CS Úřední věstník Evropské unie C 6/10

Žaloba podaná dne 6. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo

(Věc C-442/08)

(2009/C 6/17)

Jednací jazyk: němčina

Účastnice řízení

Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Caeiros a B. Kotschy, zmocněnci)

Žalovaná: Spolková republika Německo

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že Spolková republika Německo porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2, 6, 9, 10 a 11 nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (1), a nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (2) tím, že — že i přes obdržení sdělení poskytnutého v rámci vzájemné pomoci (mezi příslušnými orgány členských států) nechala promlčet celní pohledávky a za ně dlužné vlastní zdroje odvedla příliš pozdě, — odmítla zaplatit vzniklé úroky z prodlení;

— uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Od roku 1994 byla z Maďarska do Německa dovážena motorová vozidla v preferenčním celním režimu, který byl stanoven v rámci Evropské dohody mezi ES a Maďarskem. Sdělením ze dne 26. června 1998 poskytnutým v rámci vzájemné pomoci informovala Koordinační jednotka Komise pro boj proti podvodům (dále jen „OLAF“) členské státy o tom, že maďarské orgány po uzavření svých dodatečných přezkumů prohlásily původní prohlášení o původu zboží pro 58 006 vozidel (z toho pro Německo: 19 123 vozidel) za neplatná. Dopisem, který byl německým orgánům doručen v anglickém znění dne 13. července 1998 a v německém překladu dne 18. srpna 1998, zaslal OLAF podklady a soubory patřící k tomuto sdělení poskytnutému v rámci vzájemné pomoci, mimo jiné také dopis ze dne 26. května 1998, kterým maďarské orgány informovaly OLAF o výsledcích dodatečného přezkumu a kterým upozornily na to, že maďarský výrobce proti rozhodnutí maďarských orgánů podal u maďarského soudu opravný prostředek. Dalším sdělením ze dne 27. října 1999 poskytnutým v rámci vzájemné pomoci informoval OLAF členské státy o výsledcích tohoto soudního řízení. Nové posouzení prohlášení o původu zboží, které se stalo nezbytným na základě rozsudku maďarského soudu, vedlo k tomu, že prohlášení o původu zboží pro 30 771 vozidel zůstala nadále stažena jako neplatná.

Z výsledků mise Komise v Německu týkající se kontroly vlastních zdrojů a z informací německých orgánů vyplynulo, že tyto orgány nechaly promlčet částky cla ve výši 408 735,53 eur za dovozy motorových vozidel, jejichž prohlášení o původu zboží zůstala i po novém posouzení z důvodu maďarského soudního rozhodnutí stažena. Vlastní zdroje dlužné za tyto promlčené celní pohledávky sice byly německými orgány na výzvu Komise dne 31. října 2005, tedy po uplynutí lhůty stanovené v nařízení č. 1552/89 (resp. nařízení č. 1150/2000) poskytnuty, německé orgány ale po tomto opožděném připsání vlastních zdrojů odmítly zaplatit úroky z prodlení.

Komise svou žalobu opírá v podstatě o dva žalobní důvody, a to na straně jedné o opožděné připsání vlastních zdrojů, jakož i na straně druhé o odmítnutí zaplatit s tím spojené úroky z prodlení. Podle názoru Komise byly totiž všechny členské státy nejpozději od 18. srpna 1998 (okamžik doručení posledního jazykového znění podkladů a souborů ke sdělení poskytnutému v rámci vzájemné pomoci ze dne 26. června 1998) schopny identifikovat osoby povinné zaplatit clo a výši nároku a byly tedy nejpozději od tohoto okamžiku povinny učinit nezbytná opatření, aby dodatečně vybraly příslušné částky cla a stanovily a odvedly s tím spojené vlastní zdroje. Při zohlednění přiměřené lhůty tří měsíců pro provedení těchto opatření vycházela Komise z toho, že nečinné členské státy musí nést zodpovědnost za všechny částky cla promlčené od 18. listopadu 1998.

Pokud jde o první žalobní důvod Komise, to znamená o opožděné připsání vlastních zdrojů, z relevantních ustanovení nařízení č. 1552/1989 (resp. nařízení č. 1150/2000), jakož i z judikatury Soudního dvora vyplývá, že členské státy jsou povinny provést stanovení vlastních zdrojů Společenství, a že tato povinnost existuje nezávisle na tom, zda zaúčtování částky cla skutečně proběhlo či neproběhlo, respektive na tom, zda částka cla mohla být od osoby povinné zaplatit clo skutečně dodatečně vybrána nebo ne. Ze vzniku celního dluhu v zásadě vyplývá i nárok Společenství na vlastní zdroje spojené s tímto celním dluhem, a to i tehdy, pokud k zaúčtování částky cla, nebo jeho dodatečného vybrání u osoby povinné zaplatit clo v ojedinělém případě nedošlo. Okamžik, ke kterému musí být vlastní zdroje stanoveny, se řídí tím, kdy byly vnitrostátní celní orgány schopny vypočítat částku cla vyplývající z celního dluhu a určit osobu povinnou zaplatit clo.

Otázka, jak se mají celní orgány členských států zachovat, pokud bylo zboží dovezeno s prohlášeními o původu zboží, která byla po dodatečném přezkoumání odvolána jako neplatná, se nemůže řídit právem dotčeného třetího státu. Vzhledem k tomu, že protokol č. 4 k asociační dohodě mezi ES a Maďarskem rovněž neobsahuje žádná ustanovení, která by ukazovala tímto směrem, je třeba zkoumat jiné prameny práva Společenství, aby se zjistilo, co mají členské státy učinit v návaznosti na sdělení výsledků dodatečného přezkumu, které vyvolávají pochybnosti o původu zboží. Článek 78 odst. 3 nařízení č. 2913/92 ukládá celním orgánům členských států přijat nezbytná opatření k nápravě, přičemž mají vzít v úvahu nové skutečnosti, které mají k dispozici. Stejným způsobem zavazuje toto nařízení členské státy, aby po vzniku celního dluhu následně provedly řízení, jehož předmětem je výběr cla, a to jak v první části tohoto řízení, která spočívá v zaúčtování částky cla, tak i ve fázi výběru částky cla u osoby povinné zaplatit clo.

Podle článku 244 nařízení č. 2913/92 nemá, až na výjimky, podání opravného prostředku proti rozhodnutí vydanému celními orgány členských států odkladný účinek na výkon napadeného rozhodnutí. Případné přerušení výkonu zpravidla závisí na poskytnutí jistoty. Podle názoru Komise, v případech, ve kterých ke vzniku celního dluhu došlo na základě odvolání prohlášení o původu zboží v návaznosti na dodatečný přezkum, nemůže v důsledku toho podání opravného prostředku bránit celním orgánům členského státu dovozu ve výběru nebo dodatečném výběru částek cla. Vzhledem k tomu, že zboží již bylo dovezeno do Společenství a tomu, že soudní řízení může trvat více let, může takovéto přerušení v případě zamítnutí opravného prostředku výběr celního dluhu značně ztížit.

Konečně, pokud jde o druhý žalobní důvod Komise, to znamená o odmítnutí zaplatit úroky z prodlení, z článku 11 nařízení č. 1552/1989, resp. nařízení č. 1150/2000, jakož i z judikatury Soudního dvora vyplývá, že členské státy jsou povinny zaplatit úroky z prodlení i v případě neprovedeného stanovení vlastních zdrojů. V projednávaném případě měla být sporná částka vlastních zdrojů připsána nejpozději dva měsíce po 18. listopadu 1998, první pracovní den po 19. dni tohoto měsíce (to znamená dne 20. ledna 1999). Vzhledem k tomu, že německé orgány tak učinily teprve 31. října 2005, byla Spolková republika Německo v prodlení a musí z něj zaplatit úroky z prodlení.

(1) Úř. věst. L 155, s. 1.

(2) Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 169.