Keywords

Summary



Keywords

1. Sociální politika – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Směrnice 89/391 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci

(Směrnice Rady 89/391, čl. 7 odst. 1 a 3)

2. Sociální politika – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Směrnice 89/391 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci

(Směrnice Rady 89/391, čl. 8 odst. 2)

3. Sociální politika – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Směrnice 89/391 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci

(Směrnice Rady 89/391, čl. 11 odst. 2 písm. c) a d))

Summary

1. Článek 7 směrnice 89/391 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci ve svém odstavci 1 ukládá zaměstnavateli hlavní povinnost spočívající v jmenování jednoho nebo několika zaměstnanců k provádění činností týkajících se ochrany a prevence pracovních rizik. Ve svém odstavci 3 stanoví povinnost využít externí odborníky. Nicméně tato posledně uvedená povinnost je pouze podpůrná ve vztahu k povinnosti zakotvené ve výše uvedeném odstavci 1, jelikož je uložena, pouze pokud v podniku nebo v závodě není dostatek odborníků k provádění těchto činností týkajících se ochrany a prevence. Článek 7 směrnice tak zakotvuje hierarchii povinností, které jsou zaměstnavatelům uloženy.

Za účelem zajištění úplného uplatnění směrnice 89/391 jasným a přesným způsobem musí její provedení do vnitrostátního právního řádu členských států zohledňovat hierarchii definovanou v uvedeném článku 7. Z toho vyplývá, že vnitrostátní právní úprava, která zaměstnavatelům ponechává možnosti volby svěřit činnosti týkající se ochrany a prevence pracovních rizik buď podnikovým, nebo externím odborníkům, nedodržuje uvedenou hierarchii povinností a není tedy v souladu se zmíněným čl. 7 odst. 1 a 3.

(viz body 49–50, 52, 54)

2. Povinnost, podle které v souladu s čl. 8 odst. 2 prvním pododstavcem směrnice 89/391 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci zaměstnavatel musí určit zaměstnance pověřené prováděním činností nezbytných pro první pomoc, zdolávání požáru a evakuaci zaměstnanců, není podmíněna povahou činností a velikostí podniku nebo závodu. Takové omezení povinnosti určit nevyplývá ze znění uvedeného článku, který neuvádí žádnou výjimku nebo omezení této povinnosti určit a v rozporu s cílem směrnice by jeho důsledkem bylo, že by se tato povinnost uplatnila pouze na velké podniky nebo závody nebo na ty, které vykonávají určité činnosti, aniž by byla stanovena jasná a objektivní kritéria pro jejich určení.

Naproti tomu je možné za účelem upřesnění požadavků obsažených v čl. 8 odst. 2 prvním pododstavci směrnice vzít v úvahu důležitost nebo velikost podniku nebo závodu, jakož i povahu činností v něm prováděných.

(viz body 60–62, 64)

3. Zatímco čl. 11 odst. 1 směrnice 89/391 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci stanoví obecnou povinnost zaměstnavatelů projednat danou záležitost se zaměstnanci nebo jejich zástupci a umožnit jim účast na všech záležitostech týkajících se bezpečnosti a ochrany zdraví při práci, odstavec 2 tohoto článku odkazuje na předchozí a odlišnou povinnost účasti, jakož i na projednání se zaměstnanci pro oblast bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců.

V souladu s uvedeným čl. 11 odst. 2 písm. c) tudíž není právní úprava přijatá k provedení této směrnice, která nestanoví zvláštní postavení uvedených pracovníků, pokud jde o projednávání a vyváženou účast ohledně informací uvedených v čl. 10 odst. 1 písm. a) uvedené směrnice. Tak je tomu v případě vnitrostátní právní úpravy, která stanoví jednak, že se podnikový výbor, osoby pověřené bezpečností a zaměstnanci obecně musí podílet na vyhledávání a hodnocení rizik, a jednak, že pokud zaměstnanci, kteří nejsou smluvně vázáni k zaměstnavateli odpovědnému za pracoviště, tedy zaměstnanci mimo podnik, v takovém podniku pracují, tento zaměstnavatel má povinnost případně zajistit, aby posledně uvedení byli informováni o rizicích existujících na pracovišti a následně vyškoleni. Tato posledně uvedená vnitrostátní právní úprava provádí pouze obecnou povinnost informovat upravenou v čl. 10 odst. 2 téže směrnice.

Mimoto neprovádí ani povinnost stanovenou v čl. 11 odst. 2 písm. d), který stanoví povinnost účasti, jakož i projednání s uvedenými zaměstnanci i v případě, že zaměstnavatel využije externí odborníky.

(viz body 75–77, 80–81, 91)