STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

VERICI TRSTENJAK

přednesené dne 15. května 2008 ( 1 )

Věc C-510/06 P

Archer Daniels Midland Co.

v.

Komise Evropských společenství

Obsah

I – Úvod II – Právní rámec A – Nařízení č. 17 B – Pokyny III – Skutkový stav IV – Řízení před Soudem prvního stupně a napadený rozsudek V – Řízení před Soudním dvorem VI – Ke kasačnímu opravnému prostředku A – Nepřihlédnutí k údajně obligatornímu kritériu výpočtu pokut, a sice kritériu „nezbytnosti“ zvýšení úrovně pokut, a chybějící odůvodnění v tomto ohledu (první a druhý důvod kasačního opravného prostředku) 1. Úvodní poznámky 2. Požadavek odůvodnění k nezbytnosti zvýšení úrovně pokut a) Argumentace účastníků řízení b) Právní posouzení B – Nezohlednění obratu dosaženého prodejem dotčeného výrobku v EHP jako východiska pro výpočet pokut (třetí důvod kasačního opravného prostředku) 1. Úvodní poznámky 2. Argumentace účastníků řízení 3. Napadený rozsudek a právní posouzení C – Porušení zásady rovného zacházení při výpočtu pokuty (čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku) 1. Argumentace účastníků řízení 2. Právní posouzení D – Nesprávné právní posouzení dopadu kartelové dohody na trh (pátý, šestý a sedmý důvod kasačního opravného prostředku) 1. Úvodní poznámky 2. Argumentace účastníků řízení 3. Napadený rozsudek 4. Právní posouzení E – Nesprávné právní posouzení okamžiku skončení kartelové dohody (osmý, devátý, desátý a jedenáctý důvod kasačního opravného prostředku) 1. Úvodní poznámky 2. Porušení článku 81 ES nesprávným uplatněním pravidel ohledně ukončení účasti na kartelové dohodě a) Argumentace účastníků řízení b) Napadený rozsudek a právní posouzení 3. Porušení článku 81 ES ve vztahu ke schůzce v Anaheimu a) Argumentace účastníků řízení b) Napadený rozsudek a právní posouzení 4. Zkreslení důkazů ve vztahu k okamžiku ukončení kartelové dohody, respektive k okamžiku vystoupení ADM z kartelu a) Posouzení dokumentů ostatních účastníků kartelové dohody i) Argumentace účastníků řízení ii) Napadený rozsudek a právní posouzení b) Poznámka připisovaná Roquette i) Argumentace účastníků řízení ii) Právní posouzení F – Nesprávné právní posouzení polehčující okolnosti spočívající v ukončení protiprávního jednání – nezohlednění zásady dodržování pravidel, které si orgán sám uložil (dvanáctý – podpůrně uplatňovaný – důvod kasačního opravného prostředku) 1. Argumentace účastníků řízení 2. Napadený rozsudek a právní posouzení VII – Náklady řízení VIII – Závěry

„Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh s glukonátem sodným — Pokuty — Pokyny o metodě stanovování pokut — Politika Společenství v oblasti hospodářské soutěže — Rovné zacházení — Obrat, který může být zohledněn — Polehčující okolnosti“

I – Úvod

1. Projednávaná věc se týká kasačního opravného prostředku podaného společností Archer Daniels Midland Company (dále jen „ADM“ nebo „navrhovatelka“) proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 27. září 2006, T-329/01, Archer Daniels Midland v. Komise (dále jen „napadený rozsudek“). Soud napadeným rozsudkem zamítl žalobu ADM na neplatnost, která byla v zásadě namířena proti dvěma článkům rozhodnutí Komise K(2001) 2931 konečné znění ze dne v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (COMP/E-1/36.756 – Glukonát sodný) (dále jen „sporné rozhodnutí“).

2. Jedná se o důsledky víceméně nesporné účasti ADM na kartelové dohodě v první polovině 90. let na trhu s glukonátem sodným, mimo jiné ve formě cenového kartelu. Věc má řadu paralel s věcí C-397/03 P, Archer Daniels Midland a další v. Komise, v níž šlo o kartelovou dohodu – taktéž v první polovině 90. let – na trhu s aminokyselinami, zejména lyzinu ( 2 ).

3. Žalobní důvody uplatňované ADM před Soudem, které se všechny vztahují ke stanovení výše pokuty, která jí byla uložena, se týkají zaprvé použitelnosti relevantních, v roce 1998 oznámených pokynů ( 3 ) Komise o metodě stanovování pokut (dále jen „pokyny z roku 1998“) na projednávaný případ, zadruhé závažnosti protiprávního jednání, zatřetí délky trvání protiprávního jednání, začtvrté existence polehčujících okolností, zapáté spolupráce ADM ve správním řízení a zašesté ochrany práv na obhajobu.

4. Kasačním opravným prostředkem se ADM domáhá částečného zrušení napadeného rozsudku a zrušení nebo podstatného snížení pokuty uložené sporným rozhodnutím.

5. Zásadním tématem výtek jsou opět ( 4 ) pokyny z roku 1998, i když jako takové nejsou přímo a formálně napadeny ( 5 ).

II – Právní rámec

6. Článek 81 ES zakazuje „veškeré dohody mezi podniky, rozhodnutí sdružení podniků a jednání ve vzájemné shodě, které by mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a jejichž cílem nebo výsledkem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném trhu“.

A – Nařízení č. 17

7. Článek 15 odst. 2 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, první nařízení, kterým se provádějí články [81] a [82] Smlouvy (dále jen „nařízení č. 17“) ( 6 ), nazvaný „Pokuty“, stanoví: „Komise může podnikům nebo sdružením podniků uložit rozhodnutím pokuty ve výši od 1000 do 1000000 zúčtovacích jednotek nebo v částce tuto výši přesahující, ale nepřesahující 10 % obratu dosaženého v předchozím účetním roce všemi podniky, které se na porušení podílely, a pokud úmyslně nebo z nedbalosti a) poruší čl. [81] odst. 1 nebo článek [82] Smlouvy, […] Při stanovení výše pokuty se bere v úvahu závažnost a trvání daného porušení.“

8. Nařízení č. 17 je nyní nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy ( 7 ), které podle svého článku 45 platí od .

B – Pokyny

9. V pokynech Komise z roku 1998 ( 8 ) se úvodem uvádí: „Zásady uvedené v těchto pokynech by měly zajistit průhlednost a nestrannost rozhodnutí Komise, co se týče podniků i Soudního dvora, při zachování volnosti rozhodování svěřené Komisi příslušnými právními předpisy udělovat pokuty v rozsahu 10 % celkového obratu. Tato volnost se však musí řídit koherentní a nediskriminační politikou, která je v souladu s cíli sledovanými při ukládání sankcí za porušování pravidel hospodářské soutěže.“

10. Dále se uvádí, že nová metoda stanovování výše pokuty se řídí pravidly, která vycházejí ze základní částky, jež bude zvýšena s ohledem na přitěžující okolnosti, nebo snížena s ohledem na polehčující okolnosti. Metoda vedoucí ke stanovení pokuty sestává z několika kroků:

11. Komise stanoví na základě bodu 1 pokynů z roku 1998 nejprve základní částku pokuty „podle závažnosti a délky protiprávního jednání“. Pokud jde o prvně uvedený aspekt, jsou protiprávní jednání rozdělena podle své povahy, skutečného dopadu na trh, pokud jej lze změřit, a velikosti relevantního zeměpisného trhu na „méně závažná“, „závažná“ a „velmi závažná protiprávní jednání“ (bod 1 část A pokynů z roku 1998). Ke každé z těchto tří kategorií jsou uvedeny podpůrné body pro zařazení protiprávních jednání. S ohledem na délku se v bodě 1 části B těchto pokynů rozlišuje mezi krátkodobými protiprávními jednáními (obecně kratšími než jeden rok), střednědobými protiprávními jednáními (obecně jeden až pět roků) a dlouhodobými protiprávními jednáními (obecně déle než pět roků).

12. Po zjištění základní částky je podle bodů 2 a 3 pokynů z roku 1998 třeba zkoumat, zda je třeba tuto částku z důvodu přitěžujících okolností zvýšit ( 9 ) nebo z důvodu polehčujících okolností, k nimž patří „ukončení protiprávního jednání, jakmile Komise zasáhla (zejména při provádění kontrol)“, snížit ( 10 ). V dalším kroku (bod 4 pokynů z roku 1998) se použije oznámení ze dne 18. července 1996 o neuvalení pokut nebo jejich snížení v případech kartelů ( 11 ).

13. Bod 5 písm. a) pokynů z roku 1998 mimo jiné stanoví: „Konečná částka vypočítaná podle této metody (základní částka zvýšená nebo snížená o příslušné procentní body) nemůže v žádném případě překročit 10 % celosvětového obratu podniků, jak je stanoveno v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17.“

14. Pokyny z roku 1998 byly v roce 2006 nahrazeny novým zněním ( 12 ) (dále jen „pokyny z roku 2006“). Tyto pokyny se použijí na všechny věci, ve kterých bylo zasláno sdělení o námitkách po zveřejnění těchto pokynů v Úředním věstníku (1. září 2006) ( 13 ).

III – Skutkový stav

15. Z napadeného rozsudku vyplývá následující skutkový stav:

16. ADM je mateřskou společností skupiny podniků, které působí v odvětví zpracování obilnin a olejnatých semen. Na trh s glukonátem sodným vstoupila v roce 1990.

17. Glukonát sodný je součástí chelátových činidel, což jsou produkty deaktivující kovové ionty v průmyslových postupech. Tyto postupy zahrnují zejména průmyslové čištění (čištění lahví nebo nářadí), zpracování povrchů (antikorozní zpracování, odmašťování, leptání hliníku) a čištění vod. Chelátová činidla jsou také používána v potravinářském průmyslu, kosmetickém průmyslu, farmaceutickém průmyslu, papírenském průmyslu, betonářském průmyslu a v dalších průmyslových odvětvích. Glukonát sodný se prodává na celém světě a konkurenční podniky jsou přítomny na světových trzích.

18. V roce 1995 dosáhl celkový prodej glukonátu sodného na světové úrovni přibližně 58,7 milionu eur, přičemž prodej uskutečněný v Evropském hospodářském prostoru (EHP) dosáhl přibližně 19,6 milionu eur. V rozhodné době byla téměř veškerá světová výroba glukonátu sodného v rukou pěti podniků, a sice zaprvé Fujisawa Pharmaceutical Co. Ltd. (dále jen „Fujisawa“), zadruhé Jungbunzlauer AG (dále jen „Jungbunzlauer“), zatřetí Roquette Frères SA (dále jen „Roquette“), začtvrté Glucona vof (dále jen „Glucona“), podniku až do prosince 1995 společně kontrolovaného společností Akzo Chemie BV, 100% dceřinou společností Akzo Nobel NV (dále jen „Akzo“), a společností Coöperatieve Verkoop- en Productievereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA (dále jen „Avebe“), a zapáté ADM.

19. V březnu 1997 americké ministerstvo spravedlnosti informovalo Komisi o tom, že v návaznosti na šetření provedená na trzích s lyzinem a s kyselinou citrónovou bylo zahájeno rovněž šetření týkající se trhu s glukonátem sodným. V říjnu a v prosinci 1997, jakož i v únoru 1998 byla Komise informována, že Akzo, Avebe, Glucona, Roquette a Fujisawa přiznaly účast v kartelové dohodě sestávající z určování cen glukonátu sodného a rozdělování objemu prodeje uvedeného výrobku ve Spojených státech a jinde. Americké orgány uložily těmto podnikům, jakož i ADM, pokuty v návaznosti na dohody uzavřené s americkým ministerstvem spravedlnosti. Pokuta uložená ADM ohledně kartelové dohody na trhu s glukonátem sodným byla zahrnuta do celkové pokuty 100 milionů amerických dolarů (USD), zaplacené v rámci věcí týkajících se lyzinu a kyseliny citrónové.

20. Dne 18. února 1998 Komise zaslala žádosti o informace hlavním výrobcům, dovozcům, vývozcům a kupujícím glukonátu sodného v Evropě. ADM nebyla adresátem této žádosti. V návaznosti na žádost o informace Fujisawa navázala kontakt s Komisí a nabídla spolupráci, v jejímž rámci předala dne Komisi písemné prohlášení a spis obsahující souhrn historie kartelové dohody a řadu dokumentů. V září 1998 Komise provedla šetření v prostorách společností Avebe, Glucona, Jungbunzlauer a Roquette.

21. Dne 10. listopadu 1998 zaslala Komise ADM žádost o informace. Dne oznámila ADM svůj úmysl spolupracovat s Komisí. V průběhu schůzky, která se uskutečnila dne , předala ADM „první informace z titulu své spolupráce“. Prohlášení podniku a dokumenty vztahující se k věci byly předány Komisi následně dne .

22. Dne 2. března 1999 Komise zaslala žádosti o podrobné informace společnostem Glucona, Roquette a Jungbunzlauer. V dopisech ze dne 14., 19. a tyto podniky vyjádřily přání spolupracovat s Komisí a poskytly jí určité informace o kartelové dohodě. Dne Komise zaslala žádosti o doplňující informace společnostem ADM, Fujisawa, Glucona, Roquette a Jungbunzlauer.

23. Dne 17. května 2000 na základě informací, které jí byly sděleny, Komise zaslala oznámení námitek společnosti ADM a dalším dotyčným podnikům z důvodu porušení čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP (dále jen „dohoda o EHP“). ADM a všechny ostatní dotyčné podniky předložily v odpovědi na námitky Komise písemné připomínky. Žádná z těchto stran nepožadovala konání slyšení, ani nezpochybnila věcnou správnost skutkových zjištění uvedených v oznámení námitek.

24. Poté, co Komise zaslala ADM a ostatním dotčeným podnikům žádosti o doplňující informace, přijala dne 2. října 2001 sporné rozhodnutí, které obsahuje mimo jiné tato ustanovení: „Článek 1 [Akzo], [ADM], [Avebe], [Fujisawa], [Jungbunzlauer] a [Roquette] porušily čl. 81 odst. 1 ES a – od 1. ledna 1994 – čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP tím, že se účastnily dohody nebo pokračujícího jednání ve vzájemné shodě v odvětí glukonátu sodného. Protiprávní jednání trvalo: — v případě [Akzo], [Avebe], [Fujisawa] a [Roquette] od února 1987 do června 1995; — v případě [Jungbunzlauer] od května 1988 do června 1995; — v případě [ADM] od června 1991 do června 1995. […] Článek 3 Za protiprávní jednání uvedené v článku 1 se ukládají následující pokuty: a) [Akzo] 9 milionů eur b) [ADM] 10,13 milionu eur c) [Avebe] 3,6 milionu eur d) [Fujisawa] 3,6 milionu eur e) [Jungbunzlauer] 20,4 milionu eur f) [Roquette] 10,8 milionu eur […]“

25. Pro účely stanovení pokut Komise v rozhodnutí použila jak metodu uvedenou v pokynech z roku 1998, tak i sdělení o spolupráci.

26. Zaprvé Komise určila základní částku pokuty ve vztahu k závažnosti a délce trvání protiprávního jednání.

27. V tomto kontextu, pokud jde o závažnost protiprávního jednání, Komise byla především toho názoru, že dotyčné podniky se dopustily velmi závažného protiprávního jednání vzhledem k jeho povaze, skutečnému dopadu na trh s glukonátem sodným v EHP a zeměpisnému rozsahu dotčeného trhu.

28. Dále měla Komise za to, že je třeba zohlednit skutečnou hospodářskou schopnost způsobit škodu soutěžitelům a stanovit pokutu na úrovni, která zaručí dostatečně odrazující účinek. V důsledku toho, na základě celosvětových obratů dosažených dotyčnými podniky v rámci prodeje glukonátu sodného v průběhu roku 1995, posledního roku, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, které dotyčné podniky sdělily v návaznosti na žádosti o informace Komise a na základě kterých Komise stanovila podíly na trhu uvedených podniků, Komise rozdělila uvedené podniky do dvou kategorií. Do první kategorie zařadila podniky, které podle údajů, kterými Komise disponovala, držely na světovém trhu s glukonátem sodným podíly větší než 20 %, a sice Fujisawa (35,54 %), Jungbunzlauer (24,75 %) a Roquette (20,96 %). Pro tyto podniky Komise stanovila výchozí částku pokuty ve výši 10 milionů eur. Do druhé kategorie zařadila podniky, které podle údajů, kterými Komise disponovala, držely na světovém trhu s glukonátem sodným podíly menší než 10 %, a sice Glucona (přibližně 9,5 %) a ADM (9,35 %). Pro tyto podniky Komise stanovila výchozí částku pokuty ve výši 5 milionů eur, tedy pro Akzo a Avebe, které společně vlastnily společnost Glucona, ve výši 2,5 milionu eur pro každou z nich.

29. Mimoto jednak za účelem zajištění dostatečně odrazujícího účinku pokuty, a jednak za účelem zohlednění skutečnosti, že velké podniky mají právní a ekonomické znalosti a infrastruktury, které jim umožní lépe rozpoznat, že jejich chování představuje protiprávní jednání a jaké důsledky z něj vyplývají z hlediska práva hospodářské soutěže, Komise provedla úpravu uvedené výchozí částky. V důsledku toho, s ohledem na velikost a celkové zdroje dotyčných podniků, Komise použila násobící koeficient ve výši 2,5 na výchozí částky stanovené pro ADM a Akzo, a tím zvýšila uvedenou výchozí částku na 12,5 milionu eur v případě ADM a na 6,25 milionu eur v případě Akzo.

30. Co se týče délky trvání protiprávního jednání, jehož se dopustily jednotlivé podniky, výchozí částka byla dále zvýšena o 10 % za rok, což znamená zvýšení o 80 % pro společnosti Fujisawa, Akzo, Avebe a Roquette, o 70 % pro Jungbunzlauer a o 35 % pro ADM.

31. Takto Komise stanovila pro ADM základní částku pokuty ve výši 16,88 milionu eur. Co se týče Akzo, Avebe, Fujisawa, Jungbunzlauer a Roquette, základní částka pokuty byla stanovena na 11,25 milionu eur, respektive 4,5 milionu eur, 18 milionů eur, 17 milionů eur a 18 milionů eur.

32. Zadruhé byla na základě přitěžujících okolností zvýšena základní částka pokuty uložené společnosti Jungbunzlauer o 50 % z toho důvodu, že uvedený podnik měl v rámci kartelové dohody vedoucí roli.

33. Zatřetí Komise přezkoumala a zamítla argumenty některých podniků, mezi nimi ADM, podle kterých těmto podnikům měly být přiznány polehčující okolnosti.

34. Začtvrté na základě části B sdělení o spolupráci Komise přiznala společnosti Fujisawa „velmi podstatné snížení“ (tedy 80% snížení) výše pokuty, kterou by jí udělila, pokud by ke spolupráci nedošlo. Kromě toho měla Komise za to, že ADM nesplňuje podmínky stanovené v části C téhož sdělení, aby jí mohlo být poskytnuto „významné snížení“ výše pokuty. Konečně na základě části D sdělení o spolupráci Komise schválila „podstatné snížení“ (tedy 40% snížení) výše pokuty pro ADM a Roquette a 20% snížení výše pokuty pro Akzo, Avebe a Jungbunzlauer.

IV – Řízení před Soudem prvního stupně a napadený rozsudek

35. Proti spornému rozhodnutí podalo v roce 2001 žalobu pět podniků, jimž byla uložena pokuta, mezi nimi i ADM. Žalobní návrh ADM došel kanceláři Soudu dne 21. prosince 2001.

36. ADM se ve svém návrhu domáhala, aby byl zrušen článek 1 sporného rozhodnutí v rozsahu, v jakém se jí týká, nebo přinejmenším v rozsahu, v jakém se v něm má za to, že se podílela na protiprávním jednání po dni 4. října 1994. Krom toho navrhovala, aby byl zrušen článek 3 sporného rozhodnutí v rozsahu, v jakém se jí týká, a podpůrně, aby byla zrušena nebo podstatně snížena výše pokuty, která jí byla uložena. ADM konečně navrhovala, aby Komisi byla uložena náhrada nákladů řízení.

37. Soud žalobu napadeným rozsudkem zamítl a uložil ADM náhradu nákladů řízení. Rozsudek byl ADM podle potvrzení o přijetí doručen dne 2. října 2006.

V – Řízení před Soudním dvorem

38. ADM svým kasačním opravným prostředkem došlým kanceláři Soudního dvora dne 11. prosince 2006 ( 14 ) navrhuje — zrušit rozsudek v rozsahu, v němž zamítá žalobu podanou ADM proti rozhodnutí; — zrušit článek 3 rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká ADM; — podpůrně k výše uvedenému návrhovému žádání, změnit článek 3 rozhodnutí tak, aby byla zrušena nebo snížena pokuta uložená ADM; — podpůrně k oběma výše uvedeným návrhovým žádáním, vrátit věc zpět Soudu, aby rozhodl v souladu s právním názorem Soudního dvora; — v každém případě uložit Komisi, aby nesla své náklady řízení a nahradila ADM náklady řízení jak před Soudem, tak i Soudním dvorem.

39. Komise navrhuje, aby byl kasační opravný prostředek zamítnut a žalobkyni byla uložena náhrada nákladů řízení.

VI – Ke kasačnímu opravnému prostředku

40. ADM uvádí dvanáct důvodů kasačního opravného prostředku proti napadenému rozsudku. V kasačním opravném prostředku byly tyto výtky, které se všechny týkají výše stanovené pokuty, obsahově zařazeny do čtyř oblastí: porušení různých zásad výpočtu pokuty, porušení v souvislosti s kritériem dopadu kartelové dohody na trh, porušení v souvislosti s otázkou ukončení kartelové dohody a konečně podpůrně porušení v souvislosti s přihlédnutím k polehčující okolnosti.

41. Pro následující přezkum považuji za vhodné seskupit oněch dvanáct důvodů kasačního opravného prostředku jinak, než navrhuje navrhovatelka, a to z důvodů tematické souvislosti (kterou uvedu později na dotyčných místech), aniž by došlo k zásadní změně jejich pořadí, které navrhovatelka v kasačním opravném prostředku zvolila.

42. Níže uvedu a přezkoumám důvody kasačního opravného prostředku v šesti tematických okruzích: a) nepřihlédnutí k údajně obligatornímu kritériu výpočtu pokut, a sice kritériu „nezbytnosti“ zvýšení úrovně pokut, a chybějící odůvodnění v tomto ohledu (první a druhý důvod kasačního opravného prostředku); b) nezohlednění obratu vycházejícího z prodeje dotčeného výrobku v EHP jako východiska pro výpočet pokut (třetí důvod kasačního opravného prostředku); c) porušení zásady rovného zacházení při výpočtu pokuty (čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku); d) nesprávné právní posouzení dopadu kartelové dohody na trh (pátý, šestý a sedmý důvod kasačního opravného prostředku); e) nesprávné právní posouzení okamžiku skončení kartelové dohody (osmý, devátý, desátý a jedenáctý důvod kasačního opravného prostředku); f) nesprávné právní posouzení polehčující okolnosti spočívající v ukončení protiprávního jednání – nezohlednění zásady dodržování pravidel, které si orgán sám uložil (dvanáctý – podpůrně uplatňovaný – důvod kasačního opravného prostředku).

43. Úvodem bych ráda předeslala několik obecných poznámek k rozsahu přezkumu v řízení o kasačním opravném prostředku, zejména s ohledem na to, že se v případě všech uplatněných důvodů kasačního opravného prostředku v konečném výsledku jedná o stanovení výše pokuty uložené společnosti ADM.

44. V zásadě platí, že podle čl. 225 odst. 1 ES a čl. 58 odst. 1 statutu Soudního dvora musí být kasační opravný prostředek podaný k Soudnímu dvoru omezen pouze na právní otázky. Nový přezkum skutkových okolností je tedy zásadně vyloučen ( 15 ).

45. Pokud jde o pokuty uložené na základě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, je třeba mít na paměti, že Soud má podle článku 229 ES pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci. V řízení o kasačním opravném prostředku nepřísluší Soudnímu dvoru, aby z důvodu ekvity nahradil vlastním posouzením posouzení Soudu, který rozhoduje při výkonu této pravomoci o částce pokuty uložené podniku za porušení práva Společenství ( 16 ). Také v tomto ohledu mohou být předmětem přezkumu pouze právní důvody.

46. V rámci řízení o kasačním opravném prostředku je předmětem přezkumu Soudního dvora jednak přezkoumání otázky, v jakém rozsahu Soud právně náležitým způsobem přihlédl ke všem faktorům pro posouzení závažnosti určitého jednání ve světle článků 81 ES a 82 ES, jakož i článku 15 nařízení č. 17, a jednak ověření, zda Soud právně dostačujícím způsobem odpověděl na veškeré argumenty uvedené navrhovatelem směřující ke zrušení nebo snížení pokuty ( 17 ).

A – Nepřihlédnutí k údajně obligatornímu kritériu výpočtu pokut, a sice kritériu „nezbytnosti“ zvýšení úrovně pokut, a chybějící odůvodnění v tomto ohledu (první a druhý důvod kasačního opravného prostředku)

47. Níže shrnu první dva důvody kasačního opravného prostředku: výtku chybějícího odůvodnění nezbytnosti zvýšení úrovně pokut oproti předchozí praxi a nepřihlédnutí k obligatorním kritériím, která Soudní dvůr údajně stanovil v rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise ( 18 ) (navrhovatelkou označovaném jako rozsudek „Pioneer“).

1. Úvodní poznámky

48. Pokud jde o výpočet pokut, je třeba nejprve připomenout, že příslušný rámec – pro zde zkoumaný časový okamžik ( 19 ) – je vymezen především čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17. Podle tohoto ustanovení může Komise uložit podnikům pokutu, pokud úmyslně nebo z nedbalosti porušují čl. 81 odst. 1 ES. Z čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 mimoto vyplývá, že při stanovení výše pokuty je třeba vedle závažnosti protiprávního jednání zohlednit i délku jeho trvání.

49. Sankce stanovené v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 mají podle judikatury dvojí účel, který spočívá zejména v tom, že mají být potlačována nedovolená jednání ( 20 ) a má být zabráněno v jejich opakování ( 21 ). Oprávnění Komise – v rámci jí svěřené pravomoci dohledu na základě článku 85 ES – ukládat pokuty podnikům, které úmyslně nebo z nedbalosti porušují čl. 81 odst. 1 ES nebo článek 82 ES, totiž nezahrnuje pouze úkol vyšetřovat a potlačovat individuální porušení, ale obsahuje rovněž povinnost sledovat obecnou politiku směřující k uplatňování zásad stanovených ve Smlouvě v oblasti hospodářské soutěže a usměrňovat v tomto smyslu jednání podniků ( 22 ).

50. Článek 15 odst. 2 nařízení č. 17 obsahuje méně konkrétní kritéria; jak již bylo uvedeno, jedná se v zásadě o kritéria „závažnosti porušení“ a „trvání porušení“. Krom toho je stanovena horní hranice pokuty ve výši 10 % obratu dosaženého v předchozím účetním roce. V konkrétním případě spadá stanovení výše pokuty do posuzovací pravomoci Komise, k tomuto účelu je jí přiznán „široký prostor pro uvážení“, respektive „obzvláště široký prostor pro uvážení“ ( 23 ), který však podléhá určitým pravidlům, která jsou zakotvena nejen v nařízení č. 17, ale částečně vyplývají i z obecných právních zásad vytýčených judikaturou ( 24 ), jejichž dodržování má Soudní dvůr zajišťovat.

51. V souladu s ustálenou judikaturou totiž Komise disponuje takovou posuzovací pravomocí, pokud jde o výběr skutečností, které zohledňuje pro účely stanovení výše pokut, jako zejména konkrétní okolnosti případu, jeho souvislosti a odrazující dosah pokut, a to aniž by bylo nutné sestavit závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto ( 25 ).

52. Jak již bylo uvedeno, podléhá ukládání pokut přezkumu Soudu v plné jurisdikci: přezkum Soudního dvora se pak omezuje na právní otázky ( 26 ).

53. Rozhodnutím, jež bylo základem rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise ( 27 ), zahájila Komise na konci 70. let politiku vysokých finančních sankcí za závažná porušení pravidel hospodářské soutěže ( 28 ). Soudní dvůr posoudil toto zvýšení úrovně pokut ve svém rozsudku takto: „Skutečnost, že Komise v minulosti použila pokuty určité úrovně na určité typy protiprávních jednání, ji nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích uvedených v nařízení č. 17, pokud to je nezbytné k zajištění uplatňování politiky Společenství v oblasti hospodářské soutěže. Účinné použití pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže totiž vyžaduje, aby Komise mohla kdykoliv přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky.“ ( 29 )

54. Za účelem stanovení výše pokuty vydala Komise v roce 1998 první pokyny – pokyny z roku 1998 – a později pokyny z roku 2006. Po vydání pokynů z roku 1998 se částka ukládaných pokut znovu zvýšila ( 30 ).

55. Tyto pokyny sice nejsou judikaturou kvalifikovány jako právní norma, jíž se správní orgány musí řídit; jsou však považovány za informativní pravidlo chování pro praxi, jež má být sledována, od něhož se správní orgány mohou v konkrétním případě odklonit pouze tehdy, uvedou-li důvody, které jsou slučitelné se zásadou rovného zacházení. Soudní dvůr poukázal na to, že Komise přijetím takových pravidel chování a zveřejněním oznámení, že je napříště použije na případy jimi dotčené, omezila výkon své posuzovací pravomoci. Odchýlení se od pokynů, je případně třeba posuzovat jako porušení obecných právních zásad, jako je zásada rovného zacházení nebo ochrana legitimního očekávání. Nemůže tedy být vyloučeno, že taková obecně závazná pravidla chování mohou za určitých podmínek a v závislosti na jejich obsahu způsobovat právní následky ( 31 ).

56. V judikatuře Soudního dvora byly pokyny z roku 1998 hodnoceny veskrze kladně: obecná a abstraktní úprava řízení vedoucího ke stanovení výše pokut uložených na základě článku 15 nařízení č. 17 zajišťuje podnikům právní jistotu ( 32 ). Tyto pokyny sice nejsou právním základem pro stanovení výše pokuty, upřesňují však uplatňování čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 ( 33 ). A jsou v souladu nejen s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, ale i se zákazem zpětné účinnosti, zásadou rovného zacházení a zásadou proporcionality ( 34 ).

2. Požadavek odůvodnění k nezbytnosti zvýšení úrovně pokut

a) Argumentace účastníků řízení

57. Oba první důvody kasačního opravného prostředku se do značné míry překrývají, proto je budu zkoumat společně.

58. Navrhovatelka s odkazem na body 38 až 50 napadeného rozsudku tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když bez odůvodnění odmítl tvrzení ADM, že v konkrétním případě není zvýšení pokut vyplývající z pokynů nezbytné k tomu, aby bylo zajištěno provedení politiky ES v oblasti hospodářské soutěže. Vzhledem k natolik závažnému a zpětně účinnému zvýšení jako v projednávaném případě je mimoto nezbytné obzvláště přesvědčivé odůvodnění. K porušení zákazu zpětné účinnosti trestních předpisů nedochází jen tehdy, jestliže zvýšení úrovně pokut bylo předvídatelné. Naproti tomu Komise v tomto případě neuplatnila jako kritérium nezbytnost zvýšení pokuty, nýbrž vycházela výlučně z článku 15 nařízení č. 17. Navíc ani samotné pokyny z roku 1998 nepřihlížely ke kritériu nezbytnosti zvýšení pokuty k provedení politiky ES v oblasti hospodářské soutěže.

59. Ve svém druhém důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka spojuje tento argument nedostatečného odůvodnění s dalším argumentem, že krom toho nebyla po obsahové stránce dodržena kritéria, která Soudní dvůr vytýčil v rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise ( 35 ). Soud tato kritéria podle navrhovatelky nesprávně uplatnil na projednávaný případ. Komise neuvedla požadavek soutěžní politiky ES, který obecně nebo v konkrétním případě ospravedlňuje zvýšení pokut a Soud na tyto požadavky nepoukázal.

60. Navrhovatelka konečně doplňuje obě uvedené výtky poukazem na pokyny z roku 2006, které jsou výsledkem zkušeností Komise s pokyny v této oblasti a které podle Komise koneckonců představují nejvhodnější postup. Z pohledu navrhovatelky se nedostatečné ospravedlnění výše pokut, jež byly stanoveny na základě pokynů z roku 1998, stává zřejmým mimo jiné s ohledem na aktuální pokyny z roku 2006. Navrhovatelka je toho názoru, že v takovém případě, jako je projednávaný případ, by podle pokynů z roku 2006 činila výše pokuty pouze 25 % částky stanovené v projednávaném případě. I kdyby Komise uvedla pro zvýšení pokut požadavek soutěžní politiky ES, nemohlo by toto zvýšení být ve světle pokynů z roku 2006 a v nich stanovených nižších pokut považováno za ospravedlněné.

61. Komise je toho názoru, že oba důvody kasačního opravného prostředku jsou v každém případě neopodstatněné. Druhý důvod kasačního opravného prostředku je dokonce nepřípustný, neboť je formulován příliš neurčitě a obecně, a v každém případě se argumenty v zásadě shodují s argumenty uvedenými v prvním důvodu kasačního opravného prostředku. Soud podle Komise odpověděl na argumenty navrhovatelky ohledně použití pokynů z roku 1998 na projednávaný případ. V konkrétním případě měl za to, že tyto pokyny jsou použitelné, a následně zkoumal, zda při jejich použití nedošlo k právnímu omylu. Je nelogické a zbytečné, aby zvýšení úrovně pokut, které z toho vyplývá, bylo podrobeno dalšímu dodatečnému přezkumu.

b) Právní posouzení

62. Nesouhlasím s tvrzením Komise ohledně nepřípustnosti druhého důvodu kasačního opravného prostředku. Je totiž naprosto zřejmé, že navrhovatelce jde o výtku, že Soud nepoužil na projednávaný případ relevantní judikaturu, totiž kritérium přezkumu vyplývající z rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise ( 36 ).

63. Pokud jde o důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění, je třeba připomenout, že tato povinnost kodifikovaná v článku 253 ES slouží jednak k tomu, aby se dotčené osoby mohly při hájení svých práv jasně a jednoznačně seznámit s důvody přijatého opatření, a jednak k tomu, aby soud Společenství mohl na tomto základě plnit svou kontrolní úlohu ( 37 ). Konkrétní rozsah povinnosti odůvodnění je třeba posoudit podle okolností jednotlivého případu ( 38 ).

64. Konečně je třeba poukázat na to, že otázka rozsahu povinnosti odůvodnění je právní otázkou, která podléhá následnému přezkumu Soudním dvorem v rámci kasačního opravného prostředku, neboť při přezkumu legality rozhodnutí v tomto rámci, musejí být nutně zohledněny skutečnosti, na jejichž základě dospěl Soud k závěru, že odůvodnění je, či není dostatečné ( 39 ).

65. Na základě těchto kritérií je třeba zkoumat, co je v této souvislosti třeba rozumět dostatečně jasným a jednoznačným odůvodněním, aby poté bylo možné objasnit, zda je toto v napadeném rozsudku splněno.

66. Výtka porušení povinnosti uvést odůvodnění se zde vztahuje ke kritériu „nezbytnosti“ při zvýšení úrovně pokut. Navrhovatelka se domnívá, že z jí uváděného rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise ( 40 ) vyplývá povinnost odůvodnění této nezbytnosti.

67. Analýza rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise ukazuje, že Komise tehdy uvedla důvody pro nezbytnost zvýšení úrovně pokut. Taková úroveň je ospravedlněna povahou protiprávního jednání. Vyšší úroveň pokut je nezbytná zejména pro nejzávažnější protiprávní jednání, zvláště tehdy, jestliže jejich účelem stejně jako v projednávaném případě bylo držet spotřebitelské ceny na vyšší hladině. Mnoho podniků by ve svém jednání, jejichž nesoulad s právem Společenství jim je znám, pokračovalo, neboť zisk z jejich protiprávního jednání převyšuje částku uložené pokuty. Od takového jednání je mohou odradit pouze vyšší pokuty než v minulosti.

68. Ve svém následném právním posouzení Soudní dvůr z kontrolní úlohy Komise ( 41 ), a zejména z toho vyplývající úlohy řídit chování podniků ve smyslu soutěžních pravidel Společenství ( 42 ) vyvodil, „že pro posouzení závažnosti protiprávního jednání pro účely stanovení výše pokuty musí Komise vzít v úvahu nejen zvláštní okolnosti případu, ale také kontext, v němž k protiprávnímu jednání došlo, a musí dbát na to, aby její postup měl odrazující účinek, zejména pokud jde o protiprávní jednání, která zvláště ohrožují dosažení cílů Společenství“ ( 43 ). Komise právem kvalifikovala dotyčná porušení jako velmi závažná protiprávní jednání. Komise rovněž směla přihlédnout k okolnosti, že k takovým praktikám dochází vzhledem k možnému zisku poměrně často, i když je jejich protiprávnost již dávno konstatována. Nelze tedy nic namítat proti tomu, že Komise úroveň pokut zvýší, aby posílila jejich odrazující účinek ( 44 ). Dosavadní úroveň pokut není závazná do budoucna, naopak Komise musí mít možnost tuto úroveň v zájmu praktické účinnosti soutěžních pravidel Společenství v mezích stanovených nařízením č. 17 kdykoli přizpůsobit požadavkům soutěžní politiky ( 45 ).

69. Soudní dvůr v souladu s tím tehdy zkoumal otázku nezbytnosti zvýšení úrovně pokut v rámci kritéria „závažnost protiprávního jednání“ vyplývajícího z čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17. Do posouzení tohoto kritéria zahrnul vedle „zvláštních okolností konkrétního případu“ také „kontext protiprávního jednání“ a zajištění odrazujícího účinku. Akceptoval přitom všeobecné důvody související se soutěžní politikou jako vysvětlení pro zvýšení úrovně pokut, a možnost zvýšení úrovně pokut dokonce považoval za nezbytnou v zájmu praktické účinnosti soutěžních pravidel Společenství.

70. Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr v této souvislosti nepožadoval, aby Komise doložila nezbytnost podrobnější analýzou nebo předložila odůvodnění vztahující se ke konkrétnímu případu, ponechal otázku nezbytnosti prakticky na uvážení Komise ( 46 ), jež má v rámci kritéria „závažnost protiprávního jednání“ vyplývajícího z čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17.

71. Na tuto judikaturu, která byla vydána v roce 1983 k časově předcházejícímu rozhodnutí Komise, tedy v době, kdy ještě neexistovaly pokyny z roku 1998 ani nic srovnatelného, Soudní dvůr navázal po vstupu těchto pokynů v platnost, a přizpůsobil ji změněné situaci.

72. V zásadním rozsudku Dansk Rørindustri a další v. Komise zabývajícím se pokyny ( 47 ) připomněl Soudní dvůr svou judikaturu, že dosavadní úroveň pokut není závazná do budoucna ( 48 ). Podniky nemohou spoléhat na to, že dosavadní praxe stanovování výše pokut zůstane stejná, ani na určitou metodu jejich výpočtu ( 49 ).

73. Soudní dvůr tento aspekt zdůraznil v bodě 229 uvedeného rozsudku: „podniky tedy musejí vzít v úvahu možnost, že se Komise kdykoli rozhodne zvýšit úroveň výše pokut ve srovnání s úrovní používanou v minulosti“.

74. V následujícím bodě 230 uvedeného rozsudku poté Soudní dvůr srozumitelně přenesl uvedenou judikaturu na situace, na které se použily pokyny z roku 1998: „Toto platí nejen, pokud Komise přikročí ke zvýšení úrovně výše pokut při jejich uložení v individuálních rozhodnutích, ale rovněž, pokud k tomuto zvýšení dojde v projednávaných případech použitím obecně závazných pravidel chování, jako jsou pokyny.“ ( 50 )

75. Podle ustálené judikatury musí být krom toho v rámci přezkumu kritéria „závažnost protiprávního jednání“ zohledněna řada skutečností, k nimž patří rovněž „odrazující účinek pokut“ ( 51 ). To platí jak pro ukládání pokut v individuálních rozhodnutích bez použití obecně závazných pravidel chování, tak pro ukládání pokut na základě takových obecně závazných pravidel chování, jako jsou pokyny z roku 1998.

76. S ohledem na výše uvedené lze jako mezitímní výsledek v rámci přezkumu prvních dvou důvodů kasačního opravného prostředku konstatovat, že z rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise ( 52 ) uvedeného navrhovatelkou nevyplývá, že by Komise měla ohledně nezbytnosti zvýšení úrovně pokut povinnost podrobného odůvodnění či dokonce odůvodnění vztahujícího se ke každému jednotlivému případu, kterou by Soud měl vzít v úvahu. To ukázala i analýza pozdější judikatury, zejména rozsudku Dansk Rørindustri a další v. Komise ( 53 ), který má zásadní význam ve vztahu k pokynům z roku 1998.

77. Na základě těchto kritérií je nyní třeba analyzovat napadený rozsudek Soudu s ohledem na výtku nedostatečného odůvodnění.

78. Problematika zvýšení úrovně pokut byla v řízení před Soudem – jak vyplývá z napadeného rozsudku ( 54 ) – zkoumána v kontextu zásadní otázky použitelnosti pokynů, a konkrétně výtek porušení zásad právní jistoty a zákazu zpětné účinnosti při ukládání trestů.

79. Soud se v bodech 38 až 50 napadeného rozsudku, na které navrhovatelka poukazuje, nejprve zabýval zákazem zpětné účinnosti, zejména s ohledem na pokyny z roku 1998 jako nástroj soutěžní politiky a jejich účinků. Následně poukázal na to, že hlavní inovací, kterou pokyny přinášejí, je metoda stanovení pokut ( 55 ). Poté v bodech 44 až 46 připomenul výše ( 56 ) podrobně citovanou judikaturu, podle níž Komisi nic nebrání v tom, aby zvýšila úroveň pokut oproti úrovni uplatňované v minulosti v mezích stanovených nařízením č. 17, je-li to nezbytné k zajištění soutěžní politiky Společenství, a to jak v rámci individuálních rozhodnutí, tak i tehdy, dojde-li ke zvýšení tím, že obecně závazná pravidla chování, jako jsou pokyny, jsou uplatněna na konkrétní případy. Soud konečně v bodě 47 napadeného rozsudku uvádí: „S výhradou argumentů obsažených níže v bodě 99 a následujících bodech, ADM v zásadě neprávem uplatňuje, že v kontextu kartelové dohody je zvýšení úrovně pokut Komisí zjevně nepřiměřené ve vztahu k cíli zajištění uplatňování politiky hospodářské soutěže.“

80. Zmíněné body 99 a násl. se zabývají žalobním důvodem vycházejícím z porušení zásady proporcionality. Úvahy Soudu se týkají vyměření výše pokuty podle závažnosti a délky trvání protiprávního jednání, zejména pokud jde o význam tržního faktoru. K nezbytnosti zvýšení pokuty sice nejsou výslovně uvedeny žádné argumenty. Výše uvedená analýza však ukazuje, že Soud zkoumal otázku zvýšení úrovně pokut v souladu s požadavky ( 57 ) v rámci kritéria „Závažnost protiprávního jednání“.

81. Z výše uvedeného plyne, že Soud právem zkoumal ve smyslu judikatury Soudního dvora kritérium „nezbytnosti“ zvýšení úrovně pokut vyplývající z rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise ( 58 ) v rámci kritéria „závažnosti protiprávního jednání“ a nespojil je s dalším požadavkem odůvodnění, jenž by šel nad rámec pokynů z roku 1998. Rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise ukazuje, že tomu nebrání ani zákaz zpětné účinnosti trestních předpisů.

82. Krom toho je třeba poukázat na to, že oba zde přezkoumávané důvody kasačního opravného prostředku v zásadě představují, byť to navrhovatelka takto výslovně nevyjádřila, zpochybnění legality metody výpočtu pokut upravené v pokynech z roku 1998. Soudní dvůr však potvrdil, že tyto pokyny jsou slučitelné s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, se zákazem zpětné účinnosti, zásadou rovného zacházení a zásadou proporcionality ( 59 ).

83. Mělo-li by být navíc požadováno, aby v každém individuálním rozhodnutí byla obecná a abstraktní politika výpočtu pokut vycházející z pokynů odůvodněna znovu a ve vztahu k jednotlivému konkrétnímu případu, v zásadě by to znamenalo, že by byly zcela opominuty metody výpočtu stanovené v pokynech ( 60 ).

84. Na okraj bych však ráda poznamenala, že navzdory judikatuře Soudního dvora, podle níž je metoda výpočtu pokut stanovená v pokynech z roku 1998 slučitelná s požadavky článku 15 nařízení č. 17 ( 61 ), kritika této metody, zejména s ohledem na nedostatek transparentnosti, neutichla ( 62 ), byť lze zaznamenat nástup jisté systematiky v aplikační praxi ( 63 ). Se vstupem pokynů z roku 2006 v platnost pozbyly některé body kritiky na významu, neboť došlo ke změně metody; to se týká mimo jiné nyní již obsoletního rozdělení v bodě 1 části A pokynů z roku 1998 na „méně závažná“, „závažná“ a „velmi závažná protiprávní jednání“, takzvané tarifikace ( 64 ). Beze změny však zůstal široký prostor pro uvážení Komise při výpočtu pokut ( 65 ). Podle článku 229 ES a článku 15 nařízení č. 17 má sice Soudní dvůr ve vztahu k tomuto uvážení pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci ( 66 ), v zájmu právní jistoty je však žádoucí, aby pro správní uvážení byla stanovena jednoznačná kritéria k výpočtu pokut ( 67 ).

85. K argumentům navrhovatelky, že je třeba použít pokyny z roku 2006, je třeba dodat, že není dán žádný důvod, aby k uplatnění pokynů z roku 1998 byly dodatečně použity pokyny z roku 2006, kterými byly pokyny z roku 1998 nahrazeny, a posuzovat zvýšení pokut „v jejich světle“ ( 68 ). Rozhodnutí Komise dotčené v projednávaném případě bylo přijato dne 2. října 2001. V té době platily pokyny z roku 1998. Pokyny z roku 2006 se v případech kartelů použijí teprve od , a jsou proto v tomto řízení nerozhodné.

86. Stejně tak nemohou zpětně upřesňovat posuzovací pravomoc Komise v perspektivě pozdější změny politiky.

87. A konečně by jejich zohlednění Soudním dvorem nevedlo k ničemu jinému, než že by soud rozhodující o kasačním opravném prostředku nahradil posouzení Soudu vlastním posouzením z důvodu ekvity ( 69 ).

88. Soud se tedy ve smyslu požadavků judikatury Soudního dvora ve svém rozhodnutí nedopustil nesprávného právního posouzení, a jeho rozhodnutí je dostatečně jasně a jednoznačně odůvodněno. Navrhuji tedy, aby první a druhý důvod kasačního opravného prostředku byly zamítnuty jako neopodstatněné.

B – Nezohlednění obratu dosaženého prodejem dotčeného výrobku v EHP jako východiska pro výpočet pokut (třetí důvod kasačního opravného prostředku)

1. Úvodní poznámky

89. Je třeba poukázat na ustálenou judikaturu, podle níž metoda výpočtu stanovená v pokynech, pokud spočívá v tom, že východiskem jsou základní částky, které nejsou určeny na základě relevantního obratu, není v rozporu s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 ( 70 ).

90. Hlavní inovace pokynů z roku 1998 ve srovnání s předchozí praxí spočívá v tom, že výchozím bodem pro výpočet je základní částka určená rozpětími stanovenými v tomto ohledu uvedenými pokyny, přičemž tato rozpětí odrážejí různé stupně závažnosti porušení, které ale jako takové nesouvisejí s relevantním obratem. Tato metoda je tak v podstatě založena na stanovení sazeb pokut, byť relativním a pružném ( 71 ).

91. Pojem „obrat“ je v těchto pokynech výslovně použit pouze v souvislosti se zohledněním horní hranice 10 % celkového obratu podniků podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 ( 72 ). Na druhou stranu lze nalézt implicitní odkazy, které souvisejí mimo jiné s obratem podniků ( 73 ). Pokyny tedy nevylučují, aby obrat sloužil nejen jako horní hranice, ale aby k němu bylo přihlíženo i při výpočtu pokut. Obrat, „přestože je užitečným a relevantním údajem o hospodářské síle podniku (celkový obrat), jakož i o dopadu jeho jednání na hospodářskou soutěž (obrat na relevantním trhu)“ ( 74 ), totiž představuje v řadě posuzovaných faktorů, které má Komise k dispozici, pouze jeden faktor z mnoha ( 75 ).

2. Argumentace účastníků řízení

92. V tomto důvodu kasačního opravného prostředku jde ADM o obrat na relevantním trhu, pro nějž Komise ve sporném rozhodnutí posuzovala obrat vycházející z „celosvětového“ prodeje dotčeného výrobku, zatímco navrhovatelka je toho názoru, že je třeba vycházet z obratu „dosaženého v EHP“.

93. Navrhovatelka Soudu zejména s odkazem na body 75 až 81 napadeného rozsudku vytýká, že porušil zásady použitelné při výpočtu pokut, když Komisi umožňuje, aby ve sporném rozhodnutí zcela pominula relevantní obrat dosažený prodejem dotčeného výrobku v EHP jakožto náležitý výchozí bod pro výpočet pokuty. Komise se totiž dopustila právního omylu tím, že ve sporném rozhodnutí nezohlednila obrat dosažený prodejem dotčeného výrobku v EHP ani jako výchozí bod pro výpočet pokuty, ani jako pozdější faktor ovlivňující výši pokuty. Ve výsledku je částka pokuty mnohonásobně vyšší než relevantní obrat dosažený prodejem dotčeného výrobku v EHP ( 76 ).

94. Podle navrhovatelky sice byly v bodě 78 napadeného rozsudku správně shrnuty zásady, jež se musejí uplatnit při stanovení pokut. Soud se však dopustil nesprávného právního posouzení, když pak nepoužil své právní poznatky na věc, jež mu byla předložena.

95. Pokyny z roku 2006 ukazují, jakým způsobem má být použit obrat dosažený prodejem dotčeného výrobku v EHP, aby bylo zjištěno narušení hospodářské soutěže na relevantním trhu dotčených výrobků ve Společenství a relativní význam účastníků kartelové dohody s ohledem na dotčené výrobky. Při takovémto způsobu výpočtu by byl ADM uložen pouze zlomek sporné pokuty.

96. Komise poukazuje na to, že pouze Soud je příslušný přezkoumat způsob, jakým Komise v konkrétním případě posoudila závažnost protiprávních jednání ( 77 ). Soud se nedopustil nesprávného právního posouzení, neboť zohlednil veškeré relevantní faktory a zabýval se argumenty ADM. Důvod kasačního opravného prostředku by tudíž měl být podle Komise zamítnut.

3. Napadený rozsudek a právní posouzení

97. V bodech 75 až 81 napadeného rozsudku zmíněných navrhovatelkou zkoumá Soud žalobní důvod, podle nějž je v rozporu se zásadou proporcionality, jestliže je pokuta vyšší než obrat žalobkyně dosažený prodejem dotčeného výrobku v EHP během doby trvání protiprávního jednání, a zamítá jej. V bodech 76 a 77 Soud připomíná ustálenou judikaturu k posouzení závažnosti protiprávního jednání a poukazuje přitom na to, že při stanovení výše pokuty je možné přihlédnout jak k celkovému obratu podniku, tak k tržnímu podílu dotčených podniků na relevantním trhu, přičemž ani jednomu, ani druhému z těchto údajů nelze přikládat přílišný význam ve srovnání s jinými posuzovanými faktory, a stanovení přiměřené výše pokuty nemůže být výsledkem pouhého výpočtu založeného na celkovém obratu.

98. V bodech 78 a 79 napadeného rozsudku Soud uvádí, že obrat dosažený dotčeným výrobkem je pouze jedním z mnoha faktorů. Na rozdíl od tvrzení žalobkyně by omezení se na posouzení spojitosti mezi uloženou pokutou a obratem dotčeného výrobku za účelem posouzení její přiměřenosti znamenalo přisouzení přílišného významu tomuto prvku.

99. V bodě 80 se dále uvádí: „V každém případě pouhá okolnost uplatněná ADM, že uložená pokuta překračuje výši obratu, který v EHP dosáhla prodejem tohoto výrobku v průběhu doby trvání kartelové dohody, nebo ji dokonce překračuje významným způsobem, nestačí k prokázání nepřiměřeného charakteru pokuty. Přiměřený charakter této úrovně pokuty je totiž třeba posoudit s ohledem na souhrn skutečností, k nimiž Komise musí přihlédnout při posouzení závažnosti protiprávního jednání, a sice s ohledem na samotnou povahu protiprávního jednání, jeho skutečný dopad na relevantní trh a rozsah zeměpisného trhu. Opodstatněnost Rozhodnutí ve vztahu k některým těmto kritériím bude v důsledku argumentace ADM přezkoumána níže“.

100. Z toho je patrné, že pro otázku relevantnosti této výtky navrhovatelky nestačí zkoumat pouze kritizované body 75 až 81 napadeného rozsudku.

101. K bližšímu pochopení je třeba jednak vyjít z toho, co Soud ke zde dotčenému tématu vyvodil ze sporného rozhodnutí. V bodě 59 napadeného rozsudku se v této souvislosti k posouzení závažnosti protiprávního jednání Komisí uvádí: „Za účelem posouzení těchto prvků se Komise rozhodla opřít o obraty dosažené dotyčnými podniky prodejem glukonátu sodného na světové úrovni v průběhu posledního roku, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, a sice roku 1995. Komise v tomto kontextu měla za to, že ‚jelikož je trh s [glukonátem sodným] […] globální, poskytují tyto obraty nejlepší údaj o schopnosti zúčastněných podniků způsobit značnou škodu ostatním hospodářským subjektům na společném trhu nebo v EHP‘ […]. Komise dodala, že podle ní je tato metoda potvrzena skutečností, že se jednalo o celosvětovou kartelovou dohodu, jejímž předmětem bylo zejména rozdělení trhů v celosvětovém měřítku, a tedy vyloučení určitých oblastí trhu v EHP z hospodářské soutěže. Navíc se domnívala, že celosvětový obrat strany kartelové dohody poskytuje rovněž představu o jejím příspěvku k účinnosti kartelové dohody v jejím celku, nebo naopak o nestabilitě, kterou by se vyznačovala, pokud by se jí uvedená strana neúčastnila […].“

102. Dále Soud v bodech 82 až 87 napadeného rozsudku vyvozuje, že obraty dotčených podniků – ať již jde o celkový obrat, nebo obrat z prodeje dotčeného výrobku – nejsou podle pokynů výchozím bodem pro výpočet pokut a už vůbec nejsou jediným rozhodným kritériem pro zjištění závažnosti protiprávního jednání. Komise je však může zohlednit jako jedno z mnoha relevantních kritérií, zejména pokud Komise upravuje částku pokuty podle třetího až šestého odstavce bodu 1 části A pokynů z roku 1998, aby zajistila dostatečně odrazující výši pokut.

103. Z bodů 378 až 382 rozhodnutí na rozdíl od tvrzení ADM vyplývá, že Komise v této souvislosti obraty zúčastněných podniků dosažené prodejem dotčeného výrobku skutečně zohlednila. Aby mohla rozdílně posoudit dotčené podniky, vycházela totiž z jejich celosvětového obratu dosaženého prodejem glukonátu sodného v posledním roce trvání protiprávního jednání, tedy v roce 1995.

104. V bodě 87 napadeného rozsudku se dále uvádí: „Přitom v projednávaném případě se jedná o kartel sdružující podniky, které drží téměř všechny tržní podíly relevantního výrobku na světové úrovni. Kromě toho se kartelová dohoda týká stanovení cen a rozdělení trhu přidělením prodejních kvót. V takovém případě může Komise, v rámci rozdílného zacházení s dotčenými podniky, vycházet právoplatně z obratů dosažených jednotlivými účastníky této kartelové dohody jejich prodejem glukonátu sodného na světové úrovni. Cílem tohoto rozdílného zacházení je totiž zhodnocení skutečné hospodářské schopnosti původců protiprávního jednání způsobit protiprávním jednáním škodu hospodářské soutěži, a tedy zohlednění jejich specifické váhy uvnitř kartelu, takže Komise nepřekročila svůj široký prostor pro uvážení, když se domnívala, že podíl jednotlivých účastníků kartelové dohody na světovém trhu je vhodným popisným ukazatelem.“

105. V rámci svého dalšího přezkumu se Soud v bodech 113 a 114 zabývá výtkou nezohlednění obratu dosaženého prodejem dotčeného výrobku v EHP. V kontextu přezkumu porušení zásady rovného zacházení ve vztahu k rozhodnutí „Fosfát zinku“ ( 78 ), s nímž navrhovatelka srovnávala, Soud v bodě 113 mimo jiné uvádí, že „okolnosti kartelové dohody, která je předmětem Rozhodnutí, se liší od okolností dohody, jež byla předmětem rozhodnutí zvaného ‚Fosfát zinku‘. Kartelová dohoda o trhu s fosfátem zinku se totiž vztahovala pouze na území EHP, zatímco kartelová dohoda o glukonátu sodném byla celosvětová“. Soud dále v bodě 114 mimo jiné uvádí, že „základní částka stanovená Komisí za protiprávní jednání, kterého se dopustila ADM v projednávaném případě, je přiměřená s ohledem na souhrn skutečností uvedených Komisí v Rozhodnutí a posouzení některých těchto skutečností v tomto rozsudku“.

106. Z toho plyne, že Soud na rozdíl od výtky navrhovatelky nejen shrnul rozhodné zásady, ale i použil z nich vyplývající poznatky na zde posuzovaný konkrétní případ. Zabýval se přitom argumentem týkajícím se použití obratu dosaženého prodejem dotčeného výrobku v EHP ( 79 ), nedopustil se však nesprávného právního posouzení, když jej považoval pouze za jeden aspekt z mnoha. Dále uvedl, že tržby účastníků kartelové dohody z celosvětového prodeje glukonátu sodného jsou vhodným kritériem pro výpočet pokuty, a toto konstatování odůvodnil, čímž zároveň implicitně vysvětlil, proč nebyl použit příslušný obrat dosažený prodejem dotčeného výrobku v EHP. Soud se tak právně dostačujícím způsobem zabýval argumentem vzneseným navrhovatelkou.

107. V řízení o kasačním opravném prostředku konečně nelze přezkoumat ( 80 ) posouzení Soudu, že „základní částka stanovená Komisí za protiprávní jednání, kterého se dopustila ADM v projednávaném případě, je přiměřená s ohledem na souhrn skutečností uvedených Komisí v Rozhodnutí a posouzení některých těchto skutečností v tomto rozsudku“.

108. Na opakovaný pokus ADM o použití pokynů z roku 2006 jakožto korektiv pokynů z roku 1998, je třeba znovu odpovědět, že pokyny z roku 2006 zde nejsou rozhodné ( 81 ).

109. Podle mého názoru tedy z výše uvedeného vyplývá, že důvod kasačního opravného prostředku je nepřípustný v rozsahu, v němž usiluje o obecné nové přezkoumání pokuty, a ve zbývající části neopodstatněný.

C – Porušení zásady rovného zacházení při výpočtu pokuty (čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku)

1. Argumentace účastníků řízení

110. Navrhovatelka s odkazem na body 107 až 113 napadeného rozsudku Soudu vytýká, že porušil zásadu rovného zacházení, když konstatoval, že rozdíl ve výši pokut oproti přímo srovnatelné věci „Fosfát zinku“ ( 82 ) je ospravedlněn objektivními odlišnostmi.

111. Navrhovatelka jednak uvádí, že rozsudky citované Soudem v bodech 108 až 110 nejsou rozhodné. Podle ustálené judikatury, zejména v bodě 209 rozsudku Dansk Rørindustri a další v. Komise, porušuje Komise od vydání pokynů zásadu rovného zacházení tehdy, jestliže se od nich bez udání důvodů odkloní.

112. A jednak navrhovatelka tvrdí, že Soud neuvedl jediné rozhodné hledisko, v němž by se případy „Glukonát sodný“a „Fosfát zinku“ skutečně odlišovaly v rámci aspektů použitých Komisí v jejím rozhodnutí o pokutě. V obou případech Komise použila shodná hlediska pro výpočet základní částky pokuty. Na rozdíl od toho, co tvrdil Soud, nebyl k určení této základní částky použit celosvětový obrat. Teprve v pozdější fázi výpočtu byl v případě „Glukonát sodný“ použit celosvětový obrat s ohledem na jeho odrazující účinek jakožto kritérium pro rozdělení do tří skupin. Pokuta, která byla ve sporném rozhodnutí stanovena, diskriminuje ADM ve srovnání s pokutou stanovenou v případě „Fosfát zinku“.

113. ADM konečně Soudu vytýká, že v rámci svého soudního přezkumu v plné jurisdikci na základě hledisek zohledněných Komisí v bodě 114 napadeného rozsudku konstatoval, že pokuta je přiměřená ( 83 ). Toto zjištění může Soudní dvůr výjimečně přezkoumat, a sice s ohledem na nesprávné právní posouzení. I při použití jen těch hledisek, která byla základem rozhodnutí Komise, jak učinil Soud, je třeba dospět k závěru, že projednávaný případ je přímo srovnatelný s případem „Fosfát zinku“. Soud neuvedl žádné dodatečné odlišující hledisko, které by mohlo vést k jinému výsledku. ADM mimoto tvrdí, že Soud v rámci svého soudního přezkumu v plné jurisdikci nesmí porušovat zásadu rovného zacházení tím, že Komisi dovolí stanovit diskriminující pokutu ADM, zatímco s ostatními takto zacházeno není. Konečně Soud, jestliže nalezl rozhodné dodatečné hledisko, které by ospravedlňovalo vyšší pokutu v projednávaném případě, jej s nezbytnou přesností neozřejmil. V tomto ohledu je nedostatečné odůvodnění, které pouze odkazuje na všechna hlediska uvedená Komisí.

114. Komise namítá, že se Soud ve svém rozhodnutí nedopustil nesprávného právního posouzení. Navrhovatelka zejména sama v prvním stupni podrobně nedoložila, v jakém směru je projednávaná věc konkrétně srovnatelná s rozhodnutím „Fosfát zinku“ a v čem skutečně spočívá nerovné zacházení.

2. Právní posouzení

115. Zásada rovného zacházení je obecnou zásadou práva Společenství, kterou je tedy třeba dodržovat i v rámci řízení podle článku 81 ES.

116. Podle ustálené judikatury zásada rovného zacházení a zásada zákazu diskriminace vyžadují, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněné ( 84 ).

117. Pokud se tedy navrhovatelka ohledně porušení zásady rovného zacházení odvolává na situaci nastalou v jiném kartelu a na jiné rozhodnutí, je třeba poukázat na to, jak Soud ostatně učinil v bodech 108 až 112 napadeného rozsudku, že rozhodovací praxe Komise nemůže sama o sobě vytvářet právní rámec pro pokuty v oblasti hospodářské soutěže a že rozhodnutí týkající se jiných věcí mají ohledně případné existence diskriminace pouze orientační povahu, protože je málo pravděpodobné, že okolnosti jim vlastní, jako jsou trhy, výrobky, podniky a dotyčné doby trvání, jsou totožné ( 85 ).

118. Za těchto okolností bylo věcí navrhovatelky, aby před Soudem prokázala, proč by se v situaci, na kterou se odvolává, skutečně mělo jednat o srovnatelnou situaci ve smyslu výše citované judikatury.

119. Napadený rozsudek reprodukuje tvrzení navrhovatelky, aniž by mu v tom bylo navrhovatelkou oponováno, takto: „I když tyto dvě věci částečně nastaly ve stejné době a jsou srovnatelné nejen ohledně velikosti dotčených trhů, ale rovněž i závažnosti a doby trvání protiprávního jednání, Komise přihlédla k omezené velikosti trhu s fosfátem zinku v Evropě a v této druhé věci stanovila celkovou pokutu na 11,95 milionu eur (nebo 75 % celkového objemu prodeje dotčeného výrobku) oproti 40 milionům eur celkové pokuty ve věci glukonátu sodného (představující více než 200 % prodeje dotčeného výrobku v EHP). Kromě toho ADM poznamenává, že ve věci zvané „Fosfát zinku“ byla základní částka stanovena na 3 miliony eur pro podniky, které vlastnily podíl na trhu vyšší než 20 %, a na 0,75 milionu eur pro podniky, které měly na trhu podstatně nižší podíl. Přitom připomíná, že v případě glukonátu sodného Komise stanovila výchozí částku pro stanovení pokuty na 10 milionů eur pro podniky, jejichž podíl na trhu byl vyšší než 20 %, a na 5 milionů eur pro podniky, které měly na trhu podstatně nižší podíl.“ ( 86 )

120. Soud na toto tvrzení odpověděl mimo jiné v bodech 113 a 114, které navrhovatelka napadá: „113 Přitom v projednávaném případě je třeba prima facie konstatovat, že okolnosti kartelové dohody, která je předmětem Rozhodnutí, se liší od okolností dohody, jež byla předmětem rozhodnutí zvaného ‚Fosfát zinku‘. Kartelová dohoda o trhu s fosfátem zinku se totiž vztahovala pouze na území EHP, zatímco kartelová dohoda o glukonátu sodném byla celosvětová. Kromě toho, na rozdíl od projednávaného případu, spojovala kartelová dohoda o trhu s fosfátem zinku pouze podniky s relativně omezenou velikostí. Celosvětový obrat podniků dotčených v rozhodnutí zvaném ‚Fosfát zinku‘ se tak nacházel v roce 2000 mezi 7,09 a 278,8 miliony eur, zatímco v projednávané věci se celosvětový obrat dotyčných podniků nacházel v roce 2000 mezi 314 miliony a 14,003 miliardami eur, přičemž u ADM se jednalo o 13,936 miliardy eur. 114 V každém případě, i za předpokladu, že všechny okolnosti relevantní pro účely stanovení přiměřené výše pokuty ve věci, jež byla předmětem rozhodnutí zvaného ‚Fosfát zinku‘, mohou být považovány za srovnatelné s okolnostmi projednávaného případu, se Soud na základě svého přezkumu v plné jurisdikci domnívá, že základní částka stanovená Komisí za protiprávní jednání, kterého se dopustila ADM v projednávaném případě, je přiměřená s ohledem na souhrn skutečností uvedených Komisí v Rozhodnutí a posouzení některých těchto skutečností v tomto rozsudku.“

121. V prvním z obou uvedených bodů Soud z právního hlediska dostatečně odpověděl na všechny argumenty vznesené ADM. Krom toho je třeba k projednávanému případu poznamenat, že navrhovatelka – podle reprodukce jejího tvrzení v napadeném rozsudku – blíže nedoložila, v čem by konkrétně měla spočívat srovnatelnost velikosti dotčených trhů, jakož i závažnosti a délky trvání protiprávního jednání.

122. Pokud jde o hodnocení Soudu provedené v druhém z obou jmenovaných bodů, je třeba konečně poznamenat, že Soudnímu dvoru nepřísluší, aby z důvodu ekvity nahradil vlastním posouzením posouzení Soudu, který rozhoduje při výkonu pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci o částce uložené pokuty ( 87 ).

123. Konečně je třeba uvést, že vztah k rozsudku Dansk Rørindustri a další v. Komise ( 88 ), na který poukazuje navrhovatelka, není relevantní. Navrhovatelka v rámci tohoto argumentu tvrdí, že Komise porušuje pokyny, když se od nich bez odůvodnění odchyluje. Navrhovatelka nedokládá, jak by to mělo souviset se zásadou rovného zacházení ve vztahu k případu „Fosfát zinku“.

124. Vzhledem k výše uvedenému navrhuji, aby byl tento důvod kasačního opravného prostředku zamítnut jako neopodstatněný.

D – Nesprávné právní posouzení dopadu kartelové dohody na trh (pátý, šestý a sedmý důvod kasačního opravného prostředku)

1. Úvodní poznámky

125. V bodě 1 části A pokynů z roku 1998 se pro účely výpočtu základní částky rozlišuje mezi třemi kategoriemi závažnosti protiprávního jednání, jimž jsou přiřazeny různé výchozí částky pokuty: rozdělení je provedeno na „méně závažná“, „závažná“ a „velmi závažná protiprávní jednání“. K přiřazení dochází na základě mnoha kritérií, mezi něž patří „skutečný dopad na trh, pokud jej lze změřit“.

126. Navrhovatelka v této souvislosti tvrdí, že Soud se při určování dopadu kartelové dohody na trh dopustil nesprávného právního posouzení. Navrhovatelka vytýká porušení zásady vázanosti vlastními pravidly, chybějící odpověď Soudu na otázku dopadu změněné definice trhu, jakož i nepřípustnost obrácení důkazního břemene.

127. Vzhledem k tomu, že se tyto tři důvody kasačního opravného prostředku do značné míry překrývají, budu je zkoumat společně.

128. Společným výchozím bodem těchto důvodů kasačního opravného prostředku je skutečnost, že ADM považuje definici relevantního výrobkového trhu provedenou Komisí za příliš úzkou a související zjištění ohledně skutečného dopadu na trh za chybná. Komise definovala relevantní výrobkový trh jako „trh s glukonátem sodným v jeho pevných a kapalných podobách a s jeho základním produktem, kyselinou glukonovou“ ( 89 ).

129. Komise ve správním řízení po námitkách ADM připustila, že ve vztahu ke glukonátu sodnému existují z hlediska použití některé částečně zástupné výrobky, ale měla za to, že nic neprokazuje, že tyto výrobky účinně omezují ceny glukonátu sodného. Naopak se domnívala, že vícero skutečností odporuje tezi obhajované ADM. Uplatnila, že neexistují zcela zástupné výrobky vůči glukonátu sodnému a že vzhledem k tomu, že tento výrobek je šetrnější k životnímu prostředí, upřednostňují ho určití uživatelé před případnými zástupnými výrobky. Kromě toho měla za to, že toto hledisko je potvrzeno jednak odpověďmi poskytnutými zákazníky účastníků kartelové dohody, a jednak samotnou existencí kartelové dohody, která se omezovala na glukonát sodný, a představovala tak dle jejího názoru nepřímý důkaz toho, že účastníci kartelové dohody sami měli za to, že trh je omezený na glukonát sodný ( 90 ).

2. Argumentace účastníků řízení

130. Navrhovatelka se domnívá, že Soud v bodě 238 napadeného rozsudku neprávem zamítl výtku, že relevantní trh byl vymezen chybně.

131. S odkazem na body 226 až 239 napadeného rozsudku má navrhovatelka za to, že Soud porušil zásadu, že se Komise musí řídit pravidly, která si sama stanovila – v projednávaném případě pokyny o metodě stanovování pokut. V rámci zkoumání dopadu kartelové dohody na dotyčný trh je správné vymezení relevantního výrobkového trhu neodmyslitelným východiskem tohoto přezkumu. Pokud je stejně jako v projednávané věci relevantní trh vymezen příliš úzce, jsou zjištění k dopadu kartelové dohody v důsledku toho rovněž nesprávná. Komise chybně definovala relevantní trh, což vede k omylu ohledně dopadu na trh. Vzhledem k tomu, že glukonát sodný je pouze jedním z mnoha chelátových činidel – představuje pouze 20 % relevantních chelátových činidel a je tedy snadno nahraditelný – neměl kartel tržní sílu, jaká mu byla přisuzována.

132. Soud se podle navrhovatelky dopustil nesprávného právního posouzení, když na její tvrzení v tomto ohledu odpověděl, že je věcí ADM prokázat, že relevantní trh musí být vymezen jinak, než jak učinila Komise. ADM k tomu uvádí, že naopak Komisi přísluší, aby ukázala dopad kartelové dohody na dotyčný trh, což podle pokynů s sebou nese i vymezení relevantního výrobkového trhu. Dokud není tento trh vymezen, nemůže být důkazní povinnost uložena protistraně, tedy ADM.

133. Navrhovatelka zadruhé s odkazem na body 234 a 236 napadeného rozsudku Soudu vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když neodpověděl na tvrzení ADM, že důkazní materiály dokládají, že při širším vymezení trhu by skutečný dopad kartelové dohody na trh neexistoval.

134. ADM podle svých slov ve své žalobě před Soudem prokázala, mimo jiné tabulkami, že glukonát sodný představuje pouze 20 % relevantních chelátových činidel. Toto je silný argument pro závěr zastávaný ADM, že kartelová dohoda byla ohledně kontroly cen neúčinná. ADM doložila, že vývoj cen substitutů chelátových činidel v období před kartelovou dohodou, během ní a po ní vykazuje úzkou cenovou korelaci s glukonátem sodným. Tyto důkazy nesporně dokládají, že za pohyby cen byly odpovědné jiné faktory než kartel.

135. Navrhovatelka zatřetí s odkazem na body 230, 234, 236 a 237 napadeného rozsudku Soudu vytýká, že obrátil důkazní břemeno, když po ADM požaduje, aby doložila, že ceny by byly stejné i bez kartelové dohody.

136. Soud podle ADM v bodech 177 a 184 napadeného rozsudku na argument ADM, podle kterého Komise musí doložit, jak by se ceny vyvíjely bez kartelové dohody, konkrétně, že by s kartelovou dohodou byly vyšší než bez ní, odpověděl, že je to neřešitelná úloha. Soud přesto uložil ADM povinnost doložit, že kartelová dohoda žádný dopad neměla. ADM je toho názoru, že Soud takto neoprávněně obrací důkazní břemeno. Pokyny po Komisi požadují, aby doložila dopady kartelů. Nestanoví však, že by ADM měla dokládat neexistenci tohoto dopadu.

137. Komise je toho názoru, že tato výtka ADM je neopodstatněná a vychází z nesprávného pochopení napadeného rozsudku. Jak Soud v bodě 229 napadeného rozsudku zdůraznil, otázka vymezení relevantního trhu zde nevyvstává v souvislosti se zjištěním existence protiprávního jednání, nýbrž v souvislosti s vyhodnocením závažnosti protiprávního jednání. Soud konstatoval, že ADM v prvním stupni nedoložila, že by skutečný dopad na relevantní trh musel být vyhodnocen jinak, měla-li být použita změněná definice trhu. ADM po Soudním dvoru žádá, aby se v řízení o kasačním opravném prostředku zabýval skutkovou otázkou, kterou sama ADM v prvním stupni zanedbala.

3. Napadený rozsudek

138. V bodech 228 až 237 napadeného rozsudku se Soud meritorně zabývá výtkou ADM, že Komise vyloučením substitutů glukonátu sodného vymezila výrobkový trh příliš úzce, a tudíž chybně.

139. Soud v této souvislosti nejprve upozorňuje, že ADM nevznáší tuto výtku vycházející z nesprávné definice relevantního výrobkového trhu, aby prokázala, že Komise porušila čl. 81 odst. 1 ES. ADM nezpochybňuje, že její účastí na kartelové dohodě na trhu s glukonátem sodným došlo k protiprávnímu jednání ve smyslu tohoto ustanovení ( 91 ).

140. Soud dále uvádí, že v projednávaném případě se naproti tomu jedná o výtku, že Komise uložila ADM příliš vysokou pokutu, obzvláště proto, že podle názoru ADM dospěla k závěru o existenci skutečného dopadu této kartelové dohody na relevantní trh a přihlédla k této skutečnosti při stanovení výše pokuty. Avšak tuto argumentaci je možné přijmout pouze tehdy, pokud ADM prokáže, že kdyby Komise definovala relevantní výrobkový trh jinak, musela by konstatovat, že protiprávní jednání nemělo skutečný dopad na trh definovaný jako trh s glukonátem sodným a jeho zástupnými výrobky ( 92 ).

141. Soud v této souvislosti vysvětluje, že při přezkumu dopadu kartelové dohody na dotčený trh je podle bodu 1 části A odst. 1 pokynů z roku 1998 nezbytné uchýlit se k domněnkám, zejména za účelem zjištění, jaká by byla cena dotčeného výrobku, kdyby kartelová dohoda neexistovala ( 93 ). Komise – a stejně tak protistrana v případě popření ( 94 ) – musí zkoumat, jaká by byla cena výrobku, kdyby kartelová dohoda neexistovala, což je spojeno s řadou vágních faktorů, jimž je třeba čelit tvrzeními s dostatečně vysokým stupněm pravděpodobnosti, kterou nelze přesně vyčíslit ( 95 ).

142. ADM se nijak nesnažila vyvrátit analýzu, kterou Komise provedla ve svém rozhodnutí ohledně trhu s glukonátem sodným, tím, že by poskytla alespoň hrubé porovnání mezi úrovní cen, které byly skutečně uplatňovány během doby trvání kartelové dohody na širším trhu s chelátovými činidly, a úrovní cen, které by se vší pravděpodobností převládaly na témže širším trhu bez kartelové dohody omezené na glukonát sodný ( 96 ).

4. Právní posouzení

143. Nejprve se budu věnovat poslednímu ze tří uplatňovaných důvodů kasačního opravného prostředku, neboť mám za to, že objasnění nastolené otázky „důkazního břemene“ částečně dává odpověď na oba zbývající důvody kasačního opravného prostředku – porušení zásady dodržování sobě uložených pravidel a nezodpovězení otázky ohledně dopadu při změně definice trhu.

144. Podle mého názoru není použití výrazu „důkazní břemeno“ v tomto případě namístě a je klamavé. V projednávaném případě se totiž vlastně jedná o procesní důkazní povinnost a povinnost tvrzení. Míněna je příslušná povinnost procesních stran podrobně doložit skutečnosti, které jsou z jejich pohledu rozhodné. Každá strana musí skutečnosti pro ni příznivé sama tvrdit, respektive přesvědčivým způsobem uplatnit, přičemž tvrzení jedné strany je kritériem pro protitvrzení druhé strany (ostatních stran).

145. Konkrétně to znamená: podrobné tvrzení Komise může být vyvráceno pouze alespoň stejně podrobným tvrzením protistran(y). Pouze pokud obě strany vznesou relevantní argumenty a dospějí k odlišným závěrům, uplatní se pravidla ohledně důkazního břemene ( 97 ).

146. Komise v projednávaném případě opřela své posouzení závažnosti protiprávního jednání v rámci výpočtu pokuty o definici relevantního výrobkového trhu.

147. Tuto definici Soud zjevně považoval podle zmíněných zásad důkazního břemene za přesvědčivou, neboť na tomto přístupu založil své další posouzení. V tom nelze spatřovat nesprávné právní posouzení.

148. Soud ve svých úvahách vysvětlil, že nestačí, že ADM pouze tvrdí nebo případně prokáže, že výchozí definice trhu je nesprávná, nýbrž je rovněž třeba ukázat, v jakém rozsahu je s tím spojeno výrazně odlišné posouzení závažnosti protiprávního jednání. Soud tak implicitně vychází z toho, že není samozřejmé, že – jak se domnívá ADM – chybná definice relevantního trhu v takovém případě, jako je projednávaný případ, s sebou nese chybné konstatování dopadu kartelové dohody. Soud tak metodicky ukládá účastníku řízení, který chce napadnout posouzení Komise v projednávaném případě ADM, povinnost uskutečnit a doložit tytéž kroky přezkumu, které musí Komise ve svém posouzení rovněž dodržovat.

149. Soud tak po navrhovatelce ve výsledku požadoval, aby svůj postoj doložila přinejmenším stejně podrobným způsobem. Pokud chce ADM s úspěchem napadnout tvrzení Komise, které Soud považuje za zjevně přesvědčivé, včetně zjevně stejně přesvědčivých zjištění ve sporném rozhodnutí, pak je to právem možné jen na základě stejně přesvědčivých a podrobných tvrzení. To za daných okolností zahrnuje nejen tvrzení ohledně výchozí definice trhu, ale i ohledně veškerých dalších posouzení provedených Komisí.

150. Soud v bodech 230 a 237 napadeného rozsudku dává slovy „nemělo dopad“, „nicotný“ a „nebo přinejmenším zanedbatelný“ jasně najevo, že pouze tehdy, pokud by předmětná kartelová dohoda neměla dopad na větší trh chelátových činidel tvrzený ADM, by byla dostatečně prokázána nesprávnost tvrzení Komise k dopadu kartelové dohody na relevantní trh. Tvrzení ohledně změny definice trhu by tak muselo být spojeno s odůvodněným tvrzením, že kartelová dohoda neměla žádný dopad na relevantní trh, tedy že zůstala bez následků, a tudíž prakticky bez úspěchu.

151. Soud se domnívá, že toto „prokázat“ nebo „předložit poznatky, které by ve svém celku představovaly souvislý soubor nepřímých důkazů s rozumnou pravděpodobností“ ( 98 ), bylo věcí ADM, a sice srovnáním cen s kartelovou dohodou s cenami bez kartelové dohody ( 99 ), přičemž ceny bez kartelové dohody mohou být, jak Soud konstatoval v bodech 175 až 178 napadeného rozsudku, vyčísleny pouze na základě hypotéz.

152. Soud tedy touto analýzou přijatelně a z právního hlediska správně v rámci obecných zásad důkazního břemene a povinnosti tvrzení vylíčil, proč se ADM nepodařilo vyvrátit zjištění Komise, která jsou předmětem projednávaného sporu.

153. Ale i kdyby Soudní dvůr nemohl ve svém rozsudku tuto argumentaci Soudu přijmout, přesto by nebylo namístě rozsudek Soudu zrušit. Výrok rozsudku je totiž správný i z dalších důvodů, takže kasační opravný prostředek musí být zamítnut ( 100 ). Úvahy, o které se opírám, bych nyní ráda – podpůrně – nastínila.

154. Tři zde zkoumané důvody kasačního opravného prostředku zjevně obsahují vnitřně rozpornou argumentaci, která neobstojí před logickými zákonitostmi a pravidly danými zkušenostmi, a proto není způsobilá vyvrátit zde dotčená zjištění Komise. Přesněji řečeno sice ADM připouští, že ke kartelovým dohodám po řadu let docházelo, avšak že ty byly neúčinné, neboť taková kartelová dohoda nemohla mít na „širší trh“ žádný dopad. Pro správnost této argumentační linie nelze najít žádnou oporu. Účast na protiprávních jednáních a dohodách má totiž obecně za cíl maximalizovat zisky podniku ( 101 ). ADM však v projednávaném případě tvrdí, že po řadu let investovala do kartelu čas, úsilí a peníze, aniž by jí přinesl jakýkoli zisk. Toto tvrzení již samo o sobě není příliš přesvědčivé. Vzhledem ke známé protiprávnosti kartelů a hrozícím pokutám se jeví jako paradoxní, že by takový kartel, který nepřináší žádný zisk, byl po léta udržován při životě ( 102 ). Postrádá-li tedy tato argumentace včetně uplatňované definice trhu jakoukoli přesvědčivost, nemůže vést k tomu, že vyvrátí zjištění Komise ohledně dopadu kartelové dohody na relevantní trh včetně definice tohoto trhu.

155. V důsledku toho je třeba důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení pravidel upravujících důkazní břemeno v každém případě zamítnout.

156. Z toho vyplývá, že pokud jde o zásadu dodržování sobě uložených pravidel, jejíž nedodržení ADM Komisi vytýká, nedopustil se Soud nesprávného právního posouzení. Nebylo totiž věcí Komise prokázat dopad kartelové dohody na „širší“ trh definovaný ADM. K tomu nebyl žádný důvod, neboť ADM se již nepodařilo vyvolat pochybnosti o správnosti definice a analýzy předložených Komisí.

157. Ani poslední ze tří zde společně přezkoumávaných důvodů kasačního opravného prostředku – a sice že Soud neodpověděl na tvrzení ADM, že důkazní materiály ukazují, že při použití širší definice trhu by neexistoval konkrétní dopad kartelové dohody na trh – nelze přijmout.

158. Jak již bylo uvedeno výše ( 103 ), je na základě obecných pravidel důkazního břemene samozřejmé, a tudíž právně nenapadnutelné, že Soud po ADM požaduje, aby podrobným tvrzením zpochybnila předmětná zjištění Komise včetně její definice natolik, aby zjištění Komise vyvrátila. Přitom je věcí Soudu, aby posoudil hodnotu důkazů, jež mu jsou předkládány ( 104 ), což zahrnuje skutečnost, že – nehledě na zkreslování důkazů ( 105 ), které zde nebylo tvrzeno – důležitou roli hraje přesvědčení Soudu. Proto nelze nic namítat proti tomu, že Soud požaduje po ADM srovnání úrovně cen: srovnání vývoje cen s kartelovou dohodou, a bez ní ( 106 ), které je nedílnou součástí přezkumu dopadu kartelové dohody na dotyčný trh. K tomu je nezbytné provést a doložit tytéž kroky přezkumu, jež musí dodržovat při svém posouzení i Komise.

159. Navrhovatelka sice snad ( 107 ) doložila jednu z těchto úrovní cen ( 108 ), avšak jednoznačně ne obě. Nic z jejích tvrzení nenasvědčuje tomu, že by tvrdila, že vycházela z nezbytných hypotéz ( 109 ), jež by mohly ukázat hladinu cen, „které by se vší pravděpodobností převládaly na témže širším trhu bez kartelové dohody omezené na glukonát sodný“, a tyto hypotézy doložila.

160. Soud v bodech 234 a 236 napadeného rozsudku toto zjištění dostatečně odůvodnil; žádné pochybení není patrné.

161. Z výše uvedeného plyne, že zde zkoumaný důvod kasačního prostředku musí být v plném rozsahu zamítnut.

E – Nesprávné právní posouzení okamžiku skončení kartelové dohody (osmý, devátý, desátý a jedenáctý důvod kasačního opravného prostředku)

1. Úvodní poznámky

162. Délka trvání protiprávního jednání každého jednotlivého účastníka kartelové dohody se podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 projeví při výpočtu pokuty, a sice podle bodu 1 části B pokynů z roku 1998 ve formě zvýšení její částky ( 110 ).

163. Navrhovatelka ke svým čtyřem jmenovaným důvodům kasačního opravného prostředku ohledně otázky okamžiku ukončení kartelové dohody uvádí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když souhlasil s konstatováním Komise, že se ADM účastnila kartelové dohody tři roky a jedenáct měsíců, a to od června 1991 do června 1995, což zvýšilo pokutu o 35 % z důvodu délky trvání protiprávního jednání. Správná délka trvání účasti ADM naproti tomu činí tři roky a čtyři měsíce, od října/listopadu 1991 do 4. října 1994 ( 111 ). Pokuta tedy podle ADM musí být snížena.

164. Navrhovatelka před Soudem konkrétně tvrdila, že se Komise dopustila nesprávného posouzení, když se domnívala, že protiprávní jednání trvalo až do června 1995. Uplatňovala jednak, že ukončila svou účast na kartelové dohodě již v průběhu schůzky konané dne 4. října 1994 v Londýně, a jednak, že schůzka, která se konala ve dnech 3. až v Anaheimu (Kalifornie, USA), nemůže být považována za pokračování v protiprávním jednání ( 112 ).

165. Proti příslušným posouzením Soudu směřuje navrhovatelka čtyři důvody kasačního opravného prostředku: porušení článku 81 ES v důsledku nesprávného uplatnění pravidel ohledně ukončení účasti na kartelové dohodě, zkreslení důkazů týkajících se okamžiku vystoupení ADM z kartelu, porušení článku 81 ES ohledně setkání v Anaheimu, jakož i zkreslení důkazů týkajících se poznámky připisované Roquette.

166. Než se začnu podrobně zabývat těmito důvody kasačního opravného prostředku, ráda bych ještě jednou předeslala několik poznámek k procesnímu rozložení povinnosti tvrzení a důkazní povinnosti, neboť zde stojíme před otázkou, která se v některých ohledech liší od otázky vymezené výše ( 113 ).

167. Sice i u zde zkoumaných důvodů kasačního opravného prostředku jde v konečném důsledku o stanovení pokuty. V této části stanovení pokuty však je použito kritérium délky trvání kartelové dohody. Toto kritérium relevantní pro stanovení pokuty je obsahově vyplněno poznatky Komise, které zasahují do sféry existence porušení soutěžních pravidel a příslušných zjištění Komise.

168. Pokud jde o spor o délku trvání kartelové dohody, respektive účasti jednotlivých účastníků kartelové dohody, jako je tomu v projednávaném případě, je věcí Komise, aby časová období konstatovaná ve sporném rozhodnutí prokázala ( 114 ). Ve sporech o to, zda došlo k porušení soutěžních pravidel, totiž musí zjištěná protiprávní jednání prokázat a předložit důkazy, které dostatečně prokazují existenci skutečností zakládajících protiprávních jednání ( 115 ).

169. V této souvislosti lze nezřídka vyvodit existenci jednání nebo dohody v rozporu se soutěžními pravidly pouze z několika shod okolností nebo nepřímých důkazů, které mohou z celkového pohledu představovat důkaz o porušení soutěžních pravidel, neexistuje-li žádné jiné přesvědčivé vysvětlení ( 116 ).

170. Pokud je účast podniků na schůzkách majících zjevně protisoutěžní povahu v tomto smyslu prokázána, platí důkazní pravidlo, že předmětnému podniku přísluší předložit indicie, které mohou prokázat, že jeho účast na uvedených zasedáních postrádala jakéhokoliv protisoutěžního ducha tím, že prokáže, že dal svým konkurentům najevo, že se těchto zasedání účastnil s jiným cílem nežli oni ( 117 ). Podnik se nemůže hájit tvrzením, že potají – tedy aniž by to veřejně sdělil –vystoupil z kartelové dohody ( 118 ).

171. Po tomto objasnění důkazního břemene však nelze ztratit ze zřetele již výše ( 119 ) zkoumaný aspekt důkazní povinnosti a povinnosti tvrzení. I když Komise nese důkazní břemeno pro svá zjištění učiněná ve sporném rozhodnutí, je totiž především věcí žalobce – v projednávaném případě tedy ADM – aby doložil okolnosti a indicie, které mohou zpochybnit správnost zjištění, o která se opírá napadený akt ( 120 ), přičemž přesvědčivost zjištění Komise je kritériem pro sílu proti nim směřující argumentace.

172. Posouzení skutkového stavu a důkazů je zásadně věcí Soudu ( 121 ), což logicky zahrnuje posouzení přesvědčivosti důkazů, a v kasačním opravném prostředku je velmi omezeně napadnutelné, a sice zejména v případě zkreslení důkazů ( 122 ).

2. Porušení článku 81 ES nesprávným uplatněním pravidel ohledně ukončení účasti na kartelové dohodě

a) Argumentace účastníků řízení

173. Navrhovatelka s odkazem na body 247 až 253 napadeného rozsudku Soudu vytýká, že porušuje článek 81 ES, když nesprávně uplatňuje pravidla ohledně ukončení účasti na kartelové dohodě. Soud podle navrhovatelky sice správně použil kritérium „veřejného distancování se“ relevantní pro přezkum ukončení účasti na kartelové dohodě. Soud však měl z okolnosti, že ADM opustila schůzku konanou v Londýně dne 4. října 1994, dovodit, že tím ADM ukončila svou účast na kartelové dohodě.

174. Soud podle navrhovatelky místo toho ze skutečností v projednávané věci – totiž že ADM během této schůzky zaprvé pohrozila, že z kartelové dohody vystoupí, pokud nebudou splněny její požadavky, zadruhé že stanovila ultimátum a zatřetí že schůzku opustila po bezúspěšném uplynutí ultimáta – k tomuto závěru nedospěl. Soud nesprávně zahrnul do přezkumného kritéria veřejného distancování se subjektivní složku, když hodnotil pohnutky ADM. Posoudil opuštění schůzky jako vyjednávací taktiku a nerozpoznal, že k ukončení účasti na kartelové dohodě došlo dne 4. října 1994.

175. Přezkumné kritérium veřejného distancování je však podle navrhovatelky třeba chápat výlučně jako objektivní kritérium. Z judikatury vyplývá, že koncept protiprávní dohody nebo jednání ve shodě má objektivní povahu, neboť předpokládá „vědomý konsens“ ( 123 ) a „projev vůle“ ( 124 ). ( 125 ) Podle judikatury se nelze ani dostatečně hájit argumentem, že z kartelové dohody vystoupila potají ( 126 ). Navrhovatelka je toho názoru, že stejně tak nelze hodnotit skrytý úmysl pokračovat v účasti na kartelové dohodě po veřejném distancování se jako přitěžující okolnost. Pokud se jednalo o vyjednávací taktiku, pak ta mimoto nebyla úspěšná. V každém případě postihuje článek 81 ES otevřená jednání, nikoli myšlenky odporující předpisům.

176. Krom toho tato kartelová dohoda poté, co navrhovatelka opustila schůzku a tím vystoupila z dohody, z důvodu nevyřešených konfliktů fakticky skončila. Poté už nedošlo k žádnému jednání vztahujícímu se k této dohodě, jak ukazuje skutečnost, že již přestalo docházet k předávání údajů o prodejích, což Soud sám v bodě 252 napadeného rozsudku uznal.

177. Konečně odůvodnění uvedené v bodech 248 a 249 napadeného rozsudku je podle názoru navrhovatelky zaprvé nesprávné a zadruhé irelevantní, neboť Komise tyto aspekty neuvedla ani ve svém rozhodnutí, ani ve své žalobní odpovědi.

178. Komise hájí napadený rozsudek.

b) Napadený rozsudek a právní posouzení

179. V napadeném rozsudku poukazuje Soud v bodě 246 na přezkumné kritérium „veřejného distancování se“. O definitivním ukončení účasti na kartelové dohodě však lze hovořit pouze tehdy, jestliže se ADM„veřejně distancovala od obsahu schůzek“. V bodě 247 napadeného rozsudku pak Soud nehodnotí opuštění schůzky konané dne 4. října 1994 v Londýně jako definitivní ukončení účasti na kartelové dohodě, protože se ADM veřejně nedistancovala od cílů kartelové dohody, nýbrž naopak pokusy o urovnání konfliktu mezi účastníky kartelové dohody a úsilí o dosažení shody svědčí o jejím zásadním souhlasu s prováděním kartelové dohody. V konečném výsledku sdílí Soud názor Komise, že dotčené chování může být posouzeno jako vyjednávací taktika, a nikoli jako skončení kartelové dohody.

180. Vzhledem k tomu, že soud rozhodující o kasačním opravném prostředku nemůže znovu posuzovat skutkový stav, ( 127 ) jde při přezkumu tohoto důvodu kasačního opravného prostředku pouze o otázku, zda lze při hodnocení skutkového stavu přihlížet k pohnutkám, které ADM vedly k tomu, že opustila schůzku konanou v Londýně dne 4. října 1994.

181. Navrhovatelka nepopírá, že schůzka konaná dne 4. října 1994 v Londýně patří ke „schůzkám majícím zjevně protisoutěžní povahu“ ( 128 ). V tomto případě je na navrhovatelce, aby, jak již bylo uvedeno výše, předložila indicie a případně prokázala, že se schůzek účastnila bez jakýchkoli úmyslů v rozporu se soutěžními pravidly, případně že své konkurenty upozornila na své odlišné cíle ( 129 ).

182. Na rozdíl od názoru navrhovatelky jsou „úmysly“, respektive „pohnutky“ významné a je třeba k nim přihlížet. Vedle toho je třeba zohlednit pohled příjemce. Jde totiž o to, zda konkurenti byli upozorněni na odlišné cíle navrhovatelky. Tím jsou míněny cíle, které právě (již) nemají protisoutěžní povahu.

183. Tento pohled na věc byl obzvláště zdůrazněn v rozsudku Aalborg Portland a další v. Komise: „84 V tomto ohledu vede mlčky udělený souhlas s protiprávní iniciativou, aniž by došlo k veřejnému distancování se od jejího obsahu nebo k jejímu ohlášení správním orgánům, k tomu, že je podporováno pokračování v protiprávním jednání a bráněno v jeho odhalení. Toto účastenství představuje pasivní formu účasti na protiprávním jednání, a je tudíž způsobilé založit odpovědnost podniku v rámci jednotné dohody. 85 Krom toho okolnost, že podnik neprovede závěry schůzky mající protisoutěžní povahu, nemůže zprostit podnik odpovědnosti za účast na kartelové dohodě, pokud se od jejího obsahu veřejně nedistancoval […].“

184. Na jiném místě posledně uvedeného rozsudku se mimoto uvádí, že nesouhlas s protiprávním jednáním musí být vysloven veřejně nebo ostatní účastníci musejí být informováni o tom, že existují „jiné“ – tedy nikoli protisoutěžní – pohnutky k účasti na schůzce, která má sama o sobě protisoutěžní povahu ( 130 ).

185. Z výše uvedeného vyplývá, že se Soud nedopustil nesprávného právního posouzení přezkumného kritéria; Soud je správně určil a uplatnil.

186. K odůvodnění uvedenému v bodech 248 a 249 napadeného rozsudku, které navrhovatelka považuje za nesprávné a irelevantní, je třeba poznamenat, že nehraje roli, neboť zamítnutí žalobního důvodu se opírá již o posouzení v bodech 246 a 247 napadeného rozsudku.

187. Vzhledem k výše uvedenému navrhuji, aby i tento důvod kasačního opravného prostředku byl zamítnut.

3. Porušení článku 81 ES ve vztahu ke schůzce v Anaheimu

188. V mírně pozměněném pořadí se nyní budu věnovat schůzce konané v Anaheimu v červnu 1995, a poté se budu společně zabývat oběma výtkami týkajícími se zkreslení důkazů.

a) Argumentace účastníků řízení

189. Navrhovatelka Soudu vytýká, že v rozporu s článkem 81 ES rozhodl, že jednání na schůzce konané v Anaheimu v červnu 1995 mělo protisoutěžní povahu. Schůzka v Anaheimu podle ní neměla soutěžní povahu, pouze zde došlo k výměně údajů o trhu bez specifického vztahu ke konkrétním firmám. Vzhledem k ukončení kartelové dohody na schůzce dne 4. října 1994 se mohlo jednat nanejvýš o začátek nového kartelu. Pokus zjistit prostřednictvím anonymních údajů celkovou velikost trhu není sám o sobě zakázaný. Komise na rozdíl od konstatování v bodě 265 napadeného rozsudku ani neprokázala, že tím došlo k omezení hospodářské soutěže. Soud se tedy dopustil nesprávného právního posouzení, když se domníval, že kartel pokračoval schůzkou konanou v červnu 1995.

190. Komise namítá, že navrhovatelka schůzkou konanou v říjnu 1994 svou účast na kartelové dohodě neukončila a setkání v Anaheimu bylo pokračováním kartelových dohod. Soud se žádného nesprávného právního posouzení nedopustil.

b) Napadený rozsudek a právní posouzení

191. Soud v bodech 258 až 268 napadeného rozsudku posoudil charakter schůzky konané ve dnech 3. až 5. června 1995 v Anaheimu. V této souvislosti posoudil v řadě pěti postupných kroků jemu známé skutečnosti. V prvních dvou krocích, o které se jedná v tomto kasačním opravném prostředku, je v bodech 258 až 262 hodnocen průběh schůzky: „258 Zaprvé je namístě poznamenat, že ADM nezpochybňuje, jak poznamenala i Komise v bodě 232 odůvodnění Rozhodnutí, že na této schůzce, na které byli přítomni všichni účastníci kartelové dohody, účastníci diskutovali objemy prodeje glukonátu sodného dosažené v roce 1994. Komise obzvláště uvedla, aniž by ADM zpochybnila tuto skutečnost, že podle výpovědi ADM ji Jungbunzlauer požádala o ‚sdělení celkového prodejního obratu glukonátu sodného uskutečněného ADM v roce 1994‘ […]. 259 Přitom je třeba poznamenat, že tento způsob postupu se v zásadě kryl s ustálenou praxí v rámci kartelové dohody, která měla za cíl zabezpečit dodržování přidělených prodejních kvót a která, jak vyplývá z bodů 92 a 93 odůvodnění Rozhodnutí, spočívala v tom, že účastníci kartelové dohody před každou schůzkou sdělili své prodejní obraty společnosti Jungbunzlauer, která je shromažďovala a distribuovala na schůzkách. 260 Zadruhé ADM potvrzuje popis událostí zaznamenaný Komisí v bodě 232 odůvodnění Rozhodnutí, podle kterého byl na této schůzce navržen nový systém výměny informací o objemu prodeje. Tento systém měl umožnit určit anonymně, to znamená tak, aby žádný z účastníků kartelové dohody neznal obrat jiných účastníků, celkovou velikost trhu s glukonátem sodným následujícím způsobem: ‚[P]odnik A napíše libovolné číslo, které představuje část jeho celkového objemu, podnik B pak ukáže podniku C součet čísel podniku A a podniku B; podnik C připojí k této částce svůj celkový objem; podnik A nakonec připojí zbytek svého celkového objemu a sdělí celkovou částku skupině‘. […]. […] 262 Aniž by totiž bylo nezbytné posoudit, zda posuzováno jednotlivě, toto chování porušovalo pravidla hospodářské soutěže, je namístě mít za to, že Komise se právem mohla domnívat, že představovalo nový pokus účastníků kartelové dohody o ‚obnovení pořádku na trhu‘ a zachování jejich jednání narušujících hospodářskou soutěž, zavedených v průběhu předcházejících let a směřujících k zajištění kontroly nad trhem prostřednictvím společné akce, třebaže případně v různých formách a různými způsoby. Okolnost, že se účastníci kartelové dohody snažili zavést systém ‚anonymní‘ výměny informací, jak je popsán v bodě 260 výše, může být Komisí rozumně vykládána jako přirozený důsledek chování podniků v rámci kartelové dohody, která se vyznačovala ‚atmosférou vzrůstajícího vzájemného podezřívání‘, jak vyplývá zejména z bodu 93 odůvodnění Rozhodnutí, ale která měla nicméně za cíl rozdělení trhů. Z tohoto pohledu mohla mít Komise právoplatně za to, že účastníci kartelové dohody tím, že zaváděli nový systém výměny informací, prokázali, že ‚byli stále [rozhodnuti] najít řešení, které by jim umožnilo pokračovat v jejich jednáních narušujících hospodářskou soutěž‘ […].“

192. V následujícím kroku – „zatřetí“ – jde o poznámku připisovanou Roquette, kterou bude třeba přezkoumat později. Ve čtvrtém kroku jde o vyjádření účastníků kartelové dohody, jež bude rovněž třeba zkoumat později. V části „zapáté“ je za bezvýznamnou považována skutečnost, že se schůzka konaná v červnu 1995 uskutečnila v rámci všeobecného setkání zástupců průmyslu. To nevylučuje, že dotyčné podniky nevyužily toto obecné setkání ke kartelové schůzce.

193. U zde přezkoumávaných úvah Soudu obsažených v bodech 258 až 262 napadeného rozsudku se jedná především o hodnocení skutkového stavu, jehož nový přezkum je v řízení o kasačním opravném prostředku vyloučen ( 131 ). Soud vycházel z toho, že schůzka v Anaheimu není počátkem nového kartelu, nýbrž pokračováním staré kartelové dohody. Tvrzení navrhovatelky, že kartelová dohoda byla ukončena již schůzkou konanou v Londýně dne 4. října 1994, není podle názoru Soudu správné. Oba tyto poznatky Soudu jsou výsledkem hodnocení skutkového stavu, a proto je vyloučeno, aby Soudní dvůr nahradil hodnocení Soudu vlastním hodnocením.

194. Mezním případem mezi hodnocením skutkového stavu a právní otázkou je tvrzení navrhovatelky, že na setkání konaném v červnu 1995 nedošlo k žádné protiprávní výměně informací, neboť pokus zjistit celkovou velikost trhu prostřednictvím anonymní výměny informací neměl za cíl omezit hospodářskou soutěž.

195. Při izolovaném pohledu je třeba na otázku, zda je taková výměna informací protisoutěžním jednáním, nahlížet jako na právní otázku. Z toho patrně v každém případě vychází i navrhovatelka, která na podporu svého tvrzení poukazuje na různé zdroje ( 132 ).

196. Před Soudem však tato otázka v projednávaném kontextu nevyvstala izolovaně, nýbrž šlo o zařazení a posouzení jednoho z mnoha setkání – posledního, pokud je zde známo – účastníků kartelové dohody. V tomto kontextu je důležité, že není sporu o tom, že kartel existoval po několik let. V této souvislosti se jedná o otázku, jak má být zařazeno a posouzeno jednání účastníků této zřejmě poslední schůzky.

197. Soud v tomto ohledu posoudil jemu dostupné skutečnosti a konstatoval, že na tomto setkání byli přítomni všichni účastníci kartelové dohody a stejně jako v případě jiných setkání v minulosti byla diskutována množství prodaného zboží v předchozím roce. Soud přitom přihlédl k tomu, že byl navržen a uveden do chodu nový systém výměny informací o množství prodaného zboží. Jak již bylo uvedeno výše, Soud v této souvislosti uvedl, že pomocí tohoto systému měla být anonymně – tedy tak, aby se žádný účastník nedověděl o číslech ostatních účastníků – zjištěna celková velikost trhu s glukonátem sodným. Soud však neposuzoval, zda má tento nový systém sám o sobě protisoutěžní povahu – což by byla právní otázka – nýbrž posuzoval, zda Komise mohla rozumně posoudit jednání účastníků kartelové dohody při jejich setkání jako pokračování jejich dosavadního jednání s novými formami a metodami. Tím provedl posouzení skutkového stavu. Nový přezkum Soudním dvorem je tudíž i v tomto případě vyloučen.

198. Rovněž další námitka navrhovatelky, že Komise neprokázala, že anonymní výměna informací ke zjištění celkové velikosti trhu měla za následek omezení hospodářské soutěže, nemůže být oporou pro tento důvod kasačního opravného prostředku.

199. V tomto směru Soud v bodě 265 napadeného rozsudku právem připomenul, že pro účely přezkumu použití čl. 81 odst. 1 ES na dohodu nebo jednání ve vzájemné shodě je nadbytečné zohledňovat konkrétní účinky dohody, jestliže je jejím cílem vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže v rámci společného trhu ( 133 ). Jak vyplývá z výše reprodukovaného bodu 262 napadeného rozsudku, mohla Komise podle posouzení Soudu právem dospět k závěru, že účastníci kartelové dohody tím, že zaváděli nový systém výměny informací, sledovali cíl spočívající v pokračování v protisoutěžních opatřeních směřujících ke kontrole trhu.

200. Z tohoto důvodu je třeba zamítnout i tento důvod kasačního opravného prostředku.

4. Zkreslení důkazů ve vztahu k okamžiku ukončení kartelové dohody, respektive k okamžiku vystoupení ADM z kartelu

201. Nyní je třeba přezkoumat ještě dvě výtky navrhovatelky ohledně zkreslení důkazů.

202. Ke zkreslení důkazů dochází, pokud, aniž by byly uplatněny nové důkazy, se posouzení existujících důkazů jeví jako zjevně nesprávné; ( 134 ) tak tomu může být například tehdy, když je posouzení provedeno v rozporu s logickými zákonitostmi nebo smysl důkazů je zcela převrácen ( 135 ), když tedy určitým důkazům byl přisouzen objektivně nesprávný obsah ( 136 ).

a) Posouzení dokumentů ostatních účastníků kartelové dohody

i) Argumentace účastníků řízení

203. Navrhovatelka s odkazem na body 248 až 250 napadeného rozsudku Soudu vytýká, že zkreslil důkazní prostředky, když v nich uvedené dokumenty ostatních účastníků kartelové dohody, a sice Roquette a Jungbunzlauer, nepovažoval za důkaz pro tvrzení ADM, že z dohody vystoupila již dne 4. října 1994. Na rozdíl od výkladu Soudu podporují údaje Roquette a Jungbunzlauer shodně tvrzení ADM, že dohoda a tím i kartel skončily dne . Jungbunzlauer například prohlásila: „Když dne v Londýně Roquette prohlásila, že již nebude dodržovat žádná [z] ujednání [kartelové dohody], byla tato schůzka ukončena“. A Roquette uvedla: „Roquette prohlásila, že nehodlá pokračovat“ a „tím dohoda skončila“. Roquette a Jungbunzlauer tedy uvedly konec dohody shodně s ADM. Opačný výklad Soudu nenachází oporu ani ve sporném rozhodnutí, ani v žalobní odpovědi Komise.

204. Komise s tímto tvrzením nesouhlasí. Dotčené důkazy nedokládají, že by celý kartel skončil dne 4. října 1994. Důkazy pouze dokládají, že uvedeného dne opustila kartel společnost Roquette, nikoli však navrhovatelka. Soud právem rozhodl, že nic nenasvědčuje tomu, že by se navrhovatelka přestala dne kartelové dohody účastnit.

ii) Napadený rozsudek a právní posouzení

205. Body 248 až 250 uváděné navrhovatelkou jsou společně s bodem 251 čtvrtým z pěti kroků odůvodnění napadeného rozsudku, který již byl zmíněn ( 137 ). Celá tato pasáž rozsudku zní takto: „248 Kromě toho z žádného dokumentu uplatněného ADM nevyplývá, že další účastníci kartelové dohody pochopili její chování na této schůzce jako veřejné distancování se od samotného obsahu kartelové dohody. 249 Zaprvé totiž dopis zaslaný dne 21. května 1999 Jungbunzlauer Komisi neobsahuje žádný popis chování ADM na schůzce dne v Londýně. Je v něm pouze uvedeno, že ‚[k]dyž dne v Londýně Roquette prohlásila, že již nebude dodržovat žádná [z] ujednání [kartelové dohody], byla tato schůzka ukončena‘. 250 Zadruhé v dopise zaslaném dne 12. května 1998 Fujisawa Komisi tato strana neposkytla žádný popis této schůzky, které se kromě toho, jak vyplývá z bodu 224 odůvodnění Rozhodnutí, neúčastnila. Naopak v tomto dopise Fujisawa uvedla, že kartelová dohoda byla ukončena až v roce 1995. 251 Zatřetí popis této schůzky Jungbunzlauer v jejím dopise zaslaném dne 30. dubna 1999 Komisi neobsahuje rovněž informace o tom, že na této schůzce ADM prohlásila, že chce odstoupit od kartelové dohody. Naopak Jungbunzlauer v tomto dopise uvedla, že ADM navrhla novou úpravu objemu prodejů, ale její návrh nebyl přijat.“

206. V této pasáži napadeného rozsudku tedy Soud vyvodil závěry z tří dopisů jiných účastníků kartelové dohody ohledně pokračování kartelu v období od 4. října 1994 do června 1995. Oproti tvrzení navrhovatelky není patrné, že by hodnocení těchto důkazů bylo zjevně nesprávné. Důkazům nebyl přisouzen žádný objektivně nesprávný obsah.

207. Naopak zjištění obsažené v bodě 250, že „Fujisawa uvedla, že kartelová dohoda byla ukončena až v roce 1995“, ve spojení se zjištěním, že nic nesvědčí pro předčasné vystoupení ADM z kartelu, hovoří jednoznačně pro posouzení, které provedl Soud.

208. Z tohoto pohledu se jedná o legitimní možnost vykládat důkazy označené navrhovatelkou – „[k]dyž dne 4. října 1994 v Londýně Roquette prohlásila, že již nebude dodržovat žádná [z] ujednání [kartelové dohody], byla tato schůzka ukončena“, jakož i „Roquette prohlásila, že odmítá pokračovat“ a „ukončila dohodu“ – pouze jako vystoupení Roquette, a nikoli konec kartelu.

209. Z toho plyne, že Soudní dvůr není příslušný pro odpověď na tento důvod kasačního opravného prostředku, neboť z důvodů ekvity nemůže nahradit posouzení skutkového stavu provedené Soudem vlastním posouzením.

210. Vzhledem k tomu, že tvrzení ADM neobsahuje žádné hledisko, které je třeba brát vážně a které by mohlo dolož