Keywords

Summary



Keywords

1. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Oznámení námitek – Nezbytný obsah

2. Řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální požadavky

(Statut Soudního dvora, čl. 21 první pododstavec; jednací řád Soudu, čl. 44 odst. 1)

3. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí konstatující protiprávní jednání – Povinnost uvést odůvodnění – Dosah

(Článek 82 ES)

4. Hospodářská soutěž – Pokuty – Zásada individuality sankcí

5. Hospodářská soutěž – Dominantní postavení – Relevantní trh – Vymezení

(Článek 82 ES)

6. Hospodářská soutěž – Dominantní postavení – Vymezení podle velmi vysokého podílu na trhu

(Článek 82 ES)

7. Hospodářská soutěž – Dominantní postavení – Zneužití – Praxe cen nižších než náklady s cílem vyloučit soutěžitele

(Článek 82 ES)

8. Hospodářská soutěž – Dominantní postavení – Zneužití – Praxe cen nižších než náklady s cílem vyloučit soutěžitele

(Článek 82 ES)

9. Hospodářská soutěž – Dominantní postavení – Povinnosti příslušející podniku v dominantním postavení

(Článek 82 ES)

10. Hospodářská soutěž – Pokuty

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

11. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Skutečný dopad na trh

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03)

12. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Snížení pokuty za spolupráci obviněného podniku

(Článek 81 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 11 odst. 4 a 5, čl. 14 odst. 2 a 3; sdělení Komise 98/C 9/03)

Summary

1. Oznámení námitek musí obsahovat popis námitek, které jsou formulovány dostatečně jasně, byť stručně, aby bylo dotčeným osobám umožněno skutečně zjistit, jaké chování jim Komise vytýká. Pouze za těchto podmínek totiž může oznámení námitek splnit svou funkci, vyplývající z nařízení Společenství, spočívající v poskytnutí všech nezbytných informací podnikům a sdružením podniků za účelem jejich účinné obhajoby před tím, než Komise přijme konečné rozhodnutí. Tento požadavek je dodržen, když rozhodnutí dotčeným osobám nepřičítá protiprávní jednání, která nebyla uvedena v oznámení námitek, a obsahuje pouze skutkové okolnosti, ke kterým se dotčené osoby měly příležitost vyjádřit. Konečné rozhodnutí Komise nicméně nemusí být kopií oznámení námitek. Jsou tedy přípustná doplnění oznámení námitek učiněná ve světle odpovědí účastníků řízení, jejichž argumenty prokazují, že skutečně mohli vykonávat práva obhajoby. Komise rovněž může vzhledem ke správnímu řízení opravit nebo doplnit skutkové nebo právní argumenty na podporu námitek, které uvedla.

Takový požadavek je tedy splněn, když se po srovnání prvního oznámení námitek a rozhodnutí jeví, že společnost, trh a dotčené výrobky jsou shodné, stejně jako vytýkané protiprávní jednání, tedy praxe predátorských cen v rozporu s článkem 82 ES, a když, ačkoliv je rozhodnutí mnohem přesnější ohledně pokrytí nákladů, toto upřesnění bylo uvedeno v doplňujícím oznámení námitek.

(viz body 18, 25–27, 36)

2. Soudu nepřísluší vyhledávat a identifikovat v přílohách žaloby skutečnosti, které by mohly odůvodnit žalobu.

Na základě článku 21 statutu Soudního dvora a čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu musí všechny žaloby obsahovat předmět sporu a stručný popis dovolávaných žalobních důvodů. Tyto údaje musí být dostatečně jasné a přesné pro to, aby umožnily žalovanému připravit svou obranu a Soudu rozhodnout o žalobě případně i bez dalších podpůrných informací.

Ačkoliv obsah žaloby lze podpořit a doplnit v konkrétních bodech odkazy na výňatky z písemností, které tvoří její přílohu, obecný odkaz na ostatní písemná vyjádření, byť připojená k žalobě, nemůže zhojit neexistenci základních prvků v žalobě, neboť přílohy mají čistě důkazní a instrumentální funkci. Přílohy tedy nemohou sloužit k rozvinutí žalobního důvodu stručně popsaného v žalobě uvedením výtek nebo argumentů, které v ní nebyly uvedeny. Žalobkyně musí ve své žalobě uvést přesné žalobní důvody, ohledně kterých má Soud rozhodnout, jakož i alespoň stručně uvést právní a skutkové okolnosti, na kterých se tyto žalobní důvody zakládají.

Je v rozporu s čistě důkazní a instrumentální funkcí příloh, aby tyto mohly sloužit k podrobnému prokázání tvrzení uvedeného v žalobě nedostatečně jasně a přesně.

(viz body 30, 166–167, 204)

3. Když Komise přijímá rozhodnutí podle článku 82 ES, splnila svou povinnost uvést odůvodnění, pokud uvedla ve svém rozhodnutí skutkové okolnosti, na nichž závisí právní odůvodnění opatření, a důvody, které ji vedly k přijetí jejího rozhodnutí.

(viz bod 57)

4. Na základě zásady individuality trestů a sankcí má být podnik potrestán pouze za skutečnosti, které jsou mu individuálně vytýkány, což je zásada použitelná na veškerá správní řízení, která mohou vést k uložení sankcí na základě pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže.

Skutečnost, že rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 82 ES podnikem a kterým se mu ukládá sankce, odkazuje na chování jiného podniku, tuto zásadu neporušuje, jestliže toto chování není uvedeno jako výtka vůči potrestanému podniku, avšak je zohledněno pouze pro popsání kontextu dotčeného trhu.

(viz body 66, 68, 70–71)

5. Pro účely přezkoumání případného dominantního postavení podniku na vymezeném sektorovém trhu musí být možnosti hospodářské soutěže posouzeny v rámci trhu zahrnujícího všechny výrobky nebo služby, které mohou podle svých vlastností zvláště uspokojit konstantní potřeby a jsou málo zaměnitelné s jinými výrobky nebo službami. Krom toho vzhledem k tomu, že vymezení relevantního trhu slouží k posouzení, zda dotyčný podnik má možnost bránit zachování účinné hospodářské soutěže a chovat se ve značné míře nezávisle na chování svých soutěžitelů a na svých poskytovatelích služeb, nelze se za tímto účelem omezovat pouze na přezkum objektivních vlastností dotčených služeb, ale je třeba rovněž zohlednit podmínky hospodářské soutěže a strukturu poptávky a nabídky na trhu.

Pokud může být výrobek používán k různým účelům a pokud tato různá použití odpovídají hospodářským potřebám, které jsou taktéž odlišné, je namístě připustit, že tento výrobek může případně patřit do rozdílných trhů, které mají popřípadě jak z hlediska struktury, tak podmínek hospodářské soutěže odlišné vlastnosti. Toto konstatování však neodůvodňuje závěr, že takový výrobek tvoří jediný a tentýž trh se všemi ostatními výrobky, které jej mohou zastoupit pro odlišná použití, ke kterým může být využit a se kterými může soutěžit.

Z pojmu „relevantní trh“ (relevant market) totiž vyplývá, že účinná hospodářská soutěž může existovat mezi výrobky, které jsou jeho součástí, což předpokládá dostatečný stupeň zaměnitelnosti pro účely téhož použití mezi všemi výrobky, které jsou součástí téhož trhu.

Ze sdělení Komise o definici relevantního trhu pro účely práva hospodářské soutěže Společenství rovněž vyplývá, že „[r]elevantní výrobkový trh zahrnuje všechny výrobky a/nebo služby, které jsou spotřebitelem s ohledem na jejich vlastnosti, ceny a zamýšlené použití považovány za zaměnitelné nebo zastupitelné“. Podle tohoto sdělení vyžaduje posouzení nahrazení poptávky stanovení sortimentu výrobků, které spotřebitel považuje za náhrady.

Co se tedy týče odvětví přístupu k internetu, pokud existuje pouze jednoduchý rozdíl v pohodlí nebo kvalitě mezi vysokorychlostním a nízkorychlostním internetem, přidává se k rozdílům použití, zvláštností a výkonností významný cenový rozdíl mezi těmito dvěma využitími, a ačkoli jsou nízkorychlostní internet a vysokorychlostní internet do určité míry zastupitelné, tato zastupitelnost působí značně asymetricky, neboť migrace zákazníků od nabídek vysokorychlostního internetu k nabídkám nízkorychlostního internetu se zdají být vzhledem k migracím v opačném směru nepatrné, tak Komise smí právem rozhodnout, že neexistuje dostatečný stupeň zaměnitelnosti mezi vysokorychlostním a nízkorychlostním internetem, a uvést jako trh, který má být zohledněn pro posouzení existence dominantního postavení, trh přístupu k vysokorychlostnímu internetu pro bytové stanice.

(viz body 78–82, 85–88, 91)

6. Dominantní postavení je prokázáno skutečností, že dotčený podnik má hospodářskou sílu, která mu umožňuje bránit zachování účinné hospodářské soutěže na relevantním trhu tím, že mu poskytuje možnost jednat do značné míry nezávisle na jeho soutěžitelích, zákaznících a nakonec i spotřebitelích. Komise nemusí prokazovat, že soutěžitelé podniku budou z trhu vyloučeni, a to i do budoucna, aby prokázala existenci dominantního postavení.

Krom toho, jestliže se význam podílů na trhu může na jednotlivých trzích lišit, velmi významné podíly představují samy o sobě, až na výjimečné okolnosti, důkaz existence dominantního postavení. Tak je tomu například v případě 50% podílu na trhu.

Dokonce i existence účinné hospodářské soutěže na daném trhu nevylučuje existenci dominantního postavení na tomto trhu, přičemž uvedené postavení je především charakterizováno schopností chovat se v rámci své tržní strategie bez nutnosti přihlížet k této hospodářské soutěži a bez utrpění škody z důvodu tohoto chování. Případná existence hospodářské soutěže na trhu je sice relevantní okolností, zejména pro účely posouzení existence dominantního postavení, ale není sama o sobě okolností v tomto ohledu určující.

Pokles podílů na trhu v průběhu sporného období rovněž nevylučuje existenci dominantního postavení, neboť snížení dosud velmi významných podílů na trhu nemůže být samo o sobě důkazem neexistence dominantního postavení.

Skutečnost, že se jedná o silně rostoucí trh, rovněž nemůže vyloučit použití pravidel hospodářské soutěže, a zejména pravidel článku 82 ES, zvláště když dotčený podnik měl vždy mnohem vyšší podíl na trhu než podíl na trhu prvního z jeho soutěžitelů, což je platným ukazatelem dominantního postavení, a když sám považuje potenciální hospodářskou soutěž za omezenou.

Skutečnost, že dotčený podnik přes svou „oporu“ ze strany skupiny, do které patří, měl výhody vzhledem ke svým soutěžitelům, může naopak přispět k jeho dominantnímu postavení.

(viz body 99–101, 103–104, 107, 109, 111–112, 118)

7. V rámci vymezení zneužití dominantního postavení vyplývajícího z praxe predátorských cen prostřednictvím míry pokrytí nákladů dotčeného podniku, je třeba rozlišit uplatnění metody vymezení míry pokrytí nákladů a vlastní výpočty, které se omezují na pouhé matematické operace.

V rozsahu, ve kterém zvolení metody výpočtu míry pokrytí nákladů, na rozdíl od samotných výpočtů, vede ze strany Komise ke komplexnímu ekonomickému posouzení, je namístě jí přiznat širokou posuzovací pravomoc. Soudní přezkum se tedy musí omezit na ověření dodržení procesních pravidel a pravidel týkajících se odůvodnění, jakož i věcné správnosti skutkových zjištění, neexistence zjevně nesprávného posouzení a zneužití pravomoci.

(viz body 129, 162–163)

8. Pro účely uplatnění článku 82 ES může být prokázání protisoutěžního účelu a účinku případně považováno za jedno a totéž. Pokud je totiž prokázáno, že sledovaný účel chování podniku v dominantním postavení je omezení hospodářské soutěže, toto chování může mít rovněž takový účinek. Co se tedy týče praktik v oblasti cen, existují dvě odlišné metody analýzy, pokud jde o ověření, zda podnik uplatňoval predátorské ceny. Ceny nižší než průměr proměnlivých nákladů uplatňované podnikem, který má dominantní postavení, jsou považovány per se za zneužívající, protože jediným zájmem, který může podnik mít, aby takové ceny uplatňoval, je vyloučení jeho soutěžitelů, a ceny nižší než průměr celkových nákladů, avšak vyšší než průměr proměnlivých nákladů jsou zneužívající, pokud jsou stanoveny v rámci plánu, jehož cílem je vyloučení soutěžitele. Žádné prokázání konkrétních účinků dotčených praktik není vyžadováno.

Pokud totiž podnik v dominantním postavení uplatňuje praxi, jejímž předmětem je vyloučení soutěžitele, okolnost, že očekávaný výsledek není dosažen, nepostačuje k odmítnutí kvalifikace zneužití dominantního postavení ve smyslu článku 82 ES.

Z toho jasně vyplývá, že co se týče predátorských cen, prvním prvkem zneužívající praktiky uplatňované podnikem v dominantním postavení je nepokrytí jeho nákladů. V případě nepokrytí proměnlivých nákladů se druhý prvek, tedy úmysl predace, předpokládá, zatímco v případě ceny nižší než průměr celkových nákladů je třeba prokázat existenci plánu vyloučení hospodářské soutěže. Tento úmysl vyloučení musí být prokázán na základě významných a shodujících se indicií.

V tomto ohledu příjmy a náklady, které vznikly po protiprávním jednání, nemohou být zohledněny pro posouzení míry pokrytí nákladů během dotčeného období. Článek 82 ES se totiž týká postavení dotčeného podniku na společném trhu v okamžiku, kdy se dopustil údajně zneužívajícího protiprávního jednání.

Krom toho, jestliže ceny jsou nižší než průměr proměnlivých nákladů nebo jestliže jsou nižší než průměr celkových nákladů, avšak vyšší než průměr proměnlivých nákladů, není nezbytné prokazovat jako další důkaz, že dotčený podnik měl skutečnou šanci nahradit své ztráty.

Konečně podnik, který uplatňuje predátorské ceny, může mít prospěch z úspor z rozsahu a účinků získání zkušeností z důvodu zvýšené produkce konkrétně díky této praxi. Získané úspory z rozsahu a účinky získání zkušeností nemohou tedy podnik zbavit jeho odpovědnosti vzhledem k článku 82 ES.

(viz body 130, 152, 195–197, 217, 224, 227, 229)

9. Nelze tvrdit, že právo podniku v dominantním postavení přizpůsobit se cenám soutěžitelů je absolutní a že bylo jako takové Komisí v její rozhodovací praxi a judikaturou uznáno, zvláště pokud by toto právo vedlo k odůvodnění uplatnění predátorských cen, zakázaných ostatně Smlouvou. I když dominantní postavení nemůže zbavit podnik nacházející se v takovém postavení práva chránit vlastní obchodní zájmy, pokud jsou ohroženy, a i když je nutno mu v přiměřeném rozsahu přiznat možnost jednat, jak uzná za vhodné, aby chránil uvedené zájmy, takové chování nemůže být povoleno, jestliže je jeho konkrétním účelem posílení tohoto dominantního postavení a jeho zneužití.

Z povahy povinností uložených článkem 82 ES vyplývá, že podniky v dominantním postavení mohou být za specifických okolností zbaveny práva chovat se nebo jednat způsobem, který není sám o sobě zneužitím a za který by ani nebylo možno uložit sankci, pokud by se jednalo o chování nebo jednání podniků, které nejsou v dominantním postavení.

(viz body 182, 185–186)

10. Rozhodnutí Komise neuložit pokutu v konkrétním případě z důvodu relativně nové povahy konstatovaných protiprávních jednání neposkytuje imunitu podnikům, které se dopustily protiprávních jednání, která dříve Komisí nebyla sankcionována. Komise totiž při svém výkonu posuzovací pravomoci rozhoduje ve zvláštním rámci každé věci o vhodnosti uložení pokuty, aby sankcionovala konstatované protiprávní jednání a chránila účinnost práva hospodářské soutěže.

(viz bod 251)

11. V souladu s pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO, musí posouzení závažnosti protiprávního jednání vzít v úvahu povahu protiprávního jednání, jeho konkrétní dopad na trh a rozsah dotčeného zeměpisného trhu.

Co se týče posledně uvedeného faktoru, dotčený podnik nemůže zpochybňovat, že protiprávní jednání, které je mu vytýkáno, mělo konkrétní dopad na trh, když se jeho podíl na relevantním trhu zvýšil již od počátku protiprávního jednání, aniž by opět poklesl na svou původní úroveň, když tento podíl na trhu je nadále mnohem vyšší než podíl jeho nejbližšího soutěžitele, když jeden z jeho velmi okrajových soutěžitelů uplatňující nižší tarify než náklady, avšak o něco vyšší než ceny jím uplatňované, odešel z trhu, když jeho soutěžitelé nadále měli velmi nízké možnosti proniknutí a konečně když jeho praktiky měly odrazující účinek na vstup nebo rozvoj soutěžitelů.

(viz body 259–264)

12. Spolupráce při šetření, která nepřekročí rámec povinností podniku podle čl. 11 odst. 4 a 5 nařízení č. 17, neodůvodňuje snížení pokuty.

Skutečnost, že obviněný podnik sám pozval Komisi, aby uskutečnila návštěvu v jeho prostorách, aniž by očekával, až posledně uvedená nařídí šetření rozhodnutím, nemůže postačit k prokázání tak úzké spolupráce, která by mohla odůvodnit její zohlednění jako polehčující okolnosti. Článek 14 nařízení č. 17 stanoví, že Komise při výkonu povinností uložených článkem 81 ES může provést veškerá potřebná šetření podniků. Úředníci zmocnění Komisí jsou zejména oprávněni vstupovat do všech prostor a pořizovat kopie z obchodních dokumentů. Šetření Komise mohou být uskutečněna na základě pouhého oprávnění (čl. 14 odst. 2) nebo nařízena rozhodnutím (čl. 14 odst. 3). Skutečnost, že Komise nepostupovala na základě rozhodnutí, sama o sobě neznamená „úči nnou spolupráci podniku v řízení“ ve smyslu pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO.

(viz body 277, 281)