ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 408/7

Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 1. srpna 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Bremen – Německo) – S v. Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

(Věc C-411/20) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Občanství Unie - Volný pohyb osob - Rovné zacházení - Směrnice 2004/38/ES - Článek 24 odst. 1 a 2 - Dávky sociálního zabezpečení - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Článek 4 - Rodinné dávky - Vyloučení ekonomicky neaktivních státních příslušníků jiných členských států po dobu prvních tří měsíců pobytu v hostitelském členském státě“)

(2022/C 408/08)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Finanzgericht Bremen

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: S

Žalovaná: Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

Výrok

Článek 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle které je občanu Unie, státnímu příslušníkovi jiného členského státu, který si zřídil obvyklé bydliště na území prvního členského státu a není ekonomicky aktivní, jelikož v uvedeném státě nevykonává výdělečnou činnost, odepřen po dobu prvních tří měsíců jeho pobytu na území tohoto členského státu nárok na „rodinné dávky“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. j) tohoto nařízení ve spojení s jeho čl. 1 písm. z), zatímco ekonomicky neaktivní státní příslušník uvedeného členského státu má na takové dávky nárok, a to i po dobu prvních tří měsíců po jeho návratu do tohoto členského státu poté, co na základě unijního práva využil svého práva pohybovat se a pobývat v jiném členském státě.

Článek 24 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že se na takovou právní úpravu nevztahuje.

(1) Úř. věst. C 423, 7.12.2020.
4)

Článek 7 nařízení č. 4/2009 musí být vykládán v tom smyslu, že: — v případě, že se obvyklé bydliště všech účastníků sporu ve věcech vyživovacích povinností nenachází v členském státě, může být ve výjimečných případech konstatována příslušnost založená na foru necessitatis podle tohoto článku 7, jestliže žádný soud členského státu není příslušný podle článků 3 až 6 tohoto nařízení, jestliže řízení nelze rozumně zahájit nebo vést ve třetím státě, k němuž má daný spor úzkou vazbu, nebo v něm není možné, a jestliže tento spor má dostatečnou vazbu na členský stát, u jehož soudu byl podán návrh; — k tomu, aby bylo možné ve výjimečných případech mít za to, že řízení nelze rozumně zahájit nebo vést ve třetím státě, je třeba, aby na základě podrobné analýzy okolností uvedených v jednotlivých případech byl přístup ke spravedlnosti v tomto třetím státě z právního nebo faktického hlediska narušen, zejména uplatněním diskriminačních procesních podmínek nebo podmínek, které jsou v rozporu se základními zárukami spravedlivého procesu, aniž je vyžadováno, aby účastník řízení, který se dovolává uvedeného článku 7, musel prokázat, že podal u soudů téhož třetího státu bezvýsledně návrh na zahájení řízení nebo se o to pokusil, a — k tomu, aby bylo možné mít za to, že spor musí vykazovat dostatečnou vazbu na členský stát, u jehož soudu byl podán návrh, je možné vycházet ze státní příslušnosti jednoho z účastníků řízení.
C 24/3

Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. listopadu 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal d'arrondissement de Luxembourg – Lucembursko) – WM (C-37/20), Sovim SA (C-601/20) v. Luxembourg Business Registers

(Spojené věci C-37/20 a C-601/20) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu - Směrnice (EU) 2018/843, kterou se mění směrnice (EU) 2015/849 - Změna čl. 30 odst. 5 prvního pododstavce písm. c) posledně uvedené směrnice - Přístup jakékoli osoby z široké veřejnosti k informacím o skutečných majitelích - Platnost - Články 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie - Respektování soukromého a rodinného života - Ochrana osobních údajů“)

(2023/C 24/03)

Jednací jazyk: francouzština

Předkládající soud

Tribunal d'arrondissement de Luxembourg

Účastníci původního řízení

Žalobci: WM (C-37/20), Sovim SA (C-601/20)

Žalovaný: Luxembourg Business Registers

Výrok

Článek 1 bod 15 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/843 ze dne 30. května 2018, kterou se mění směrnice (EU) 2015/849 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu a směrnice 2009/138/ES a 2013/36/EU, je neplatný v rozsahu, v němž byl tímto ustanovením změněn čl. 30 odst. 5 první pododstavec písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/849 ze dne 20. května 2015 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES a směrnice Komise 2006/70/ES v tom smyslu, že v souladu s pozměněným zněním tohoto čl. 30 odst. 5 prvního pododstavce písm. c) musí členské státy zajistit, aby informace o skutečných majitelích společností a jiných právnických osob zapsaných v rejstříku na jejich území byly vždy k dispozici jakékoli osobě z široké veřejnosti.

(1) Úř. věst. C 103, 30.3.2020.

Úř. věst. C 35, 1.2.2021.
1)

Článek 9 odst. 2 a článek 15 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie musí být vykládány v tom smyslu, že vlastník ochranné známky Evropské unie není oprávněn bránit tomu, aby paralelní dovozce uváděl na trh léčivý přípravek přebalený do nového vnějšího obalu, na němž je tato ochranná známka umístěna, jestliže by nahrazení prostředku k ověření manipulace s původním vnějším obalem tohoto léčivého přípravku, provedené v souladu s čl. 47a odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/26/EU ze dne 25. října 2012, ponechalo na posledně uvedeném obalu viditelné stopy po otevření a jestliže by tyto stopy vyvolaly na trhu členského státu dovozu nebo na jeho významné části tak silný odpor významné části spotřebitelů vůči takto přebaleným léčivým přípravkům, že by představoval překážku pro skutečný přístup na tento trh, což je třeba prokázat v každém jednotlivém případě.
3)

Článek 10 odst. 2 a článek 15 směrnice 2015/2436 musí být vykládány v tom smyslu, že vlastník ochranné známky je oprávněn bránit tomu, aby paralelní dovozce uváděl na trh léčivý přípravek přebalený do nového vnějšího obalu, na němž je tato ochranná známka umístěna, jestliže by viditelné stopy po otevření původního vnějšího obalu, které by případně vyplývaly z nového označení tohoto léčivého přípravu, byly jasně přičitatelné přebalení, které takto provedl tento paralelní dovozce, ledaže by tyto stopy vyvolaly na trhu členského státu dovozu nebo na jeho významné části tak silný odpor významné části spotřebitelů vůči takto přebaleným léčivým přípravkům, že by představoval překážku pro skutečný přístup na tento trh, což je třeba prokázat v každém jednotlivém případě.
3)

Rozhodnutí Evropské komise (EU) 2017/1861 ze dne 29. července 2016 o státní podpoře SA.33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Itálie – Vyrovnávací platby letištím na Sardinii za závazky veřejné služby (služby obecného hospodářského zájmu) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká jednak společnosti Volotea SA a jednak společnosti easyJet Airline Co. Ltd.
Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. listopadu 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Spojené království) – GE Aircraft Engine Services Ltd v. The Commissioners for His Majesty's Revenue & Customs

(Věc C-607/20) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 26 odst. 1 písm. b) - Bezplatné poskytování služeb - Bezplatné poskytování nákupních poukázek zaměstnancům podniku osoby povinné k dani v rámci programu oceňování a odměňování - Plnění považovaná za poskytnutí služby za úplatu - Působnost - Zásada daňové neutrality“)

(2023/C 15/08)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: GE Aircraft Engine Services Ltd

Žalovaná: The Commissioners for His Majesty's Revenue & Customs

Výrok

Článek 26 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že do jeho působnosti nespadá poskytování služeb spočívající v tom, že podnik nabízí svým zaměstnancům nákupní poukázky v rámci jím zavedeného programu, jehož cílem je oceňování a odměňování nejzasloužilejších a nejvýkonnějších zaměstnanců.

(1) Úř. věst. C 28, 25.1.2021.
C 237/14

Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 28. dubna 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht München I – Německo) – Phoenix Contact GmbH & Co. KG v. HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG

(Věc C-44/21) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Duševní vlastnictví - Směrnice 2004/48/ES - Článek 9 odst. 1 - Evropský patent - Předběžná opatření - Pravomoc vnitrostátních soudních orgánů vydat předběžné opatření s cílem zamezit hrozící porušení práva duševního vlastnictví - Vnitrostátní judikatura, která odmítá návrhy na vydání předběžných opatření, pokud platnost dotčeného patentu nebyla potvrzena přinejmenším prvostupňovým rozhodnutím vydaným v rámci řízení o odporu nebo o prohlášení neplatnosti - Povinnost konformního výkladu“)

(2022/C 237/17)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Landgericht München I

Účastnice původního řízení

Navrhovatelka: Phoenix Contact GmbH & Co. KG

Odpůrkyně: HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG

Výrok

Článek 9 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní judikatuře, podle které musejí být návrhy na vydání předběžného opatření z důvodu porušování patentu v zásadě odmítnuty, pokud platnost dotčeného patentu nebyla potvrzena přinejmenším prvostupňovým rozhodnutím vydaným v rámci řízení o odporu nebo o prohlášení neplatnosti.

(1) Úř. věst. C 182, 10.5.2021.
1)

Francouzská republika tím, že — nezajistila, aby denní mezní hodnota koncentrací mikročástic (PM10) nebyla systematicky a trvale překračována v období od 1. ledna 2005 do roku 2019 včetně v aglomeraci a zóně kvality Paříž (FR04A01/FR11ZAG01) a od 1. ledna 2005 do roku 2016 včetně, s výjimkou roku 2008, v aglomeraci a zóně kvality Martinik/Fort-de-France (FR39N10/FR02ZAR01), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu ve spojení s přílohou XI této směrnice, a — nezajistila, aby plány kvality ovzduší stanovily náležitá opatření, aby bylo období překročení této mezní hodnoty co možná nejkratší, neplnila v těchto dvou oblastech od 11. června 2010 povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 2008/50 ve spojení s její přílohou XV.
C 284/10

Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 2. června 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Litva) – Get Fresh Cosmetics Limited v. Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba

(Věc C-122/21) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Směrnice 87/357/EHS - Článek 1 odst. 2 - Rozsah působnosti - Výrobky, které nejsou potravinami a mohou být zaměněny s potravinami - Pojem - Riziko udušení, otravy nebo perforace či zablokování zažívacího ústrojí - Domněnka nebezpečnosti - Neexistence - Důkaz“)

(2022/C 284/09)

Jednací jazyk: litevština

Předkládající soud

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Get Fresh Cosmetics Limited

Žalovaný: Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba

za přítomnosti: V. U.

Výrok

Článek 1 odst. 2 směrnice Rady 87/357/EHS ze dne 25. června 1987 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se výrobků, jejichž skutečná povaha není rozpoznatelná, a proto ohrožují zdraví nebo bezpečnost spotřebitelů, musí být vykládán v tom smyslu, že není nezbytné na základě objektivních a podložených údajů prokázat, že vložení do úst, cucání nebo spolknutí výrobků, které nejsou potravinami, mají však tvar, vůni, barvu, vzhled, obal, označení, objem nebo rozměry, které mohou způsobit, že spotřebitelé, zejména děti, je zamění s potravinami, a v důsledku toho je mohou vložit do úst, cucat nebo spolknout, by mohlo být nebezpečné a způsobit například dušení, otravu nebo perforaci či zablokování zažívacího ústrojí. Příslušné vnitrostátní orgány však musí v každém jednotlivém případě posoudit, zda výrobek splňuje podmínky vyjmenované v tomto ustanovení, a odůvodnit, že tomu tak je.

(1) Úř. věst. C 182, 10.5.2021.
C 257/11

Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 5. května 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – absoluts-bikes and more- GmbH & Co. KG v. the-trading-company GmbH

(Věc C-179/21) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitele - Směrnice 2011/83/EU - Článek 6 odst. 1 písm. m) - Smlouva uzavřená na dálku mezi spotřebitelem a obchodníkem - Povinnost prodávajícího nebo poskytovatele informovat spotřebitele o existenci obchodní záruky od výrobce a o podmínkách s ní souvisejících - Podmínky, za kterých taková povinnost vzniká - Obsah informací, které mají být sděleny spotřebiteli o obchodní záruce výrobce - Dopad čl. 6 odst. 2 směrnice 1999/44/ES“)

(2022/C 257/15)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Bundesgerichtshof

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: absoluts-bikes and more- GmbH & Co. KG

Žalovaná: the-trading-company GmbH

Výrok

1) Článek 6 odst. 1 písm. m) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, musí být vykládán v tom smyslu, že pokud jde o obchodní záruku nabízenou výrobcem, požadavek na informace uložený obchodníkovi tímto ustanovením nevzniká na základě pouhé existence této záruky, ale pouze tehdy, když spotřebitel má oprávněný zájem na získání informací o uvedené záruce, aby mohl přijmout své rozhodnutí uzavřít smlouvu s obchodníkem. Takový oprávněný zájem je prokázán zejména tehdy, když obchodník učiní z obchodní záruky výrobce ústřední nebo rozhodující údaj své nabídky. Za účelem určení, zda záruka představuje takový ústřední nebo rozhodující údaj, je třeba zohlednit obsah a obecné uspořádání nabídky ve vztahu k dotčenému zboží, význam, pokud jde o argument prodeje nebo reklamní argument, zmínku obchodní záruky výrobce, místo, které tato zmínka zaujímá v nabídce, riziko omylu nebo záměny, které by uvedená zmínka mohla vyvolat u průměrného, běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného spotřebitele, pokud jde o různá práva na záruku, která může spotřebitel uplatňovat, nebo skutečnou totožnost poskytovatele záruky, přítomnost či nepřítomnost, v nabídce, vysvětlení týkajících se jiných záruk spojených se zbožím, jakož i jakýkoli jiný údaj, který by mohl založit objektivní potřebu ochrany spotřebitele.

2) Článek 6 odst. 1 písm. m) směrnice 2011/83 ve spojení s čl. 6 odst. 2 druhou odrážkou směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží musí být vykládán v tom smyslu, že informace, které musí být poskytnuty spotřebiteli ohledně podmínek týkajících se obchodní záruky výrobce, zahrnují veškeré informace o podmínkách uplatnění a provedení takové záruky, které spotřebiteli umožňují, aby se rozhodl, zda uzavře smlouvu s obchodníkem, či nikoli.

(1) Úř. věst. C 242, 21.6.2021.
C 408/20

Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 1. srpna 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte d'appello di Venezia – Itálie) – Agecontrol SpA v. ZR, Lidl Italia Srl

(Věc C-319/21) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Zemědělství - Společná organizace trhů - Nařízení (ES) č. 1234/2007 - Balené čerstvé ovoce a zelenina - Prováděcí nařízení (EU) č. 543/2011 - Kontrola shody - Přeprava na prodejní místo téže marketingové společnosti - Průvodní doklad - Uvedení země původu“)

(2022/C 408/22)

Jednací jazyk: italština

Předkládající soud

Corte d'appello di Venezia

Účastníci původního řízení

Odvolatelka: Agecontrol SpA

Odpůrci: ZR, Lidl Italia Srl

Výrok

Článek 5 odst. 4 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 543/2011 ze dne 7. června 2011, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 pro odvětví ovoce a zeleniny a odvětví výrobků z ovoce a zeleniny, ve spojení s článkem 8 tohoto nařízení a články 113 a 113a nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“), ve znění nařízení Rady (ES) č. 361/2008 ze dne 14. dubna 2008, musí být vykládán v tom smyslu, že kontrola shody s obchodními normami u produktů spadajících do odvětví ovoce a zeleniny nevyžaduje, aby držitel těchto produktů vystavil průvodní doklad. Pokud ovšem tento držitel takový doklad vystaví, musí ve všech fázích uvádění zmíněných produktů na trh uvádět název a zemi původu týchž produktů, a to bez ohledu na to, že externí údaje pro označování vyžadované prováděcím nařízením č. 543/2011 jsou již čitelně a viditelně uvedeny na jedné straně obalů těchto produktů, na vývěsce viditelně umístěné uvnitř dopravního prostředku, v němž jsou převáženy, a na fakturách vystavených dodavatelem těchto produktů.

(1) Úř. věst. C 310, 2.8.2021.
Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 29. září 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court – Irsko) – FS v. Chief Appeals Officer, The Social Welfare Appeals Office, The Minister for Employment Affairs, The Minister for Social Protection

(Věc C-3/21) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Koordinace systémů sociálního zabezpečení - Rodinné přídavky - Zpětná výplata - Přestěhování příjemce do jiného členského státu - Článek 81 - Pojem ‚žádost‘ - Článek 76 odst. 4 - Vzájemná informační povinnost a spolupráce - Nesplnění - Dvanáctiměsíční promlčecí lhůta - Zásada efektivity“)

(2022/C 432/04)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court (Irsko)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: FS

Žalovaní: Chief Appeals Officer, The Social Welfare Appeals Office, The Minister for Employment Affairs, The Minister for Social Protection

Výrok

1) Článek 81 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „žádost“ ve smyslu tohoto článku se vztahuje pouze na žádost podanou osobou, která využila svého práva na volný pohyb, u orgánů členského státu, který není příslušný podle kolizních norem stanovených tímto nařízením. Tento pojem tedy nezahrnuje ani původní žádost podanou podle právních předpisů členského státu osobou, která dosud nevyužila svého práva na volný pohyb, ani pravidelnou výplatu dávky orgány tohoto členského státu, která je v okamžiku této výplaty obvykle dlužná jiným členským státem.

2) Unijní právo, a konkrétně zásada efektivity, nebrání použití vnitrostátní právní úpravy, která podmiňuje zpětný účinek žádosti o rodinné přídavky dvanáctiměsíční promlčecí lhůtou, pokud tato lhůta dotyčným migrujícím pracovníkům v praxi neznemožňuje nebo nadměrně neztěžuje výkon práv přiznaných nařízením č. 883/2004.

(1) Úř. věst. C 138, 19.4.2021.
2)

Článek 11 písm. b) směrnice 2009/16, ve znění směrnice 2017/2110, ve spojení s částí II přílohy I této směrnice v pozměněném znění musí být vykládán v tom smyslu, že stát přístavu může podrobit dodatečné inspekci lodě, které systematicky provádějí pátrací a záchranné činnosti a které se nacházejí v některém z jeho přístavů nebo ve vodách spadajících do jeho jurisdikce, poté, co vpluly do těchto vod, a po dokončení všech operací přelodění či vylodění osob, jimž se velitelé těchto lodí rozhodli poskytnout pomoc, jestliže tento stát na základě konkrétních právních a skutkových poznatků prokázal, že s ohledem na podmínky, za nichž byly tyto lodě provozovány, existují závažné indicie, které mohou dokládat nebezpečí pro zdraví, bezpečnost, pracovní podmínky na lodi či životní prostředí.
2)

Článek 183 směrnice 2006/112, vykládaný ve světle zásady neutrality daně z přidané hodnoty (DPH), musí být vykládán v tom smyslu, že v případě, kdy osoba povinná k dani, které jiná osoba povinná k dani poskytla službu, může přímo od správce daně požadovat vrácení částky odpovídající DPH, kterou jí tento poskytovatel bezdůvodně naúčtoval a kterou odvedla do státní pokladny, je tento správce daně povinen zaplatit úrok z této částky, pokud ji nevrátil v přiměřené lhůtě poté, co o to byl požádán. Způsob účtování úroků z této částky spadá do oblasti procesní autonomie členských států, která se řídí zásadami rovnocennosti a efektivity, přičemž vnitrostátní pravidla týkající se zejména výpočtu případně dlužných úroků nesmí vést k tomu, že osoba povinná k dani bude připravena o přiměřenou náhradu za ztrátu vzniklou opožděným vrácením této částky. Předkládající soud musí učinit vše, co je v jeho pravomoci, aby zajistil plný účinek tohoto článku 183 na základě výkladu vnitrostátního práva, který bude konformní s unijním právem.
Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 13. října 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Bremen – Německo) – X GmbH & Co. KG v. Finanzamt Bremen

(Věc C-431/21) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Svoboda usazování a volný pohyb služeb - Korporační daň - Určení zdanitelného příjmu společností - Plnění související se zahraničím - Povinnost vést daňovou dokumentaci v souvislosti s obchodními vztahy mezi osobami, které jsou ve vztahu závislosti - Odhad a navýšení zdanitelného příjmu jako sankce“)

(2022/C 463/14)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Finanzgericht Bremen

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: X GmbH & Co. KG

Žalovaný: Finanzamt Bremen

Výrok

Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které je zaprvé daňový poplatník povinen vést dokumentaci o druhu a obsahu, jakož i o hospodářském a právním základu ceny a jiných obchodních podmínek svých přeshraničních obchodních transakcí s osobami, s nimiž je v kapitálovém nebo jiném vztahu závislosti, který umožňuje tomuto daňovému poplatníkovi nebo těmto osobám vykonávat na druhé uvedené osoby nepochybný vliv, a jež zadruhé v případě porušení této povinnosti stanoví nejen to, že není-li prokázán opak, má se za to, že jeho zdanitelné příjmy v dotyčném členském státě jsou vyšší než přiznané příjmy, přičemž daňová správa může provést odhad k tíži daňového poplatníka, ale i uložení přirážky ve výši odpovídající nejméně 5 % a nanejvýš 10 % vypočtených doměřených příjmů, avšak minimálně 5 000 eur, ledaže by nesplnění této povinnosti bylo omluvitelné nebo by pochybení bylo nepatrné.

(1) Úř. věst. C 401, 04.10.2021.