Věc T-215/07 R

Beniamino Donnici

v.

Evropský parlament

„Předběžné opatření — Rozhodnutí Evropského parlamentu — Ověřování pověřovacích listin volených zástupců — Zrušení platnosti poslaneckého mandátu vyplývající z použití vnitrostátních volebních předpisů — Návrh na odklad vykonatelnosti — Přípustnost — Fumus boni juris — Naléhavost — Vážení zájmů“

Usnesení soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních ze dne 15. listopadu 2007 II - 4677

Shrnutí usnesení

U zamítavého správního rozhodnutí si v zásadě nelze představit podání návrhu na odklad vykonatelnosti, protože takový odklad nemůže vést k žádné změně postavení žalobce. Rozhodnutí Evropského parlamentu, kterým se ověřují pověřovací listiny žalobce jakožto člena tohoto orgánu a kterým se v návaznosti na ověření prohlašuje jeho mandát za neplatný, nelze nicméně kvalifikovat jako zamítavý akt. Odklad vykonatelnosti uvedeného rozhodnutí by totiž vedl ke změně právního postavení žalobce, jelikož v jeho důsledku by bylo zachováno dočasné příznivé postavení, kterého požíval, za jehož trvání by žalobce nadále zasedal v Parlamentu a v jeho orgánech a požíval všech práv, která jsou s tím spojena. (viz body 33, 35–36)

Z článku 12 aktu o volbě členů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách z roku 1976 plyne, že Evropský parlament nemá primární pravomoc kontrolovat dodržování práva Společenství členskými státy, a to ani v rovině obecné, ani konkrétně v oblasti voleb. Ze znění tohoto ustanovení naopak vyplývá, že ověřovací pravomoc Parlamentu je přinejmenším prima facie omezená dvojím způsobem. Jednak výkon spočívající ve „vzetí na vědomí“ výsledků úředně vyhlášených členskými státy znamená omezení úlohy Parlamentu na to, že pouze vezme na vědomí konstatování vnitrostátních orgánů o zvolení určitých osob, tedy dříve existující právní stav vyplývající výlučně z rozhodnutí těchto orgánů, což jen podtrhuje naprostou absenci prostoru Parlamentu pro uvážení v dané oblasti. Je tedy vyloučeno, aby Parlament mohl v této souvislosti zpochybnit samotnou správnost dotyčného vnitrostátního aktu a odmítnout jej vzít na vědomí, pokud by měl za to, že došlo k nesrovnalostem. Krom toho je zvláštní pravomoc Parlamentu rozhodovat o sporech vzniklých při ověřování pověřovacích listin omezena i ratione materiae pouze na spory, které vznikají na základě aktu z roku 1976 a které nevznikají na základě ustanovení vnitrostátních předpisů, na něž tento akt odkazuje. (viz body 71–73, 75–76)

Článek 6 aktu o volbě členů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách z roku 1976 se vztahuje toliko na členy Evropského parlamentu, kteří musí být schopni nezávislého výkonu svých pravomocí, a nikoli na zvolené kandidáty, jejichž pověřovací listiny Parlament podle článku 12 aktu z roku 1976 ještě neověřil. Potvrzení mandátu takové osoby Parlamentem ověřením jejích pověřovacích listin je nezbytným předpokladem pro to, aby se článek 6 uvedeného aktu na ni mohl vztahovat. Postavení zvoleného kandidáta nelze klást na roveň postavení člena Parlamentu pro účely uplatňování zmíněného článku 6. (viz body 77, 79, 81)

Případné vady oficiálního vyhlášení výsledků voleb vnitrostátním orgánem příslušným v dané oblasti nemohou ovlivnit legalitu rozhodnutí Evropského parlamentu o ověření pověřovacích listin zvolených kandidátů. Pokud je vnitrostátní akt součástí rozhodovacího procesu Společenství a na základě rozdělení pravomocí v dotčené oblasti zavazuje orgán Společenství přijímající rozhodnutí, v důsledku čehož určuje znění rozhodnutí Společenství, které má být přijato, nemohou mít případné vady uvedeného vnitrostátního aktu žádný vliv na platnost rozhodnutí orgánu Společenství. K rozhodování o legalitě vnitrostátních volebních předpisů a postupů jsou příslušné vnitrostátní soudy, a to po případném podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce k Soudnímu dvoru ve smyslu článku 234 ES. (viz body 91–93)