STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

YVESE BOTA

přednesené dne 16. listopadu 2011( )

Věc C‑72/11

Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof

proti

Mohsenu Afrasiabim,

Behzadu Sahabim,

Heinzi Ulrichu Kesselovi

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo)]

„Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice s cílem zabránit šíření jaderných zbraní – Nařízení (ES) č. 423/2007 – Článek 7 odst. 3 a 4 – Dodání slinovací pece určené k potahování součástí jaderných raket pro subjekt uvedený v přílohách IV a V uvedeného nařízení třetí osobě – Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů – Zákaz ,nepřímého zpřístupnění hospodářského zdroje‘ – Zákaz ,vědomé‘ a ,záměrné‘ účasti na činnosti, jejímž cílem nebo následkem je ,obejití‘ uvedeného zákazu“





1. Touto žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) žádá Soudní dvůr, aby vyjasnil rozsah omezujících opatření přijatých Evropskou unií vůči Íránské islámské republice v čl. 7 odst. 3 a 4 nařízení (ES) č. 423/2007( ).

2. Tato opatření spadají do rámce zmrazení hospodářských a finančních aktiv subjektů přispívajících k vývoji íránského jaderného a balistického programu v rozporu se Smlouvou o nešíření jaderných zbraní( ). Zakazují všem občanům Unie a všem osobám nacházejícím se na jejím území zpřístupnit těmto subjektům finanční prostředky nebo hospodářské zdroje.

3. Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof (Německo) (dále jen „Generalbundesanwalt“) a M. Afrasiabim, B. Sahabim a H. U. Kesselem ohledně dodání keramické slinovací pece určené k potahování součástí jaderných raket pro subjekt zapojený do šíření jaderných zbraní. Předkládající soud si klade otázku ohledně toho, jak má být kvalifikován skutkový stav v původním řízení.

I – Mezinárodní kontext a právní rámec

4. Za účelem pochopení této věci a právního rámce, do něhož je zasazena, je třeba vrátit se ke skutečnosti, která je v každém ohledu znepokojující.

5. Dne 31. ledna 2004 byl pákistánský jaderný vědec Abdul Qadeer Khan zatčen kvůli své úloze při vybudování, od roku 1987, mezinárodní sítě pro nedovolený obchod s jadernými zařízeními, která má pomáhat ve snaze státům usilujícím o získání jaderné zbraně, jako Korejské lidově demokratické republice, Íránské islámské republice nebo Velké libyjské arabské lidové socialistické džamáhíríji. Poprvé se mimo kontrolu mezinárodního společenství dostaly všechny fáze směřující k výrobě jaderné zbraně, a to zásobovací řetězec, spravovaný asi třiceti prostředníky usazenými v Evropě, Asii a Africe, zařízení a technologie získané po částech od západních podniků, suroviny jako obohacený uran, technologické know-how a odborné technické znalosti.

6. Podle výzkumných prací tento případ ukázal slabiny států a jejich neschopnost odhalit a ukončit, po dobu déle než šestnáct let, ilegální obchod s jadernými surovinami a technologiemi. Vyvolal rovněž značné znepokojení ohledně nezbytnosti a naléhavosti posílení boje proti šíření jaderných zbraní a především přizpůsobení novým současným bezpečnostním výzvám( ).

7. Dne 28. dubna 2004 přijala Rada bezpečnosti Organizace spojených národů (dále jen „Rada bezpečnosti“) rezoluci 1540 (2004), která vytyčuje základy mezinárodního boje proti sítím k šíření jaderných zbraní. Poté, dne 31. července 2006, Rada bezpečnosti v rámci rezoluce 1696 (2006) nařídila Íránské islámské republice zastavit všechny činnosti spojené s obohacováním a dalším zpracováním uranu. Vzhledem k přetrvávajícímu porušování mezinárodních závazků Íránské islámské republiky přijala Rada bezpečnosti v rámci rezoluce 1737 (2006) ze dne 23. prosince 2006 vůči tomuto státu omezující opatření.

A – Rezoluce Rady bezpečnosti 1737 (2006)

8. Cíl rezoluce Rady bezpečnosti 1737 (2006) je jasný. Jde o to zabránit, aby Íránská islámská republika vyvíjela citlivé technologie na podporu svého jaderného programu.

9. K dosažení tohoto cíle se mezinárodní společenství zavázalo jednat v oblasti zásobovacího řetězce a odborných technických znalostí zavedením embarga na zboží a technologie přispívající k šíření jaderných zbraní a zákazem jakékoliv technické pomoci v souvislosti s instalací tohoto zboží a technologií.

10. Mezinárodní společenství se krom toho zavázalo postupovat proti financování šíření jaderných zbraní, a to oslabením hospodářského potenciálu subjektů zapojených do íránského jaderného programu. Podle bodu 12 rezoluce 1737 (2006) jsou členské státy povinny zmrazit finanční prostředky, další finanční aktiva a hospodářské zdroje těchto subjektů. Kromě toho musí svým státním příslušníkům a osobám nacházejícím se na jejich území zabránit ve zpřístupnění finančních prostředků, finančních aktiv nebo hospodářských zdrojů těmto subjektům nebo umožnění jejich využití ve prospěch uvedených subjektů.

11. Mezi subjekty označenými Radou bezpečnosti a výborem pro sankce figuruje v příloze této rezoluce Groupe industriel Shahid Hemmat (SHIG).

B – Unijní právní úprava

12. Rezoluce 1737 (2006) byla provedena společným postojem Rady 2007/140/SZBP( ). Na základě tohoto společného postoje Rada Evropské unie přijala nařízení, které vstoupilo v platnost dne 20. dubna 2007.

13. Podle čl. 1 odst. d) nařízení se rozumí „,technologií‘ též programové vybavení“.

14. Podle čl. 1 písm. i) nařízení se rozumí „,hospodářskými zdroji‘ aktiva všeho druhu, hmotná či nehmotná, movitá či nemovitá, která nejsou finančními prostředky, ale která lze použít k získání finančních prostředků, zboží nebo služeb“.

15. Článek 2 písm. a) nařízení zakazuje přímý či nepřímý prodej, dodání, převod nebo vývoz zboží a technologií vyjmenovaných v příloze I nařízení. Jedná se o zboží a technologie „dvojího užití“ (civilního a vojenského), mezi něž patří indukční pece schopné provozu při teplotách vyšších než 850 °C( ).

16. Článek 3 odst. 1 a 2 nařízení podrobuje přímý či nepřímý prodej, dodání, převedení nebo vývoz jiného zboží a technologií, které by mohly přispívat k šíření jaderných zbraní, vyjmenovaných v příloze II nařízení, do Íránu předběžnému povolení. Mezi tímto zbožím figurují, pod referenčním číslem II.A2.005, „[p]ece s řízenou atmosférou na tepelné zpracování: pece schopné provozu při teplotách vyšších než 400 °C“.

17. Podle čl. 7 odst. 1 a 2 nařízení se finanční prostředky a hospodářské zdroje subjektů, které se mimo jiné podílejí na činnostech v jaderné oblasti, jsou s nimi přímo spojeny nebo je podporují, zmrazují.

18. Článek 7 odst. 3 tohoto nařízení zní takto:

„Fyzickým či právnickým osobám, subjektům ani orgánům uvedeným v příloze IV a v příloze V nesmějí být v jejich prospěch přímo ani nepřímo zpřístupněny žádné finanční prostředky ani hospodářské zdroje.“

19. Článek 7 odst. 4 nařízení stanoví následující:

„Vědomá a záměrná účast na činnostech, jejichž cílem nebo následkem je přímé nebo nepřímé obejití opatření uvedených v odstavcích 1, 2 a 3, se zakazuje.“

20. Konečně, podle čl. 12 odst. 2 nařízení „[z]ákazy uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. c) a v čl. 7 odst. 3 nezakládají vznik žádné odpovědnosti fyzické nebo právnické osoby nebo dotčených subjektů, pokud nevěděli a neměli žádný rozumný důvod předpokládat, že by jejich činnost porušila tyto zákazy“.

21. Mezi subjekty uvedenými v příloze IV.A. nařízení figuruje SHIG, s údajem „Další informace: a) podřízený subjekt Organizace leteckého průmyslu, b) podílí se na íránském programu na výrobu balistických raket“.

22. Rezolucí 1929 (2010) Rada bezpečnosti rozšířila působnost omezujících opatření zavedených rezolucí 1737 (2006) vůči Íránské islámské republice. Za účelem splnění svých mezinárodních závazků Rada dne 26. července 2010 společný postoj 2007/140 zrušila. Zrušila rovněž nařízení a nahradila jej nařízením (EU) č. 961/2010( ).

C – Vnitrostátní právní úprava

23. Porušení unijních aktů, jako je nařízení, se podle § 34 zákona o zahraničním obchodu (Außenwirtschaftsgesetz) trestá trestněprávními sankcemi, zejména trestem odnětí svobody.

II – Spor v původním řízení

24. Mohsen Afrasiabi, ředitel íránského podniku Emen Survey Engineering Co. Teheran (dále jen „Emen Survey“), byl v roce 2004 ředitelem tajného výzkumného střediska pro výrobu raket pověřen, aby na účet společnosti SHIG zakoupil keramickou slinovací pec. Prostřednictvím B. Sahabiho navázal M. Afrasiabi kontakt se společností FCT‑Systeme GmbH (dále jen „FCT“), německým výrobním podnikem, a konkrétně s H. U. Kesselem, se kterým uzavřel smlouvu o dodání.

25. Dne 20. července 2006 posledně uvedený požádal Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle (Spolkový úřad pro hospodářství a kontrolu vývozu, dále jen „BAFA“) o vydání vývozního povolení na dodání této pece společnosti Emen Survey, aniž upřesnil, že tento podnik má v úmyslu slinovat součásti jaderných raket určené koncovému uživateli v rámci íránského raketového programu. Dne 16. ledna 2007 BAFA vydal rozhodnutí, podle něhož vývoz pece nepodléhá povolení.

26. V návaznosti na vstup nařízení v platnost dne 20. dubna 2007 byla společnost SHIG zařazena mezi subjekty uvedené v přílohách IV a V nařízení. Stejně tak slinovací pec byla zařazena mezi zboží a technologie uvedené v příloze II nařízení, jejichž vývoz podléhá získání předběžného povolení. BAFA v důsledku toho své rozhodnutí zrušil.

27. Dne 20. července 2007 H. U. Kessel dodal slinovací pec společnosti Emen Survey a v březnu 2008 vyslal do Teheránu (Írán) dva techniky, aby provedli instalaci této pece. Uvedení technici však nenainstalovali programové vybavení nezbytné k uvedení pece do provozu, přičemž toto programové vybavení je v Íránu volně dostupné. Emen Survey koupila slinovací pec na vlastní účet za účelem potahování součástí raket pro společnost SHIG.

28. Dne 13. března 2008 BAFA informoval H. U. Kessela, že společnost Emen Survey je podezřívána z toho, že obstarává nákupy pro íránský raketový průmysl. Heinz Ulrich Kessel poté upustil od zprovoznění pece. K zahájení výroby tedy nedošlo.

III – Předběžné otázky

29. Předkládající soud se potýká s pochybnostmi ohledně výkladu čl. 7 odst. 3 a 4 nařízení.

30. Zaprvé předkládající soud tvrdí, že nemá námitek proti tomu připustit, že technologie, kterou představuje slinovací pec, je hospodářským zdrojem ve smyslu čl. 1 písm. i) nařízení, ale klade si otázku, zda navzdory širokému pojetí pojmu „zpřístupnění“ ze strany Soudního dvora lze připustit, že tento zdroj byl v souladu s čl. 7 odst. 3 nařízení zpřístupněn subjektu uvedenému v příloze IV nařízení, ačkoliv jednak žádným hmotněprávním úkonem nebyla tomuto subjektu dána pravomoc s uvedeným zdrojem skutečně disponovat, a to ani s jeho nehmotnou hodnotou, a jednak takový zdroj zůstává v držení třetí osoby, v daném případě společnosti Emen Survey, která bude za pomoci tohoto zdroje vyrábět další zboží, jež bude poté předáno uvedenému subjektu.

31. Zadruhé předkládající soud si klade otázku, zda dotčený úkon nepředstavuje obejití zákazu uvedeného v čl. 7 odst. 3 nařízení, které je zakázáno podle čl. 7 odst. 4 nařízení. V tomto ohledu si klade otázku ohledně dosahu pojmu „obejití“, a konkrétně jeho základních znaků.

32. Za účelem rozptýlení těchto pochybností se Oberlandesgericht Düsseldorf rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru tyto předběžné otázky:

„1) Je k tomu, aby se mohlo jednat o zpřístupnění ve smyslu čl. 7 odst. 3 nařízení […], zapotřebí, aby hospodářské zdroje mohly být bezprostředně použity osobou či subjektem zařazeným na seznam k získání finančních prostředků nebo služeb? Musí být naopak čl. 7 odst. 3 nařízení […] vykládán v tom smyslu, že se zákaz nepřímého zpřístupnění vztahuje na dodání a instalaci funkčního hospodářského zdroje, který však není okamžitě použitelný (v tomto případě vakuové pece), u třetí osoby v Íránu, s jehož pomocí chce tato třetí osoba později zhotovovat výrobky pro právnickou osobu, subjekt nebo orgán uvedené v přílohách IV a V nařízení?

2) a) Je třeba čl. 7 odst. 4 nařízení […] vykládat v tom smyslu, že o obejití se může jednat pouze tehdy, jestliže pachatel své jednání formálně – ale pouze naoko – přizpůsobí zákazům vyplývajícím z čl. 7 odst. 1 až 3 nařízení […], takže se na jeho jednání ani v případě nejširšího možného výkladu nevztahují právní normy stanovící zákaz? Dochází ke vzájemnému vyloučení skutkových podstat zákazu obejití a zákazu zpřístupnění? V případě kladné odpovědi: Může jednání, na něž by se (ještě) nevztahoval zákaz (nepřímého) zpřístupnění, přesto představovat obejití ve smyslu čl. 7 odst. 4 nařízení […]?

b) Představuje naopak čl. 7 odst. 4 nařízení […] podpůrné ustanovení, pod něž lze subsumovat jakékoli jednání, jež má ve svém důsledku vést ke zpřístupnění hospodářského zdroje osobě nebo subjektu zařazenému na seznam?

3) a) Vyžaduje subjektivní stránka – ,vědomá a záměrná účast‘ – čl. 7 odst. 4 nařízení […], aby pachatel skutečně věděl o způsobeném nebo zamýšleném obejití zákazu zpřístupnění, a kromě toho ještě širší volní složku, přinejmenším v tom smyslu, že pachatel je s obejitím zákazu srozuměn? Musí naopak pachateli záležet přímo na obejití zákazu, takže v tomto smyslu je jeho jednání úmyslné?

b) Nebo není nutné, aby obejití bylo vědomé, ale naopak postačuje, že pachatel považuje obejití zákazu pouze za možné a je s touto možností srozuměn?“

33. Vyjádření předložili účastníci sporu v původním řízení, jakož i Francouzská republika, Italská republika a Evropská komise.

IV – Přezkum předběžných otázek

34. Podle mého názoru je nezbytné položené otázky přeformulovat, jelikož mé pojetí článku 7 nařízení se značně liší od pojetí ze strany předkládajícího soudu a stran, které předložily vyjádření.

35. Při četbě tohoto ustanovení se totiž zdá, že obsahuje dvě odlišné části.

36. V první části tohoto článku 7, kterou tvoří odstavce 1 až 3, nařízení definuje, co je zakázáno. V daném případě nařízení zakazuje, aby subjekty uvedené v jeho přílohách IV a V disponovaly finančními prostředky nebo hospodářskými zdroji. Za tímto účelem nařízení v uvedených odstavcích 1 a 2 zmrazuje stávající aktiva a v uvedeném odstavci 3 zakazuje všem zpřístupnit v budoucnosti těmto subjektům finanční prostředky nebo hospodářské zdroje.

37. Ve druhé části uvedeného článku 7, kterou tvoří odstavec 4, nařízení postihuje jednání, v jehož důsledku by byly zákazy uvedené v předcházejících odstavcích neúčinné. Tento odstavec 4 je nezbytný, jelikož vše, co je zakázáno, není automaticky trestně postižitelné. Teprve toto ustanovení tedy stanoví samotný základ protiprávního jednání, které musí být stíháno trestním právem. Prostřednictvím odkazů na uvedené odstavce 1 až 3 definuje uvedený odstavec 4 velmi jasně skutkovou podstatu tohoto protiprávního jednání. Kromě toho použitím výrazů „vědomá“ a „záměrná“ definuje znak kvalifikovaný často jako „subjektivní stránka protiprávního jednání“. Protiprávní jednání není ostatně bez tohoto znaku myslitelné.

38. Podle mého názoru z čl. 7 odst. 4 ve spojení s čl. 12 odst. 2 nařízení vyplývá, že definují jak objektivní, tak subjektivní podmínky zakázaného jednání, které musí vnitrostátní trestní právní předpisy zohlednit.

39. Odstavce 3 a 4 článku 7 nařízení tedy rozhodně nejsou v rozporu a nevylučují se, ale naopak se vzájemně doplňují a posilují, přičemž smyslem tohoto odstavce 4 je zajistit účinnost uvedených odstavců 1 až 3, jak vyjadřuje jeho znění odkazem na uvedené odstavce. Uvedený odstavec 4 ve skutečnosti dává ustanovením, která jej předcházejí, plnou sílu a odstavec 3 tohoto článku 7 podle mého názoru nepředstavuje samostatné protiprávní jednání o nic více, než jej představují odstavce 1 a 2 téhož článku.

40. Podle mého názoru je tedy porušením ustanovení článku 7 nařízení každé takové jednání, jaké je popsáno v odstavci 4 tohoto článku.

41. Je třeba ostatně poznamenat, že tato struktura textu je součástí systematiky nařízení, jelikož stejnou techniku lze nalézt v jeho čl. 2 písm. b) a čl. 5 odst. 1 písm. d). Unijní zákonodárce tak členským státům jasně sděluje, že má v úmyslu posílit právní rámec trestními sankcemi, jejichž pravidla přísluší určit členským státům, v souladu s článkem 16 nařízení. Tato technika spočívající v oddělení pravidel upravujících chování a pravidel týkajících se sankcí je pro legislativu v této oblasti typická.

42. Generalbundesanwalt v bodě 45 svého vyjádření uvádí, že normativní obsah nařízení je nedílnou součástí vnitrostátních represivních předpisů, za jejichž porušení se ukládá trest odnětí svobody. Vzhledem k tomu, že se tedy jedná o případ začlenění unijní normy prostřednictvím odkazu vnitrostátního práva na tuto normu, předkládající soud ve skutečnosti požaduje od Soudního dvora definici výrazů, které představují na jedné straně materiální stránku a na druhé straně subjektivní stránku protiprávního jednání, které stíhá Generalbundesanwalt.

43. Požadované definice se podle mého názoru musí týkat následujících výrazů. Představuje dodání slinovací pece za popsaných okolností „nepřímé zpřístupnění hospodářského zdroje“? V čem spočívá „obejití“ opatření uvedených v čl. 7 odst. 1 až 3 nařízení? Jakým „subjektivním“ podmínkám protiprávního jednání odpovídají výrazy „vědomá“ a „záměrná“?

44. Tyto požadované definice musí být v celé Unii vykládány autonomně a jednotně. Nařízení totiž bylo vydáno v harmonizované oblasti a na právo členských států odkazuje jen stran stanovení pravidel pro sankce za porušení opatření, která předepisuje( ).

45. Kromě toho smysl a rozsah pojmů, které mají být definovány, je třeba především hledat s ohledem na represivní rámec, do něhož jsou zasazeny. Pokud jde o trestněprávní oblast, ustanovení, v nichž tyto pojmy figurují, musí být dostatečné jasná a přesná, aby zaručila dodržení obecných zásad unijního práva, a konkrétně zásad právní jistoty a legality trestných činů a trestů( ).

46. Konečně, je nutné provést teleologický výklad za účelem hledání a vyjádření ratio legis textu, jehož účinnost má zajistit čl. 7 odst. 4 nařízení. Tento způsob výkladu je tradičně připouštěn, přičemž výklad per analogiam je zde naopak přísně zapovězen, jelikož svou nepřesností porušuje zásadu legality trestných činů a trestů.

47. V projednávaném případě je cíl sledovaný zákonem, tedy zde nařízením, což je harmonizační nástroj par excellence, naprosto jasný. Jde o to, ukončit aktivity Íránské islámské republiky vedené za účelem jaderného ozbrojení, které může být využito k vojenským účelům nebo šířeno. Článek 7 nařízení tedy musí zabránit aktům nebo jednáním, které ohrožují mír na celém světě nebo v jeho části nebo mohou způsobit jeho ohrožení a vést k hromadným lidským ztrátám, které by bylo možné označit za genocidu, ať je tento výsledek cílený nebo umožněn nedbalostí. Nadto vzhledem k tomu, že se jednání pachatele vyvíjí, je nezbytné, aby toto ustanovení umožňovalo přizpůsobit se představivosti těch, kteří se snaží různými konstrukcemi, mimo jiné právními, zakrýt skutečný cíl svého podnikání.

48. K dosažení uvedených cílů je tedy nejen legitimní, ale i nezbytné, aby požadované definice byly vykládány široce, jelikož nejde pouze o to potrestat, co bylo učiněno, ale rovněž zakázat vše, co si lze představit k obejití zákona a využití nedostatků systému.

A – K výkladu pojmu „nepřímé zpřístupnění“ uvedeného v čl. 7 odst. 3 nařízení

49. Pojem „nepřímé zpřístupnění“ je použit v čl. 7 odst. 3 nařízení, jakož i v čl. 5 odst. 2 společného postoje 2007/140. Neobjevuje se však v textu odstavce 12 rezoluce 1737 (2006).

50. Pojem „zpřístupnění“ vyložil Soudní dvůr v rozsudcích Möllendorf a Möllendorf-Niehuus ( ), jakož i E a F ( ). Jednalo se o dvě žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu opatření přijatých v rámci boje proti terorismu, formulovaných stejně jako čl. 7 odst. 3 nařízení.

51. V těchto rozsudcích Soudní dvůr přiznal pojmu zpřístupnění široký smysl, zahrnující jakýkoliv akt, jehož provedení je nezbytné k tomu, aby mohla uvedená osoba, skupina nebo subjekt skutečně získat možnost plně nakládat s finančními prostředky, jinými finančními aktivy a hospodářskými zdroji( ).

52. Jinak řečeno, pojem „zpřístupnění“ zahrnuje veškeré převody vlastnictví.

53. Ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Möllendorf a Möllendorf-Niehuus, tak Soudní dvůr uznal, že konečný vklad vlastnického práva k nemovitosti do katastru nemovitostí ve prospěch uvedeného subjektu představuje zpřístupnění zakázané ustanoveními právních předpisů dotčenými v této věci. Ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek E a F, Soudní dvůr posoudil stejně skutečnost, že člen organizace uvedené na seznamu převedl na tuto organizaci finanční prostředky pocházející ze sbírek darů a prodeje publikací.

54. Soudní dvůr dosud neměl příležitost vyjádřit se k pojmu „nepřímé zpřístupnění finančních prostředků nebo hospodářských zdrojů“.

55. Podle mého názoru tento pojem umožňuje především reagovat na přizpůsobení jednání pachatele, a zejména na jakékoliv zastírání. Jakmile je totiž zakázáno zpřístupnit subjektu uvedenému na seznamu finanční prostředky nebo hospodářské zdroje, skryje se tento subjekt za fiktivní fyzické osoby nebo účelové finanční společnosti, aby se dostal ke zdrojům financování, přičemž v rámci sítí šíření jaderných zbraní používá stále sofistikovanějších prostředků. Jakýkoliv převod finančních prostředků nebo hospodářských zdrojů, který bez ohledu na osobu, které jsou reálně předány, může být ve prospěch takového subjektu, představuje zjevně podvodnou operaci, která musí být celkově zakázána.

56. Vnitrostátní soud musí v rámci svého svrchovaného posouzení skutkového stavu přezkoumat všechny znaky, kterými se může vyznačovat existence úzkých vazeb mezi subjektem, kterému byly finanční prostředky nebo hospodářské zdroje předány, a subjektem uvedeným v přílohách IV a V nařízení. Toto posouzení je třeba učinit případ od případu a indicie mohou být velmi různorodé a souviset například s držením kapitálu, složením řídících orgánů, povahou obchodního styku nebo existencí vztahů smluvního charakteru.

57. V rámci transakce dotčené v projednávané věci tak není vyloučeno, že společnost Emen Survey jednala na účet a pod vedením společnosti SHIG tak, aby byla obejita omezující opatření přijatá vůči posledně uvedené společnosti. Po seznámení se s obžalobou a vyjádřením Generalbundesanwalt je totiž třeba uvést, že M. Afrasiabi zastával od roku 1996 do roku 2003, tedy před tím, než se stal ředitelem společnosti Emen Survey, vedoucí místo ve společnosti SHIG( ). Kromě toho byl ředitelem tajného výzkumného střediska pro výrobu raket pověřen, aby na účet společnosti SHIG zakoupil slinovací pec, přičemž uvedená společnost se již pokusila zařízení od FCT koupit. Je třeba rovněž uvést, že M. Afrasiabi získal slinovací pec za účelem výroby součástí raket pro společnost SHIG a íránský raketový průmysl( ).

58. Předkládajícímu soudu přísluší posoudit důkazní sílu každé z těchto skutečností, společně s důkazními materiály, které má k dispozici v rámci vnitrostátního spisu.

59. S ohledem na tyto skutečnosti mám tedy za to, že pojem „nepřímé zpřístupnění“, uvedený v čl. 7 odst. 3 nařízení, musí být chápán v tom smyslu, že zahrnuje dodání a instalaci keramické pece v íránském podniku, pokud tento podnik jedná v rámci podvodné operace, která má zakrýt skutečného příjemce hospodářského zdroje, uvedeného v přílohách IV a V nařízení.

60. Předkládajícímu soudu přísluší, aby – případ od případu a v rámci svého svrchovaného posouzení skutkových okolností – přezkoumal všechny znaky, kterými se může vyznačovat existence úzkých vazeb mezi subjektem, kterému byly finanční prostředky nebo hospodářské zdroje předány, a subjektem uvedeným v přílohách IV a V nařízení.

B – K výkladu pojmu „hospodářský zdroj“ uvedenému v čl. 7 odst. 3 nařízení

61. V projednávané věci podle všeho není slinovací pec funkční, jelikož nebylo nainstalováno programové vybavení nezbytné k jejímu uvedení do provozu, a k žádnému potahování součástí raket tedy nedošlo. Vyvstává tedy otázka, zda společnost SHIG může skutečně disponovat „hospodářským zdrojem“ ve smyslu čl. 7 odst. 3 nařízení.

62. Zaprvé, pojem „hospodářský zdroj“ má velmi široký smysl, což ukazuje volba výrazů použitých unijním zákonodárcem.

63. Podle čl. 1 písm. i) nařízení totiž pojem „hospodářské zdroje“ pokrývá „aktiva všeho druhu [( )], hmotná či nehmotná, movitá či nemovitá, která nejsou finančními prostředky, ale která lze použít k získání finančních prostředků, zboží nebo služeb“( ).

64. Pojem „hospodářský zdroj“ zahrnuje nejen veškerá aktiva, a to jakéhokoliv typu, ale rovněž použití, jehož předmětem mohou být. Unijní zákonodárce tudíž míní veškerá aktiva, která mohou tím či oním způsobem umožnit příjemci získat finanční prostředky nebo služby nebo mohou být použita v rámci koncepce jaderné zbraně, což v důsledku toho zahrnuje všechen hmotný i nehmotný majetek, jakož i všechny dostupné technologie.

65. Tato definice ostatně odpovídá velmi širokému přístupu zastávanému Organizací spojených národů( ).

66. Je zjevné, že slinovací pec jako taková a bez ohledu na její uvedení do provozu představuje „hospodářský zdroj“ ve smyslu čl. 1 písm. i) nařízení. Jedná se o výrobní prostředek určený k výrobě součástí, které mohou být součástí koncepce a vývoje jaderné zbraně. Bez ohledu na instalaci programového vybavení nezbytného k jejímu uvedení do provozu představuje špičkovou technologii, za jejíž získání zaplatila společnost Emen Survey podle smlouvy o dodávce uzavřené se společností FCT částku 850 000 eur( ). Přístup k tak sofistikované technologii zcela zjevně napomáhá výzkumné a vývojové činnosti a umožňuje nejen získat finanční prostředky, ale rovněž využít této technologie k jiným než civilním účelům.

67. Zadruhé, tento výklad je jediný možný s ohledem na cíle sledované unijním zákonodárcem. Chceme-li totiž zohlednit nové formy šíření jaderných zbraní, je nezbytné, aby pojem „hospodářský zdroj“ měl co možná nejširší definici. Je třeba opustit myšlenku, že státy usilující o jadernou zbraň spoléhají při zásobování na klasické postupy. Vzhledem ke globalizaci transakcí, jak hmotných, tak nehmotných, postupné liberalizaci světového obchodu a technickému a průmyslovému rozvoji se získávání citlivých materiálů a technologií dematerializuje a je předmětem stále sofistikovanějších metod. Pokud jde o zařízení, pojem „hospodářský zdroj“ se nesmí vztahovat pouze na ta, která jsou ve funkčním stavu. Musí zahrnovat rovněž základní součásti a samostatné díly, které sestaveny umožňují dotčenému subjektu získat materiál nebo zdroj financování. Musí pokrývat rovněž každou technologii, která umožňuje mít přístup k danému výrobnímu procesu a zvládat jej, jako jsou programová vybavení, nákresy, plány, vzory nebo technologické know-how, jako jsou návod k sestavení a popis. Každá z těchto technologií je totiž sama o sobě dostačující k tomu, aby umožnila subjektu uvedenému na seznamu její využití ke strategickým nebo obchodním účelům.

68. Podle mého názoru proto nemá význam, zda je slinovací pec, o niž jde v projednávané věci, ve funkčním stavu, či nikoliv. Bez ohledu na instalaci programového vybavení nezbytného k uvedení této pece do provozu je technologie, kterou představuje, dostačující k tomu, aby zajistila společnosti SHIG zdroj příjmů a umožnila jí její využití v rámci její jaderné činnosti.

69. Zatřetí, uvedený výklad není zpochybněn tím, že unijní zákonodárce v článku 1 nařízení rozlišuje mezi pojmem „technologie“ a pojmem „hospodářský zdroj“, o což se opírá H. U. Kessel ve svém vyjádření. Článek 1 písm. d) nařízení uvádí, že „,technologií‘ [se rozumí] též programové vybavení“. Podle přílohy II.B nařízení se jedná o „[t]echnologi[i] potřebn[ou] pro vývoj, výrobu nebo použití [zboží uvedeného v příloze II.A nařízení]“, mezi nímž figuruje slinovací pec.

70. Podle H. U. Kessela toto rozlišování znamená, že technologie jsou z pojmu „hospodářské zdroje“, na který se vztahují ustanovení čl. 7 odst. 3 nařízení, vyloučeny.

71. Tento názor nesdílím. Vysvětlením uvedeného rozlišování je pouze rozsah a různorodost omezujících opatření přijímaných v rámci nařízení.

72. Pojem „technologie“ je totiž použit v rámci embarga stanoveného v článcích 2 až 6 nařízení. Jedná se o obchodní sankci spočívající v zákazu nebo omezení prodeje, dodávání, převádění nebo vývozu zboží a technologií, které mohou posílit jaderný potenciál Íránu, do této země. Unijní zákonodárce tedy musí být přesný, pokud jde o dotčené zboží, neboť jde o zamezení jeho volného pohybu a obchodování s ním směrem do určitého státu. V projednávaném případě má zákonodárce na mysli výslovně zboží a technologie tzv. „dvojího užití“, na které se vztahuje nařízení č. 1334/2000, ve znění nařízení č. 394/2006.

73. Pojem „hospodářský zdroj“ je použit v rámci opatření provádějících zmrazení aktiv subjektů uvedených v přílohách IV a V nařízení. Připomínám, že se jedná o finanční sankci, jejímž cílem je oslabit hospodářský potenciál subjektů zařazených na seznam tím, že je jim zamezeno v přístupu k hospodářským nebo finančním zdrojům, ať už jakéhokoliv typu( ).

74. Zákaz stanovený v čl. 7 odst. 3 nařízení se tedy vztahuje na veškeré zdroje, které jsou-li přímo či nepřímo zpřístupněny subjektu uvedenému v přílohách IV a V nařízení, samy o sobě s sebou nesou riziko zneužití ve prospěch financování íránského jaderného programu nebo které mohou být součástí koncepce, vývoje, výroby nebo použití jaderné zbraně. Aby byla zajištěna soudržnost sankčních režimů, musí tento zákaz samozřejmě zahrnovat nejen veškeré zboží, ale rovněž veškeré technologie, na které se vztahuje embargo.

75. Vzhledem k těmto skutečnostem jsem toho názoru, že pojem „hospodářské zdroje“ uvedený v čl. 7 odst. 3 nařízení musí být chápán v tom smyslu, že zahrnuje slinovací pec bez ohledu na instalaci programového vybavení nezbytného k jejímu uvedení do provozu.

C – K výkladu pojmu „obejití“ uvedeného v čl. 7 odst. 4 nařízení

76. Článek 7 odst. 4 nařízení stanoví, že „[v]ědomá a záměrná účast na činnostech, jejichž cílem nebo následkem je přímé nebo nepřímé obejití opatření uvedených v odstavcích 1, 2 a 3 [téhož článku], se zakazuje“( ).

77. Obejít zákon znamená porušit jej jakýmkoliv prostředkem, a to i zastřeně, sledujícím vyhnutí se nebo uniknutí zákazům stanoveným předpisem nebo jejich zablokování. V rámci odstavce 4 článku 7 nařízení to znamená zvolit jednání, jehož výsledek je v naprostém rozporu s cílem, který tento článek sleduje. Jinak řečeno, unijní zákonodárce má na mysli jakýkoliv druh jednání umožňujícího subjektu uvedenému na seznamu disponovat finančními prostředky nebo hospodářskými zdroji v rozporu se zákazy uvedenými v čl. 7 odst. 1 až 3 nařízení. Na povaze činnosti, které se osoba účastnila, a míře, v níž přispěla k uskutečnění protiprávního jednání, nezáleží.

D – K výkladu pojmu „vědomě“ a „záměrně“ uvedeným v čl. 7 odst. 4 nařízení

78. V čl. 7 odst. 4 nařízení unijní zákonodárce vyžaduje, aby osoba jednala „vědomě“ („sciemment“, „wissentlich“) a „záměrně“ („volontairement“, „vorsätzlich“). Definuje tak subjektivní stránku protiprávního jednání. Tyto výrazy pocházejí ze znění v německém jazyce, který je jednacím jazykem v projednávané věci, jakož i z francouzského znění.

79. Jde o to určit povahu subjektivního znaku, který vyžaduje předpis, aby se jednalo o protiprávní jednání z tohoto hlediska.

80. Jak uvádí předkládající soud, existují určité terminologické odlišnosti. Španělské znění používá výrazy „consciente“ a „deliberada“, anglické „knowingly“ a „intentionally“, italské „consapevolmente“ a „deliberatamente“, portugalské „consciente“ a „intencional“, rumunské „voluntară“ a „deliberată“, a slovenské „vedomá“ a „úmyselná“. Podle jazykových verzí čl. 7 odst. 4 nařízení je tedy výraz „záměrně“ bez rozlišení nahrazen výrazy „úmyslně“ nebo „vědomě“( ).

81. Výrazy „záměrně“ a „vědomě“ musejí být vykládány v celé Unii autonomně a jednotně a jejich smysl je třeba hledat především s ohledem na zásadu autonomie trestního práva a jeho základních zásad.

82. Tyto zásady předpokládají zaprvé splnění podmínek, které musí být dány bez ohledu na druh posuzovaného protiprávního jednání, a zadruhé podle požadavků represivního předpisu podmínek, které mohou být vlastní konkrétnímu typu stíhaného jednání.

83. Obecné podmínky vyžadují, aby při spáchání jakéhokoliv trestuhodného aktu pachatel splňoval podmínky svobodného vědomí a svobodné vůle, to znamená, aby vědomí a vůle nebyly ochromeny duševní poruchou nebo donucením.

84. Z povahy věci se domnívám, že tato předběžná a nepominutelná podmínka je implicitně, ale nutně předpokládána. I když není v textu doslova stanovena, celý mechanismus by byl v rozporu se základními právy přiznanými jednotlivcům jak mezinárodními úmluvami, tak Listinou základních práv Evropské unie, pokud by uvedená podmínka nebyla zohledněna.

85. Výrazy „záměrně“ a „vědomě“ tedy označují subjektivní znak vlastní protiprávnímu jednání, které je zde konkrétně postihováno, jak je vyjádřeno textem, na němž je založena sankce, v souladu s požadavkem přesnosti, vyplývajícím ze zásady legality trestního práva.

86. Klasická trestněprávní teorie rozlišuje dva velké typy zavinění, a sice úmyslné zavinění, které v úzkém slova smyslu znamená, že pachatel usiluje o cíl výslovně zakázaný zákonem, a zavinění nedbalostní, tedy z neopatrnosti nebo nedbalosti. Které z těchto zavinění je zde vyžadováno prostřednictvím výrazů „záměrně“ a „vědomě“, tedy musíme hledat s odkazem na znění předpisu.

87. Bez ohledu na nepřesnost různých jazykových verzí těchto výrazů, znění čl. 7 odst. 4 nařízení umožňuje mít za to, že unijní zákonodárce chtěl sankcionovat oba typy zavinění.

88. Zaprvé, úmyslné zavinění, jak jsem jej právě definoval. Takový je smysl výrazu, který používá unijní zákonodárce, když hovoří o činnostech, „jejichž cílem […] je“.

89. Zadruhé, zavinění z neopatrnosti nebo nedbalosti. Jak dokazuje použití výrazu „jejichž […] následkem je“, unijní zákonodárce totiž postihuje rovněž činnost, která vedla ke způsobenému výsledku, i když ho nebylo dosaženo úmyslně. Sankční předpis zde zohledňuje chování, které vyjadřuje společenskou nedisciplinovanost, představovanou neopatrností nebo nedbalostí vedoucí k zakázanému výsledku.

90. Analýza čl. 7 odst. 4 nařízení mě tedy vede k závěru, že výrazy „záměrně“ a „vědomě“ zahrnují jak úmyslné zavinění, tak zavinění z neopatrnosti nebo nedbalosti.

91. Tento výklad podle mého názoru potvrzuje znění čl. 12 odst. 2 nařízení, který stanoví, že „[f]yzické či právnické osoby nebo dotčené subjekty nemohou být v souvislosti se zákazy uvedenými v […] čl. 7 odst. 3 činěny odpovědnými za porušení těchto zákazů, pokud nevěděly a neměly žádný rozumný důvod [( )] předpokládat, že by svými činnostmi tyto zákazy porušovaly“.

92. Tento text implicitně, avšak nutně znamená, že pokud tyto osoby a tyto subjekty takový rozumný důvod měly, nemohou být zbaveny odpovědnosti. To znamená, že je od nich vyžadována minimální společenská disciplinovanost zavazující je ověřit, zda je jejich jednání legální, a pokud není, zdržet se jej, přičemž existence rozumného důvodu vyplývá z podmínek vlastních jednající osobě a souvisejících například s povahou její profesní činnosti, její kvalifikací, mezinárodním rámcem, v němž jedná, nebo citlivou povahou převáděné technologie.

93. Společenská nedisciplinovanost se tak vyznačuje porušením požadavku obezřetnosti, který měla osoba nebo subjekt splnit, nebo nepřijetím opatření, která by měla či měl obvykle dodržet. Z tohoto titulu je tak stíhán ten, kdo objektivně může způsobit zakázanou situaci, přinejmenším pokud tato situace nastane.

94. Intenzita zavinění z neopatrnosti nebo nedbalosti požadovaného předpisem je tedy charakterizována s dostatečnou přesností kumulativním uplatněním čl. 7 odst. 4 a čl. 12 odst. 2 nařízení.

95. V projednávané věci H. U. Kessel velmi dobře věděl, že spáchal čin odporující nařízení. Je prokázáno, že měl rozumný důvod předpokládat, že dodání slinovací pece umožní subjektu uvedenému na seznamu mít prospěch z hospodářského zdroje. Ze spisu totiž vyplývá, že H. U. Kessel byl informován o skutečnosti, že společnost Emen Survey má v úmyslu slinovat součásti jaderných raket určené subjektu uvedenému na seznamu a íránskému raketovému průmyslu. Přesto byl nadále rozhodnut se na této transakci podílet, a to i po vstupu nařízení v platnost, jelikož dne 20. července 2007 dodal slinovací pec a v průběhu jara 2008 poskytl technickou pomoc za účelem instalace této pece. Heinz Ulrich Kessel tedy zvolil jednání odporující omezujícím opatřením přijatým v článku 7 nařízení s plnou znalostí věci a zcela dobrovolně.

96. Vzhledem k těmto skutečnostem mám za to, že výrazy „záměrně“ a „vědomě“ uvedené v čl. 7 odst. 4 nařízení musejí být vykládány v tom smyslu, že se vztahují na každého jednotlivce nadaného svobodným vědomím a vůlí, což jsou zásadní podmínky pro jakoukoliv trestněprávní odpovědnost, který jedná jednak úmyslně za účelem porušení zákazů uvedených v čl. 7 odst. 1 až 3 nařízení a jednak z neopatrnosti či nedbalosti, ačkoliv měl rozumné důvody předpokládat, že jeho úkony uvedené zákazy porušují.

V – Závěry

97. S ohledem na výše uvedené navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžné otázky položené Oberlandesgericht Düsseldorf odpověděl takto:

„1) a) Článek 7 odst. 3 nařízení Rady č. 423/2007 ze dne 19. dubna 2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu musí být vykládán v tom smyslu, že brání dodání a instalaci slinovací pece v íránském podniku, pokud tento podnik jedná v rámci podvodné operace, která má zakrýt skutečného příjemce hospodářského zdroje, uvedeného v přílohách IV a V nařízení č. 423/2007, a představuje tak obejití uvedené a zakázané v čl. 7 odst. 4 nařízení. Předkládajícímu soud přísluší, aby – případ od případu a v rámci svého svrchovaného posouzení skutkových okolností – přezkoumal všechny znaky, kterými se může vyznačovat existence úzkých vazeb mezi subjektem, kterému byly finanční prostředky nebo hospodářské zdroje předány, a subjektem uvedeným v přílohách IV a V uvedeného nařízení.

b) Pojem ,hospodářské zdroje‘ uvedený v čl. 7 odst. 3 nařízení č. 423/2007 musí být vykládán v tom smyslu, že zahrnuje slinovací pec, bez ohledu na instalaci programového vybavení nezbytného k uvedení této pece do provozu.

2) a) Pojem ,obejití‘ použitý v čl. 7 odst. 4 tohoto nařízení musí být vykládán v tom smyslu, že označuje jakékoliv jednání jednotlivce, který se účastní činnosti, jejímž cílem nebo následkem je porušení zákazů uvedených v odstavcích 1 až 3 téhož článku.

b) Výrazy ,záměrně‘ a ,vědomě‘ uvedené v čl. 7 odst. 4 nařízení č. 423/2007 musejí být vykládány v tom smyslu, že se vztahují na každého jednotlivce nadaného svobodným vědomím a vůlí, což jsou zásadní podmínky pro jakoukoliv trestněprávní odpovědnost, který jedná jednak úmyslně za účelem porušení zákazů uvedených v čl. 7 odst. 1 až 3 nařízení a jednak z neopatrnosti či nedbalosti, ačkoliv měl rozumné důvody předpokládat, že jeho úkony uvedené zákazy porušují.“