu údajně byla dotčenou podporou poskytnuta. Přitom Komise toto řešení odmítla.

26 Tento členský stát dodává, že vnitrostátní orgány označily nedostatky metody výpočtu, kterou použila Komise. Mimoto, mezi zářím 2004 a srpnem 2006 proběhly četné výměny dopisů a pracovní schůzky mezi těmito orgány a Komisí. V důsledku toho nelze uvádět jakékoliv porušení povinnosti loajální spolupráce stanovené v článku 10 ES.

Závěry Soudního dvora

K porušení článků 2 a 3 sporného rozhodnutí

27 Úvodem je třeba připomenout, že jediným důvodem, kterého by se mohl členský stát dovolávat na obranu proti žalobě pro nesplnění povinnosti podané Komisí na základě čl. 88 odst. 2 ES, je důvod, jenž vychází z absolutní nemožnosti výkonu dotčeného rozhodnutí (viz zejména rozsudky ze dne 4. dubna 1995, Komise v. Itálie, C‑348/93, Recueil, s. I‑673, bod 16; ze dne 22. března 2001, Komise v. Francie, C‑261/99, Recueil, s. I‑2537, bod 23, a ze dne 2. července 2002, Komise v. Španělsko, C‑499/99, Recueil, s. I‑6031, bod 21).

28 Z judikatury Soudního dvora rovněž vyplývá, že členský stát, který narazí při výkonu rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor na nepředvídané a nepředvídatelné potíže politické, právní nebo praktické povahy nebo si uvědomí následky, které Komise nevzala v úvahu, musí tyto problémy Komisi předložit k posouzení a navrhnout vhodné úpravy dotčeného rozhodnutí. V takovém případě musejí Komise a dotčený členský stát spolupracovat na odstranění obtíží v plném souladu s ustanoveními Smlouvy, zejména s ustanoveními týkajícími se podpor (viz výše uvedený rozsudek Komise v. Francie, bod 24; rozsudek ze dne 3. července 2001, Komise v. Belgie, C‑378/98, Recueil, s. I‑5107, bod 31, a výše uvedený rozsudek Komise v. Španělsko, body 24 a 25).

29 Mimoto Soudní dvůr rozhodl, že žádné ustanovení práva Společenství nevyžaduje, aby Komise, když nařídí navrácení podpory, jež byla shledána neslučitelnou se společným trhem, určila přesnou částku podpory, která má být navrácena. Postačuje, aby rozhodnutí Komise obsahovalo údaje umožňující jeho příjemci, aby sám bez nadměrných obtíží určil tuto částku (viz zejména rozsudky ze dne 12. října 2000, Španělsko v. Komise, C‑480/98, Recueil, s. I‑8717, bod 25, a ze dne 12. května 2005, Komise v. Řecko, C‑415/03, Sb. rozh. s. I‑3875, bod 39).

30 Argumentace Francouzské republiky musí být posuzována v takto vymezeném právním rámci.

31 Pokud jde o argument, podle kterého si Komise vyhradila příslušnost pro určení výše podpory k navrácení příjemcem, je třeba připomenout, že sporné rozhodnutí v bodě 59 odůvodnění uvádí, že její kapitálová část se musí nacházet mezi 798 a 1 140 miliony eur.

32 Z bodu 54 odůvodnění tohoto rozhodnutí plyne, že druhá z těchto částek byla Komisí stanovena na základě sdělení francouzských orgánů ze dne 15. května 2003, týkajícího se nedostatečného zdanění FT na základě režimu daně z podnikání mezi lety 1994 a 2002. Podle bodu 58 odůvodnění vzešla prvně uvedená částka ze sdělení uvedených orgánů ze dne 16. července 2004. Tyto částky byly ostatně rozděleny, jak vyplývá z tabulek uvedených v těchto bodech, na roční částky pro období odpovídající rokům 1994 až 2002.

33 Z toho plyne, že částka 798 milionů eur musí být považována za minimální výši podpory k navrácení, v souladu s článkem 2 sporného rozhodnutí. Výrok rozhodnutí v oblasti státních podpor je totiž neoddělitelný od jeho odůvodnění, takže musí být v případě potřeby vykládán s ohledem na důvody, které vedly k jeho přijetí (viz zejména rozsudek ze dne 15. května 1997, TWD v. Komise, C‑355/95 P, Recueil, s. I‑2549, bod 21).

34 Je sice nesporné, že v bodě 59 odůvodnění sporného rozhodnutí Komise skutečně upřesnila, že přesnou výši podpory k navrácení stanoví sama. Nicméně v uvedeném bodě bylo rovněž upřesněno, že tato výše bude stanovena ve spolupráci s francouzskými orgány v rámci řízení o navrácení nejpozději do 1. listopadu 2004. Provedení řízení o navrácení tedy nepodléhalo stanovení uvedené výše. Okolnost, že přesná výše podpory k navrácení nebyla s konečnou platností stanovena, proto nebránila tomu, aby tyto orgány provedly řízení o navrácení minimální výše podpory, ani v tom, aby účinně spolupracovaly na určení její konečné výše.

35 Za těchto podmínek nemůže být přijat ani argument Francouzské republiky, podle kterého mají částky uvedené v bodě 59 odůvodnění sporného rozhodnutí pouze informativní povahu, bez právní závaznosti.

36 Co se týče argumentu, podle kterého Komise neposkytla spolehlivou metodu výpočtu umožňující stanovit výši podpory k navrácení, je třeba konstatovat, že srovnání mezi zdaněním, kterému FT skutečně podléhal, na straně jedné, a zdaněním, které by se na něho uplatnilo podle obecných pravidel, kterými se řídí daň z podnikání, na straně druhé, bylo předmětem hlubších analýz od zahájení vyšetřovacího řízení stanoveného v čl. 88 odst. 2 ES.

37 V rámci tohoto řízení totiž Komise vypracovala parametry umožňující francouzským orgánům učinit konečný návrh týkající se výše podpory k navrácení.

38 Údaje v tomto ohledu nezbytné byly Komisí poskytnuty zejména v bodech 25 až 38, 60 až 67 a 72 až 80 rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení ze dne 31. ledna 2003 a zejména v bodech 34 až 44 odůvodnění sporného rozhodnutí.

39 Vnitrostátní orgány tedy disponovaly poznatky, které jim umožňovaly navrhnout Komisi přesnou částku vyčíslující nedostatečné zdanění, ze kterého FT těžil mezi roky 1994 a 2002. Právě tyto orgány totiž mohly nejlépe nejen definovat vhodné podmínky pro navrácení neoprávněně vyplacených státních podpor, ale rovněž stanovit přesné částky k navrácení (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Komise v. Belgie, body 50 a 51).

40 Rozhodnutí Komise totiž obsahuje vhodné údaje umožňující Francouzské republice, aby sama, bez nadměrných obtíží, stanovila konečnou výši podpory k navrácení, přičemž se uvedená částka musí nacházet uvnitř Komisí stanoveného rozpětí.

41 Z toho plyne, že argument tohoto členského státu, podle kterého Komise neposkytla dostatečně spolehlivou metodu výpočtu výše podpory k navrácení, nelze přijmout.

42 A konečně, co se týká argumentu uvedeného členského státu, podle kterého není možné s určitostí stanovit výši podpory k navrácení, je třeba připomenout, že Soudní dvůr v situacích týkajících se navrácení částek podpor od velkého počtu podniků v kombinaci s velkým počtem individuálních faktorů výpočtu rozhodl, že takové obtíže provádění výkonu dotčených rozhodnutí nezpůsobují absolutní nemožnost ve smyslu výše uvedené judikatury (viz zejména rozsudek ze dne 29. ledna 1998, Komise v. Itálie, C‑280/95, Recueil, s. I‑259, body 18 a 23, a výše uvedený rozsudek Komise v. Belgie, body 41 a 42). Písemnosti ve spise neprokazují, že by problémy způsobené v projednávaném případě stanovením výše podpory k navrácení byly většího rázu než problémy v situacích, které vedly k vydání výše uvedených rozsudků.

43 Je třeba rovněž uvést, že obavy z vnitřních obtíží v rámci provádění výkonu rozhodnutí v oblasti státních podpor nemůže odůvodnit skutečnost, že členský stát nerespektuje povinnosti, které pro něj vyplývají z práva Společenství (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 7. prosince 1995, Komise v. Francie, C‑52/95, Recueil, s. I‑4443, bod 38; ze dne 9. prosince 1997, Komise v. Francie, C‑265/95, Recueil, s. I‑6959, bod 55, a výše uvedený rozsudek ze dne 29. ledna 1998, Komise v. Itálie, bod 16).

44 V důsledku toho je nutno dojít k závěru, že Francouzská republika porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 3 sporného rozhodnutí, jakož i z čl. 249 čtvrtého pododstavce ES.

K porušení článku 10 ES

45 Úvodem je třeba připomenout, že článek 10 ES ukládá členským státům povinnost usnadnit Společenství plnění jeho poslání a zdržet se jakýchkoli opatření, jež by mohla ohrozit dosažení cílů Smlouvy (viz rozsudek ze dne 14. července 2005, Komise v. Německo, C‑433/03, Sb. rozh. s. I‑6985, bod 63).

46 Co se týče žalobního důvodu formulovaného v tomto ohledu Komisí v projednávané věci, je třeba podotknout, že při výměnách dopisů s francouzskými orgány po přijetí sporného rozhodnutí Komise v četných sděleních žádala o určité údaje umožňující stanovení, ve shodě s těmito orgány, konečné výše podpory k navrácení.

47 Je třeba dodat, že v rámci jednání s francouzskými orgány za účelem provedení výkonu sporného rozhodnutí stanovila Komise ve sdělení ze dne 23. prosince 2005 výši podpory k navrácení na 928 milionů eur mimo úroky.

48 Francouzské orgány však nepovažovaly za užitečné zaujmout k tomuto bodu jasné stanovisko, ani předložit Komisi konkrétní vyčíslený protinávrh.

49 Krom toho, byla-li Francouzská republika po celou dobu výměn dopisů s Komisí po přijetí sporného rozhodnutí přesvědčena, že musí zpochybnit opodstatněnost tohoto rozhodnutí a zejména kvalifikaci daňového režimu použitelného na FT mezi roky 1994 a 2002 jako státní podpory, tato okolnost jí nijak nezbavovala povinnosti uvedené rozhodnutí vykonat.

50 Francouzská republika rovněž vznesla řadu otázek týkajících se parametrů výpočtu nezbytných pro určení výše podpory k navrácení. Mimoto opakovaně prohlásila, že je technicky nemožné nalézt spolehlivou a jasnou metodologii, a v důsledku toho přesně a nezpochybnitelně zpětně stanovit částky daně z podnikání, které měl FT uhradit, pokud by podléhal obecnému režimu daně z podnikání. Tento členský stát z toho vyvodil závěr, opakovaný v četných sděleních vypracovaných mezi roky 2005 a 2006, že neexistuje žádný dostatečně pevný právní základ, který by umožnil zahájit řízení o navrácení podpory bez značného nebezpečí soudního sporu.

51 S ohledem na tato tvrzení a vzhledem k výše uvedeným úvahám je třeba konstatovat, že Francouzská republika projevila vůči Komisi nedostatečnou spolupráci za účelem poskytnutí nezbytné pomoci při provádění výkonu sporného rozhodnutí.

52 V důsledku toho je nutné dojít k závěru, že jednání uvedených orgánů musí být považováno za porušení článku 10 ES.

53 Žaloba Komise je tedy opodstatněná v plném rozsahu.

54 Z toho plyne, že je třeba konstatovat, že Francouzská republika tím, že ve stanovené lhůtě nevykonala sporné rozhodnutí, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 3 tohoto rozhodnutí, z čl. 249 čtvrtého pododstavce ES, jakož i z článku 10 ES.

K nákladům řízení

55 Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Francouzská republika neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:

1) Francouzská republika tím, že ve stanovené lhůtě nevykonala rozhodnutí Komise 2005/709/ES ze dne 2. srpna 2004 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch France Télécom, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 3 tohoto rozhodnutí, z čl. 249 čtvrtého pododstavce ES, jakož i z článku 10 ES.

2) Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

Podpisy.