ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Porušení směrnice 2005/36/ES a článku 49 SFEU o svobodě usazování. Komise má za to, že požadavek v odstavci 2 hlavě A jediného článku ministerského nařízení č. 109088/12.12.2011, podle kterého musí osvědčení o absolvovaném odborném vzdělání v oboru mediace potvrzovat metody výuky, počet účastníků, počet a kvalifikaci školitelů, postup zkoušek a hodnocení uchazečů a prostředky k zajištění objektivity tohoto postupu, přesahuje to, co může být požadováno, aby bylo možné posoudit úroveň odborných znalostí a kvalifikací, které by měl držitel osvědčení mít, a neumožňuje správně posoudit otázku, zda se odborné vzdělání dotyčné osoby týká předmětů, které se podstatně liší od těch, které jsou pro danou kvalifikaci vyžadovány v Řecku. Z těchto důvodů jsou podle Komise výše uvedená ustanovení v rozporu s články 13, 14, 50 a s přílohou VII směrnice 2005/36/ES. Mimoto odstavec 5 hlava A výše uvedeného ministerského nařízení požaduje od zahraničních mediátorů s plnou odbornou kvalifikací, aby prokázali, že mají navíc zkušenost s tím, že se účastnili nejméně tří mediačních řízení předtím, než jsou jejich kvalifikace v Řecku uznány, ačkoli tento požadavek není uložen mediátorům, kteří získali své odborné vzdělání v Řecku. V důsledku toho je podle názoru Komise výše uvedené ustanovení v rozporu s článkem 13 směrnice 2005/36/CE, který stanoví, že příslušný orgán hostitelského členského státu povolí přístup k povolání za stejných podmínek, jaké se vztahují na jeho vlastní státní příslušníky, žadatelům, kteří jsou držiteli osvědčení z jiného členského státu, a je v rozporu se zásadou zákazu diskriminace zakotvenou v článku 49 SFEU.
CS Úřední věstník Evropské unie C 104/17

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgie) dne 28. prosince 2017 – Edward Reich, Debora Lieber, Ella Reich, Ezra Bernard Reich v. Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV

(Věc C-730/17)

(2018/C 104/22)

Jednací jazyk: francouzština

Předkládající soud

Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

Účastníci původního řízení

Žalobci: Edward Reich, Debora Lieber, Ella Reich, Ezra Bernard Reich

Žalovaná: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV

Předběžná otázka

„Musejí být články 3, 5, 6 a 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (1) (dále jen ‚nařízení č. 261/2004‘) vykládány v tom smyslu, že, zaprvé pokud provozující letecký dopravce Společenství, ve smyslu uvedeného nařízení č. 261/2004, se spotřebiteli uzavře smlouvu o letecké přepravě osob, zahrnující cestu vlakem z železničního nádraží umístěného na území jednoho členského státu, v němž mají bydliště uvedení spotřebitelé, na letiště umístěné na území jiného členského státu, z něhož spotřebitelé zahájí let do své cílové destinace, totiž letiště umístěné na území třetího státu, zadruhé pokud uvedení spotřebitelé nemají žádnou právní vazbu se společností provozující cestu vlakem, avšak zjevně letecký dopravce má uzavřené dohody s posledně uvedenou společností, a zatřetí pokud v cestě vlakem, obsažené ve smlouvě, dojde k významnému zpoždění, jež způsobí, že uvedení spotřebitelé nemohou stihnout svůj let z uvedeného letiště umístěného na území jiného členského státu, uvedení spotřebitelé se mohou dovolávat práv zakotvených v nařízení č. 261/2004 a požadovat náhradu škody podle článků 5,6 a 7 nařízení č. 261/2004?“

(1) Úř. věst. L 46, s. 1.
2.

První důvod kasačního opravného prostředku: porušení článku 288 SFEU, článku 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách z roku 2008, jakož i zásady zákazu diskriminace Rozsudek je v rozporu s článkem 288 SFEU, jakož i s článkem 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách z roku 2008, protože Tribunál při správném posouzení neměl odpůrkyni přiznat opětovnou pravomoc přezkoumat podpory a rozhodnutím vyhlásit její neslučitelnost s vnitřním trhem, pokud byly tyto podpory do výše maximální výše podpory podle článku 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách z roku 2008 na základě výše postaveného sekundárního práva Unie již meritorně prohlášeny za slučitelné s vnitřním trhem. Důsledkem napadeného rozsudku je navíc, že navrhovatelka je ve srovnání s dalšími účastníky hospodářské soutěže diskriminována zákazem získat podporu ve výši více než 17 milionů eur do maximální výše podpory podle obecného nařízení o blokových výjimkách z roku 2008. Každý, dokonce i hospodářský subjekt s dominantním postavením na trhu, by totiž ve srovnatelné situaci mohl pro srovnatelně vysokou investici získat podporu podle německého InvZulG do maximální výše podpory.
3.

Pokud s ohledem na odpověď na první dvě předběžné otázky přichází v úvahu přidělení za teplo vyráběné v zařízení žalobkyně: Jedná se v případě CO2, který se do atmosféry uvolňuje při zpracování zemního plynu (ve formě kyselého plynu) v tzv. Clausově procesu, při němž se CO2 , který je součástí zemního plynu, oddělí od sloučeniny, o takové emise, které ve smyslu čl. 3 písm. h) první věty rozhodnutí Komise 2011/87/EU vzniknou z procesu uvedeného v čl. 3 písm. h) bodě v)? a) Mohou ve smyslu čl. 3 písm. h) první věty rozhodnutí Komise 2011/278/EU vzniknout emise CO2 z postupu, při němž CO2 , který je součástí suroviny, fyzikálně oddělen z plynné směsi a uvolní se do atmosféry, aniž vznikne v rámci probíhajícího procesu další oxid uhličitý, nebo vyžaduje toto ustanovení, aby oxid uhličitý uvolněný do atmosféry vznikl poprvé teprve jako výsledek procesu? b) Dochází ve smyslu čl. 3 písm. H) bodu v) rozhodnutí Komise 2011/278/EU k „použití“ suroviny s obsahem uhlíku, pokud se při tzv. Clausově procesu použije při výrobě síry zemní plyn z přírodních zdrojů a přitom se do atmosféry uvolní oxid uhličitý nacházející se v zemním plynu, aniž by se oxid uhličitý vyskytující se v zemním plynu účastnil chemické reakce probíhající při tomto procesu nebo vyžaduje pojem „použití“, aby se uhlík zúčastnil probíhající chemické reakce, resp. byl dokonce pro tuto reakci nezbytný?
CS Úřední věstník Evropské unie C 112/15

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 14. prosince 2017 – Unareti SpA v. Ministero dello Sviluppo Economico a další

(Věc C-702/17)

(2018/C 112/20)

Jednací jazyk: italština

Předkládající soud

Consiglio di Stato

Účastníci původního řízení

Odvolatelka: Unareti SpA

Odpůrci: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per gli Affari Regionali, Autorità Garante per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico – Sede di Milano, Presidenza del Consiglio dei Ministri – Conferenza Stato Regioni ed Unificata, Ministero per gli affari regionali, Dipartimento per gli affari regionali e le autonomie, Conferenza Unificata Stato Regioni e Enti Locali

Předběžná otázka

Brání uvedené zásady a právní předpisy výše uvedené vnitrostátní právní úpravě, která stanoví zpětné uplatnění kritérií pro určení výše náhrad, které se mají zaplatit bývalým koncesionářům, což má dopad na dřívější smluvní vztahy, nebo je takové uplatnění i s ohledem na zásadu proporcionality odůvodněné nutností ochrany jiných veřejných zájmů evropského významu souvisejících s potřebou umožnit vyšší úroveň ochrany konkurenční struktury referenčního trhu, spolu s větší ochranou uživatelů služeb, kteří by mohli nepřímo snášet účinky případného zvýšení částek, které se mají zaplatit bývalým koncesionářům?
Chorvatsko porušuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1380/2013 ze dne 11. prosince 2013 o společné rybářské politice, zvláště právní úpravu vzájemného přístupu podle článku 5 a přílohy I. Právní úprava, která se uplatňuje na Chorvatsko a Slovinsko od 30. prosince 2017, poskytuje 25 rybářským lodím každého ze států volný přístup do teritoriálních vod druhého státu, jak je vymezeno mezinárodním právem, a sice rozhodčím nálezem. Chorvatsko brání Slovinsku, aby uplatňovalo svá práva v rámci této právní úpravy, a tím porušuje článek 5 nařízení, neboť (i) odmítá uplatňovat právní úpravu týkající se vzájemného přístupu, (ii) odmítá uznat platnost právních předpisů přijatých Slovinskem za tímto účelem a (iii) tím, že soustavně ukládá slovinským rybářům sankce, brání jim ve volném přístupu do teritoriálních vod přidělených Slovinsku v rozhodčím nálezu z roku 2017, a a fortiori do chorvatských teritoriálních vod spadajících do působnosti právní úpravy týkající se vzájemného přístupu.
1)

Je třeba vykládat článek 87 odst. 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (1) tak, že má-li osoba, která před 1. květnem 2010 začala vykonávat závislou činnost v Lucemburském velkovévodství a samostatně výdělečnou činnost v Belgii, podléhat právním předpisům podle nařízení č. 883/2004, musí o to výslovně požádat, ačkoliv před 1. květnem 2010 nespadala do belgického systému sociálního zabezpečení a belgické právní předpisy o sociálním zabezpečení pro osoby samostatně výdělečné činné vůči ní byly uplatněny pouze zpětně až poté, co uplynula lhůta tří měsíců s počátkem 1. května 2010?
1)

Může být čl. 148 odst. 4 nařízení č. 1308/2013 (1) vykládán v tom smyslu, že pro účely posílení vyjednávací síly producentů syrového mléka a zabránění nekalým obchodním praktikám a při zohlednění určitých zvláštních strukturálních rysů odvětví mléka a mléčných výrobků členského státu a změn na trhu mléka, nezakazuje přijetí vnitrostátního právního regulačního rámce, který omezuje svobodu smluvních stran vyjednávat o kupní ceně syrového mléka v tom smyslu, že kupujícímu syrového mléka je zakázáno platit různé ceny syrového mléka prodejcům syrového mléka ze stejné skupiny, seskupených s ohledem na množství prodaného mléka, kteří nepatří do uznané organizace producentů mléka, a to za syrové mléko stejné kvality a složení, jako to dodané kupujícímu stejným způsobem, a proto se smluvní strany nemohou dohodnout na jiné kupní ceně syrového mléka s přihlédnutím k jakýmkoliv jiným faktorům?
—

zrušil rozhodnutí přijaté v rámci zasedání Rady Evropské unie dne 20. listopadu 2017 – 14559/17 ve složení Rady pro obecné záležitosti, které bylo zveřejněno ve formě tiskové zprávy obsahující zápis z jednání [Outcome of the Council meeting (3579th Council meeting)], a to v části, v níž stanoví, že novým sídlem Evropské agentury pro léčivé přípravky bude Amsterodam, a následně určil, že toto sídlo bude v Miláně.
—

Podle článku 15 směrnice měly členské státy provést směrnici o rámci pro územní plánování námořních prostor do svého vnitrostátního právního řádu do 18. září 2016 a měly o tom uvědomit Komisi. Nicméně Komise od Řecké republiky neobdržela odpověď ani na výzvu dopisem, ani na zaslané odůvodněné stanovisko, a proto navrhuje, aby bylo konstatováno nesplnění povinnosti spočívající v neuvedení ustanovení vnitrostátního práva do souladu se směrnicí ve smyslu článku 258 SFEU.
CS Úřední věstník Evropské unie C 142/26

Kasační opravný prostředek podaný dne 22. ledna 2018 Evropská komise proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 10. listopadu 2017 ve věci T-180/15, Icap plc a další v. Evropská komise

(Věc C-39/18 P)

(2018/C 142/35)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: T. Christoforou, V. Bottka, M. Farley, B. Mongin, zmocněnci)

Další účastnice řízení: Icap plc, Icap Management Services Ltd, Icap New Zealand Ltd (ICAP)

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

— zrušil rozsudek (body 281-299 a výrok) v rozsahu, v němž byly zrušeny pokuty uvedené v článku 2 napadeného rozhodnutí;

— zamítl pátý a šestý žalobní důvod, které společnost ICAP uplatnila v souvislosti s pokutami před Tribunálem, a stanovil společnosti ICAP přiměřené pokuty v rámci soudního přezkumu v plné jurisdikci;

— uložil společnosti ICAP náhradu veškerých nákladů tohoto řízení a pozměnil rozhodnutí o nákladech řízení obsažené v rozsudku vydaném v prvním stupni tak, aby odráželo výsledek tohoto řízení o kasačním opravném prostředku.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá Komise jediný důvod:

Komise tvrdí, že Tribunál v rozsudku ve věci T-180/15, Icap plc a další v. Komise, EU:T:2017:795, nesprávně použil judikaturu Soudního dvora týkající se odůvodnění vyžadovaného při ukládání pokut. Rozsudek Tribunálu se podle ní odchyluje od zásadního rozsudku ve věci C-194/14 P, AC Treuhand v. Komise, EU:C:2015:717, body 66-68, a ukládá Komisi přísnější povinnost ve smyslu podrobnějšího odůvodnění metodiky použité při výpočtu pokut ukládaných za porušení článku 101 SFEU, zvláště při použití bodu 37 pokynů o pokutách. Smyslem kasačního opravného prostředku Komise je náprava závažných případů nesprávného právního posouzení, kterých se Tribunál dopustil a které by v případě jejich akceptování narušily schopnost Komise stanovovat přiměřené pokuty k dosažení skutečně odrazujícího účinku. Správně pojatá povinnost uvést odůvodnění odpovídající požadavkům judikatury připomenutým ve věci C-194/14 P, AC Treuhand, bod 68, je pro dosažení tohoto cíle zásadní. Naproti tomu přísnější povinnost uvést odůvodnění v souvislosti s pokutami, která by zahrnovala interní jednání a výpočty v rámci jednotlivých dílčích kroků, zasahuje do volného uvážení Komise při stanovování pokut, a to i v případě, kdy vychází z bodu 37 pokynů o pokutách. Posledně uvedený bod byl zakotven právě s cílem umožnit Komisi, aby se odchýlila od pokynů o pokutách v netypických případech, například když ukládá pokuty subjektům, které usnadnily spáchání protiprávního jednání. Jak uznaly unijní soudy, je nezbytné, aby si Komise zachovala posuzovací pravomoc a volné uvážení při stanovování přiměřených pokut.
i)

používat praxi, podle které v případě, že manžel s povolením k pobytu v členském státě (referenční osoba) poprvé přišel do Dánska ve věku 12-13 let nebo později, je při posouzení vazby referenční osoby na členský stát přikládána zásadní váha tomu: zda tato osoba měla buď dlouhodobý zákonem povolený pobyt v délce přibližně 12 let v členském státě, anebo měla pobyt a stálé zaměstnání v členském státě nesoucí s sebou vysokou míru kontaktu a komunikace s kolegy či zákazníky v jazyce tohoto členského státu bez většího přerušení po dobu nejméně čtyř až pěti let, nebo měla pobyt a stálé zaměstnání bez vysoké míry kontaktu a komunikace s kolegy či zákazníky v jazyce tohoto členského státu a bez většího přerušení po dobu nejméně sedmi až osmi let;
(3)

Je členský stát oprávněn před tím, než uzná dítě, které není pokrevním potomkem státního příslušníka EHP, za potomka v přímé linii podle čl. 2 odst. 2 písm. c), zkoumat, zda postupy použité pro umístění dítěte do opatrovnictví nebo pro svěření do péče tomuto státnímu příslušníkovi EHP dostatečně zohlednily nejlepší zájmy dítěte?
2.

Podle prvního důvodu kasačního opravného prostředku je napadený rozsudek nesprávný v rozsahu, v němž měl Tribunál nesprávně za to, že přihláška ochranné známky Evropské unie č. 13 945 423 EZMIX je popisná ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení a nemá dostatečnou rozlišovací způsobilost požadovanou čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 2 nařízení. Vzhledem k tomu, že EZMIX je jako celek označení s rozlišovací způsobilostí, Tribunál pochybil, když měl za to, že existují důvody pro zamítnutí zápisu podle nařízení. Tribunál nezohlednil všechny relevantní skutečnosti věci, pokud jde o význam, užívání a asociace přihlášky ochranné známky s ohledem na relevatní veřejnost. Tribunál se tedy dopustil nesprávného právního posouzení.
2)

2.1 Je podle [ustanovení] čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13, které nebylo do španělského právního řádu provedeno, v rozporu se směrnicí 93/13 a s jejím článkem 8 situace, kdy španělský soud odkáže na čl. 4 odst. 2 téže směrnice a uplatní jej, když toto ustanovení nebylo do španělského právního řádu provedeno z vůle zákonodárce, jenž usiloval o stupeň naprosté ochrany ve vztahu ke všem ujednáním, která prodávající nebo poskytovatel může vložit do spotřebitelské smlouvy, včetně ujednání, která se týkají hlavního předmětu smlouvy, a i tehdy, kdyby byla sepsána jasným a srozumitelným jazykem? 2.2 Je v každém případě nezbytné pro účely porozumění podstatnému ujednání, konkrétně IRPH, předat nebo uveřejnit informace o následujících skutečnostech a údajích nebo o některých z nich? (i) Vysvětlení způsobu tvorby referenční sazby, to znamená informování o tom, že tento index zahrnuje vedle nominálního úroku i poplatky a další náklady, že jde o prostý, a nikoli vážený průměr, že poskytovatel musel vědět a informovat o tom, že měl uplatnit negativní rozdíl, a že poskytované údaje jsou na rozdíl od jiné obvyklé referenční sazby, a sice sazby EURIBOR, neveřejné. (ii) (ii) Vysvětlení dosavadního vývoje a možného budoucího vývoje spolu s informováním a uveřejněním grafů, které spotřebiteli jasně a srozumitelně ukazují, jaký byl vývoj této zvláštní sazby ve vztahu k sazbě EURIBOR, jenž je obvyklou sazbou pro úvěry zajištěné zástavním právem k nemovitosti. 2.3 Dospěje-li SDEU k závěru, že posoudit zneužívající povahu smluvních ujednání a vyvodit veškeré důsledky podle vnitrostátního práva musí předkládající soud, táže se tento soud Soudního dvora, zda neinformování o všech z nich nevede k neporozumění danému ujednání, neboť to je pro průměrného spotřebitele nejasné – čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 – nebo zda jejich opomenutí neznamená nepoctivé zacházení ze strany poskytovatele, takže kdyby byl spotřebitel vhodně informován, nesouhlasil s tím, aby referenční hodnotou jeho úvěru byl IRPH.
CS Úřední věstník Evropské unie C 152/14

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal in Northern Ireland (Spojené království) dne 9. února 2018 – Ermira Bajratari v. Secretary of State for the Home Department

(Věc C-93/18)

(2018/C 152/16)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal in Northern Ireland

Účastníci původního řízení

Odvolatelka: Ermira Bajratari

Odpůrce: Secretary of State for the Home Department

Předběžné otázky

1) Může příjem ze zaměstnání, které je podle vnitrostátního práva nelegální, zcela nebo částečně prokázat dostupnost dostatečných prostředků podle čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice o občanství (1)?

2) V případě kladné odpovědi, je požadavek čl. 7 odst. 1 písm. b) splněn, pokud je zaměstnání považováno za nejisté výhradně z důvodu jeho nelegální povahy?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst., L 158, s. 77).
CS Úřední věstník Evropské unie C 142/21

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španělsko) dne 3. ledna 2018 – Modesto Jardón Lama v. Instituto Nacional de la Seguridad Social, Tesorería General de la Seguridad Social

(Věc C-7/18)

(2018/C 142/29)

Jednací jazyk: španělština

Předkládající soud

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Účastníci původního řízení

Odvolatel: Modesto Jardón Lama

Žalovaní: Instituto Nacional de la Seguridad Social, Tesorería General de la Seguridad Social

Předběžná otázka

Je třeba článek 48 SFEU vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která jako podmínku pro odchod do předčasného starobního důchodu stanoví, že příslušející částka důchodu musí přesahovat minimální důchod, který by dotyčné osobě příslušel podle téže vnitrostátní právní úpravy, je-li tento „příslušející důchod“ vykládán jako skutečný důchod k tíži pouze příslušného členského státu (v tomto případě Španělska), aniž se do ní započítává také skutečný důchod, který by tato osoba mohla pobírat na základě jiné dávky stejného druhu k tíži jiného nebo jiných členských států?
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Itálie) dne 22. ledna 2018 – Meca Srl v. Comune di Napoli

(Věc C-41/18)

(2018/C 142/36)

Jednací jazyk: italština

Předkládající soud

Tribunale Amministrativo Regionale della Campania

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: Meca Srl

Žalovaná: Comune di Napoli

Předběžná otázka

Brání unijní zásady ochrany legitimního očekávání a právní jistoty podle Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU), jakož i zásady, které jsou z nich odvozeny, jako je rovné zacházení, zákaz diskriminace, proporcionalita a efektivita podle směrnice 2014/24/EU (1), stejně jako ustanovení čl. 57 odst. 4 písm. c) a g) předmětné směrnice, použití takových vnitrostátních předpisů, jako jsou italské právní předpisy vyplývající z čl. 80 odst. 5 písm. c) legislativního nařízení č. 50/2016, podle kterého soudní spor týkající se vážných nedostatků při plnění předchozí veřejný zakázky, kdy tyto nedostatky zavdaly příčinu předčasnému ukončení veřejné zakázky, znemožňuje veřejnému zadavateli až do vydání konečného rozhodnutí v civilním řízení jakékoliv posouzení důvěryhodnosti soutěžitele, a to aniž by tato společnost prokázala přijetí self cleaning opatření určených k nápravě porušení a k předcházení jejich opakování.
CS Úřední věstník Evropské unie C 152/17

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) dne 14. února 2018 – Sandoz Ltd, Hexal AG v. G.D. Seale LLC, Janssen Sciences Ireland

(Věc C-114/18)

(2018/C 152/20)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Účastníci původního řízení

Navrhovatelé: Sandoz Ltd, Hexal AG

Odpůrci: G.D. Seale LLC, Janssen Sciences Ireland

Předběžná otázka

Pokud patří jediná účinná látka, která je předmětem dodatkového ochranného osvědčení vydaného podle [nařízení (ES) č. 469/2009] (1) do třídy sloučenin, které v patentovém nároku spadají do definice Markushova typu, přičemž všechny prvky, které do skupiny patří, představují základní invenční technologický pokrok patentu, je pro účely čl. 3 písm. a) nařízení o DOO postačující, aby sloučenina byla po přezkoumání její struktury okamžitě uznána jako součást této třídy (a byla by tak chráněna patentem z titulu vnitrostátního patentového práva), nebo musí být specifické substituenty nezbytné k vytvoření této účinné látky mezi těmi, které by kvalifikovaná osoba mohla odvodit na základě svých běžných všeobecných znalostí z přečtení patentových nároků?

(1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (kodifikované znění) (Úř. věst. L 152, 2009, s. 1).
2.

Dojde ke vstupu zboží dopraveného na území Unie do hospodářského oběhu Unie již tehdy, když zboží není v rozporu s předpisy celního práva propuštěno do některého režimu ve smyslu čl. 61 odst. 1 shora uvedené směrnice nebo sice je nejprve do takového režimu propuštěno, ale později se na něj tento režim kvůli porušení celních předpisů přestane vztahovat, nebo je podmínkou pro vstup do hospodářského oběhu Unie v případě porušení celních předpisů to, že je možné vycházet z toho, že zboží z důvodu porušení celních předpisů vstoupilo na daňovém území toho členského státu, ve kterém k porušení celních předpisů došlo, do hospodářského oběhu Unie a mohlo se stát předmětem spotřeby nebo být použito?
1)

Musí být pojem „obvyklé bydliště“ dítěte ve smyslu čl. 8 odst. 1 nařízení č. 2201/2003 (1) vykládán v tom smyslu, že toto obvyklé bydliště odpovídá místu, v němž je dítě do určité míry integrováno do sociálního a rodinného prostředí, bez ohledu na skutečnost, že po přemístění dítěte s jeho otcem na území státu, ve kterém se nezletilá osoba integrovala do tohoto sociálního a rodinného prostředí, bylo vydáno soudní rozhodnutí v jiném členském státu? Nebo je třeba v takovém případě použít ustanovení článku 13 nařízení č. 2201/2003, která stanoví příslušnost založenou na přítomnosti dítěte?