ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Článek 2 tohoto nařízení, nadepsaný „Definice ‚potraviny‘ “, stanoví: „Pro účely tohoto nařízení se ‚potravinou‘ rozumí jakákoli látka nebo výrobek, zpracované, částečně zpracované nebo nezpracované, které jsou určeny ke konzumaci člověkem nebo u nichž lze důvodně předpokládat, že je člověk bude konzumovat. Mezi ‚potraviny‘ patří nápoje, žvýkačky a jakékoli látky včetně vody, které jsou úmyslně přidávány do potraviny během její výroby, přípravy nebo zpracování. Mezi potraviny patří voda za místem dodržování hodnot podle definice v článku 6 směrnice [Rady] 98/83/ES [ze dne 3. listopadu 1998 o jakosti vody určené k lidské spotřebě (Úř. věst. 1998, L 330, s. 32; Zvl. vyd. 15/04, s. 90)], aniž jsou dotčeny požadavky směrnic[e] [Rady] 80/778/EHS [ze dne 15. července 1980 o jakosti vody určené k lidské spotřebě (Úř. věst. 1980, L 229, s. 11)] a [směrnice] 98/83/ES. ‚Potraviny‘ nezahrnují a) krmiva; b) živá zvířata, pokud nejsou připravena pro uvedení na trh k lidské spotřebě; c) rostliny před sklizní; d) léčivé přípravky ve smyslu směrnic [Rady] 65/65/EHS [ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se hromadně vyráběných léčivých přípravků (Úř. věst. 1965, 22, s. 369)] a [Rady] 92/73/EHS [ze dne 22. září 1992, kterou se rozšiřuje oblast působnosti směrnic 65/65/EHS a 75/319/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se léčivých přípravků a kterou se stanoví doplňující ustanovení pro homeopatické léčivé přípravky (Úř. věst. 1992, L 297, s. 8)]; e) kosmetické prostředky ve smyslu směrnice Rady 76/768/EHS [ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických výrobků (Úř. věst. 1976, L 262, s. 169; Zvl. vyd. 13/03, s. 285)]; f) tabák a tabákové výrobky ve smyslu směrnice Rady 89/622/EHS [ze dne 13. listopadu 1989 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se označování tabákových výrobků (Úř. věst. 1989, L 359, s. 1)]; g) omamné a psychotropní látky ve smyslu Jednotné úmluvy Organizace spojených národů o omamných látkách z roku 1961 [uzavřené v New Yorku dne 30. března 1961, ve znění Protokolu z roku 1972, kterým se mění Jednotná úmluva z roku 1961 (Sbírka úmluv Organizace spojených národů, svazek 520, s. 151)] a Úmluvy Organizace spojených národů o psychotropních látkách [uzavřené ve Vídni dne 21. února 1971 (Sbírka úmluv Organizace spojených národů, svazek 1019, s. 175)]; h) rezidua a kontaminující látky.“
11

Zákon č. 300/2005 Z. z., Trestný zákon (zákon č. 300/2005, trestní zákoník), ve znění použitelném na spor v původním řízení, stanoví v § 261, nadepsaném „Poškození finančních zájmů Evropských společenství“: „1) Kdo použije nebo předloží nepravdivý, nesprávný nebo neúplný výkaz či doklad, anebo neposkytne povinné údaje, a tím umožní protiprávní zadržení finančních prostředků nebo jiných aktiv pocházejících z rozpočtu Evropské unie, z rozpočtu spravovaného Evropskou unií nebo jménem Evropské unie, anebo použití těchto prostředků nebo aktiv na jiný než určený účel, bude potrestán odnětím svobody od šesti měsíců do tří let. 2) Odnětím svobody na jeden rok až pět let bude pachatel potrestán, spáchá-li čin uvedený v odst. 1 a) a způsobí jím škodu většího rozsahu, b) ze zvláštní, právem definované, pohnutky, nebo c) závažnějším způsobem jednání. 3) Odnětím svobody na tři roky až osm let bude pachatel potrestán, pokud spáchá čin uvedený v odst. 1 a způsobí jím značnou škodu. 4) Odnětím svobody na sedm až dvanáct let bude pachatel potrestán, spáchá-li čin uvedený v odstavci 1 a) a způsobí-li činem škodu velkého rozsahu nebo b) jako člen organizované skupiny.“
27

Naproti tomu má v projednávaném případě předkládající soud pochybnosti týkající se použití druhé podmínky stanovené v čl. 1 odst. 2 nařízení č. 258/97. Konkrétně chce zjistit, zda lze mít za to, že tato podmínka je splněna z toho důvodu, že celý hmyz může být kvalifikován jako „nové potraviny a složky potravin“, jelikož spadá do jedné z kategorií definovaných v čl. 1 odst. 2 písm. c) až f) uvedeného nařízení a konkrétně do kategorie uvedené v písm. e) tohoto ustanovení, v níž jsou uvedeny „složky potravin izolované z živočichů“.
24

Cílem systému odpočtu zavedeného šestou směrnicí je totiž zcela zbavit podnikatele zatížení DPH, která je splatná nebo byla odvedena v rámci všech jeho hospodářských činností. Společný systém DPH tedy zaručuje, že všechny hospodářské činnosti jsou bez ohledu na svůj účel nebo výsledky, podléhají-li uvedené činnosti v zásadě samy DPH, zdaněny zcela neutrálním způsobem (rozsudek ze dne 3. července 2019, The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge, C‑316/18, EU:C:2019:559, bod 22 a citovaná judikatura).
38

Je však třeba zdůraznit, že povinnost zajistit v určitých případech vážně nemocnému státnímu příslušníku třetí země právo podat opravný prostředek s automatickým odkladným účinkem proti rozhodnutí o navrácení, které se na něj vztahuje, má v konečném důsledku za cíl zaručit, že toto rozhodnutí nebude vykonáno před tím, než příslušný orgán posoudí argumentaci uplatněnou na podporu tohoto opravného prostředku, pokud by tento výkon znamenal navrácení do třetí země, v níž uvedenému státnímu příslušníku hrozí, že bude podroben nelidskému či ponižujícímu zacházení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. prosince 2014, Abdida, C‑562/13, EU:C:2014:2453, body 49 a 50).
32

Vzhledem k souvislosti, kterou tak předkládající soud shledal mezi účinky rozhodnutí o navrácení a omezením nároku na sociální pomoc přiznaného belgickou právní úpravou, nelze mít za to, že by žádaný výklad pravidel unijního práva, která se týkají případného automatického odkladu účinků takového rozhodnutí, zjevně neměl žádný vztah k předmětu sporu v původním řízení, protože jinak by byl zpochybněn výklad vnitrostátního práva učiněný předkládajícím soudem, který v rámci řízení podle článku 267 SFEU přísluší výlučně jemu (v tomto smyslu viz rozsudky ze de 21. června 2016, New Valmar, C‑15/15, EU:C:2016:464, bod 25, jakož i ze dne 1. října 2019, Blaise a další, C‑616/17, EU:C:2019:800, bod 37).
(49)

Z uplatňování práva na odstoupení od smlouvy by měly existovat určité výjimky, a to jak v případě smluv uzavřených na dálku, tak i v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory. Uplatňování práva odstoupit od smlouvy by mohlo být nevhodné například vzhledem k povaze určitého zboží či služeb. […] Uplatňování práva odstoupit od smlouvy by se nemělo vztahovat ani na zboží vyrobené podle požadavků spotřebitele ani na zboží jednoznačně přizpůsobené osobním potřebám, jako jsou záclony šité na míru, ani například na dodávky paliva, což je zboží, které vzhledem k jeho povaze nelze po dodání zpětně oddělit. […]“
48

Je přitom nutno konstatovat, že nejistota související s definitivním charakterem nezaplacení by mohla být rovněž zohledněna přiznáním snížení základu DPH, pokud by věřitel před ukončením insolvenčního nebo likvidačního řízení konstatoval, že jeho pohledávka s dostatečnou mírou pravděpodobnosti zůstane neuhrazena, s tím, že v případě, že by přesto nakonec došlo k zaplacení, by se tento základ daně zvýšil. Vnitrostátním orgánům by tak příslušelo, aby v souladu se zásadou proporcionality a s možností přezkumu soudem určily na základě zvláštností použitelného vnitrostátního práva důkazy o pravděpodobném dlouhodobějším nezaplacení, které by věřitel musel předložit. Tento způsob by mohl zamýšleného cíle dosáhnout stejně účinně, avšak současně by méně omezoval věřitele, který výběrem DPH na účet státu zajišťuje její předběžné financování (obdobně viz rozsudek ze dne 23. listopadu 2017, Di Maura, C‑246/16, EU:C:2017:887, bod 27).
(186)

Dovozci by si měli být vědomi, že jako běžné obchodní riziko může k okamžiku přijetí prohlášení k propuštění zboží do volného oběhu vzniknout celní dluh, jak je popsáno výše ve 184. a 185. bodě odůvodnění, a to i pokud byl závazek nabídnutý výrobcem, od kterého přímo nebo nepřímo nakupovali, Komisí přijat.“
11

Relevantní ustanovení Abfallwirtschaftsgesetz z roku 2002 (rakouský spolkový zákon z roku 2002 o nakládání s odpady, dále jen „AWG 2002“), kterým se provádí směrnice 2008/98, zní takto: „Definice § 2 odst. (1) Odpady ve smyslu tohoto spolkového zákona jsou movité věci, 1. kterých se držitel zbavil nebo má v úmyslu se zbavit anebo 2. jejichž sběr, skladování, přeprava a zpracování jako odpadu jsou nezbytné k tomu, aby nebyly ohroženy veřejné zájmy (§ 1 odst. 3). […] (3a) Látku nebo předmět vzniklé při výrobním procesu, jehož prvotním cílem není výroba této látky nebo tohoto předmětu, lze považovat za vedlejší produkt, a nikoliv za odpad pouze tehdy, jsou-li splněny tyto podmínky: 1. další využití látky nebo předmětu je jisté; 2. látku nebo předmět lze využít přímo bez dalšího zpracování jiným než běžným průmyslovým způsobem; 3. výroba látky nebo předmětu je nedílnou součástí výrobního procesu a 4. další využití je zákonné, to znamená, že lze látku nebo předmět konkrétně bezpečně použít k zamýšlenému účelu, přičemž použitím nebudou ohroženy chráněné věci a hodnoty (viz § 1 odst. 3) a budou dodrženy všechny příslušné právní předpisy. […] Vynětí z oblasti působnosti §3 (1) Odpady ve smyslu tohoto spolkového zákona nejsou 1. odpadní vody včetně ostatních vod, jejichž výčet je uveden v § 1 odst. 1 bodech 1 až 4 a 6 a odst. 2 Verordnung über die allgemeine Begrenzung von Abwasseremissionen in Fließgewässer und öffentliche Kanalisationen (nařízení o obecném omezení vypouštění odpadních vod do vodních toků a veřejných kanalizací, BGBl. 186/1996). […] Stav, kdy odpad přestává být odpadem § 5 (1) Není-li v nařízení uvedeném v odstavci 2 nebo v nařízení uvedeném v čl. 6 odst. 2 směrnice 2008/98/ES o odpadech stanoveno jinak, považují se stávající látky za odpad až do doby, než budou samy nebo látky, které jsou z nich přímo získány, použity jako náhrada surovin nebo produktů získaných z primárních surovin. V případě přípravy za účelem opětovného použití ve smyslu § 2 odst. 5 bodu 6 nastává stav, kdy odpad přestává být odpadem, na konci tohoto způsobu využití. […] Určovací rozhodnutí § 6 […] (6) Landeshauptmann [zemský hejtman] musí na žádost developera nebo Umweltanwalt anebo z vlastního podnětu do tří měsíců určit, zda 1. zařízení podléhá povinnosti získat povolení podle § 37 odst. 1 nebo 3 nebo podle § 52, anebo zda existuje výjimka podle § 37 odst. 2, […] 3. změna zařízení na zpracování odpadu podléhá povinnosti získat povolení podle § 37 odst. 1 nebo 3, anebo zda podléhá povinnému ohlášení podle § 37 odst. 4. […]“
21

V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury mají členské státy na základě zásady loajální spolupráce zakotvené v čl. 4 odst. 3 SEU povinnost odstranit protiprávní důsledky porušení unijního práva a stanovit pro prostředky nápravy určené k zajištění ochrany práv, která jednotlivcům vyplývají z unijního práva, takové procesní podmínky, které nejsou méně příznivé než ty, které se vztahují na podobné procesní prostředky vnitrostátní povahy (zásada rovnocennosti), a které v praxi neznemožňují nebo nadměrně neztěžují výkon práv přiznaných unijním právním řádem (zásada efektivity) (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 29. července 2019, Inter-Environnement Wallonie a Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen, C‑411/17, EU:C:2019:622, body 170 a 171, jakož i ze dne 11. září 2019, Călin, C‑676/17, EU:C:2019:700, bod 30). Konkrétně při neexistenci unijní právní úpravy ve věci vrácení neoprávněně vybraných vnitrostátních daní přísluší každému členskému státu, aby upravil procesní podmínky žalob určených k ochraně práv vyplývajících z unijního práva, avšak za předpokladu, že jsou uvedené podmínky v souladu se zásadou rovnocennosti i zásadou efektivity (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 15. září 1998, Edis, C‑231/96, EU:C:1998:401, bod 19, a ze dne 11. dubna 2019, PORR Építési Kft., C‑691/17, EU:C:2019:327, bod 39), a to zejména pokud jde o stanovení prekluzivních nebo promlčecích lhůt, které se na tyto žaloby vztahují (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 20. prosince 2017, Caterpillar Financial Services, C‑500/16, EU:C:2017:996, bod 37, a ze dne 19. prosince 2019, Cargill Deutschland, C‑360/18, EU:C:2019:1124, bod 46).
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společnostmi United Biscuits (Pension Trustees) Ltd (dále jen „United Biscuits Pension“) a United Biscuits Pension Investments Ltd (dále jen „UB“) na straně jedné a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (daňová a celní správa Spojeného království) na straně druhé ve věci uplatnění daně z přidané hodnoty (DPH) na služby správy penzijních fondů.
26

Zaprvé je třeba upřesnit, že k tomu, aby vnitrostátní opatření spadalo do první kategorie technických předpisů uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. c) směrnice 2015/1535, to znamená pod pojem „technická specifikace“, se musí toto opatření nutně vztahovat na výrobek nebo jeho obal jako takové, a stanovit tudíž jednu z požadovaných charakteristik výrobku (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. září 2019, VG Media, C‑299/17, EU:C:2019:716, bod 26 a citovaná judikatura).
32

Je přitom nutno konstatovat, že umožnit pobočkám společností-nerezidentů převést své zisky ve formě neobvyklých nebo bezúplatných výhod na jejich mateřské společnosti by mohlo ohrozit vyvážené rozložení daňové pravomoci mezi členské státy. Mohlo by to narušit samotný systém rozložení daňové pravomoci mezi členské státy, neboť členský stát, v němž se nachází pobočka poskytující neobvyklé nebo bezúplatné výhody, by se musel vzdát svého práva, jakožto členský stát sídla této stálé provozovny, na zdanění příjmů této pobočky v případný prospěch členského státu, v němž se nachází sídlo mateřské společnosti, která těchto výhod požívá (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. ledna 2010, SGI, C‑311/08, EU:C:2010:26, bod 63).
50

Pokud by ostatně uznání za subjekt sociální povahy vyplývalo pouze z okolnosti, že dotčená osoba povinná k dani byla pověřena jinou osobou povinnou k dani, která již byla jako taková uznána, vedlo by to v konečném důsledku k tomu, že této osobě by se umožnilo vykonávat diskreční pravomoc ponechanou členskému státu, a hrozilo by, jak v podstatě uvedla německá vláda, že se umožní obejít kritéria stanovená vnitrostátním právem pro účely přiznání tohoto uznání.
„1)

Musí být článek 1, čl. 2 odst. 2 písm. b), článek 3 směrnice 2000/78, jakož i ustanovení 4 rámcové dohody vykládány v tom smyslu, že takové opatření, jako je opatření dotčené v původním řízení, které zaměstnavateli umožňuje stanovit, že osoby, které dosáhly věku 65 let, lze ponechat na jejich pracovních místech jako stálé pedagogy se zachováním práv nabytých před odchodem do důchodu, pouze pokud mají postavení vedoucího disertační práce, přičemž jsou znevýhodněny ostatní osoby, které se nacházejí ve stejné situaci, které by měly tuto možnost, pokud by existovala volná pracovní místa a pokud by splňovaly požadavky týkající se odborných výsledků, a které ve vztahu ke stejné akademické činnosti vyžaduje, aby osoby, které nemají postavení vedoucího disertační práce, opakovaně uzavíraly pracovní smlouvy na dobu určitou v režimu odměňování na „hodinovém základě“, který je nižší, než se přiznává stálým pedagogům, představuje diskriminaci ve smyslu těchto ustanovení?
15

Dne 30. listopadu 2015 oznámila kohlpharma Spolkovému ústavu pro léčivé přípravky podle § 29 AMG několik změn u příbalové informace a technických vlastností týkajících se dávkování léčivého přípravku, který dováží do Německa, a převzala při tom analogicky údaje pro dávkování pro kapky registrované v tomto členském státě. Konkrétně bylo do příbalové informace léčivého přípravku ve formě tablet dováženého společností kohlpharma do Německa převzato a začleněno doporučené dávkování farmaceutického přípravku ve formě kapek, Impromen Tropfen 2 mg/ml, který zaregistrovaly příslušné orgány Spolkové republiky Německo. V této příbalové informaci se uvádí, že v případě předepsání konkrétní dávky, která neodpovídá dávkování tablet, je Impromen k dispozici rovněž ve formě kapek.
36

Pokud by použití zboží ve smyslu tohoto ustanovení zahrnovalo rovněž použití odpovídající těmto zušlechťovacím operacím, byl by zánik – podle čl. 124 odst. 1 písm. k) celního kodexu – celního dluhu vzniklého na základě článku 79 tohoto kodexu vyloučen v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku, což by bylo v rozporu s cílem prvního z těchto ustanovení.
16

Předkládající soud zaprvé vysvětluje, že čl. 121 odst. 1 celního kodexu může být vykládán v tom smyslu, že pojem „podklady pro vyměřování cla“ ve smyslu tohoto ustanovení zahrnuje dovozní clo a preferenční sazební opatření uvedené v čl. 20 odst. 3 tohoto kodexu. Podle tohoto výkladu by požadovanou částkou byla jak pro zboží dovážené v nezměněném stavu, tak i pro zušlechtěné výrobky, částka, která by měla být zaplacena, pokud by dovozové zboží nebylo propuštěno do celního režimu aktivního zušlechťovacího styku s podmíněným osvobozením od cla, nýbrž propuštěno přímo do volného oběhu. To by v projednávaném případě znamenalo, že dotčené produkty by podle čl. 121 odst. 1 celního kodexu podléhaly dovoznímu clu s použitím sazeb uvedených v čl. 20 odst. 3 písm. c) tohoto kodexu, které se běžně uplatňovaly na hydrolyzáty v okamžiku přijetí celních prohlášení o propuštění tohoto zboží do režimu aktivního zušlechťovacího styku, tj. preferenční sazbě ve výši 8,9 %, a že společnost Exter tedy mohla této sazby využít pro rok 2014.
18

Úřad pro duševní vlastnictví uvedl, že ochrana obrazových prvků ochranných známek, o něž se jedná v původním řízení, byla požadována nikoli abstraktně, ale tak, aby tyto obrazové prvky byly vyobrazeny na vozidlech používaných žalobkyní v původním řízení. Vzhledem k tomu, že posouzení rozlišovací způsobilosti musí být provedeno globálně a vozidla obchodní přepravy jsou často dekorována barevnými motivy, museli by se spotřebitelé s takovými prvky seznámit předem, aby měli za to, že se jedná o ochrannou známku, přičemž v opačném případě by je považovali za dekorativní prvky. S ohledem na rozmanitá barevná provedení a dekoraci dopravních prostředků používaných v daném hospodářském odvětví mohou být označení dotčená v původním řízení vnímána jako označení obchodního původu pouze tehdy, pokud se dostatečně liší od norem nebo zvyklostí daného odvětví, čemuž tak není.
3

Body 37, 42, 51 a 54 odůvodnění směrnice 2009/72 uvádějí: „(37) Energetické regulační orgány by měly mít pravomoc vydávat závazná rozhodnutí týkající se elektroenergetických podniků, ukládat účinné, přiměřené a odrazující sankce těm elektroenergetickým podnikům, které nedodrží své povinnosti, nebo navrhovat příslušným soudům, aby takové sankce uložily. […] Energetickým regulačním orgánům by rovněž měla být svěřena pravomoc přispívat k zajištění vysokých standardů univerzální a veřejné služby v souladu s otevřením trhu a ochranou zranitelných zákazníků a zajistit plnou účinnost opatření na ochranu spotřebitele. […] […] (42) Veškerý průmysl a obchod [Evropské unie], včetně malých a středních podniků, a všichni občané Unie, kteří požívají hospodářských výhod vnitřního trhu, by měli mít též možnost požívat vysoké úrovně ochrany spotřebitele. […] Těmto zákazníkům by měla být umožněna volba, spravedlivý přístup, zastoupení a přístup k mechanismům pro urovnávání sporů. […] (51) Tato směrnice by měla zohledňovat především zájmy spotřebitelů a nejdůležitějším úkolem elektroenergetických podniků by mělo být zajištění kvality služeb. Stávající práva spotřebitelů je nezbytné posílit a zaručit a zajistit, aby zahrnovala větší transparentnost. Ochrana spotřebitele by měla zaručovat, aby z konkurenceschopného trhu měli prospěch všichni spotřebitelé [v Unii]. Práva spotřebitelů by měly vymáhat členské státy nebo, pokud tak daný členský stát stanoví, regulační orgány. […] (54) Větší ochrana spotřebitelů je zaručena dostupností efektivních prostředků pro urovnávání sporů všem zákazníkům [spotřebitelům]. Členské státy by měly zavést rychlé a účinné postupy pro vyřizování stížností.“
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Union des industries de la protection des plantes (Svaz podniků působících v odvětví ochrany rostlin) na straně jedné a Premier ministre (předseda vlády), ministre de la Transition écologique et solidaire (ministr ekologické a solidární transformace), ministre des Solidarités et de la Santé (ministr solidarity a zdravotnictví), ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation (ministr zemědělství a potravinářství), jakož i Agence nationale de sécurité sanitaire de l’alimentation, de l’environnement et du travail (národní agentura pro bezpečnost potravin, životního prostředí a práce, Francie) na straně druhé týkajícího se zákazu používání přípravků na ochranu rostlin, které obsahují jednu nebo více účinných látek ze skupiny neonikotinoidů a osiva ošetřeného těmito přípravky.
15

V rámci tohoto řízení MO prohlásil, že v roce 2009 vstoupil do Španělska ve věku 17 let na základě víza spojeného s povolením k pobytu vydaného za účelem sloučení rodiny s jeho matkou. Předložil cestovní pas platný do 24. prosince 2018, pobytovou kartu platnou do roku 2013, jakož i osvědčení o ohlášení pobytu v obci Talavera de la Reina, přičemž toto ohlášení bylo provedeno v průběhu roku 2015. MO tvrdil, že během svého pobytu ve Španělsku často pracoval, a předložil několik pracovních smluv, zápočtový list a osvědčení z banky. Prohlásil, že nemá záznam v rejstříku trestů a má trvalé bydliště v Talavera de la Reina. MO rovněž předložil další dokumenty, zejména kartu městské knihovny, kartu zdravotního pojištění, jakož i osvědčení o navštěvovaných kurzech a absolvovaných školeních.
(22)

Jako součást nového společného regulačního rámce pro bezpečnost železnic by měly být ve všech členských státech zřízeny vnitrostátní orgány pověřené regulační a kontrolní činností v oblasti železniční bezpečnosti. Aby byla usnadněna jejich spolupráce na úrovni Společenství, měl by jim být přidělen tentýž rozsah úkolů a minimálních povinností. Vnitrostátním bezpečnostním orgánům by měla být poskytnuta vysoká míra nezávislosti. Při plnění svých úkolů by měly postupovat otevřeně a bez diskriminace tak, aby napomohly tvorbě jednotného železničního systému Společenství, a měly by dále spolupracovat na koordinaci svých rozhodovacích kritérií, zejména pokud jde o osvědčení o bezpečnosti železničních podniků, které provozují služby mezinárodní dopravy.“
11

Žalobou na zdržení se jednání, podanou u Bezirksgericht Zell am See (okresní soud v Zell am See, Rakousko), SP požadoval ukončení „využívání pro turistické účely“, protože je v rozporu s určením účelu uvedeného bytu a protože jde z důvodu chybějícího souhlasu ostatních spoluvlastníků nemovitosti o svévolné jednání, které zasahuje do jeho práv vlastníka jednotky ve spoluvlastněném bytovém domě. Pokud jde o příslušnost tohoto soudu, SP se odvolává na výlučnou příslušnost stanovenou v čl. 24 bodě 1 prvním pododstavci nařízení č. 1215/2012.