ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU EVROPSKÉ UNIE (druhého senátu)

15. února 2012

Věc F-113/10

AT

v.

Výkonná agentura pro vzdělávání a kulturu (EACEA)

„Veřejná služba – Dočasný zaměstnanec – Hodnotící zpráva – Konečná povaha – Lhůta k podání žaloby – Opožděnost – Předčasné ukončení smlouvy na dobu určitou z důvodu odborné nezpůsobilosti – Soudní přezkum – Zjevně nesprávné posouzení“

Předmět: Žaloba podaná na základě článku 270 SFEU, jenž je použitelný na smlouvu o ESAE na základě jejího článku 106a, kterou dočasný zaměstnanec navrhuje zrušit jeho hodnotící zprávu týkající se období od 1. června do 31. prosince 2008 a rozhodnutí Výkonné agentury pro vzdělávání a kulturu (EACEA) ze dne 12. února 2010 o předčasném ukončení jeho smlouvy dočasného zaměstnance na dobu určitou, jakož i uložit EACEA náhradu hmotné škody i morální újmy.

Rozhodnutí: Žaloba se zamítá. Žalobce ponese veškeré náklady řízení.

Shrnutí

1. Úředníci – Žaloba – Předcházející stížnost – Lhůty – Výchozí bod – Seznámení adresáta rozhodnutí s jeho obsahem – Důkazní břemeno – Důkaz plynoucí z dopisu napsaného dotčenou osobou

(Služební řád úředníků, čl. 90 odst. 2; Pracovní řád ostatních zaměstnanců, čl. 46)

2. Úředníci – Dočasní zaměstnanci – Žaloba – Žaloba proti rozhodnutí o ukončení smlouvy – Žalobní důvod vycházející z protiprávnosti hodnotící zprávy nenapadené v příslušné lhůtě – Nepřípustnost

(Služební řád úředníků, články 90 a 91)

3. Úředníci – Dočasní zaměstnanci – Ukončení smlouvy na dobu určitou z důvodu odborné nezpůsobilosti – Posuzovací pravomoc administrativy – Působnost – Zjevně nesprávné posouzení – Důkazní břemeno

1. Podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu, použitelného na dočasné zaměstnance na základě článku 46 pracovního řádu ostatních zaměstnanců, musí být stížnost podána do tří měsíců ode dne oznámení rozhodnutí dotyčné osobě, ale v žádném případě ne později, než kdy oznámení obdržela, dotýká-li se opatření jednotlivé osoby.

Je na účastníku řízení, který se dovolává překročení lhůty, aby předložil důkaz o datu, kdy uvedená lhůta začala plynout. Třebaže tento důkaz nelze vyvodit z pouhých indicií naznačujících, že žalobce rozhodnutí obdržel dříve, než uvádí, mohou být takovým důkazem i jiné okolnosti než formální oznámení uvedeného rozhodnutí. Takovým důkazem může být zejména například dopis uvedeného žalobce, z něhož nepochybně vyplývá, že se s rozhodnutím účinně seznámil dříve, než uvádí.

(viz body 38 a 39)

Odkazy:

Soud pro veřejnou službu: 7. října 2009, Pappas v. Komise, F-101/08, body 43, 44 a 51 až 53

2. Umožnit dočasnému zaměstnanci, který nechal uplynout závazné lhůty stanovené v článcích 90 a 91 služebního řádu, aniž by svoji hodnotící zprávu incidenčně zpochybnil v rámci žaloby podané proti rozhodnutí o ukončení smlouvy, pro jehož přijetí byla tato zpráva přípravným krokem, by bylo v rozporu se zásadami, kterými se řídí opravné prostředky stanovené služebním řádem, a porušilo by stabilitu tohoto systému, jakož i zásadu právní jistoty, ze které vychází.

(viz bod 70)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 29. únor 1996, Lopes v. Soudní dvůr, T-547/93, bod 128; 27. září 2006, Lantzoni v. Soudní dvůr, T-156/05, bod 103

3. Nesprávné právní posouzení je zjevné, je-li snadno postřehnutelné a může být odhaleno na základě kritérií, jejichž splněním zákonodárce zamýšlel podmínit rozhodnutí administrativy, které je předmětem žaloby. Za účelem prokázání takového nesprávného posouzení je na žalobci, aby předložil dostačující důkazy ke zpochybnění posouzení provedených administrativou. Tyto důkazy tedy nejsou dostačující, pokud lze napadené posouzení administrativy považovat za pravdivé nebo platné. To zejména platí, pokud je dotčené rozhodnutí stiženo několika vadami spočívajícími v nesprávném posouzení, které i kdyby byly chápány jako celek, jsou pouze zanedbatelné povahy a nemohly by rozhodnutí administrativy ovlivnit.

V rámci propuštění dočasného zaměstnance z důvodu odborné nezpůsobilosti jsou důkazy považovány za nedostatečné, zejména pokud rozhodnutí o ukončení smlouvy zaměstnance bylo schváleno jednomyslně, pokud nebylo nikdy napadeno, pokud byl zaměstnanec soustavně a s pečlivostí veden, sledován a hodnocen svými nadřízenými, a pokud bylo určeno, že jeho výkon a schopnosti byly nadále nedostačující a pokud měl problémy udržet míru spolupráce, kterou jeho funkce požadovala. Kromě toho, ačkoli zaměstnanec může účinně tvrdit, že nemohl dostatečně vykonávat své úkoly z důvodu psychického obtěžování, nebo že původce psychického obtěžování, jehož je obětí, se s cílem uškodit mu podílel na vypracování nebo přijetí rozhodnutí, které se jej týká, musí v každém případě podložit svá tvrzení průkaznými důkazy.

(viz body 73 až 77, 82 a 84)

Odkazy:

Soudní dvůr: 23. listopadu 1978, Agence européenne d’intérims v. Komise, 56/77, bod 20

Soud prvního stupně: 8. května 1996, Adia interim v. Komise, T-19/95, bod 49; 12. prosince 1996, AIUFFASS a AKT v. Komise, T-380/94, bod 59; 12. února 2008, BUPA a další v. Komise, T-289/03, bod 221; 21. května 2008, Belfass v. Rada, T-495/04, bod 63; 6. července 2000, AICS v. Parlament, T-139/99, bod 39

Soud pro veřejnou službu: 24. února 2010, Menghi v. ENISA, F-2/09, body 70 a 71; 24. března 2011, Canga Fano v. Rada, F-104/09, bod 35