ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
55.

Na druhé straně by mohla skutečnost, že bychom spatřovali v článku 19 překážku poskytování věcných dávek institucemi příslušného členského státu osobě u nich pojištěné podle právních předpisů pro ně platných, jestliže takové dávky v členském státě bydliště dotčené osoby nejsou stanoveny, vést k výsledkům, které by nebyly slučitelné s cíli nařízení. Tak by tomu bylo například tehdy, jestliže by příslušný členský stát ke krytí určitého rizika stanovil pouze věcné dávky a členský stát pobytu oproti tomu jen peněžité dávky: v tomto případě by výdělečně činná osoba neobdržela ani peněžité dávky, neboť ty nejsou stanoveny v příslušném členském státě, který by je měl podle čl. 19 odst. 1 písm. b) nařízení 1408/71 poskytnout, ani věcné dávky, neboť nejsou stanoveny v členském státě pobytu. Výdělečně činná osoba by tak jinými slovy přišla o jakékoliv krytí dotyčného rizika, ačkoliv systém sociálního zabezpečení obou států takové krytí stanoví. V takové konstelaci by bylo kromě toho se zaměstnanou osobou zacházeno jinak než v systému sociálního zabezpečení příslušného státu s pojištěnci, kteří v tomto státě bydlí, a rovněž jinak než v systému sociálního zabezpečení státu místa bydliště pojištěnce.
30.

Jiné chápání by vedlo ohledně operací podle čl. 7 odst. 1 písm. b) k nejednotnému použití zdanění společností ve Společenství ve starých a nových členských státech, což by bylo proti účelu směrnice. Staré členské státy musely dne 1. července 1984 používat na operace podle čl. 7 odst. 1 písm. b) sníženou sazbu daně, takže tyto operace musely být podle směrnice 85/303 povinně osvobozeny od daně z kapitálu. Vycházelo-li by se ohledně členských států, které přistoupily ke Společenství později, ze skutečného zdanění operací podle čl. 7 odst. 1 písm. b) k 1. červenci 1984, a nikoli hypoteticky ze zdanění odpovídajícího acquis communautaire v tomto okamžiku, bylo by to v rozporu s cílem prohlášeným směrnicí, jímž je dosažení harmonizace.
16.

Řecká republika odpověděla dopisem ze dne 2. července 2005 a uvedla, že podpora byla navrácena jednak použitím výnosů z prodeje aktiv a převodem akcií ve skupině OA, a jednak použitím článku 27 zákona č. 3185/2003, na jehož základě byly všechny výnosy z prodeje společnosti NOA a jiných odvětví činnosti nežli leteckých operací automaticky připsány státu. Řecké orgány dále informovaly Komisi, že pokud by aktiva společnosti OA nepostačovala, bylo jejich záměrem pokračovat v postupu navracení formou likvidace společnosti. Pokud by se takové opatření rovněž ukázalo jako nedostatečné, pak by se ve lhůtě a za podmínek stanovených judikaturou Společenství obrátily na společnost NOA jako právní nástupkyni společnosti OA pro letecké operace. Stejným dopisem Řecká republika rovněž informovala Komisi o dosaženém pokroku v postupu navracení. Pokud jde o podporu uvedenou v článku 1 rozhodnutí z roku 2002, informovala Komisi, že platební příkaz vydaný v procesu stanovení výše nároku a souvisejících úroků napadla společnost OA žalobou před správním soudem v Aténách a že dne 26. ledna 2004 uvedený soud odložil jeho vykonatelnost až do přijetí rozhodnutí o uvedené žalobě. Pokud jde o podporu uvedenou v článku 2 rozhodnutí z roku 2002, Řecká republika informovala Komisi, že probíhá vyčíslení, ověřování a účtování částek, které mají být vymáhány. Řecké orgány s odkazem na bod 41 rozsudku z roku 2005 uvedly, že v souladu s článkem 2 a body odůvodnění 206 až 208 rozhodnutí z roku 2002 se částky, které mají být vráceny, týkají nezaplacení ze strany společnosti OA: (i) DPH z paliva za období od ledna do května 2001 a od listopadu do prosince 2001 (bod odůvodnění 206); (ii) DPH z náhradních dílů za období od ledna do května 2001 a od listopadu do prosince 2001 (bod odůvodnění 206); (iii) nájemného splatného regionálním letištím (bod odůvodnění 206); (iv) poplatků splatných mezinárodnímu letišti v Aténách (bod odůvodnění 207) a (v) poplatku „spatosimo“ za období od prosince 2000 do února 2002 a za měsíc březen roku 1999 (bod odůvodnění 208). Celková částka, která měla být společností OA vrácena, byla vyčíslena na přibližně 111 milionů eur včetně úroků.
56.

Zaprvé je třeba připomenout, že finanční účast Společenství na testech BSE provedených v roce 2001 byla zavedena již rozhodnutím 2000/773, které ji stanovilo jak pro testy provedené na zvířatech uvedených v čl. 1 odst. 1 a 2 rozhodnutí 2000/764 (viz článek 18, který rovněž stanoví výši příspěvku Společenství na náklady těchto testů), tak pro testy „provedené v souladu s čl. 1 odst. 3 rozhodnutí 2000/764/ES“ (viz článek 17 rozhodnutí 2000/773). Je obtížné tvrdit, že čl. 2 odst. 2 nařízení č. 2777/2000 zákonodárce Společenství chtěl nahradit finanční účast již stanovenou pro testy BSE rozhodnutím 2000/773 jinou finanční účastí, o které bylo rozhodnuto na jiném právním základě. Pokud by se jednalo o tento případ, vysvětlil by to zákonodárce Společenství zrušením relevantních ustanovení rozhodnutí 2000/773. Článku 2 odst. 2 nařízení č. 2777/2000 je tedy třeba dát užší výklad než ten, ke kterému by mohlo vybízet pouhé znění první věty prvního pododstavce.
29.

To není v rozporu s konstatováním Soudního dvora v rozsudku Collée ( 17 ), „že vnitrostátní opatření, které v podstatě podmiňuje nárok na osvobození dodání zboží uvnitř Společenství od daně dodržením formálních povinností, aniž by zohlednilo hmotněprávní požadavky a zejména aniž by se zabývalo otázkou, zda tyto povinnosti byly splněny, jde nad rámec toho, co je nutné pro zajištění správného výběru daně“. Na rozdíl od pravidel upravujících pořízení ve Společenství a osvobození plnění uvnitř Společenství od daně vzniká daňový dluh podle čl. 21 bodu 1 písm. c) šesté směrnice nezávisle na zdanitelnosti plnění, ale závisí pouze na formálním kritériu, kterým je uvedení na faktuře.
47.

I když při rozvíjení úvah uvedených výše v bodě 40 Soudní dvůr v tomto rozsudku zpočátku tvrdil, že „umístění označení totožného s ochrannou známkou zapsanou pro hračky na zmenšených modelech vozidel třetí osobou tedy může být v souladu s čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice zakázáno pouze tehdy, když zasahuje nebo je schopné zasáhnout do funkcí této ochranné známky“ ( 33 ), později v závěru opětovně přijal tuto koncepci, ovšem vypustil výraz „pouze“, když prohlásil, že „jestliže je ochranná známka zapsána zároveň pro motorová vozidla – pro která má dobré jméno – a pro hračky, umístění označení totožného s touto ochrannou známkou na zmenšených modelech vozidel uvedené ochranné známky třetí osobou bez povolení majitele ochranné známky, za účelem věrného napodobení těchto vozidel, a uvádění uvedených zmenšených modelů na trh představují ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice užívání, které je majitel ochranné známky oprávněn zakázat, jestliže toto užívání zasahuje nebo je schopné zasáhnout do funkcí ochranné známky jakožto ochranné známky zapsané pro hračky“ ( 34 ). Nezdá se, že by bylo svévolné mít za to, že zaujetí tohoto stanoviska se nerovná jednoduše tvrzení, podle něhož v případě neexistence zasahování (nebo nebezpečí zasahování) do funkce ochranné známky není ochrana stanovená čl. 5 odst. 1 písm. a) uskutečnitelná (žádná ochrana, pokud není zasahováno ani do jedné funkce ochranné známky nebo neexistuje nebezpečí, že by do ní mohlo být zasahováno), ale že jej lze vyjádřit tvrzením, podle něhož je pro uskutečnění ochrany třeba zasahování (nebo nebezpečí zasahování) do jakékoli funkce ochranné známky (ochrana, pokud je zasahováno do jakékoli funkce ochranné známky nebo existuje nebezpečí, že by do ní mohlo být zasahováno).
21.

Generics dále soudí, že důvodem pro zkrácené řízení je dosažení rovnováhy mezi dvěma skupinami proti sobě stojících zájmů, konkrétně: i) usnadnění vstupu generických přípravků na trh tím, že žadatelé budou osvobozeni od povinnosti provádět opakované farmakologické a toxikologické zkoušky (jenž souvisí s cílem zamezit opakování zkoušek na lidech nebo zvířatech, pokud nejsou zcela nezbytné ( 9 )), a ii) ochrana zájmů inovativních společností ( 10 ) (poskytnutím lhůty exkluzivity údajů a tržní exkluzivity, v jejímž průběhu mohou kompenzovat své investice do vývoje přípravku). Podle Generics je zásadní otázkou to, zda byl referenční přípravek registrován ve Společenství na příslušnou dobu. Tvrdí, že v projednávané věci se distributoři Reminylu pokoušeli použít novou registraci jako procesní nástroj k prodloužení desetileté doby exkluzivity Nivalinu ( 11 ) (a Reminylu, který je podle společnosti Generics stejným přípravkem). Pokud by bylo takové strategii umožněno uspět, odporovalo by to cílům směrnice 2001/83 a Smlouvy.
3.

Pochybnosti vnitrostátního soudu vyplývají ze skutečnosti, že pokud by Alpha vyplácela dividendy ve prospěch finské akciové společnosti, která je podobná společnosti typu SICAV nebo jiné rovnocenné vnitrostátní právnické osobě, tyto dividendy by podle vnitrostátní právní úpravy nebyly zdanitelným příjmem a nebyly by ani zatížené srážkovou daní.
50.

Mám za to, že pokud by neexistence dobré víry byla omezena na situace, kdy přihlašovatel neměl v úmyslu ochrannou známku používat, čl. 53 odst. 1 a 2 nařízení by postrádal význam. Uvedená ustanovení brání majiteli starší ochranné známky dosáhnout prohlášení neplatnosti pozdější kolidující ochranné známky Společenství, pokud strpěl užívání takové ochranné známky po dobu pěti po sobě jdoucích let, ledaže by přihláška pozdější ochranné známky nebyla podána v dobré víře. Předpokládají tedy, že přihláška ochranné známky nemusí být podána v dobré víře a zároveň taková ochranná známka může být užívána po dobu pěti po sobě jdoucích let. Shledávám proto obtížným sladit tvrzení Komise s jasným zněním právní úpravy.
102.

Vnitrozemské vody se nakonec odvodňují do pobřežních vod. Přitom do moře přenášejí dusík vypouštěný spolu s městskými odpadními vodami. Toto jsou podle mého názoru v zásadě dostatečné důvody pro to domnívat se, že při vypouštěních do vnitrozemských vod se dostane dostatek dusíku do citlivých oblastí Baltského moře, zejména do jeho střední části.
21.

Společnost Tirol Milch souhlasí s tím, že se rozsudek General Motors má použít per analogiam, ale poznamenává, že první otázka neprovádí rozlišení v závislosti na jednotlivých členských státech. Členské státy se přitom značně odlišují co se týče velkosti i obyvatelstva. Kladná odpověď na první otázku by znamenala, že ochranná známka Společenství, která má dobré jméno pouze na Maltě, která představuje 0,08 % obyvatelstva EU a 0,04 % jejího hospodářství, by byla chráněna v celém Společenství jako ochranná známka s dobrým jménem. Společnost Tirol Milch uvádí, že je nezbytné určit, zda dotčené území představuje podstatnou část Společenství, jak Soudní dvůr uvedl v rozsudku General Motors. Pro účely čl. 9 odst. 1 písm. c) nařízení jsou hranice členských států irelevantní. Rozhodující otázka spočívá v určení, zda území, na kterém má ochranná známka dobré jméno, je územím podstatným z hlediska hospodářského pro celé Společenství, což by odůvodnilo ochranu pro celé Společenství na základě dobrého jména na tomto území. Území jediného členského státu by tak mohlo být dostačující, pokud by (z hospodářského hlediska) šlo o dostatečně velký členský stát, jako je Německo, ale bylo by tomu jinak, pokud by šlo o jeden z menších členských států.
44.

Nemůže být přijat ani argument, který Spojené království předložilo podpůrně pro případ, že by Soudní dvůr považoval uvedený rozsudek Komise v. Belgie v projednávané věci za použitelný, že SDRT ve výši 1,5 % by pak bylo třeba chápat jako zálohu daně z budoucích převodů uskutečněných po prvním přijetí akcií do clearingového centra. Zaprvé tato konstrukce se jeví jako naprosto umělá, jelikož daň se zjevně vybírá z přijetí akcií do clearingového centra. Zadruhé zmíněné problémy by se v takové situaci ještě zhoršily a nakonec by vedly k tomu, že daň vypočítanou na základě tří předpokládaných převodů by musela hradit osoba, která by se za těchto okolností neúčastnila ani prvního z těchto tří převodů.
68.

Z toho nelze dělat výjimky ani z důvodu časové tísně. Čím složitější je materie a čím více právních základů přichází v úvahu, tím důležitější a naléhavější je ujasnit si příslušné právní základy, a tím intenzivnějšímu přezkumu musí být dané téma podrobeno. Ze zásady svěření pravomocí totiž vyplývá, že Společenství smí jednat jen tehdy, když je k tomu oprávněno na základě Smlouvy. Musí si tedy ještě před svým jednáním uvědomit to, na základě kterého právního základu je k takovému jednání oprávněno. Jeho následné uvedení v aktu nemůže představovat nadměrné úsilí. Dostatečné nemůže být ani to, že by – jak tvrdí Rada – právní základ byl uveden v pozdějším okamžiku v případném aktu provádějícím změny Úmluvy CITES do práva Společenství. To totiž nemění nic na skutečnosti, že Společenství potřebuje pravomoc i pro vypracování postoje, jenž mají zaujmout členské státy na konferenci CITES; tato pravomoc pak musí být uvedena v samotném právním aktu ( 32 ).
456.

Podle čl. 11 odst. 1 až 5 nařízení č. 17, a jak vyplývá z výše uvedeného rozsudku Orkem v. Komise, má Komise právo ukládat podniku případně prostřednictvím rozhodnutí, aby poskytl veškeré nezbytné informace týkající se skutkových okolností, které mu mohou být známy, a aby jí podle potřeby předal dokumenty s nimi související, které má v držení ( 162 ). To platí i tehdy, pokud tyto dokumenty mohou „proti němu nebo jinému podniku sloužit k prokázání existence protisoutěžního jednání“, a to v mezích dodržování práva na obhajobu podniku ( 163 ). Jak uvádí Soudní dvůr, nařízení č. 17 ukládá podniku povinnost aktivní spolupráce, která znamená, že poskytne Komisi veškeré informace týkající se předmětu šetření ( 164 ). V projednávané věci se tedy u navrhovatelky nejednalo o „dobrovolnou“ spolupráci při řízení, která by mohla spadat pod situace uvedené ve sdělení o spolupráci.
100.

KFF dále kritizuje argumenty Komise, podle nichž by KFF neměla být obezřetným a informovaným hospodářským subjektem. Porovnává svou situaci se situací podniků oprávněných využívat belgický daňový režim ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Belgie a Forum 187 v. Komise. KFF nerozumí tomu, proč tito oprávnění byli v době čekání na vyřízení svých žádosti o obnovení povolení obezřetnými a informovanými hospodářskými subjekty, zatímco ona by takovým subjektem v případě očekávání rozhodnutí o své žádosti o schválení režimu CFA být neměla. Krom toho KFF tvrdí, že zahájení formálního vyšetřovacího řízení ke dni 11. července 2001 nemůže znamenat zánik legitimního očekávání k tomuto datu. Ostatně, pokud jde o porovnání zájmů, skutečnost, že je legitimní očekávání „velmi obecné povahy“, nemůže být relevantní. Jakmile totiž legitimní očekávání vznikne, bez ohledu na to, jakým způsobem jej Komise vyvolala, zájem dotčených podniků by měl být vyvážen se zájmem Společenství. Každopádně KFF poukazuje na to, že Komise neuvedla žádný argument proti tomu, aby bylo čtrnácti ostatním podnikům povoleno využívat přechodný režim.
69.

Odpůrkyně navrhuje zamítnout první důvod kasačního opravného prostředku jako neúčinný. Pro takový výsledek by mohlo svědčit to, že druhý důvod kasačního opravného prostředku směřuje proti odůvodnění, z něhož napadený rozsudek ve skutečnosti nevychází. Já se ovšem domnívám, že zamítnut jako neúčinný by měl být důvod kasačního opravného prostředku jen tehdy, když neexistuje legitimní zájem na jeho přezkumu z toho důvodu, že by nevedl ke zrušení napadeného rozsudku, ani kdyby mu bylo vyhověno. Pokud navrhovatel vychází z nesprávného předpokladu, není tím dotčen jeho zájem na přezkumu daného důvodu kasačního opravného prostředku. Otázka, zda Soud v napadeném rozsudku dospěl, či nedospěl k rozhodnutí, které je mu vytýkáno navrhovatelem, je spíše otázkou opodstatněnosti daného důvodu kasačního opravného prostředku ( 25 ).
20.

V druhém důvodu kasačního opravného prostředku kritizovala Ente skutečnost, že nebyla před vydáním napadeného rozhodnutí vyslechnuta Komisí a v tom spatřovala porušení jejího práva na obhajobu. V této souvislosti Soud konstatoval, že Ente sice příslušelo právo být vyslechnuta, ale to, že k vyslechnutí nedošlo, nevede v projednávaném případě ke zrušení napadeného rozhodnutí. Ente totiž k dotazům Soudu neuvedla nic, co by mohlo vést k jinému rozhodnutí, a to i kdyby Komise Ente vyslechla.
65.

Vnitrostátní soud by měl rovněž zohlednit úpravu balení, zejména umístění a velikost zeměpisného názvu a údaje o místě výroby ( 23 ). Článek 3 odst. 1 bod 8) směrnice 2000/13 stanoví, že s výhradou odchylek rovněž obsažených v uvedené směrnici se při označování potravin povinně uvádí údaje o původu nebo provenienci v těch případech, kdy by opomenutí tohoto údaje mohlo uvádět spotřebitele v omyl ohledně skutečného původu nebo skutečné provenience potraviny. V praxi to musí znamenat, že označení – i kdyby zeměpisné označení bylo určeno k propagaci vlastností potraviny – musí uvádět „úplnou pravdu“ tak, aby nebylo pro běžně informovaného, pozorného a obezřetného spotřebitele zavádějící.
24.

Komise v čl. 1 druhém pododstavci tohoto rozhodnutí především konstatuje, že společnosti Arjo Wiggins Appelton plc (dále jen „AWA“), Bolloré, Koehler, Sappi Ltd (dále jen „Sappi“) a tři další podniky se účastnily protiprávního jednání od ledna 1992 do září 1995, společnost Divipa od března 1992 do ledna 1995 a společnost Mougeot od května 1992 do září 1995.
13.

Co se týče podobnosti ochranných známek a nebezpečí záměny, Soud prvního stupně v bodě 103 napadeného rozsudku shledal, že „prvky společné oběma dotčeným ochranným známkám vyvolávají velmi podobný celkový vzhledový dojem, neboť ochranná známka La Española velmi přesně přebírá podstatu vzkazu a vzhledový dojem šířený ochrannou známkou Carbonell: ženu oblečenou do typických šatů, sedící určitým způsobem v blízkosti olivové větve v olivovém háji, přičemž celek obsahuje téměř totožnou kompozici prostoru, barev, míst, kde jsou názvy napsány, a způsobu, jakým je tento nápis proveden“. Soud prvního stupně měl za to, že celkově podobný dojem u spotřebitele nevyhnutelně vede ke vzniku nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami, které nebylo sníženo existencí odlišného slovního prvku, neboť slovní prvek přihlášené ochranné známky má velmi nízkou rozlišovací způsobilost, jelikož odkazuje na zeměpisný původ výrobku ( 8 ).
66.

Dále, pokud jde o samotné posouzení uvedené v bodě 66 napadeného rozsudku, je nesporné, že v okamžiku podání žaloby u Soudu a projednávání žaloby v návaznosti na ústní část řízení, dosud nebylo přijato žádné rozhodnutí ukončující správní řízení ve věci „zapínání“. Skutečnost, že, jak uvádějí navrhovatelky, měl Soud v okamžiku jednání ve věci, ve které byl vydán napadený rozsudek, k dispozici obě oznámení námitek zaslaná navrhovatelkám zejména ve věci „zapínání“, mu v žádném případě nijak neumožnila, z důvodu nezbytně předběžné povahy posouzení uvedených v těchto dokumentech ( 31 ), mít za to, že tyto písemnosti přestavují indicie údajné neexistence objektivních důvodů odůvodňujících rozdělení řízení. Pokud by Soud postupoval podle přístupu navrhovaného navrhovatelkami na podporu tohoto důvodu a zohlednil by skutečnosti zmíněné v uvedených oznámeních námitek, vedlo by to k postižení důvodů napadeného rozsudku nesprávným právním posouzením, vzhledem k tomu, že by Soud zohlednil předběžná posouzení, aniž by přihlédl k případným vyjádřením podniků, kterým byla uvedená oznámení určena, přičemž by nepřiměřeně předjímal rozhodnutí „zapínání“ ( 32 ).
16.

Podle jejího názoru Komise ztratila právo zahájit řízení, jelikož s ohledem na údajné porušení článku 49 ES nic neučinila po dobu téměř sedmi let. Vzhledem ke zpožděním v řízení a zvláštním okolnostem projednávaného případu se německá vláda ve skutečnosti mohla domnívat, že Komise od své výtky upustila. Toto legitimní očekávání bylo posíleno dopisem zaslaným komisařem Montim v červenci 1998, ve kterém uvedl, že by neuvítal zrušení dohody a že počká do listopadu 1998, aby viděl, zda je možné jiné řešení. Avšak do dubna 2003, kdy bylo jasné, že Německo již nemůže dohodu zrušit, aniž by porušilo doložku stand-still, nebyly podniknuty žádné další kroky. Tímto způsobem Komise podle názoru německé vlády vědomě zneužila její důvěry.
14.

Odstavec 32 pokynů Komise řeší otázku nových trhů tím, že opakuje bod 27 odůvodnění rámcové směrnice, doplněný o následující odůvodnění: „To proto, že předčasné použití regulace ex ante by mohlo nevhodně postihnout konkurenční podmínky, které se na nově vznikajícím trhu formují. Současně však by se mělo zabránit ovládnutí takového vznikajícího trhu vedoucím podnikem. Aniž by byla v jednotlivých případech dotčena vhodnost zásahu orgány na ochranu hospodářské soutěže, měly by VRO zajistit, že mohou plně ospravedlnit jakoukoli formu raného zásahu ex ante na vznikajícím trhu, zejména proto, že mohou i nadále zasáhnout později v rámci pravidelného posuzování relevantních trhů.“
35.

Považuji to však za příliš nejisté. Aniž by bylo nezbytné přezkoumat tuto otázku podrobně, mám za to, že použití článku 31 Vídeňské úmluvy nebo jakéhokoli jiného příslušného pravidla o výkladu smluv nemůže poskytnout dostačující záruku, že by Finsko mohlo uplatnit omezení pohybu kapitálu a plateb, jak stanoví čl. 57 odst. 2, článek 59 a čl. 60 odst. 1 ES. Pouhá možnost, že by mezinárodní soud či rozhodčí soud mohl vykládat sporné ustanovení uvedeným způsobem nepostačuje k tomu, aby bylo Finsko zproštěno svých povinností.
61.

Zadruhé ze znění dalšího odstavce (čl. 31 odst. 2) do značné míry vyplývá, že výčet kritérií pro vyloučení uvedený v tomto odstavci – ani z hlediska omezených a vyjednávacích řízení – není taxativní. Pro ilustraci: anglický text uvádí „The criteria used may include the criteria specified in Article 23 of Directive 71/305/EEC and in Article 20 of Directive 77/62/EEC“. Francouzský text zní„Les critères utilisés peuvent inclure ceux d’exclusion énumérés à l’article 23 de la directive 71/305/CEE et à l’article 20 de la directive 77/62/CEE“ a německé znění je „Die angewandten Kriterien können die in Artikel 23 der Richtlinie 71/305/EWG und Artikel 20 der Richtlinie 77/62/EWG angegebenen Ausschließungsgründe einschließen“ ( 22 ). Slova „mohou zahrnovat“ v různých jazykových verzích textu naznačují (a podle mého názoru vcelku konzistentně), že uvedený výčet kritérií pro výběr je demonstrativní, a nikoli taxativní.
94.

Pokud by však, v rozporu s tím, co vyplývá z předkládacího usnesení, mělo být konstatováno, že belgický právní řád přiznává individuální právo na informování a projednání například na základě článku 23 belgické ústavy ( 35 ), značně by se změnil pohled na věc a jednalo by se o případ, který by se plně shodoval s uvedeným rozsudkem Evropského soudu pro lidská práva ve věci Philis. V takovém případě by byla výhradně kolektivní ochrana individuálního práva zjevně v rozporu s článkem 6 EÚLP. Určení, zda belgický právní řád přiznává individuální právo na informování a projednání, však přísluší vnitrostátním soudům, které jediné jsou příslušné k výkladu vnitrostátního práva.
44.

Se společným podáním celního prohlášení u celních orgánů jde ale koneckonců ruku v ruce i zjednodušení administrativy tohoto řízení. Údaje, které by jinak byly předkládány samostatně s každou jednotlivou zásilkou, jsou souhrnně uvedeny v jedné žádosti. Pokud by seskupená zásilka byla zásadně vyloučena z oblasti působnosti uvedeného případu osvobození, to jest kdyby se zásilky nepatrné hodnoty proclívaly už jen z toho důvodu, že u nich bylo celní prohlášení podáno v jednom společném návrhu, vůbec by to nepřispívalo k dosažení cíle zjednodušit administrativu. To by totiž mělo za následek, že by žadatel namísto toho podával celní prohlášení u velkého množství jednotlivých zásilek samostatně, aby získal osvobození od cla. To by pro celní orgány znamenalo podstatně vyšší zátěž bez jakéhokoli užitku. Pro komerčního odesílatele by naopak mělo být možné toto jednotlivé podání celního prohlášení automatizovaně snadno vyřídit.
68.

Předmětem výměny informací během jednání v červnu 2001 totiž ve skutečnosti nebylo tolik to, že by mělo dojít k úpravě určitých provizí – tato skutečnost byla přinejmenším v případě jednoho ze soutěžitelů již známa – jako spíše otázka, jak by se fakticky měly provize upravovat, tzn. k jakému okamžiku, v jakém rozsahu a podle jakých kritérií by měly dotyčné podniky provést zamýšlené snížení standardní provize smluvních prodejců.