ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(viz body 30–34)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 35–40)

Viz znění rozhodnutí.

Článek 10 nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, pozměněným naposledy nařízením č. 592/2008, musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely aplikace uvedeného nařízení nemůže mít osoba současně dvě místa obvyklého bydliště na území dvou různých členských států.

Jelikož však článek 10 neumožňuje odpovědět na otázku, zda toto nařízení umožňuje existenci dvou obvyklých bydlišť ve dvou různých členských státech, uvedené nařízení zavádí systém koordinace vnitrostátních režimů sociálního zabezpečení a v hlavě II stanoví pravidla pro určení použitelné právní úpravy. Cílem těchto ustanovení je nejen zabránit, aby dotčené osoby zůstaly bez ochrany v oblasti sociálního zabezpečení, neexistuje-li právní úprava, která by se na ně vztahovala, ale i to, aby dotčené osoby podléhaly systému sociálního zabezpečení pouze jediného členského státu, a zabránilo se tak souběhu použitelných vnitrostátních právních předpisů a komplikacím, které by z něho mohly vyplynout.

Jelikož přitom systém zavedený nařízením č. 1408/71 používá bydliště jako hraniční určovatel pro účely určení použitelné právní úpravy, není možné, aby měla osoba pro účely uvedeného nařízení současně několik domicilů v různých členských státech, jinak by výše uvedená ustanovení pozbyla užitečného účinku.

(viz body 45, 46, 48, 51, 73 a výrok)
44

S požadavky vlastními samotné povaze práva Unie je totiž neslučitelné jakékoli ustanovení vnitrostátního právního řádu nebo jakákoli legislativní, správní nebo soudní praxe, které by vedly ke snížení účinku práva Unie v důsledku skutečnosti, že by soudu příslušnému k uplatňování tohoto práva byla upřena pravomoc učinit v samotném okamžiku jeho uplatnění vše, co je nezbytné k vyloučení použití ustanovení vnitrostátních právních předpisů představujících případně překážku plného účinku norem Unie (viz výše uvedený rozsudek Simmenthal, bod 22, jakož i rozsudek ze dne 19. června 1990, Factortame a další, C-213/89, Recueil, s. I-2433, bod 20). Tak by tomu bylo, pokud by v případě rozporu mezi ustanovením práva Unie a vnitrostátním zákonem bylo vyřešení tohoto rozporu vyhrazeno jinému orgánu, než je soud povolaný k zajišťování uplatňování práva Unie, nadanému vlastní posuzovací pravomocí, i kdyby z toho vyplývající překážka plného účinku tohoto práva byla jen dočasná (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Simmenthal, bod 23).
Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. července 2011 – Freistaat Sachsen a Land Sachsen-Anhalt v. Komise

(Věc C‑459/10 P)

„Kasační opravný prostředek – Státní podpora – Podpora ve prospěch návrhu na vzdělávání některých pracovníků v novém ústředí společnosti DHL na letišti Lipsko/Halle – Žaloba na neplatnost proti rozhodnutí, kterým se prohlašuje část podpory za neslučitelnou se společným trhem – Přezkum nezbytnosti podpory – Nezohlednění motivačních účinků a jejích pozitivních vnějších účinků na výběr lokality“

1. Podpory poskytované státy – Zákaz – Výjimky – Kategorie podpor definované nařízením, které mohou být považovány za slučitelné se společným trhem – Nařízení č. 68/2001 o podporách na vzdělávání – Kritéria posouzení – Individuální přezkum podpor na vzdělání, na které se nevztahuje výjimka oznamovací povinnosti – Zohlednění kritéria nezbytnosti podpory – Přípustnost [Článek 107 odst. 3 písm. c), SFEU; nařízení Komise č. 68/2001, článek 5] (viz body 30–31, 33)

2. Podpory poskytované státy – Zákaz – Výjimky – Podpory, na něž se může vztahovat výjimka podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU – Provozní podpora –Vynětí – Podpory na vzdělávání – Kritérium nezbytnosti podpory – Pozitivní účinky pro určitá hospodářská odvětví nebo sektory – Nedostatek relevance [Článek 107 odst. 3 písm. c) SFEU] (viz body 34–36, 61)

3. Podpory poskytované státy – Zákaz – Výjimky – Podpory, které mohou být považovány za slučitelné se společným trhem – Posouzení s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU – Zohlednění předchozí praxe – Vynětí – Porušení zásady rovného zacházení – Neexistence [Článek 107 odst. 3 písm. c) SFEU] (viz body 38, 50)

4. Podpory poskytované státy – Přezkum Komisí – Podpory na vzdělávání – Motivační účinek podpory na výběr pozitivních vnějších účinků na výběr lokality umístění podniku – Nedostatek relevance [Článek 107 odst. 3 písm. c) SFEU] (viz bod 42)

5. Podpory poskytované státy – Přezkum Komisí – Skutečnosti, které je třeba vzít v úvahu – Zohlednění skutečností spojených s obchodní praxí nebo strategií příjemce – Přípustnost (Článek 107 odst. 3 SFEU a čl. 108 odst. 2 a 3 SFEU) (viz body 48–49)

6. Podpory poskytované státy – Zákaz – Výjimky – Podpory, na něž se může vztahovat výjimka podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU – Podmínky – Podpory na vzdělávání – Kritérium nezbytnosti podpory – Zohlednění existence vnitrostátních právních předpisů ukládajících povinnost vzdělávání zaměstnanců – Přípustnost [Článek 107 odst. 3 písm. c) SFEU] (viz bod 56)

Předmět

Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) ze dne 8. července 2010, Freistaat Sachsen a Land Sachsen-Anhalt v. Komise (T‑396/08), kterým Tribunál zamítl žalobu na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2008/878/ES ze dne 2. července 2008 o státní podpoře, kterou Německo zamýšlí poskytnout společnosti DHL (Úř. věst. L 312, s. 31) – Podpora na vzdělání – Rozhodnutí, které část podpory prohlašuje za neslučitelnou se společným trhem – Nesprávný přezkum nezbytnosti podpory – Nezohlednění pozitivních vnějších účinků podpory a motivačních účinků podpory na výběr lokality

Výrok

1) Kasační opravný prostředek se zamítá.
25

Státní zastupitelství QB vytýká, že okolo 25. května 2009 zaslala do Rotterdamu (Nizozemsko) 3794 upotřebených automobilových katalyzátorů, které jí předaly třetí osoby jakožto odpady za účelem jejich využití nebo zneškodnění, přičemž tyto katalyzátory zadržely nizozemské celní orgány. Tyto katalyzátory měly být následně vyvezeny do Libanonu. Podle státního zastupitelství dotyčná osoba kromě toho věděla o tom, že uvedené katalyzátory spadají do kategorie odpadů B1120 přílohy IX Basilejské úmluvy, a přinejmenším byla vědomě srozuměna s tím, že v důsledku tohoto zařazení je přeprava týchž katalyzátorů do Libanonu zakázána, a to v souladu s čl. 37 odst. 2 nařízení č. 1013/2006 vykládaným ve vzájemném spojení s nařízením č. 1418/2007.
31

Co se týče uvedeného zdanění a jak bylo připomenuto v bodě 27 tohoto rozsudku, čl. 11 část A odst. 1 písm. c) šesté směrnice stanoví, že zdanění musí být provedeno na základě výše výdajů na poskytování dotčených služeb vynaložených osobou povinnou k dani (viz výše uvedený rozsudek Charles a Charles-Tijmens, bod 25, jakož i rozsudek ze dne 23. dubna 2009, Puffer, C- 460/07, Sb. rozh. s. I-3251, bod 41).
Takový soudní příkaz by tudíž vedl k závažnému zásahu do svobody podnikání poskytovatele hostingových služeb, neboť by mu ukládal povinnost zavést výlučně na vlastní náklady a natrvalo složitý a nákladný počítačový systém, což by ostatně bylo v rozporu s podmínkami stanovenými v čl. 3 odst. 1 směrnice 2004/48, který vyžaduje, aby opatření potřebná k zajištění dodržování práv duševního vlastnictví nebyla nadměrně složitá nebo nákladná (viz obdobně výše uvedený rozsudek Scarlet Extended, bod 48).
37

Toto doplnění by rovněž šlo proti cíli, jejž toto ustanovení sleduje, které z vyměřovacího základu daně vylučuje částky, které již byly zdaněny daní z kapitálu, aby nedošlo ke dvojímu zdanění, se záměrem podpořit volný pohyb kapitálu (viz obdobně rozsudky ze dne 18. března 1993, Viessmann, C-280/91, Recueil, s. I-971, bod 21, a ze dne 12. listopadu 2009, Elektrownia Pątnów II, C-441/08, Sb. rozh. s. I-10799, bod 40). Doplnění další podmínky k podmínkám stanoveným ve znění čl. 5 odst. 3 první odrážky směrnice 69/335, podle které by dotčená aktiva musela rovněž patřit společnosti, jejíž základní kapitál je navyšován, by totiž umožnilo dvojí zdanění téže částky, pokud by se dotčená transakce týkala různých společností.
48

Článek 9 Aarhuské úmluvy a článek 10a směrnice 85/337 by však ztratily veškerý užitečný účinek, kdyby pouhá skutečnost, že záměr byl přijat zákonem, který nesplňuje podmínky uvedené v bodě 31 tohoto rozsudku, vedla k tomu, že by nebylo možné podat opravný prostředek, kterým by mohla být napadena jeho hmotněprávní nebo procesní legalita ve smyslu těchto ustanovení (viz výše uvedený rozsudek Boxus a další, bod 53).
34

Za těchto podmínek je předkládající soud podle všeho toho názoru, že ustanovení § 38 odst. 1 věty první a druhé UrhG jsou s ohledem na jejich současný výklad rakouskou judikaturou a naukou v rozporu s unijním právem. Podle tohoto soudu by totiž na základě výkladu, který by byl s unijním právem v souladu, bylo třeba mít za to, že § 38 odst. 1 věta první UrhG zavádí vyvratitelnou domněnku převodu. Kromě toho má hlavnímu režisérovi náležet nárok na spravedlivou odměnu, kterého se nelze vzdát. U zákonných nároků na odměnu se předkládající soud domnívá, že i když § 38 odst. 1 věta druhá UrhG přiznává autorovi filmu polovinu těchto nároků, což považuje za spravedlivé, nemělo by být dovoleno se od tohoto pravidla rozdělení odchýlit.
27

V tomto ohledu je třeba připomenout, že zásada konformního výkladu nadto vyžaduje, aby vnitrostátní soudy učinily vše, co spadá do jejich pravomoci, s tím, že vezmou v úvahu veškeré vnitrostátní právo a použijí metody výkladu jím uznané, aby zajistily plnou účinnost dotčené směrnice a došly k výsledku, který by byl v souladu s cílem sledovaným touto směrnicí (viz rozsudek ze dne 4. července 2006, Adeneler a další, C-212/04, Sb. rozh. s. I-6057, bod 111, jakož i výše uvedený rozsudek Angelidaki a další, bod 200).
28

Z judikatury rovněž vyplývá, že opatření, která mají zabránit daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem, se mohou v zásadě odchýlit od dodržení základu DPH jen ve striktně nezbytných mezích pro dosažení tohoto specifického cíle. Tato opatření musejí mít totiž co nejmenší dopad na cíle a zásady směrnice o DPH, a nemohou být tedy používána způsobem, který by zpochybnil neutralitu DPH, jež je základní zásadou společného systému DPH zavedeného unijními právními předpisy v dané oblasti (v tomto smyslu viz rozsudky Goldsmiths, výše citovaný, bod 21; ze dne 18. června 2009, Stadeco, C-566/07, Sb. rozh. s. I-5295, bod 39 a citovanou judikaturu, jakož i ze dne 27. ledna 2011, Vandoorne, C-489/09, Sb. rozh. s. I-225, bod 27).
15

Podle žalobkyně v původním řízení nebylo odůvodněno uzavřít tuto smlouvu na dobu určitou na základě § 14 odst. 1 bodu 3 TzBfG, jenž uvádí objektivní důvod, a to zástup za jiného pracovníka. V případě celkem třinácti pracovních smluv na dobu určitou, které na sebe po dobu jedenácti let nepřetržitě navazují, nelze v žádném případě vycházet z dočasné potřeby zástupu. Žalobkyně v původním řízení tvrdí, že výklad a způsob uplatňování vnitrostátního práva, podle nichž musí být takovéto „řetězové uzavírání smluv na dobu určitou“ považováno za dovolené, jsou neslučitelné s ustanovením 5 bodem 1 rámcové dohody. Žalobkyně se tudíž u Arbeitsgericht Köln domáhala, aby určil, že pracovní poměr mezi účastníky řízení nebyl ukončen na základě smlouvy na dobu určitou uzavřené dne 12. prosince 2006 na dobu od 1. ledna do 31. prosince 2007.
3

Sedmý bod odůvodnění šesté směrnice stanoví: „vzhledem k tomu, že určení místa, kde dochází ke zdanitelnému plnění, bylo předmětem sporů o příslušnost mezi členskými státy, zejména co se týče dodání zboží s instalací nebo montáží a poskytování služeb; že ačkoliv místem, kde dochází k poskytnutí služby, by mělo v zásadě být místo, kde má osoba poskytující službu sídlo své podnikatelské činnosti, mělo by být toto místo definováno tak, že se nachází v zemi osoby, které je služba poskytována, zejména v případě určitých služeb poskytovaných mezi osobami povinnými k dani, kde jsou náklady služeb zahrnuty v ceně zboží.“
44

I přesto, že Soudní dvůr v bodě 40 výše uvedeného rozsudku van Pommeren-Bourgondiën nevyloučil, že podmínka bydliště stanovená pro to, aby osoba nadále spadala do povinného pojištění ve vztahu k určitým odvětvím sociálního zabezpečení, může být slučitelná s článkem 39 ES, není okolnost, že se A. Salemink může účastnit dobrovolného pojištění, s to vyvrátit závěr učiněný v bodě 43 tohoto rozsudku. Úkony, které musí z vlastní iniciativy učinit pracovníci-nerezidenti, již mají zájem o dobrovolné pojištění, i omezení spojená s tímto typem pojištění, jako například dodržení lhůt k podání žádosti o pojištění, jsou totiž faktory stavějícími pracovníky-nerezidenty, kteří mají přístup jen k dobrovolnému pojištění, do méně výhodné situace, než v jaké jsou rezidenti krytí povinným pojištěním.
8

Článek 20 nařízení č. 800/1999, obsažený v oddíle 3, nazvaném „Zvláštní ochranná opatření finančních zájmů Společenství“, hlavě II kapitole 1 tohoto nařízení, stanoví: „1. Pokud: a) existují vážné pochybnosti o skutečném místě určení produktu; nebo b) by mohl být produkt dovezen zpět do Společenství z důvodu rozdílu mezi výší náhrady pro vyvezený produkt a výší nepreferenčního dovozního cla na totožný produkt v den přijetí vývozního prohlášení; nebo c) existuje konkrétní podezření, že produkt bude v nezměněném stavu nebo po zpracování ve třetí zemi dovezen zpět do Společenství bez cla nebo se sníženou sazbou cla, náhrada s jednotnou sazbou nebo část náhrady uvedená v čl. 18 odst. 2 se vyplatí, pouze pokud produkt opustil celní území Společenství v souladu v článkem 7 a i) byl v případě nerozlišené náhrady dovezen do třetí země do 12 měsíců následujících po dni přijetí vývozního prohlášení nebo v této lhůtě došlo k jeho podstatnému zpracování nebo opracování ve smyslu článku 24 nařízení [Rady] (EHS) č. 2913/92 [ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1, dále jen ‚celní kodex‘)]; ii) byl v případě náhrady rozlišené podle místa určení dovezen v nezměněném stavu do 12 měsíců ode dne přijetí vývozního prohlášení do určené třetí země. Články 15 a 16 se použijí na dovoz do třetí země. Kromě toho mohou příslušné orgány členských států vyžadovat u všech náhrad dodatečné doklady, které podle nich dostatečně prokáží, že produkt byl skutečně uveden na trh v dovážející třetí zemi nebo došlo k jeho podstatnému zpracování nebo opracování ve smyslu článku 24 [celního kodexu]. [...] 4. Odstavec 1 se použije před výplatou náhrady. Náhrada se však považuje za neoprávněnou a musí být vrácena, pokud příslušné orgány zjistí, a to i po výplatě náhrady: a) že produkt byl zničen nebo poškozen dříve, než byl uveden na trh ve třetí zemi nebo dříve než došlo k jeho podstatnému zpracování nebo opracování ve třetí zemi ve smyslu článku 24 [celního kodexu], ledaže by vývozce mohl podle názoru příslušných orgánů prokázat, že vývoz se uskutečnil za takových hospodářských podmínek, že produkt mohl být rozumně uveden na trh ve třetí zemi, aniž je dotčen čl. 21 odst. 2 druhý pododstavec; b) že je produkt propuštěn ve třetí zemi do režimu s podmíněným osvobozením od cla 12 měsíců po dni vývozu ze Společenství, aniž by došlo k jeho podstatnému zpracování nebo opracování ve třetí zemi ve smyslu článku 24 [celního kodexu], a že vývoz nebyl proveden jako běžná obchodní transakce; c) že vyvezený produkt je dovezen zpět do Společenství, aniž by došlo k jeho podstatnému zpracování nebo opracování ve smyslu článku 24 [celního kodexu], že nepreferenční dovozní clo je nižší než poskytnutá náhrada a že vývoz nebyl proveden jako běžná obchodní transakce; d) že produkty uvedené v příloze V jsou dovezené zpět do Společenství: — poté, co ve třetí zemi došlo k jejich zpracování nebo opracování, které nedosáhlo úrovně uvedené v článku 24 [celního kodexu], a — platí pro ně snížená nebo nulová sazba dovozního cla ve srovnání s nepreferenční sazb[ou]. [...]“
49

Je přitom třeba mít za to, že pokud by zákonodárce Společenství měl za to, že hodina a minuta podání přihlášky ochranné známky Společenství by měly být zohledněny jako základní prvky „dne podání“ této přihlášky ve smyslu článku 27 nařízení č. 40/94 v pozměněném znění, takové upřesnění by muselo být uvedeno v nařízení č. 2868/95.
30

Takový výklad čl. 2 písm. a) směrnice 2001/42, který podstatně omezuje oblast její působnosti, by tedy mohl zčásti ohrozit užitečný účinek uvedené směrnice s ohledem na její cíl, který spočívá v zajištění vysoké úrovně ochrany životního prostředí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. září 2011, Valčiukienė a další, C-295/10, Sb. rozh. s. I-8819, bod 42). Takový výklad by tedy byl v rozporu s cílem této směrnice, který spočívá v provádění řízení za účelem přezkumu opatření, která mohou mít významný vliv na životní prostředí a která stanoví kritéria a podmínky územního plánu a obvykle se týkají celé řady záměrů, jejichž provádění podléhá pravidlům a postupům stanoveným těmito opatřeními.
41

Ve vztahu k Římské úmluvě je důležité uvést, že Unie není smluvní stranou této Úmluvy a že nelze mít za to, že by Unie v oblasti působnosti této Úmluvy nahradila své členské státy, už jen z toho důvodu, že ne všechny členské státy jsou stranami uvedené Úmluvy (obdobně viz rozsudek ze dne 24. června 2008, Commune de Mesquer, C-188/07, Sb. rozh. s. I-4501, bod 85).
32

Tento soud dodává, že musí-li přípustnost doručení žaloby zveřejněním podle vnitrostátního práva ustoupit úpravě práva Unie, zbývá pouze možnost, že G soudu sdělí další adresy C. de Visser, na které by bylo možno žalobu doručit, což pravděpodobně nebude moci učinit, jelikož tyto adresy nezná a nemůže je zjistit. To by však mohlo být neslučitelné s ustanovením článku 47 prvního pododstavce Listiny, protože by tím bylo G fakticky odňato právo na účinný zákonný opravný prostředek, které je jí zaručeno.
31

Mezi těmito kritérii Soudní dvůr především zdůraznil nevyhnutelnou úlohu uživatele. Jednání tohoto uživatele totiž představuje sdělování, pokud tento uživatel při plné znalosti důsledků svého jednání zprostředkuje svým hostům přístup k rozhlasovému nebo televiznímu vysílání obsahujícímu chráněné dílo. Bez takového zprostředkování by tito hosté v zásadě nemohli vysílané dílo sledovat, přestože by se nacházeli v oblasti pokrytí uvedeným vysíláním (viz výše uvedený rozsudek SCF, bod 82).
22

V projednávané věci je třeba poznamenat, že ze spisu nevyplývá, že by se účastnice řízení v průběhu postupu před zahájením soudního řízení, ať již ve stádiu výzvy dopisem či ve stádiu odůvodněného stanoviska, zabývaly otázkou vymezení lokality jezera Paralimni, ani že by Komise uplatňovala jakýkoli argument týkající se konkrétně severní části této lokality. Pokud jde o neuvedení lokality jezera Paralimni do státního seznamu nLVS, omezila se Komise na to, že požadovala zahrnutí této lokality, označené obecně a bez údajů o jejím vymezení, do státního seznamu nLVS, a Kyperská republika se zavázala zahrnout tuto lokalitu do tohoto seznamu, což ostatně více než sedmnáct měsíců po vydání odůvodněného stanoviska provedla.
52

Kromě toho podle sedmého bodu odůvodnění směrnice o DPH by společný systém DPH měl vést k neutralitě v hospodářské soutěži v tom smyslu, že obdobné zboží a služby na území každého členského státu nesou stejné daňové zatížení bez ohledu na délku výrobního a distribučního řetězce. Jak uvedla generální advokátka v bodech 45 až 48 svého stanoviska, cílem režimu daňového paušálu pro zemědělce je rovněž zachovat co nejvyšší neutralitu DPH, náhrada má zabránit tomu, aby DPH zaplacená na vstupu byla přenesena dále, a aby tedy nezpůsobila zvýšení ceny, která by byla v dalším stupni zatížena touto daní, a kaskádovitě by se v rámci celého výrobního a distribučního řetězce výrobků a služeb dodávaných zemědělci podléhajícími daňovému paušálu zvyšovala. V důsledku toho, pokud by dotčené ustanovení bylo vykládáno tak, že členským státům ponechává možnost volně snížit sazbu náhrady až na nulu i tehdy, nesou-li zemědělci podléhající daňovému paušálu zatížení DPH na vstupu, které není zanedbatelné, byla by narušena uvedená neutralita.
30

Je tedy zjevné, že uvedený řidičský průkaz byl vydán B. Akyüzovi příslušnými českými orgány dne 24. listopadu 2008, ověření čehož je věcí předkládajícího soudu. Za předpokladu, že by tento průkaz byl vydán až 8. června 2009, nebyl by B. Akyüz držitelem českého řidičského průkazu v den, kdy došlo k jízdám, v nichž tkví původ původního řízení a otázka uznání průkazu, který by byl vydán až poté, by byla v rámci projednávané věci irelevantní.
18

D. P. O’Brien byl zapsán do soudní komory v průběhu roku 1962 a byl jmenován Queen’s Counsel v průběhu roku 1983. Jako recorder pracoval od roku 1978 do svého odchodu do důchodu v průběhu roku 2005, kdy dosáhl věku 65 let. Uplatniv směrnici 97/81, jakož i nařízení o zaměstnancích na částečný úvazek požádal tedy o starobní důchod vypočítaný poměrným dílem ve vztahu k důchodu, na který byl měl nárok Circuit Judge na plný úvazek, který by odešel do důchodu ke stejnému datu. Department for Constitutional Affairs tuto žádost zamítlo, když mělo za to, že D. P. O’Brien nemůže mít nárok na starobní důchod.
20

Článek 4 přílohy č. 19 pokynů k betonu stanoví: „Má-li být certifikát úředně uznán, musí — splňovat podmínku dobrovolnosti a musí být udělen certifikačním orgánem, který splňuje podmínky stanovené touto přílohou; — být v souladu s těmito pokyny, což musí být také výslovně uvedeno v regulačním předpisu týkajícím se daného certifikátu, a — být udělen na základě regulačního předpisu, v němž se definují specifické záruky, které daný certifikát poskytuje, jakož i postup jeho udělování, systém jeho fungování, technické požadavky, kterým podléhá, a pravidla pro přijímání rozhodnutí, která se jej týkají. Uvedený předpis — musí být veřejně přístupný, jasně a přesně formulovaný a musí poskytovat jednoznačné informace jak zákazníkovi orgánu pověřeného certifikací, tak ostatním zainteresovaným osobám; — musí uvádět také zvláštní postupy jak pro případ zařízení nesouvisejících s daným stavebním dílem, tak i pro případ zařízení, která jsou součástí tohoto díla, nebo pro postupy provedené v rámci tohoto díla; — musí zaručovat nezávislost a nestrannost orgánu vydávajícího certifikát, což kromě jiných opatření vyžaduje, aby se na rozhodování o jednotlivých žádostech nepodílely osoby vykonávající konzultantskou či poradenskou činnost týkající se dané žádosti; — musí stanovit pokyny k zacházení s certifikovanými výrobky, které jsou na základě výsledků zkoušek provedených v rámci řízení výroby shledány nevyhovujícími, a to s cílem zajistit, aby došlo neprodleně k přijetí náležitých nápravných opatření, a případně k informování zákazníků. V uvedeném předpisu musí být stanovena také maximální lhůta od doby zjištění nesouladu do doby provedení nutných nápravných opatření; — musí stanovit minimální požadavky, které musí splňovat laboratoře podílející se na certifikaci; — musí stanovit, že podmínkou pro udělení certifikátu je disponovat údaji z kontroly výroby po dobu nejméně šesti měsíců v případě výrobků či procesů použitých v zařízeních mimo stavební dílo. Pokud jde o zařízení v rámci stavebního díla, regulační předpis musí stanovit kritéria, která zajistí uživatelům stejnou informovanost o výrobě a stejné záruky; — u výrobků či procesů, které nejsou uvedeny v této příloze, avšak spadají do působnosti těchto pokynů, musí certifikát poskytovat vyšší záruky týkající se jiných charakteristik, než jaké jsou vyžadovány v právních předpisech, které však mohou přispět ke splnění cílů stanovených těmito pokyny.“
29

Soudní dvůr také rozhodl, že pokud jde o daňové zatížení podniku, zásada daňové neutrality vyžaduje, aby vynaložení prvních investičních nákladů pro potřeby a za účelem podnikání bylo považováno za ekonomickou činnost a že by bylo v rozporu s touto zásadou, kdyby uvedená činnost byla zahájena až v okamžiku, kdy je nemovitost skutečně využívána, a sice v okamžiku, kdy vznikne zdanitelný příjem. Jakýkoliv jiný výklad by vedl k povinnosti hospodářského subjektu odvést DPH v rámci jeho ekonomické činnosti, aniž by mu byla poskytnuta možnost jejího odpočtu a svévolně by rozlišoval mezi investičními náklady vynaloženými před skutečným využíváním nemovitosti a investičními náklady vynaloženými v jeho průběhu (viz zejména výše uvedené rozsudky Rompelman, bod 23 a INZO, bod 16).