Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, podle které je ověřování pravosti podpisů na listinách, které jsou nezbytné pro vznik nebo převod věcných práv k nemovitostem, vyhrazeno notářům, a která z tohoto důvodu vylučuje, aby v uvedeném členském státě mohlo být uznáno takové ověření provedené advokátem usazeným v jiném členském státě v souladu s jeho vnitrostátním právem.

Vzhledem k tomu, že taková výhrada pravomoci neumožňuje uznat ověření pravosti podpisu provedené advokátem usazeným v jiném členském státě, v projednávaném případě v České republice, kde v souladu s vnitrostátním právem onen advokát legálně poskytuje podobné služby, může přitom taková výhrada pravomoci bránit takovému odborníkovi poskytovat tento druh služby klientům hodlajícím ji využít v Rakousku. Mimoto s ohledem na judikaturu připomenutou v bodech 34 a 35 tohoto rozsudku taková výhrada pravomoci rovněž omezuje svobodu rakouského státního příslušníka, coby příjemce takové služby, vydat se do České republiky, aby mu tam byla poskytnuta služba, jež není využitelná v Rakousku, pro účely provedení zápisu do katastru nemovitostí. Je tedy třeba konstatovat, že vnitrostátní ustanovení dotčené v původním řízení je omezením volného pohybu služeb zaručeného článkem 56 SFEU.

Jak zdůraznila zejména rakouská a německá vláda, je přitom třeba uvést, že katastr nemovitostí má, a to především v některých členských státech, kde existuje notářství latinského typu, zásadní význam zejména v rámci transakcí s nemovitostmi. Konkrétně každý zápis do katastru nemovitostí, jako je rakouský katastr nemovitostí, má konstitutivní účinek v tom smyslu, že právo osoby, která tento zápis navrhla, vzniká až tímto zápisem do katastru nemovitostí. Vedení katastru nemovitostí tak představuje klíčovou složku preventivního výkonu spravedlnosti v tom smyslu, že má zajišťovat řádnou aplikaci zákona a právní jistotu, pokud jde o akty uzavírané mezi jednotlivci, jež spadají do úkolů a povinností státu. Za těchto podmínek vnitrostátní ustanovení, která ukládají povinnost ověřit využitím přísežných odborníků, jako jsou notáři, správnost zápisů do katastru nemovitostí, přispívají k zajištění právní jistoty, pokud jde o transakce s nemovitostmi, jakož i k řádnému fungování katastru nemovitostí a pojí se obecněji k ochraně řádného výkonu spravedlnosti, který v souladu s judikaturou Soudního dvora představuje naléhavý důvod obecného zájmu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. prosince 1996, Reisebüro Broede,C‑3/95, EU:C:1996:487, bod 36). Je tedy třeba konstatovat, že cíle dovolávané rakouskou vládou představují naléhavý důvod obecného zájmu, který je s to odůvodnit takovou vnitrostátní právní úpravu, jako je vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení.

V projednávaném případě, jak to vyplývá z vyjádření předloženého rakouskými orgány na jednání v projednávané věci, je zapojení notáře důležité a nezbytné za účelem provedení zápisu do katastru nemovitostí, jelikož účast tohoto odborníka se neomezuje na potvrzení totožnosti osoby, která podepsala listinu, nýbrž vyžaduje také, aby se notář seznámil s obsahem dotčeného aktu za účelem, aby se ujistil o oprávněnosti zamýšlené transakce, a ověřil způsobilost navrhovatele k právním úkonům.

Za těchto podmínek představuje vyhrazení činností souvisejících se ověřováním listin o vzniku nebo převodu věcných práv k nemovitostem zvláštní kategorii odborníků, se kterou se pojí důvěra veřejnosti a nad kterou dotyčný členský stát vykonává zvláštní kontrolu, vhodné opatření k dosažení cílů řádného fungování systému katastru nemovitostí, jakož i legality a právní jistoty právních úkonů mezi jednotlivci. Mimoto je třeba podotknout, že činnost advokátů spočívající v potvrzování pravosti podpisů na listinách není srovnatelná s činností ověřování vykonávanou notáři a že režim ověřování se řídí striktnějšími ustanoveními. Za těchto podmínek by obecné upuštění z důvodů souvisejících s volným pohybem služeb advokátů od úkolu státní kontroly a od účinného zajištění kontroly zápisů do katastru nemovitostí vedlo k narušení řádného fungování systému katastru nemovitostí, jakož i legality a právní jistoty právních úkonů mezi jednotlivci.

(viz body 51, 52, 58, 59, 62, 64–66, 69, 71, výrok 2)