ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 270/21

Žaloba podaná dne 24. května 2019 — Polská republika v. Evropský parlament a Rada Evropské unie

(Věc C-401/19)

(2019/C 270/24)

Jednací jazyk: polština

Účastníci řízení

Žalobkyně: Polská republika (zástupci: B. Majczyna, zmocněne, W. Gonatarski, adwokat)

Žalovaní: Evropský parlament, Rada Evropské unie

Návrhová žádání žalobkyně

Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr

— určil, že čl. 17 odst. 4 písm. b) a čl. 17 odst. 4 písm. c) in fine [to znamená formulace „a vynaložil veškeré úsilí k zamezení jejich budoucímu nahrání v souladu s písmenem b)“] směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/790 ze dne 17. dubna 2019 o autorském právu a právech s ním souvisejících na jednotném digitálním trhu a o změně směrnic 96/9/ES a 2001/29/ES (1), jsou neplatné;

— uložit Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Polská republika požaduje určení neplatnosti čl. 17 odst. 4 písm. b) a čl. 17 odst. 4 písm. c) in fine [to znamená formulace „a vynaložil veškeré úsilí k zamezení jejich budoucímu nahrání v souladu s písmenem b)“] směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/790 ze dne 17. dubna 2019 o autorském právu a právech s ním souvisejících na jednotném digitálním trhu a o změně směrnic 96/9/ES a 2001/29/ES (Úř. věst. 2019, L 130, s. 92) a uložení náhrady nákladů řízení Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie.

Podpůrně, pokud Soudní dvůr dospěje k závěru, že napadená ustanovení nelze oddělit od ostatních ustanovení článku 17 směrnice 2019/790 bez změny obsahu právní úpravy obsažené v tomto článku, požaduje Polská republika určení neplatnosti článku 17 směrnice 2019/790 v plném rozsahu.

Polská republika uvádí, že napadená ustanovení směrnice 2019/790 jsou v rozporu s právem na svobodu projevu a informací, které zaručuje článek 11 Listiny základních práv Evropské unie.

Polská republika především tvrdí, že uložit poskytovatelům služeb pro sdílení obsahu online povinnost vynaložit veškeré úsilí k zajištění nedostupnosti konkrétních děl a jiných předmětů ochrany, o nichž mu nositelé práv poskytli relevantní a nezbytné informace [čl. 17 odst. 4 písm. b směrnice 2019/790], a povinnost vynaložit veškeré úsilí k zamezení budoucímu nahrání děl nebo jiných předmětům ochrany, u nichž od nositelů práv obdržel dostatečně odůvodněné oznámení [čl. 17 odst. 4 písm. c) in fine směrnice 2019/790], znamená, že poskytovatel, aby se vyhnul odpovědnosti, musí zavést předběžné automatické ověřování (filtrování) obsahu sdíleného online a tudíž preventivní kontrolní mechanismy. Takový mechanismus zasahuje do práva na svobodu projevu a informací a nesplňuje požadavek přiměřenosti a nezbytnosti omezení tohoto práva.

(1) Úř. věst. 2019, L 130, s. 92
3)

Brání ustanovení 5 rámcové dohody uvedené ve směrnici Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKO, které je nadepsáno „Opatření k předcházení zneužití“, rovněž s ohledem na zásadu rovnocennosti, a to ačkoli členské státy nemají obecnou povinnost stanovit přeměnu pracovních smluv na dobu určitou na pracovní smlouvy na dobu neurčitou, takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava uvedená v čl. 24 odst. 1 a 3 zákona č. 240 ze dne 30. prosince 2010, který stanoví sjednání a prodloužení smluv na dobu určitou mezi vědeckými pracovníky a univerzitami v celkové době pěti let (tři roky s případným prodloužením o dva roky), přičemž podmiňuje sjednání tím, že se uskuteční „v rámci zdrojů, které jsou k dispozici pro plánování, s cílem provádět výzkum, výuku, doplňující výuku a službu studentům“, a rovněž podřizuje prodloužení „pozitivnímu hodnocení provedených výukových a vědeckých činností“, aniž by byla stanovena objektivní a transparentní kritéria za účelem ověření toho, zda sjednání a prodloužení těchto smluv opravdu odpovídá skutečné potřebě, zda jsou vhodné k dosažení sledovaného cíle a zda jsou pro tento účel nezbytné, a tudíž obnáší skutečné riziko spočívající ve zneužívajícím využívání těchto typů smluv, čímž není slučitelná s účelem a užitečným účinkem rámcové dohody?
1)

Musí být čl. 3 odst. 3 rámcového rozhodnutí Rady 2008/675/SVV ze dne 24. července 2008 o zohledňování odsouzení v členských státech Evropské unie (1) při novém trestním řízení, podle kterého „[z]ohlednění předchozích odsouzení vydaných v jiných členských státech podle odstavce 1 nesmí mít za následek zasahování do předchozích odsouzení nebo jakéhokoli jiného rozhodnutí spojeného s jejich výkonem ze strany členského státu, v němž se koná nové trestní řízení, nebo jejich rušení či přezkoumávání“, vykládán v tom smyslu, že za zasahování podle tohoto ustanovení se považuje nejen zahrnutí trestu uloženého rozsudkem vydaným ve státě Evropské unie do souhrnného rozsudku, ale také zahrnutí do souhrnného rozsudku jak trestu, jenž byl převzat za účelem výkonu v jiném státě Evropské unie, tak rozsudku v tomto státě vydaném?
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta förvaltningsdomstolen (Švédsko) dne 25. června 2019 — Lexel

(Věc C-484/19)

(2019/C 295/11)

Jednací jazyk: švédština

Předkládající soud

Högsta förvaltningsdomstolen

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Lexel AB

Žalovaný: Skatteverket

Předběžná otázka

Je slučitelné s článkem 49 SFEU, pokud je švédské společnosti odepřen odpočet úroků zaplacených společnosti, která je součástí téže skupiny sdružených podniků a je usazena v jiném členském státě, a to z důvodu, že se za hlavní důvod vzniku dluhu považuje to, že skupina sdružených podniků má získat podstatnou daňovou výhodu, přičemž by se v případě, že by obě společnosti byly švédské, nemělo za to, že tato daňová výhoda vznikla, jelikož by se na ně v takovém případě vztahovala ustanovení o převodech v rámci skupiny?
2)

Musí být pojmy „úmyslné usmrcování/vyrušování/ničení“ obsažené v čl. 5 písm. a) až d) směrnice 2009/147 a v čl. 12 písm. a) až c) směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (2) vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní praxi, podle níž by se v případě, že by byl účel daných opatření zjevně jiný než usmrcování nebo vyrušování druhů (například lesnická opatření nebo rozvoj území), dotčené zákazy uplatily pouze za podmínky, že by zde existovalo riziko nepříznivých účinků na stav druhů z hlediska ochrany vyvolané dotčenými opatřeními?
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 30. července 2019 — R (na návrh Association of Independent Meat Suppliers a dalšího subjektu) v. The Food Standards Agency

(Věc C-579/19)

(2019/C 328/36)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království)

Účastníci původního řízení

Žalobci v prvním stupni a navrhovatelé: R (na návrh Association of Independent Meat Suppliers a dalšího subjektu)

Žalovaná: The Food Standards Agency

Předběžné otázky

1. Brání nařízení (ES) č. 854 (1) a 882 (2) takovému postupu, kdy v souladu s článkem 9 Food Safety Act 1990 (zákon o bezpečnosti potravin z roku 1990) rozhoduje Justice of the Peace (smírčí soudce) ve věci samé a na základě důkazů podaných znalci navrženými oběma stranami, zda jatečně upravené tělo nesplňuje požadavky na bezpečnost potravin?

2. Požaduje nařízení (ES) č. 882 existenci práva podat odvolání proti rozhodnutí Official Veterinarian (úřední veterinární lékař) podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 854 o tom, že maso jatečně upraveného těla je nevhodné k lidské spotřebě, a pokud ano, jaký přístup by měl být použit při přezkumu merita rozhodnutí přijatého tímto úředním veterinárním lékařem v rámci řízení o odvolání v takovém případě?

(1) Nařízení Evropského Parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro organizaci úředních kontrol produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě (Úř. věst. 2004, L 139, s. 206).

(2) Nařízení Evropského Parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví zvířat a dobrých životních podmínkách zvířat (Úř. věst. 2004, L 165, s. 1).
5)

Konečně může být způsob vyhlášení otevřeného zadávacího řízení — které bylo zveřejněno jak na vnitrostátní úrovni, tak na úrovni Unie — podle zákona o veřejných zakázkách relevantní pro účely určení oblasti činnosti, které se zakázka týká, anebo v souvislosti s určením, zda patří do zvláštního odvětví ve smyslu širokého pojetí pojmu „funkční souvislost“ uvedeného v otázce č. 4 výše, anebo — podpůrně —, může být námitka nepříslušnosti správního soudu vznesená tímtéž subjektem, jenž vyhlásil toto zadávací řízení, nebo subjektem, jenž byl úspěšným uchazečem takového řízení, považována za zneužití práva ve smyslu článku 54 Listiny základních práv, jako jednání, které ačkoli samo o sobě nemůže mít vliv na určení příslušnosti [viz rovněž v tomto bodě výše citovaný rozsudek pléna Cons. Stato (Státní rada) č. 16 z roku 2011] — je přinejmenším relevantní pro účely náhrady škody a nákladů řízení, neboť zasahuje do legitimního očekávání účastníků samotného zadávacího řízení, kteří neuspěli a jsou žalobci v soudním řízení?
3)

Potvrdí-li odpověď extenzivní výklad, byl by v případě, kdy zvolená osoba byla v rámci řízení pro zločiny vzata do vazby dostatečně dlouho před začátkem volebního procesu, justiční orgán, který vazbu nařídil, s ohledem na výraz „během cesty na místo zasedání Evropského parlamentu a při návratu z něj“ použitý v článku 9 protokolu č. 7 povinen absolutně, takřka automaticky, propustit tuto osobu z vazby, aby jí umožnil absolvovat formality a cestování do Evropského parlamentu, nebo by měl postupovat relativně a vyvažovat v daném konkrétním případě práva a zájmy vyplývající ze zájmu spravedlnosti a řádného procesu na straně jedné s právy a zájmy souvisejícími s institutem imunity na straně druhé, a to jak v souvislosti s respektováním činnosti a nezávislosti Parlamentu, tak s právem zvolené osoby vykonávat veřejné funkce?
2)

Rovněž lze mít s ohledem na článek 394 LEC (občanský soudní řád), který stanoví zásadu, že náklady řízení nese neúspěšný účastník řízení, za to, že pokud je zneužívající ujednání týkající se nákladů prohlášeno za neplatné, avšak účinky této neplatnosti se omezí na výše uvedené rozdělení nákladů, znamená to porušení zásad efektivity a nezávaznosti vyplývajících z práva Evropské unie v případě, že se žalobě vyhoví částečně, a lze mít za to, že to vede k opačnému odrazujícímu účinku, v důsledku čehož nejsou chráněny oprávněné zájmy spotřebitelů?
Kasační opravný prostředek podaný dne 2. července 2019 Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID), Khazar Sea Shipping Lines Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Irinvestship Ltd a IRISL Europe GmbH proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 8. května 2019 ve věci T-434/15, Islamic Republic of Iran Shipping Lines a další v. Rada

(Věc C-506/19 P)

(2019/C 319/27)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID), Khazar Sea Shipping Lines Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Irinvestship Ltd a IRISL Europe GmbH (zástupci: M. Taher, Solicitor, R. Blakeley, Barrister)

Další účastnice řízení: Rada Evropské unie

Návrhová žádání

Navrhovatelky navrhují, aby Soudní dvůr:

— zrušil rozsudek Tribunálu;

— rozhodl, že se Rada označením navrhovatelek dopustila dostatečně závažného porušení právního pravidla, jehož předmětem je přiznání práv jednotlivcům;

— vrátil věc Tribunálu, aby rozhodl o možném použití vyšetřovacích opatření obsažených v žalobě, a poté (následně) rozhodl o otázkách příčinné souvislosti a výši; a

— uložil Radě náhradu nákladů řízení, které navrhovatelky vynaložily v řízení o kasačním opravném prostředku a v řízení před Tribunálem.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Tribunál se dopustil pěti nesprávných právních posouzení, na základě kterých by měl být rozsudek zrušen:

1. nesprávné uplatnění závěru, že Rada nemá prostor pro uvážení;

2. nesprávné uplatnění odůvodnění zrušujícího rozsudku ve věci IRISL [2013] na kritérium dostatečně závažného porušení;

3. neexistence právního základu pro rozlišení „neexistence důkazu“/„nedostatečný důkaz“, které každopádně nebylo použitelné;

4. nesprávné právní posouzení při dovolávání se důkazů, které nebyly Soudnímu dvoru předloženy, a
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 19. června 2019 — All in One Star Ltd

(Věc C-469/19)

(2019/C 328/16)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Bundesgerichtshof

Účastnice původního řízení

Navrhovatelka a účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: All in One Star Ltd

Předběžné otázky

1) Brání článek 30 směrnice (EU) 2017/1132 (1) vnitrostátní právní úpravě, podle níž je pro zápis pobočky společnosti s ručením omezeným se sídlem v jiném členském státě do obchodního rejstříku nezbytné uvedení výše základního kapitálu nebo srovnatelného údaje o základním kapitálu?

2 a) Brání článek 30 směrnice (EU) 2017/1132 vnitrostátní právní úpravě, podle níž musí jednatel společnosti v rámci návrhu na zápis pobočky společnosti s ručením omezeným se sídlem v jiném členském státě do obchodního rejstříku předložit prohlášení, že na jeho straně není dána žádná překážka, která podle vnitrostátního práva brání jeho jmenování do funkce, ve formě soudního nebo správního zákazu výkonu povolání nebo provozování živnosti, které se zcela nebo zčásti shodují s předmětem podnikání společnosti, nebo ve formě pravomocného odsouzení pro určité trestné činy a že ho v tomto ohledu o jeho neomezené informační povinnosti vůči soudu poučil notář, zástupce srovnatelného povolání zahrnujícího poskytování právních rad nebo konzulární úředník? b) V případě záporné odpovědi na otázku 2a: Brání články 49 a 54 SFEU vnitrostátní právní úpravě, podle níž musí jednatel společnosti v rámci návrhu na zápis pobočky společnosti s ručením omezeným se sídlem v jiném členském státě do obchodního rejstříku předložit takové prohlášení?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1132 ze dne 14. června 2017 o některých aspektech práva obchodních společností (Úř. věst. L 169, 30.6.2017, s. 46).
B.

Výklad článku 18 nařízení Na tuto otázku je potřeba odpovědět pouze v případě, že je možné použít článek 18. 2) V případě, že je cestující přesměrován v souladu s článkem 18, vzniká nová přepravní smlouva s tím, že právo na odškodnění podle článku 19 má být určeno v souladu s touto novou smlouvou, nikoli původní přepravní smlouvou? 3) a) Pokud je článek 18 použitelný, představuje v případě zrušení plavby a neexistence alternativní přepravy provozované na této trase (tj. neexistence přímé přepravy mezi uvedenými dvěma přístavy) poskytnutí alternativní plavby na kterékoli jiné dostupné trase nebo trasách, které si cestující zvolí, včetně trasy prostřednictvím „pozemního mostu“ (např. cestování z Irska do Spojeného království trajektem a poté silničním vozidlem do přístavu ve Spojeném království s napojením na Francii, přičemž náklady na pohonné hmoty jsou cestujícímu proplaceny provozovatelem trajektu, a dále cestování z tohoto přístavu do Francie, kdy si dotčený cestující volí každou z těchto plaveb), „přesměrování do cílového místa“ pro účely článku 18? Pokud ne, jaká kritéria mají být použita pro určení toho, zda je přesměrování prováděno „za srovnatelných podmínek“? b) V případě, že na zrušené trase není k dispozici žádná alternativní plavba, takže dotyčnému cestujícímu nelze zařídit přímou plavbu z původního přístavu nalodění do jeho cílového místa, jak je uvedeno v přepravní smlouvě, je dopravce povinen hradit dodatečné náklady vzniklé přesměrovanému cestujícímu při cestě do nového přístavu nalodění a z něj nebo do nového cílového přístavu a z něj?
C 328/32

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 30. července 2019 — X v. Kuoni Travel Ltd

(Věc C-578/19)

(2019/C 328/35)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království)

Účastníci původního řízení

Navrhovatelka: X

Odpůrkyně: Kuoni Travel Ltd

Předběžné otázky

1) Pokud došlo k nesplnění nebo nesprávnému plnění povinností vyplývajících ze smlouvy mezi organizátorem nebo prodejcem na jedné straně a spotřebitelem na straně druhé o poskytnutí souborných služeb pro pobyt, na kterou se vztahuje směrnice Rady 90/314/EHS (1) ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy, a toto nesplnění nebo nesprávné plnění je důsledkem jednání zaměstnance hotelové společnosti, která je poskytovatelem služeb, jichž se tato smlouva týká: a) existuje zde prostor pro použití obrany uvedené v druhé části třetího pododstavce čl. 5 odst. 2 této směrnice; a pokud ano, b) na základě jakých kritérií má vnitrostátní soud posuzovat, zda se tato obrana může použít?

2) Pokud organizátor nebo prodejce uzavře smlouvu se spotřebitelem o poskytnutí souborných služeb pro pobyt, na kterou se vztahuje směrnice 90/314, a pokud služby, jichž se tato smlouva týká, poskytuje hotelová společnost, je potřeba za „poskytovatele služeb“ pro účely obrany dle čl. 5 odst. 2 třetího pododstavce této směrnice považovat samotného zaměstnance této hotelové společnosti?

(1) Úř. věst. 1990, L 158, s. 59; Zvl. vyd. 13/10, s. 132.
1.

a) Náleží zákaz vstupu uložený státnímu příslušníkovi třetí země pro účely „nesouvisející s migrací“ do působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (1) alespoň tehdy, pokud členský stát nevyužil možnosti uvedené v čl. 2 odst. 2 písm. b) této směrnice? b) V případě záporné odpovědi na otázku 1.a): Spadá takový zákaz vstupu mimo působnost směrnice 2008/115/ES i tehdy, pokud je pobyt státního příslušníka třetí země neoprávněný již bez ohledu na rozhodnutí o vyhoštění, které bylo vůči němu vydáno a na které je vázán zákaz vstupu, a daný státní příslušník třetí země tak z povahy věci spadá do působnosti směrnice? c) Patří k zákazům vstupu vydaným pro účely „nesouvisející s migrací“ rovněž zákaz vstupu, který je vydán v souvislosti s vyhoštěním uloženým z důvodů veřejné bezpečnosti a veřejného pořádku (v tomto případě výlučně z důvodů obecné prevence s cílem bojovat proti terorismu)?
3.

Má se pojem „stejný podnik“ podle článku 2 nařízení Rady (ES) č. 994/98 (5) ze dne 7. května 1998 ve spojení s čl. 2 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 69/2001 (6) ze dne 12. ledna 2001 vykládat pouze formálně v tom smyslu, že rozhodujícím kritériem je, zda se podle vnitrostátního právního řádu jedná pouze o subjekty se samostatnou právní osobností, takže státní podporu do výše 100 000 eur lze poskytnout každé takové společnosti, nebo je rozhodující faktický způsob fungování a řízení těchto společností vzájemně propojených stejnými osobami, jako by se jednalo o systém poboček řízených z jedné centrální společnosti, ačkoli podle vnitrostátní právní úpravy mají tyto společnosti samostatnou právní osobnost, a takové společnosti je třeba považovat za „stejný podnik“ a poskytnout mu státní podporu jako celku do částky 100 000 eur pouze jednou?
C 337/4

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 26. června 2019 – W.Ż.

(Věc C-487/19)

(2019/C 337/04)

Jednací jazyk: polština

Předkládající soud

Sąd Najwyższy

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: W.Ż.

za účasti: Prokurator Generalny zastępowany przez Prokuraturę Krajową, Rzecznik Praw Obywatelskich

Předběžná otázka

Musí být článek 2, čl. 6 odst. 1 a 3 a čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec [SEU] ve spojení s článkem 47 [Listiny základních práv Evropské unie] a s článkem 267 [SFEU] vykládán v tom smyslu, že nestranným a nezávislým soudem, předem zřízeným na základě zákona, ve smyslu práva Evropské unie, není soud, v němž jako samosoudce zasedá osoba jmenovaná do výkonu funkce soudce za zjevného porušení právních norem členského státu, které se týkají jmenování soudců, spočívajícího konkrétně ve jmenování této osoby do funkce soudce přesto, že byla dříve podána stížnost k příslušnému vnitrostátnímu soudu – Naczelnemu Sądu Administracyjnemu (Nejvyšší správní soud) proti usnesení Krajowej Rady Sądownictwa (Státní soudní rada), které obsahovalo návrh na její jmenování do funkce soudce, dále přesto, že byla odložena vykonatelnost tohoto usnesení v souladu s vnitrostátním právem a že řízení před příslušným vnitrostátním soudem – Naczelnym Sądem Administracyjnym (Nejvyšší správní soud) nebylo ukončeno před předáním jmenovací listiny?
2)

V případě kladné odpovědi na první otázku, je pojištěná osoba, poté co jí byla lékařem zařazeným do systému zdravotního pojištění členského státu, ve kterém má [pojištěná osoba] bydliště, stanovena diagnóza a léčba, kterou z důvodů, které lze považovat za relevantní, odmítne a přesune se do jiného členského státu za účelem vyslechnutí druhého lékařského názoru, který stanoví uskutečnění jiné léčby, jež představuje přinejmenším stejný stupeň účinnosti, ale má tu výhodu, že nezpůsobuje zdravotní postižení, což je léčba, se kterou pojištěná osoba souhlasí a která splňuje požadavky stanovené v čl. 20 odst. 2 druhé větě nařízení (ES) č. 883/2004, rovněž povinna požádat o povolení stanovené v čl. 20 odst. 1 výše uvedeného nařízení, aby měla nárok na náhradu nákladů vynaložených na posledně uvedenou léčbu?
3)

Porušení čl. 11 odst. 1, čl. 11 odst. 3 písm. a), c) a e) a čl. 11 odst. 4 směrnice 2000/60/ES Podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2000/60/ES musí členské státy „vzhledem k výsledkům analýz požadovaných podle článku 5 a k dosažení cílů stanovených podle článku 4 zajist[it], aby byl pro každou oblast povodí nebo část mezinárodní oblasti povodí ležící na jeho území vypracován program opatření“. Odstavec 3 písm. a), c) a e) uvádí některá základní opatření, která musí být zahrnuta v každém programu opatření. Odstavec 4 téhož článku odkazuje na doplňující opatření, což jsou opatření navržená a provedená k doplnění základních opatření. Komise má za to, že Španělské království nezahrnulo do Hydrologického plánu pro Guadalquivir vhodná základní a doplňující opatření, čímž Španělské království nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 11 odst. 1, čl. 11 odst. 3 písm. a), c) a e), a čl. 11 odst. 4 směrnice 2000/60/ES.
3.

Nabývá osoba bez státní příslušnosti, která opustí mandátní území UNRWA proto, že se v operačním prostoru, kde skutečně pobývá, nachází ve velmi nejisté osobní situaci a UNRWA jí tam není schopen poskytnout ochranu či podporu, nároku na výhody ve smyslu čl. 12 odst. 1 písm. a) věty druhé směrnice 2011/95/EU i v případě, že se předtím odebrala do výše uvedeného operačního prostoru, aniž by se v operačním prostoru, kde pobývala předtím, nacházela ve velmi nejisté osobní situaci a aniž by mohla podle poměrů panujících v okamžiku přesunu počítat s tím, že se jí v operačním prostoru, do kterého míří, dostane od UNRWA ochrany nebo podpory a že se v dohledné době bude moci vrátit do operačního prostoru, v němž dosud pobývala?