ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
69

Zaprvé, co se týče povinnosti uvést odůvodnění, podle ustálené judikatury je cílem povinnosti uvést odůvodnění aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení osoby, jež je logickým důsledkem zásady dodržování práva na obhajobu, poskytnout dotyčné osobě dostatečné informace pro zjištění, zda je akt opodstatněný, nebo je případně stižen vadou, která umožňuje napadnout jeho platnost před unijním soudem, a umožnit tomuto soudu vykonat přezkum legality tohoto aktu (viz rozsudek ze dne 15. listopadu 2012, Rada v. Bamba, C‑417/11 P, Sb. rozh., EU:C:2012:718, bod 49 a citovaná judikatura).
6

Rozhodnutím ze dne 17. října 2013 (dále jen „napadené rozhodnutí“) čtvrtý odvolací senát OHIM odvolání vyhověl a rozhodnutí zrušovacího oddělení zrušil. Odvolací senát měl za to, že německé slovo „Tafel“ má dostatečně jasnou a specifickou spojitost s dotčenými službami, a je tedy popisné. Odvolací senát rovněž rozhodl, že tento výraz jakožto popisné označení, jehož význam cílová veřejnost pochopí přímo bez úsilí analýzy, ve vztahu k dotčeným službám rovněž postrádá rozlišovací způsobilost. Dotčenou ochrannou známku tedy prohlásil za neplatnou na základě čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009. Odvolací senát měl konečně za to, že je zbytečné rozhodovat o důvodu vycházejícím z čl. 52 odst. 1 písm. b) téhož nařízení, a sice o nedostatku dobré víry, který účastníci řízení v průběhu odvolacího řízení již neuplatňovali.
14

Odvolací senát měl nejprve za to, že jelikož je starší ochranná známka ochrannou známkou Společenství, relevantním územím pro posouzení nebezpečí záměny je Evropská unie a že dotyčná veřejnost, jejíž pozornost sahá od průměrné po vysokou, se skládá ze široké veřejnosti a odborníků (body 11 a 33 napadeného rozhodnutí). Kromě toho měl za to, že „služby maloobchodního prodeje a služby maloobchodních internetových obchodů související s prodejem sportovních potřeb“, patřící do třídy 35, na něž se vztahuje přihlašovaná ochranná známka, se liší od výrobků a služeb, na něž se vztahuje starší ochranná známka, patřících do tříd 31 a 35, a že tedy námitkám proti zápisu přihlašované ochranné známky nelze ve vztahu k uvedeným službám vyhovět (body 13 až 20 a 36 napadeného rozhodnutí). Naproti tomu měl za to, jak plyne z bodů 21 až 23 napadeného rozhodnutí, že existuje totožnost mezi ostatními výrobky a službami patřícími do tříd 31 a 35, na něž se vztahují kolidující označení, a zejména mezi službami „propagace sportovních soutěží a akcí na účet třetích osob, a sice zábavy ve formě hudebních a divadelních představení, vzdělávacích, kulturních a občanských akcí a výstav“, patřícími do třídy 35, na něž se vztahuje přihlašovaná ochranná známka, a službami „reklamy“, na něž se vztahuje starší ochranná známka. V bodech 27 až 29 napadeného rozhodnutí odvolací senát podotkl, že kolidující označení vykazují stupeň vzhledové podobnosti, který převyšuje průměr, že jsou totožná z fonetického hlediska a jejich srovnání je z pojmového hlediska neutrální. V bodě 35 napadeného rozhodnutí dospěl k závěru, že s přihlédnutím k totožnosti výrobků a služeb, na něž se vztahují kolidující označení, vzhledové podobnosti uvedených označení převyšující průměr, jejich fonetické totožnosti, jakož i běžné rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky, existuje mezi uvedenými označeními nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, a to i s přihlédnutím ke skutečnosti, že úroveň pozornosti relevantního spotřebitele převyšuje průměr.
42

Pokud jde o relevantní veřejnost, odvolací senát právem shledal, že se jedná o veřejnost skládající se převážně z běžně informovaných a přiměřeně pozorných a obezřetných průměrných spotřebitelů a že vzhledem k povaze a ceně dotčených výrobků se může úroveň znalostí relevantní veřejnosti pohybovat v rozmezí od střední po vysokou (bod 11 napadeného rozhodnutí). Dotčené výrobky náležejí vzhledem ke svému popisu do odvětví her a hraček. Jsou určeny k obecné spotřebě, a nikoli pouze profesionálům či amatérům, takže kdokoli si může kdykoli tyto výrobky pořídit, a to pravidelně či jednorázově [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. března 2011, Cybergun v. OHIM – Umarex Sportwaffen (AK 47), T‑419/09, EU:T:2011:121, bod 37 a citovaná judikatura]. Žalobkyně tedy nesprávně tvrdí, že odvolací senát měl konstatovat, že relevantní veřejnost vykazuje pouze vysokou úroveň pozornosti.
14

Článek 16 nařízení č. 883/2006, nadepsaný „Výkazy výdajů“, ve znění platném v rozhodné době stanovil: „1. Výkazy výdajů platebních agentur se vyhotovují pro každý program rozvoje venkova. U každého opatření pro rozvoj venkova tyto výkazy uvádějí částku způsobilého veřejného výdaje, pro který platební agentura v referenčním období skutečně uhradila odpovídající příspěvek z EZFRV. 2. Po schválení programů předávají v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. c) bodem i) nařízení […] č. 1290/2005 členské státy Komisi elektronickou cestou a za podmínek stanovených v článku 18 tohoto nařízení své výkazy výdajů, a to v této pravidelnosti a těchto lhůtách: […] d) nejpozději 31. ledna pro výdaje za období od 16. října do 31. prosince. Výdaje vykázané za referenční období mohou obsahovat opravy údajů vykázaných za období předešlých výkazů stejného finančního roku. […] 4. Jsou-li ve výkazech výdajů za referenční období zjištěny neshody, interpretační různosti nebo nesoudržnosti, které vyplývají především z toho, že nejsou sdělovány informace požadované podle nařízení […] č. 1698/2005 a jeho prováděcích pravidel, a je proto třeba provést dodatečná ověřování, je dotyčný členský stát požádán, aby poskytl doplňující informace. […] V takovém případě může být lhůta platby stanovená v čl. 26 odst. 5 nařízení […] č. 1290/2005 přerušena pro celou nebo částečnou částku, která je předmětem žádosti o platbu, a to od data předání žádosti o informace do přijetí požadovaných informací a nejpozději do výkazu výdajů pro následující období. Nedojde-li v této lhůtě k řešení, Komise může platby pozastavit nebo snížit v souladu s čl. 27 odst. 3 nařízení […] č. 1290/2005. […]“
80

Pokud jde o prohlášení Bini Smaghiho, je třeba zdůraznit, že B. Smaghi pouze veřejně prohlásil, že ECB by nemohla „prodloužit splatnost řeckého dluhu“, neboť by to bylo v rozporu s jejími pravidly, a pokud by byla nutná případná restrukturalizace veřejného dluhu členského státu, bylo by to možné pouze na základě dohody věřitelů s dlužníky. V této situaci výslovně zmínil, že by členské státy eurozóny mohly přijmout CAC, které by těmto věřitelům a dlužníkům usnadnily dohodu o spravedlivém rozložení břemene. Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobci, nevylučují tato tvrzení restrukturalizaci řeckého veřejného dluhu či platební neschopnost Řecké republiky, ale pouze popisují omezený manévrovací prostor ECB v takové situaci a podmínky, za nichž by mohlo nebo mělo k takové restrukturalizaci dojít. Nelze z nich ani vyčíst jakékoli konkrétní a nepodmíněné ujištění o tom, že by ECB nakonec takové restrukturalizaci bránila, pokud by se k ní členské státy či příslušné orgány odhodlaly, nebo že by se případně na takovém opatření nijak nepodílela.
124

Podle výše citované judikatury a na rozdíl od nebezpečí záměny podle čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 existuje totiž nebezpečí, že užívání přihlášené ochranné známky bez řádného důvodu umožňuje neprávem těžit z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky, tehdy, když spotřebitel je zvláště přitahován výrobky nebo službami přihlašovatele jen proto, že jsou označeny ochrannou známkou totožnou nebo podobnou starší ochranné známce s dobrým jménem, aniž by nutně zaměňoval původ výrobků nebo služeb, na které se vztahují kolidující ochranné známky. To si vyžaduje důkaz o asociaci přihlášené ochranné známky s kladnými vlastnostmi totožné nebo podobné starší ochranné známky, které by mohly vést ke zjevnému využívání nebo zjevnému parazitování přihlášenou ochrannou známkou (viz rozsudek CAMELO, bod 110 výše, EU:T:2008:22, bod 65 a citovaná judikatura).
48

Žalobci kromě toho tvrdí, že k tomu, aby byly právní předpisy „zvláštní“ ve smyslu čl. 58 odst. 2 nařízení č. 1907/2006, stačí, aby odkazovaly na kategorii látek, a zejména na kritéria klasifikace. První žalobce cituje dokument agentury ECHA nazvaný „Preparation of draft Annex XIV entries for the third recommandation of substances to be included in Annex XIV – General Approach“ (Příprava návrhů na zahrnutí látek do přílohy XIV – Obecný přístup), z něhož vyplývá, že zařazení látky do kategorií jako „karcinogenní látky“ nebo „mutagenní látky“ postačuje k tomu, aby byly právní předpisy týkající se jedné z těchto kategorií považovány za zvláštní.
19

Z bodů 6 a 20 napadeného rozhodnutí vyplývá, že v odpověď na žádost žalobkyně o prokázání řádného užívání starších ochranných známek vedlejší účastníci předložili před zrušovacím oddělením dva CD-ROMy obsahující zejména fotografie, faktury, katalogy a výtisky z internetové stránky. Vzhledem k tomu, že však zrušovací oddělení mělo za to, že řádné užívání musí být prokázáno kumulativně pro obě období uvedená v čl. 57 odst. 2 nařízení č. 207/2009, a sice v projednávané věci období mezi 12. prosincem 2000 a 11. prosincem 2005 včetně (pět let před zveřejněním přihlášky ochranné známky Společenství, dále jen „první období“) a období mezi 23. prosincem 2005 a 22. prosincem 2010 včetně (pět let před podáním návrhu na prohlášení neplatnosti, dále jen „druhé období“), a že žádný důkaz nebyl předložen, pokud jde o první období, takže návrh na prohlášení neplatnosti musel být zamítnut, předložili vedlejší účastníci v rámci odvolacího řízení před odvolacím senátem nový CD-ROM obsahující mimo jiné dokumenty několik faktur týkajících se let 2001 až 2010, jak bylo upřesněno v bodě 40 napadeného rozhodnutí.
80

Podle názoru žalobkyně je její značka vykládána nemuslimskými spotřebiteli jako symbol kvality a nejen jako symbol souladu s právem šaría. V této souvislosti žalobkyně odkazuje na takové reklamní slogany v denním tisku, jako je „The mark of Quality, Hygiene & Safety“, „Peace of mind for non-Muslims too“ a „Besides the Brand, There’s One Symbol You Can Trust“. Na jednání žalobkyně upřesnila, že uvedený denní tisk je k dispozici na celém světě v papírové a elektronické podobě a že je přístupný nejen předplatitelům, jak odvolací senát nesprávně uvedl v bodě 38 napadeného rozhodnutí. V důsledku toho uvedený senát neprávem konstatoval, že o starší ochranné známce nevěděli spotřebitelé, kteří nedodržují režim halal, a že tudíž bylo obtížnější prokázat její „goodwill“. Žalobkyně rovněž odkazuje na řadu článků zveřejněných v tomto denním tisku, jakož i na několika internetových stránkách. Konečně žalobkyně uvádí, že se účastnila dvou událostí ve Spojeném království, na kterých propagovala svou značku.
84

Komise se domnívá, že za účelem přijetí nařízení o uvádění spotřeby energie na energetických štítcích vysavačů nemusela čekat, až se tyto metody objeví, protože jinak by bylo pravděpodobné, že by nikdy nebyla schopna přijmout v této oblasti právní předpisy, jelikož by se vždy vyskytli výrobci, kteří by tvrdili, že stávající zkušební metody odpovídajícím způsobem nezohledňují jejich technologické inovace, a tudíž jsou používáním těchto zkušebních metod znevýhodňováni.
100

Pokud jde o návrh na náhradu vzniklé škody, žalobkyně mají za to, že pokud by Parlament nejednal údajně protiprávně, byla by jejich nabídka hospodářsky nejvýhodnější. Domnívají se tudíž, že by měly reálnou šanci na získání zakázky i přes možnost veřejného zadavatele odmítnout její zadání. Vzhledem k odhadnutému ziskovému rozpětí (a sice 1,9 eura za hodinu) a objemu odhadnutých plnění (105000 hodin za rok) mají žalobkyně za to, že jim vznikla škoda ve výši 199500 eur za rok. Ve stadiu repliky žalobkyně upřesnily, že přišly zisk ve výši 217161,7 eura za rok, tj. 868646,8 eura za celou dobu trvání zakázky.
17

Dokumenty obsažené v příloze A.5 žaloby obsahují článek nazvaný „Ruské supermarkety v Německu: pro samovar netřeba jít do Tuly“ v ruském jazyce, ke kterému je přiložen anglický překlad, zveřejněný na internetové stránce „www.dw.de“. Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, představuje předmětný článek, který byl poprvé předložen před Tribunálem, novou skutkovou okolnost na podporu tvrzení, jež již byla předložena před OHIM, a nemůže být v rámci projednávané žaloby zohledněn. Žaloba před Tribunálem se totiž týká kontroly legality rozhodnutí odvolacích senátů OHIM ve smyslu článku 65 nařízení č. 207/2009, takže funkcí Tribunálu není znovu zkoumat skutkové okolnosti ve světle dokumentů, které byly poprvé předloženy až před Tribunálem. Dokumenty obsažené v příloze A.5 žaloby je tedy třeba odmítnout, aniž by bylo nutné zkoumat jejich důkazní sílu [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. listopadu 2005, Sadas v. OHIM – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE), T‑346/04, Sb. rozh., EU:T:2005:420, bod 19 a citovaná judikatura].
38

Podle judikatury právo na účinnou soudní ochranu znamená, že unijní orgán, který přijme akt, z něhož pro určitou osobu nebo pro určitý subjekt vyplývají omezující opatření, musí v co možná největším rozsahu sdělit důvody, na nichž je tento akt založen, a to buď v okamžiku jeho přijetí, nebo alespoň co možná nejdříve po jeho přijetí, aby tyto osoby nebo subjekty mohly využít práva tento akt napadnout (rozsudek ze dne 6. září 2013, Bank Melli Iran v. Rada, T‑35/10 a T‑7/11, Sb. rozh., EU:T:2013:397, bod 56; viz rovněž v tomto smyslu rozsudek ze dne 16. listopadu 2011, Bank Melli Iran v. Rada, C‑548/09 P, Sb. rozh., EU:C:2011:735, bod 47 a citovaná judikatura).
50

Z judikatury vyplývá, že pojem „údaje o zdraví“ je třeba vykládat široce, a to tak, že zahrnují informace týkající se všech aspektů zdraví osoby, jak fyzických, tak psychických [obdobně viz rozsudek ze dne 6. listopadu 2003, Lindquist,C‑101/01, Recueil, EU:C:2003:596, bod 50, který se týká směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355)]. Tento pojem však nemůže být rozšiřován až do té míry, že se bude vztahovat na výrazy, jež neprozrazují žádný údaj o zdraví nebo zdravotním stavu osoby (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 31. května 2005, Dionyssopoulou v. Rada, T‑105/03, Sb. VS, EU:T:2005:189, bod 33).
137

V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že Komise v bodě 166 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvedla, že co se týče přiměřenosti, měla španělská vláda v okamžiku, kdy připravovala opatření pro oblast II, provést porovnání nákladů nebo uspořádat výběrové řízení na celostátní úrovni. Pokud by bylo uspořádáno jedno výběrové řízení na celostátní úrovni, bylo by podle Komise namístě očekávat další slevy. Komise dále uvedla, že španělské orgány sice mají pravomoc rozhodnout o tom, jakým způsobem budou organizovat svou správu, avšak ve chvíli, kdy poskytly finanční prostředky ze zdrojů španělské vlády, nemusely trvat na využití DTT, ale mohly namísto toho alespoň motivovat autonomní společenství k tomu, aby ve svých výběrových řízeních zohlednily možné účinky snižování nákladů, jež mohly poskytovat některé platformy.
171

Dále je třeba shodně s Komisí uvést, že Španělské království nepředložilo nic, čímž by bylo možné prokázat, že napadené rozhodnutí, kterým se nařizuje navrácení předmětné státní podpory a zrušení dosud neproplacených plateb, vede ke skutečnému přerušení služby DTT v celé oblasti II a připravilo by dotyčné obyvatele o možnost výkonu základního práva na informace poskytované prostřednictvím televize. Španělské království dostatečně neupřesnilo počet, totožnost, postavení a finanční schopnosti jednotlivých provozovatelů platforem pozemního televizního vysílání, kterých se dotýkají předmětná opatření o navrácení podpory a o zrušení plateb, a nepovažovalo za nutné popsat – formou příkladu a pro názornost – situaci byť jediného provozovatele, ani částku, která by měla být proplacena nebo která by byla nezbytná k zachování služeb správy a údržby dotyčných vysílacích středisek. Za těchto okolností musí být tvrzení Španělského království o přerušení televizních služeb v oblasti II v případě navrácení předmětné podpory kvalifikována jako nepodložené dohady.
154

Pokud jde o porušení údajné dohody uzavřené mezi žalobkyní a Komisí zmíněné v zápise ze schůzky ze dne 22. srpna 2012, je nutno konstatovat, že tato výtka se týká způsobu plnění smluv ARTreat a Metabo jejich stranami. To, že žalobkyně má za to, že nedodržením uvedené dohody Komise porušila pravidla dobré víry a loajálnosti, zneužila svou pravomoc, dopustila se diskriminace a porušila zásady proporcionality a správní kontinuity, toto konstatování nijak nezpochybňuje. Tyto výtky se ve skutečnosti týkají údajných porušení objektivně souvisejících s právy a povinnostmi smluvní povahy. Mimoto žalobkyně každopádně neupřesňuje, tím spíše neprokazuje, že by jí uvedená porušení způsobila jinou škodu, než která by plynula z nedostatku řádného plnění dotčených smluv.
14

Pokud jde o výrobky náležející do tříd 9 a 25, mělo se za to, že důkazy (přílohy 6 a 7 odůvodnění odvolání) jsou nové, a nikoli doplňkové. Odvolací senát měl v bodě 56 napadeného rozhodnutí jednak za to, že důkazy týkající se oděvního zboží, které byly předloženy u zrušovacího oddělení, zjevně postrádají relevanci, jelikož se netýkají zpochybněné ochranné známky, a jednak za to, že pokud jde o výrobky náležející do třídy 9, žádný důkaz předložen nebyl. Bylo tedy prohlášeno, že důkazy jsou nepřípustné.
71

Z článku 139 odst. 1 a z čl. 146 odst. 4 prováděcích pravidel vyplývá, že veřejný zadavatel je při přezkumu neobvykle nízkého charakteru nabídky povinen požádat uchazeče, aby poskytl nezbytná odůvodnění k prokázání toho, že je jeho nabídka seriózní (v tomto smyslu per analogiam viz rozsudky ze dne 27. listopadu 2001, Lombardini a Mantovani, C‑285/99 a C‑286/99, Recueil, EU:C:2001:640, body 46 a 51; ze dne 29. března 2012, SAG ELV Slovensko a další, C‑599/10, Sb. rozh., EU:C:2012:191, bod 28, a Data Medical Service, bod 55 výše, EU:C:2014:2466, bod 47). Existence skutečné kontradiktorní diskuze, k níž dojde v příhodném okamžiku v rámci zkoumávání nabídek, mezi veřejným zadavatelem a uchazečem, aby posledně uvedený mohl prokázat, že je jeho nabídka seriózní, tedy představuje základní požadavek v oblasti zadávání veřejných zakázek k zabránění svévolnosti zadavatele a k zajištění zdravé hospodářské soutěže mezi podniky (v tomto smyslu a per analogiam viz výše uvedený rozsudek Lombardini a Mantovani, EU:C:2001:640, bod 57, rozsudek Data Medical Service, bod 55 výše, EU:C:2014:2466, bod 48, a rozsudek ze dne 21. května 2008, Belfass v. Rada, T‑495/04, Sb. rozh., EU:T:2008:160, body 97 a 98).
61

Komise má nicméně za to, že prováděcí akt, jehož přijetí by za obvyklých okolností nebylo vyžadováno, by mohl být v projednávané věci vyžadován právě za účelem získání přístupu k soudní ochraně. Domnívá se, že žalobkyně by mohla požádat o vydání vývozní licence, na základě níž by vznikl nárok na vývozní náhradu v nulové výši, a poté, co by předložila důkaz o vývozu produktů uvedených v této licenci, by mohla před vnitrostátním soudem napadnout poskytnutí náhrady v nulové výši s tím, že by se odvolala na údajnou protiprávnost napadeného nařízení.
149

Pružnost zvolené formulace hovoří proti taxativní povaze výčtu. Tato flexibilita je ostatně potvrzena dalšími jazykovými zněními dotčeného ustanovení. Anglické znění „One or more of the following aspects shall be taken into account when refunds for a certain product are being fixed“, a německé znění „Die Ausfuhrerstattungen werden je nach Erzeugnis unter Berücksichtigung eines oder mehrerer der folgenden Faktoren festgesetzt“ potvrzují, že Komise je pouze povinna „zohlednit“ jednu nebo více z uvedených skutečností, což neznamená, že musí vycházet výlučně z těchto faktorů.
180

Pokud jde o členy HZS, které napadené rozhodnutí označuje za „investory“, k hospodářským výhodám, které jim byly poskytnuty, měly za týchž podmínek přístup všechny subjekty povinné k dani ve Španělsku bez rozdílu, a to navzdory existenci povolovacího systému. Komise tedy měla za to, že investoři získali selektivní výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU na základě své účasti na určitém typu zvýhodněných transakcí (viz body 130 až 163 výše), nesprávně. Činnosti uvedené zejména v bodě 157 odůvodnění napadeného rozhodnutí rovněž za účelem určení selektivnosti výhod jsou činnostmi vykonávanými HZS, a nikoliv investory, kteří jsou jedinými subjekty uvedenými v příkazu k navrácení podpory uloženém čl. 4 odst. 1 napadeného rozhodnutí. Selektivnost výhod poskytovaných investorům proto nemohla být prokázána ani na tomto základě. I za předpokladu, že by napadenému rozhodnutí bylo možné rozumět v tom smyslu, že investoři vykonávají prostřednictvím HZS založených pro účely ŠSZL specifické činnosti těchto sdružení, bylo by rozhodnutí v tomto ohledu stiženo nedostatečným, či dokonce rozporným odůvodněním (viz body 164 až 177 výše).
62

A konečně za předpokladu, že by nedostatek týkající se „neprovádění klíčových kontrol ve zpracovatelských podnicích v letech 2006 a 2007“ mohl zdůvodnit finanční opravu „ve výši 5 %“, jak tvrdí Komise, na základě znění souhrnné zprávy nelze určit, zda Komise v projednávaném případě zohlednila při stanovení výše finanční opravy týkající se roku podání žádosti 2006 tento nedostatek nebo zda spíše vzala v potaz nedostatek týkající se „(téměř dvouměsíčního) období bez kontrol v roce 2006“, nebo dokonce oba tyto nedostatky. V souhrnné zprávě je totiž zaprvé nejednoznačně uvedeno, že finanční oprava odpovídá „jednomu či více“ nedostatkům klíčových kontrol (souhrnná zpráva, s. 74). Zadruhé je třeba uvést, že souhrnná zpráva obsahuje v části týkající se „hlavních zjištění“ (bod 11.2.1 souhrnné zprávy) a „obecných poznámek“ (bod 11.2.1.1 souhrnné zprávy) oddíl týkající se nedostatků zjištěných v rámci „plánování kontrol na místě“ v odvětví skotu, ovcí „a tabáku“. Komise na tomto místě uvádí, že „kvůli opožděnému zahájení kontrol na místě v roce 2006 (téměř po dvou měsících od uplynutí lhůty pro podávání žádostí) nastalo období bez kontrol, a byla tak narušena spolehlivost celého kontrolního systému“. Toto konstatování je převzato do části souhrnné zprávy nazvané „Závěrečné stanovisko Komise“ (bod 11.2.5 souhrnné zprávy), kde je uvedeno, že Komise „trvá na tom, že kvůli opožděnému zahájení kontrol na místě v roce 2006 (téměř po dvou měsících od uplynutí lhůty pro podávání žádostí) nastalo období bez kontrol, čímž byla narušena spolehlivost celého kontrolního systému a fondům vzniklo určité riziko“. Z těchto okolností vyplývá, že na rozdíl od toho, co tvrdila Komise zejména na jednání, se nelze domnívat, že by nedostatek týkající se „(téměř dvouměsíčního) období bez kontrol v roce 2006“ byl vnímán jako druhotný či dokonce zanedbatelný a že se výše finanční opravy týkající se roku podání žádosti 2006 opírala pouze o nedostatek týkající se „neprovádění klíčových kontrol ve zpracovatelských podnicích v letech 2006 a 2007“.