ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Sociální zabezpečení migrujících pracovníků – Pravomoc členských států organizovat své systémy sociálního zabezpečení – Meze – Dodržování unijního práva – Pravidla Smlouvy o volném pohybu pracovníků – Dopad na výhody poskytované pouze podle právních předpisů jednoho členského státu

(Články 45 SFEU a 48 SFEU; nařízení Rady č. 1408/71)

2. Sociální zabezpečení migrujících pracovníků – Zdravotní pojištění – Osoba, která čerpá důchod v členském státě svého původu a zároveň v jiném členském státě – Návrat do členského státu původu v okamžiku odchodu do důchodu

(Nařízení Rady č. 1408/71, články 15 a 27)

Summary

1. Cíle článků 45 SFEU a 48 SFEU by nebylo dosaženo, pokud by migrující pracovníci následkem toho, že využijí svého práva volného pohybu, měli ztratit výhody sociálního zabezpečení, které jim poskytují pouze právní předpisy jednoho členského státu, zejména pokud tyto výhody představují protiplnění jimi zaplacených příspěvků. Unijní právní úprava v oblasti koordinace vnitrostátních právních předpisů sociálního zabezpečení, zejména vzhledem k cílům, na kterých je založena, totiž nemůže být uplatňována – až na výslovně stanovené výjimky, které jsou v souladu s těmito cíli – způsobem, který by migrující pracovníky nebo jejich oprávněné rodinné příslušníky zbavoval nároku na dávky, který vyplývá pouze z právních předpisů jednoho členského státu. Cílem těchto článků, stejně jako nařízení č. 1408/71, přijatého k jejich provedení, je zejména zabránit tomu, aby s pracovníkem, který využil svého práva na volný pohyb a zastával pracovní místa v několika členských státech, bylo bez objektivního odůvodnění zacházeno méně příznivě než s pracovníkem, který celý život pracoval v jediném členském státě.

(viz body 74–76)

2. Články 15 a 27 nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, ve znění nařízení č. 1386/2001, musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby osoba, která čerpá starobní důchod od důchodových pojišťoven jak v členském státě svého původu, tak ve státě, ve kterém strávila většinu svého pracovního života, a která se z tohoto členského státu přestěhovala do členského státu svého původu, mohla na základě volitelné pokračující účasti v samostatném režimu pojištění pro případ odkázanosti v členském státě, ve kterém strávila většinu svého pracovního života, i nadále pobírat peněžité dávky na základě této účasti, zejména v případě, že v členském státě bydliště neexistují peněžité dávky pokrývající zvláštní riziko stavu odkázanosti, což musí ověřit vnitrostátní soud.

Pokud jsou, na rozdíl od takového případu, peněžité dávky pokrývající riziko odkázanosti na péči třetího právní úpravou členského státu bydliště stanoveny, ale pouze ve výši nižší, než je výše dávek pokrývajících toto riziko v druhém členském státě povinném k výplatě důchodu, musí být článek 27 nařízení č. 1408/71, ve znění změn a doplňků, vykládán v tom smyslu, že taková osoba má k tíži příslušné instituce posledně uvedeného státu nárok na doplatek dávky ve výši rozdílu těchto dvou částek.

(viz bod 88 a výrok)
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Podpory poskytované státy – Slučitelnost podpory se společným trhem – Podpora, která má za následek zlepšení finanční situace podniku, který je jejím příjemcem, aniž by byla nezbytná k dosažení cílů stanovených v čl. 87 odst. 3 ES – Neexistence – Státní financování přechodu na digitální pozemní televizní vysílání – Posouzení kritéria nezbytnosti (Článek 87 odst. 3 ES) (viz body 44, 46–48)

2. Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku –Důvod předložený poprvé v rámci kasačního opravného prostředku – Nepřípustnost (viz bod 63)

3. Podpory poskytované státy – Zákaz – Výjimky – Podpory, které mají za následek zlepšení finanční situace podniku, který je jejich příjemcem, aniž by byly nezbytné k dosažení cílů stanovených v čl. 87 odst. 3 písm. c) ES – Podmínky – Přechod z analogového televizního vysílání na digitální televizní vysílání – Podmínka neutrality technologie – Posouzení (Článek 87 odst. 3 písm. c) ES; sdělení Komise C(2003) 541 final) (viz body 77, 79–81)

Subject of the case

Předmět

Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudnu prvního stupně (nyní Tribunál) (sedmého senátu) ze dne 6. října 2009, Německo v. Komise (T-21/06), kterým Tribunál zamítl žalobu na neplatnost podanou proti rozhodnutí Komise 2006/513/ES ze dne 9. listopadu 2005 o státní podpoře kterou poskytla Spolková Republika Německo ve prospěch zavedení digitálního pozemního televizního vysílání (DVB-T) ve spolkových zemích Berlín a Braniborsko (Úř. věst. L 200, s. 14) – Porušení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU

Výrok

Výrok

1) Kasační opravný prostředek se zamítá.

2) Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.
Keywords

Summary



Keywords

Sbližování právních předpisů – Opatření určená k vytvoření a fungování vnitřního trhu s elektřinou – Směrnice 2003/54 – Přístup třetích osob k soustavám pro přenos a distribuci elektřiny

(Článek 307 ES; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54)

Summary

Členský stát, jehož provozovatel elektrizační soustavy uzavřel před přistoupením tohoto státu ke Společenství se společností usazenou ve třetím státě dohodu o přednostním přístupu, která uvedené společnosti vyhrazuje právo na přenos elektrické energie po národní síti vysokého napětí jakožto protihodnotu jejího finančního podílu na výstavbě přenosového vedení, k němuž se váže její právo na přenos, pokud přednostní přístup poskytnutý dotčené společnosti může být považován za investici chráněnou dohodou o podpoře a vzájemné ochraně investic uzavřenou mezi dotčeným třetím státem a členským státem před přistoupením posledně zmíněného státu ke Společenství a pokud by případné vypovězení smlouvy vedlo vzhledem k mezinárodním závazkům členského státu k porušení uvedené dohody ze strany tohoto členského státu, plní povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice 2003/54 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92.

Účelem čl. 307 prvního pododstavce ES je totiž upřesnit v souladu se zásadami mezinárodního práva, které vyplývají zejména z čl. 30 odst. 4 písm. b) Vídeňské úmluvy o smluvním právu ze dne 23. května 1969, že uplatňování Smlouvy o ES se nedotýká závazku dotyčného členského státu dodržovat práva třetích zemí vyplývající z dřívější dohody a plnit své příslušné povinnosti.

V tomto ohledu je pro určení, zda dřívější mezinárodní dohoda může znemožnit uplatnění právní normy Společenství, třeba přezkoumat, zda tato dřívější mezinárodní dohoda ukládá dotyčnému členskému státu povinnosti, jejichž plnění ještě může být vymáháno třetími zeměmi, které jsou smluvními stranami.

Krom toho, členské státy mají sice v kontextu článku 307 ES volbu, pokud jde o opatření, která je třeba přijmout za účelem odstranění neslučitelnosti existující mezi dohodou uzavřenou před jejich přistoupením k Unii a Smlouvou o ES, ale pokud členský stát čelí obtížím, které znemožňují změnu dohody, nelze vyloučit jeho povinnost tuto dohodu vypovědět. Tak tomu však není v případě, kdy smlouva neobsahuje žádné ustanovení týkající se možnosti smlouvu vypovědět a kdy by takováto výpověď dotčené smlouvy měla za následek, že by společnosti byla odepřena odměna, kterou uvedená smlouva stanoví coby protihodnotu jejího finančního podílu na výstavbě přenosového vedení, nepříznivě by zasahovala do práv této společnosti, a měla by tudíž účinek rovnocenný vyvlastnění zakázanému dohodou o podpoře a vzájemné ochraně investic.

Za těchto okolností se i za předpokladu, že by přednostní přístup poskytnutý společnosti nebyl v souladu se směrnicí 2003/54, na tento přednostní přístup vztahuje ochrana podle čl. 307 prvního pododstavce ES.

(viz body 38, 41–42, 44, 46, 48, 51–52)
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Řízení – Lhůty pro podání žaloby – Kasační opravný prostředek –Zaslání kopie originálu žaloby ve formátu „Word“ doprovázené dokumentem ve formátu „PDF“, který obsahuje podpis advokáta – Pozdější zaslání originálu v promlčené lhůtě – Přípustnost (Statut Soudního dvora, článek 56; jednací řád Soudního dvora, čl. 37 odst. 6) (viz body 25–26)

2. Podpory poskytované státy – Přezkum Komisí – Zahájení formálního vyšetřovacího řízení – Povinnost předběžně projednat podporu s dotčeným členským státem a posuzovat situaci s ohledem na jím předložené důkazy (Článek 88 odst. 2 ES) (viz body 47–48)

3. Podpory poskytované státy – Pojem – Selektivní charakter opatření – Selektivita opatření daňového zvýhodnění použitelného na podniky nově kotované na Burze zakládající se na jeho krátké době použitelnosti (Článek 87 odst. 1 ES) (viz body 56, 60)

4. Kasační opravný prostředek –Důvody kasačního opravného prostředku – Důvod směřující proti doplňujícímu odůvodnění – Nerelevantní důvod kasačního opravného prostředku – Zpochybnění posouzení Komise týkajícího se selektivity státní podpory – Uznání opodstatněnosti jednoho z prvků selektivity, který se nezdá být stižen nesprávným právním posouzením – Důvod směřující proti dalším prvkům selektivity –Nerelevantní důvod kasačního opravného prostředku (viz body 57–58)

5. Podpory poskytované státy – Zákaz – Odchylky – Podpory, které mohou využívat odchylky stanovené v čl. 87 odst. 3 písm. c) ES – Provozní podpora – Vyloučení [Článek 87 odst. 3 písm. c) ES] (viz body 63–64)

Subject of the case

Předmět

Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 4. září 2009 Itálie v. Komise (T-211/05), kterým Tribunál zamítnul návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2006/261/ES ze dne 16. března 2005, o režimu podpor C 8/2004 (ex NN 164/2003), který Itálie začala uskutečňovat ve prospěch společností nedávno kótovaných na burze (Úř. věst. L 94, s. 42)

Výrok

Výrok

1) Kasační opravný prostředek se zamítá.

2) Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

3) Finská republika ponese vlastní náklady řízení.
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Žaloba pro nesplnění povinnosti – Nesplnění rozhodnutí Komise týkajícího se státní podpory – Povinnost navrátit poskytnuté podpory – Lhůta pro navrácení (Článek 88 odst. 2 ES, články 226 ES a 249 ES) (viz body 34, 37)

2. Podpory poskytované státy – Navrácení protiprávní podpory – Podniky přijímající podpory, které se dostaly do úpadku – Zapsání podpor do seznamu pohledávek za účelem obnovení předchozího stavu (Článek 88 odst. 2 ES) (viz body 35–36)

3. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Nesplnění rozhodnutí Komise týkajícího se státní podpory – Důvody obhajoby – Zpochybnění legality rozhodnutí – Nepřípustnost – Meze – Neexistující akt (Článek 88 odst. 2 druhý pododstavec ES, články 226 ES, 227 ES, 230 ES a 232 ES) (viz bod 41)

Subject of the case

Předmět

Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí ve stanovené lhůtě všech předpisů nezbytných pro dosažení souladu s články 2, 3 a 4 rozhodnutí Komise 2008/697/ES ze dne 16. dubna 2008 o státní podpoře C 13/07 (ex NN 15/06 a N 734/06), kterou Itálie poskytla ve prospěch společnosti New Interline [oznámeno pod číslem C(2008) 1321]

Výrok

Výrok

1) Italská republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala veškerá opatření nezbytná k zajištění splnění povinností vyplývajících z rozhodnutí Komise 2008/697/ES ze dne 16. dubna 2008 o státní podpoře C 13/07 (ex NN 15/06 a N 734/06), kterou Itálie poskytla ve prospěch společnosti New Interline, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 249 čtvrtého pododstavce ES a z článků 2 a 3 uvedeného rozhodnutí.

2) Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
Směrnice 2003/87 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES pro účely provádění systému obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů jasně a výslovně stanoví v čl. 9 odst. 1 a 3 a v čl. 11 odst. 2 rozdělení pravomocí mezi členské státy a Komisi pro vypracovávání, kontrolu a provádění národních alokačních plánů pro přidělení povolenek na emise skleníkových plynů, s cílem zavedení uvedeného systému. Co se týče věcných mezí kontrolní pravomoci a pravomoci zamítnout takové plány, Komise je oprávněna pouze k tomu, aby ověřila soulad opatření přijatých členskými státy s kritérii uvedenými v příloze III uvedené směrnice a s ustanoveními jejího článku 10.

I když je pravda, že mohou existovat značné rozdíly v druzích povinností, jež směrnice členským státům ukládají, a tedy ve výsledcích, jichž má být dosaženo, a i když je rovněž nepochybné, že ustanovení směrnice, která se týkají pouze vztahů mezi členským státem a Komisí, nemusí vyžadovat prováděcí opatření, nelze popřít, že články 9 a 11 směrnice 2003/87 upravují úlohu Komise a členských států v rámci řízení o přijetí národních alokačních plánů, a sice otázku rozdělení pravomocí mezi nimi. Tato ustanovení umožňují určit, zda členské státy mají k dispozici rozhodovací prostor při zpracování plánu, či nikoliv, a popřípadě jaký je rozsah tohoto prostoru.

Stejně tak nelze popřít, že tato směrnice nepředepisuje specifickou metodu pro zpracování národního alokačního plánu a pro určení celkového množství povolenek na emise skleníkových plynů, které mají být vydány. Právě naopak, příloha III bod 1 uvedené směrnice výslovně stanoví, že členské státy musí stanovit celkové množství povolenek, které mají být vydány, s ohledem zejména na jejich národní energetickou politiku a národní program změny klimatu.

Členské státy tak mají určitý rozhodovací prostor k provedení směrnice 2003/87 do vnitrostátních právních řádů, a tudíž k přijetí opatření, která považují za nejvhodnější pro dosažení – ve specifickém kontextu vnitrostátního energetického trhu – cíle stanoveného zmíněnou směrnicí.

Pokud jde o skutečnost, že podle článku 9 této směrnice jsou národní alokační plány posuzovány Komisí při kontrole ex ante, taková kontrolní pravomoc se zajisté v mnoha ohledech odlišuje od kontroly ex post stanovené v článku 226 ES. Tato okolnost však nemůže znamenat, že kontrola ex ante musí jít nad rámec kontroly legality.

(viz body 47, 49–52)
(viz body 39–42)

(viz body 54–55)

Tribunál se nedopustí nesprávného právního posouzení, když má za to, že jsou-li zmrazeny finanční prostředky subjektu označeného jako subjekt podílející se na šíření jaderných zbraní, existuje nezanedbatelné riziko, že bude vyvolávat tlak na subjekty, které vlastní nebo ovládá, za účelem obcházení účinku opatření, která se ho týkají, a že zmrazení finančních prostředků těchto subjektů je nezbytné a vhodné k zajištění účinnosti přijatých opatření a toho, že tato opatření nebudou obcházena, a že vzhledem k prvořadé důležitosti zachování míru a mezinárodní bezpečnosti, nebyla omezení svobodného výkonu hospodářské činnosti, jakož i vlastnického práva bankovního ústavu, způsobená opatřeními, kterými se zmrazují finanční prostředky, nepřiměřená vzhledem ke sledovaným cílům. To platí i pro závěry Tribunálu ohledně toho, že Rada mohla legitimně nepoužít čl. 7 odst. 2 písm. d) nařízení č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu na subjekty, které podle jejího názoru nesplňují kritéria pro použití tohoto ustanovení, že nebylo možné ve všech případech určit veškeré subjekty vlastněné nebo ovládané subjektem označeným jako podílející se na šíření jaderných zbraní a že případná odchylná praxe Rady, i za předpokladu, že by byla protiprávní, nemohla vzbudit legitimní očekávání u dotyčných subjektů ani založit právo uplatňovat ve svůj prospěch protiprávnost, k níž došlo ve prospěch jiné osoby.

Z těchto úvah vyplývá, že Tribunál neporušil zásadu proporcionality při výkladu čl. 7 odst. 2 písm. d) nařízení č. 423/2007 ani při svém přezkumu týkajícím se použití tohoto ustanovení v projednávaném případě.

(viz body 58, 61–62, 64)
Keywords

Summary



Keywords

Unijní právo – Zásady – Práva obhajoby – Rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků namířené proti některým osobám a entitám podezřelým z teroristických činností – Povinnosti Rady – Sdělení důkazů dotčené osobě a právo být vyslechnuta – Rozsah – Nesplnění – Porušení práv obhajoby

(Článek 6 odst. 1 SEU; listina základních práv Evropské unie, čl. 41 odst. 2 písm. a); nařízení Rady č. 2580/2001, čl. 2 odst. 3; rozhodnutí Rady 2008/583)

Summary

V případě prvotního rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků nemá Rada povinnost předem sdělit dotyčné osobě nebo entitě důvody, které vedou tento orgán k zařazení jména této osoby nebo entity na seznam, na který odkazuje čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu. Takové opatření musí mít ze své povahy možnost využít účinku překvapení a musí se uplatnit neprodleně, aby nebyla zmařena jeho účinnost. V takovém případě v zásadě stačí, aby orgán sdělil důvody dotyčné osobě nebo entitě a přiznal jí současně s přijetím rozhodnutí nebo okamžitě po něm právo být vyslechnuta.

Naopak v případě následného rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků, kterým se ponechává jméno osoby nebo entity na seznamu, na který odkazuje čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001, není tento účinek překvapení již nezbytný k tomu, aby zajistil účinnost opatření, takže přijetí takového rozhodnutí musí v zásadě předcházet sdělení důkazů, jakož i možnosti slyšení přiznané dotyčné osobě nebo entitě.

V tomto ohledu je ochrana, kterou poskytuje požadavek na sdělení důkazů a právo předložit vyjádření před přijetím rozhodnutí, které spouští uplatnění omezujících opatření, podstatná a zásadní pro práva obhajoby. Platí to tím spíše, že taková opatření mají podstatný vliv na práva a svobody osob a skupin, na které se vztahují. Cílem pravidla, podle kterého osobě, jíž je určeno rozhodnutí nepříznivě zasahující do jejího právního postavení, musí být umožněno uplatnit své námitky před přijetím tohoto rozhodnutí, totiž je, aby dotyčný orgán rovněž užitečně zohlednil všechny rozhodné skutečnosti. Zajištění účinné ochrany uvedené osoby, jíž je rozhodnutí určeno, má především za cíl, aby tato osoba mohla opravit chybu nebo uplatnit takové skutečnosti týkající se její osobní situace, jež mohou ovlivnit to, zda rozhodnutí bude, či nebude přijato nebo zda bude mít takový či jiný obsah.

Toto základní právo na dodržení práv obhajoby během řízení, které předchází přijetí omezujícího opatření, je kromě toho výslovně zakotveno v čl. 41 odst. 2 písm. a) listiny základních práv Evropské unie, které čl. 6 odst. 1 SEU přiznává tutéž právní sílu jako Smlouvám. Jestliže byla z uvedeného základního práva připuštěna výjimka, pokud jde o prvotní rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků, je tato výjimka odůvodněna nutností zajistit účinnost opatření o zmrazení finančních prostředků a v konečném důsledku bezpečnostními imperativy nebo důvody spojenými s mezinárodními vztahy Unie a jejích členských států.

(viz body 61–62, 64–67)
(viz bod 47)

Viz znění rozhodnutí.

(viz bod 49)

Viz znění rozhodnutí.

(viz bod 51)

Viz znění rozhodnutí.

Členský stát, který přijme a ponechá v platnosti právní předpisy, které daňovým poplatníkům, již přemisťují své bydliště do jiného členského státu, ukládá povinnost zahrnout veškeré dosud v žádném zdaňovacím období nezdaněné příjmy do základu daně za poslední zdaňovací období, pro které byli považováni za daňové poplatníky-rezidenty, neplní povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 18 ES, 39 ES a 43 ES.

Ačkoli ustanovení Smlouvy týkající se volného pohybu osob mají podle svého znění za cíl zajistit nárok na národní zacházení v hostitelském členském státě, brání též ustanovením, která státnímu příslušníkovi členského státu brání opustit stát původu za účelem výkonu práva na volný pohyb, nebo jej od toho odrazují. Tak je tomu v případě právních předpisů členského státu, které zakládají povinnost daňového poplatníka, jenž přemisťuje své bydliště do jiného členského státu, zaplatit daň předtím, než jsou k tomu povinni daňoví poplatníci, kteří i nadále mají bydliště v prvně zmíněném členském státě. Toto rozdílné zacházení, které může po finanční stránce znevýhodnit osoby, které přemisťují své bydliště do zahraničí, nelze vysvětlit rozdílnou objektivní situací. Z hlediska právních předpisů členského státu, které zdaňují dosažené příjmy, je totiž situace osoby, která přemisťuje své bydliště do jiného členského státu, podobná situaci osoby, která má i nadále bydliště v prvně zmíněném členském státě. Z toho vyplývá, že takové rozdílné zacházení je na překážku výkonu svobod zakotvených v článcích 39 ES a 43 ES.

Tuto překážku nelze odůvodnit nutností zajistit účinné vymáhání daňových dluhů, neboť mechanismy spolupráce existující mezi orgány členských států na unijní úrovni, zejména mechanismy upravené směrnicí 2008/55 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření, jsou dostačující k tomu, aby členskému státu původu umožnily vymáhání daňového dluhu v jiném členském státě. Povinnost uložená uvedenými vnitrostátními právními předpisy je tudíž nepřiměřená cíli spočívajícímu v usnadnění vymáhání daňového dluhu.

Uvedenou překážku nelze odůvodnit ani nutností zajistit rozdělení daňové pravomoci mezi členskými státy, neboť členský stát původu neztrácí při přemístění bydliště daňového poplatníka do jiného členského státu možnost vykonávat daňovou pravomoc ve vztahu k činnostem již vykonaným na jeho území, a nemusí se tedy vzdát svého práva na stanovení výše odpovídající daně.

Konečně, při neexistence přímé spojitosti ve vnitrostátních předpisech mezi daňovým zvýhodněním, jež spočívá v možnosti zahrnout příjmy do několika zdaňovacích období, a vyrovnáním tohoto zvýhodnění jakýmkoli daňovým zatížením, nelze tyto právní předpisy odůvodnit nezbytností zajistit soudržnost daňového systému.

(viz body 52–53, 57, 59–61, 67–68, 79, 87–88, 101, výrok 1)
22

Vzhledem k tomu, že Fővárosi Bíróság měl za to, že výsledek sporu, který mu byl předložen, závisí na výkladu použitelného práva Unie, rozhodl se přerušit řízení a předložit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Má být čl. 2 odst. 1 nařízení […] č. 2201/96 vykládán tak, že na základě přílohy I se režim produkčních podpor vztahuje kromě broskví v sirupu nebo ve vlastní šťávě, které spadají pod kód KN ex 20087061, rovněž na produkty spadající pod ostatní kódy KN (ex 20087069 atd.) uvedené v této příloze? 2) Splňuje zpracovatel, který vyrábí produkty spadající pod kód KN ex 20087092, podmínky uvedeného nařízení? 3) Má být čl. 2 bod 1 nařízení […] č. 1535/2003 vykládán tak, že produkty spadající pod kódy KN ex 20087061, ex 20087069, ex 20087071, ex 20087079, ex 20087092, ex 20087094, jakož i ex 20087099 se považují rovněž za hotové produkty ve smyslu uvedeného nařízení? 4) Jestliže lze na základě odpovědí na předcházející otázky považovat za hotové produkty pouze broskve ve smyslu článku 3 nařízení […] č. 2320/89, proč jsou ve výše zmíněných ustanoveních uvedeny kódy KN týkající se jiných produktů? 5) Lze na základě výše uvedených nařízení považovat za hotové ty produkty, které vznikají v jednotlivých fázích zpracování broskví a které lze uvést samostatně na trh (například dřeň)?“
10

Vaasan hallinto-oikeus žalobu zamítl. Měl zejména za to, že uskutečnění cílů směrnice 2000/76 by mohlo být ohroženo, kdyby její oblast působnosti byla vykládána tak úzce, že by požadavky směrnice neplatily pro spalování předzpracovaného odpadu. Tento soud byl rovněž toho názoru, že plynový generátor jakožto zvláštní funkční jednotku nelze považovat za spalovací zařízení ve smyslu směrnice 2000/76, protože zplynování je tepelným zpracováním, a že k tomu, aby zařízení mohlo být považováno za spalovací zařízení, muselo by disponovat spalovací linkou.
29

Vnitrostátní soud nicméně poukazuje na to, že v judikatuře Soudního dvora týkající se výkladu pojmu „pracovník“ nelze nalézt prahovou hodnotu pro určení významnosti zaměstnání, která by se odvíjela od pracovní doby a výše odměny a pod kterou by činnost musela být již považována za okrajovou a vedlejší, což podle něj přispívá k nepřesnosti pojmu „okrajová a vedlejší činnost“.