(viz body 25–34)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 49–53, 55, 56, 61)

Pokud jde o cíl, který spočívá v usnadnění hladkého fungování vnitřního trhu s tabákovými a souvisejícími výrobky, je třeba uvést, že zákaz uvádět tabákové výrobky pro orální užití na trh stanovený těmito ustanoveními je rovněž vhodný k usnadnění hladkého fungování vnitřního trhu s tabákovými a souvisejícími výrobky. Soudní dvůr totiž v bodě 37 svého rozsudku ze dne 14. prosince 2004, Swedish Match ( C‑210/03 , EU:C:2004:802 ), uvedl, že v době přijetí směrnice 92/41 existovaly mezi právními a správními předpisy členských států, jejichž cílem bylo zastavit šíření spotřeby výrobků škodlivých pro zdraví, které byly na trhu členských států nové a byly považovány za obzvláště přitažlivé pro mladé lidi, rozdíly. Článek 1 písm. c) a článek 17 směrnice 2014/40 tudíž nezpůsobují nevýhody, které jsou zjevně nepřiměřené vzhledem ke sledovaným cílům.

Vzhledem k velkému potenciálu růstu trhu tabákových výrobků pro orální užití, který potvrzují samotní výrobci těchto výrobků, i k zavádění prostředí bez kouře, je totiž velmi pravděpodobné, že uvedené výrobky budou podněcovat osoby, které dosud nejsou uživateli tabákových výrobků, zejména mladé lidi, aby se jimi staly. Mimoto tabákové výrobky pro orální užití představují zvláštní nebezpečí pro nezletilé osoby z toho důvodu, že jejich užívání je těžko postřehnutelné. Užívání totiž spočívá zpravidla ve vložení výrobku mezi dáseň a horní ret a jeho držení na místě (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. prosince 2004, Arnold André, C‑434/02 , EU:C:2004:800 , bod 19 ). Zákaz uvádění tabákových výrobků pro orální užití na trh tedy nepřekračuje zjevně meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle zabezpečit vysokou úroveň ochrany veřejného zdraví.

Vzhledem k tomu, že v případě zrušení zákazu uvádět tabákové výrobky pro orální užití na trh jsou pozitivní účinky na zdraví spotřebitelů, kteří chtějí tyto výrobky používat jako pomoc při odvykání, nejisté a nadto existují rizika pro zdraví spotřebitelů, zejména mladých lidí, vyžadující, aby v souladu se zásadou předběžné opatrnosti byla přijata omezující opatření, nelze čl. 1 písm. c) a článek 17 směrnice 2014/40 považovat za zjevně nevhodné k zajištění vysoké úrovně ochrany veřejného zdraví. Naopak méně omezující opatření, jako jsou opatření stanovená pro ostatní tabákové výrobky ve směrnici 2014/40, zejména zesílení zdravotních varování a zákaz ochuceného tabáku, se nezdají být stejně vhodná k dosažení sledovaného cíle.

Pokud jde o tvrzení, že čl. 24 odst. 3 směrnice 2014/40 dokazuje, že cílů této směrnice by mohly dostatečným způsobem dosáhnout členské státy, je třeba uvést, že toto ustanovení přiznává každému členskému státu pravomoc zakázat určitou kategorii tabáku či souvisejících výrobků z důvodů spojených s konkrétní situací v tomto členském státě, a pokud jsou tato opatření zdůvodněna potřebou chránit veřejné zdraví, Komise má však pravomoc tato vnitrostátní ustanovení schválit či zamítnout poté, co ověří, zda jsou oprávněná, nutná a přiměřená svému účelu a zda nejsou prostředkem jakékoliv diskriminace či skrytého omezení obchodu mezi členskými státy, a to s ohledem na vysokou úroveň ochrany lidského zdraví dosaženou prostřednictvím uvedené směrnice.

V tomto ohledu je třeba připomenout, že autoři Smlouvy chtěli poskytnout unijnímu normotvůrci v závislosti na obecném kontextu a zvláštních okolnostech harmonizované oblasti určitý prostor pro uvážení, pokud jde o techniku sbližování, která je nejvhodnější pro dosažení požadovaného výsledku, zejména v oblastech, které se vyznačují složitými technickými specifiky. Unijní normotvůrce proto může v rámci tohoto prostoru pro uvážení přistoupit k harmonizaci po etapách a vyžadovat pouze postupné odstranění jednostranných opatření přijatých členskými státy (rozsudek ze dne 4. května 2016, Philip Morris Brands a další, C‑547/14, EU:C:2016:325, bod 63). V závislosti na okolnostech mohou opatření, na něž se vztahuje čl. 114 odst. 1 SFEU, spočívat v uložení povinnosti všem členským státům, aby povolily uvádění dotyčného výrobku nebo výrobků na trh, v určení některých podmínek pro tuto povolovací povinnost nebo i v dočasném či definitivním zákazu uvádění některého výrobku nebo výrobků na trh (rozsudek ze dne 4. května 2016, Philip Morris Brands a další, C‑547/14, EU:C:2016:325, bod 64). Je přitom třeba mít za to, že unijní normotvůrce tím, že zakázal uvádět na trh tabákové výrobky pro orální užití a současně povoluje prodej ostatních tabákových výrobků, přistoupil k harmonizaci tabákových výrobků po etapách. Článek 24 odst. 3 směrnice 2014/40 se tedy vztahuje na aspekt, který není předmětem harmonizačních opatření stanovených touto směrnicí (rozsudek ze dne 4. května 2016, Philip Morris Brands a další, C‑547/14, EU:C:2016:325, bod 90). Toto ustanovení tedy nemůže jako takové dokazovat, že cílů této směrnice by mohly dostatečným způsobem dosáhnout členské státy.

(viz body 70–75)