ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Úředníci – Důchody – Nárok na důchod nabytý před vstupem do služby u Společenství – Převod do systému Společenství

(Služební řád, čl. 1a odst. 1; příloha VIII, čl. 11, odst. 2)

2. Úředníci – Důchody – Nárok na důchod nabytý před vstupem do služby u Společenství – Převod do systému Společenství

(Služební řád, článek 77; příloha VIII, čl. 2, 5 a 11 odst. 2)

3. Úředníci – Důchody – Nárok na důchod nabytý před vstupem do služby u Společenství – Převod do systému Společenství

(Služební řád, příloha VIII, čl. 11 odst. 2)

1. Použití rozdílných faktorů podle pohlaví za účelem výpočtu dodatečných let služby započitatelných pro důchod v případě, kdy jsou převáděny do systému Společenství nároky na důchod nabyté úředníkem na základě jeho výdělečné činnosti předcházející vstupu do služby Společenství, představuje diskriminaci na základě pohlaví, která není odůvodněna nezbytností zajistit řádnou správu důchodového systému Společenství. Jednak totiž článek 1a odst. 1 služebního řádu stanoví, že úředníci mají při uplatňování služebního řádu nárok na rovné zacházení bez diskriminace na základě pohlaví, a jednak stejná výše příspěvků sražených z platů úředníků mužského a ženského pohlaví nenarušuje řádnou správu důchodového systému, přičemž skutečnost, že stejné vyváženosti může být dosaženo použitím pojistně matematických hodnot, které jsou pro obě pohlaví jednotné, k výpočtu dodatečných let služby započitatelných pro důchod, je rovněž prokázána tím, že orgány následně rozhodly o používání takových hodnot.

2. Úředník, který nastoupil do služby orgánu Společenství poté, co po určitou dobu odváděl příspěvky do vnitrostátního důchodového systému, není v situaci srovnatelné se situací úředníka, který nastoupil do služby Společenství na počátku své profesní kariéry, a který od svého vstupu do služby přispíval do důchodového systému Společenství srážkami ze svého platu, a nemůže tedy tvrdit, že byl ve srovnání s posledně uvedeným úředníkem předmětem nerovného zacházení. I když totiž výše důchodu úředníka přijatého na počátku jeho profesní kariéry není určena celkovou částkou srážek z platu uskutečněných během let služby vzhledem k tomu, že závisí jednak na úředníkových výkonech v průběhu jeho služby ve Společenstvích, vyjádřených posledním platem, a jednak na délce jeho zaměstnání ve Společenstvích, je naopak výše důchodu úředníka, který přispíval před svým vstupem do služby Společenství do vnitrostátního důchodového systému určena jeho posledním platem a délkou trvání jeho působení ve službě Společenství, k níž se připočtou léta služby započitatelná pro důchod stanovená podle vloženého kapitálu při převodu nároků na důchod, které byly nabyty dříve. Přitom peněžní částka, kterou tento úředník přispívá do rozpočtu Společenství, a období, které strávil ve službě u orgánů Společenství, nepředstavují srovnatelné hodnoty.

3. Společenství disponují rozsáhlou posuzovací pravomocí při stanovení podrobností systému přepočtu částek, převedených v různých měnách vnitrostátními penzijními fondy na základě nároků na starobní důchod nabytých úředníky před jejich vstupem do služby Společenství, na jednotnou měnu.
22

Z tohoto článku vyplývá, že členský stát může v rámci sporu zpochybnit legalitu nařízení, proti němuž nepodal žalobu na neplatnost před uplynutím lhůty stanovené v čl. 230 pátém pododstavci ES. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že jelikož právo členských států podat žalobu na neplatnost nařízení není omezené, námitka nepřípustnosti vznesená Radou a Komisí, jejíž podstatou je to, že členský stát nemůže vznést námitku protiprávnosti nařízení po uplynutí výše uvedené lhůty, jelikož mohl požadovat zrušení tohoto nařízení v této lhůtě, by v případě, že by jí bylo vyhověno, vedla k tomu, že členským státům by bylo odepřeno právo zpochybnit v rámci právního sporu legalitu nařízení tím způsobem, že se budou před Soudním dvorem domáhat jeho nepoužitelnosti. Takové řešení by odporovalo, jak uvádí generální advokát v bodě 61 svého stanoviska, samotnému znění článku 241 ES, který toto právo poskytuje „každému účastníku řízení“ (viz rozsudek ze dne 10. července 2003, Komise v. BCE, C-11/00, Recueil, s. I-7147, bod 76), a proto je třeba tuto námitku nepřípustnosti zamítnout.
33

Soudní dvůr rovněž rozhodl, že zásahy uvedené v článku 67 UO nemohou být zásahy, které článek 4 UO prohlašuje za neslučitelné se společným trhem uhlí a oceli, zrušené a zakázané v jakékoli formě (výše uvedený rozsudek De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v. Vysoký úřad, strana 44). Soudní dvůr zejména zdůraznil, že totiž nelze připustit, že autoři Smlouvy o ESUO v čl. 4 písm. c) UO rozhodli, že subvence nebo podpory udělené členskými státy v jakékoli formě jsou zrušeny nebo zakázány, a poté v článku 67 UO prohlásili, že uvedené podpory mohou být přípustné, a to dokonce aniž by byly povoleny Komisí, s výhradou opatření doporučených Komisí ke zmírnění nebo nápravě jejich následků (výše uvedený rozsudek De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v. Vysoký úřad, strana 43).
66

Krom toho, pokud je prokázáno, že taková zakázka má nepochybný přeshraniční význam, představuje zadání této zakázky podniku nacházejícímu se v členském státě zadavatele bez jakékoli transparentnosti rozdílné zacházení v neprospěch podniků nacházejících se v jiném členském státě, které by mohly mít o uvedenou zakázku zájem. Takové rozdílné zacházení, které vyloučením všech podniků nacházejících se v jiném členském státě znevýhodňuje především tyto podniky, představuje nepřímou diskriminaci na základě státní příslušnosti zakázanou na základě článků 43 ES a 49 ES, ledaže by bylo odůvodněno objektivními okolnostmi (viz v tomto smyslu, pokud jde o směrnici 92/50, rozsudek ze dne 13. listopadu 2007, Komise v. Irsko, C-507/03, Sb. rozh. s. I-9777, body 30 a 31, jakož i citovaná judikatura).
Věc C-286/05 
Reinhold Haug 
v. 
Land Baden-Wurttemberg 
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce 
podaná Verwaltungsgerichtshof Baden-Wurttemberg) 
„Ochrana finančních zájmů Evropských společenství - Nařízení (ES, Euratom) 
č. 2988/95 - Vrácení podpor Společenství - Zpětné použití méně přísných 
správních sankcí" 
Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 4. května 2006 I - 4123 
Shrnutí rozsudku 
Zemědělství - Společná zemědělská politika - Integrovaný administrativní a kontrolní systém 
pro některé režimy podpor 
(Nařízení Rady č. 2988/95, čl. 2 odst. 2; nařízení Komise č. 3887/92, čl. 9 odst. 2 
a č. 2419/2001, článek 31) 
I-4121 
SHRNUTÍ — VĚC C-286/05 
Článek 2 odst. 2 druhá věta nařízení 
č. 2988/95 o ochraně finančních zájmů 
Evropských společenství, který stanoví, že 
se v případě pozdější změny ustanovení 
Společenství týkajících se správních sankcí 
zpětně použijí ustanovení, která jsou méně 
přísná, se nepoužije, pokud je s ohledem na 
zjištění přebytku přesahujícího o 20% vyká­
zanou plochu vymezenou ve smyslu čl. 9 
odst. 2 nařízení č. 3887/92, kterým se stanoví 
prováděcí pravidla pro integrovaný adminis­
trativní a kontrolní systém pro některé 
režimy podpor Společenství, požadováno 
vrácení celkové výše původně poskytnuté 
podpory Společenství, navýšené o úroky, 
i když dotyčný hospodářský subjekt uplat­
ňuje, že tato podpora by měla být na základě 
čl. 31 odst. 3 nařízení č. 2419/2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro integrovaný 
administrativní a kontrolní systém pro 
některé režimy podpor Společenství zave­
dené nařízením č. 3508/92, vrácena 
v menším rozsahu. 
Článek 31 nařízení č. 2419/2001 totiž 
neobsahuje sankci, a nepředstavuje tedy 
změnu sankce vyplývající z čl. 9 odst. 2 
nařízení č. 3887/92. 
(viz body 24-25 a výrok) 
I - 4122
Keywords

Summary



Keywords

Sbližování právních předpisů – Ochranné známky – Směrnice 89/104 – Práva z ochranné známky

(Směrnice Rady 89/104, čl. 5 odst. 1 a čl. 12 odst. 2)

Summary

Článek 5 odst. 1 první směrnice Rady 89/104 o ochranných známkách musí být vykládán v tom smyslu, že pro určení rozsahu ochrany řádně nabyté ochranné známky vzhledem k její rozlišovací způsobilosti musí soudce přihlédnout ke vnímání dotyčné veřejnosti v okamžiku, kdy označení, jehož užívání zasahuje do práv z ochranné známky, začalo být užíváno, jelikož skutečná a účinná ochrana práv majitele ochranné známky by nebyla zaručena, pokud by nebezpečí záměny bylo posuzováno k pozdějšímu datu.

Když příslušný soud konstatuje, že v tomto okamžiku dotyčné označení způsobilo zásah do práv z ochranné známky, přísluší mu přijmout opatření, která se s ohledem na okolnosti projednávaného případu jeví jako nejvhodnější k zaručení práva majitele ochranné známky vycházejícího z uvedeného čl. 5 odst. 1 směrnice, přičemž tato opatření mohou zejména zahrnovat nařízení zastavit užívání uvedeného označení.

Není nicméně namístě nařídit takové opatření poté, co bylo konstatováno, že dotčená ochranná známka ztratila svou rozlišovací způsobilost v důsledku činnosti nebo nečinnosti svého majitele, takže se stala v oblasti obchodu označením obvyklým ve smyslu čl. 12 odst. 2 směrnice, a že její majitel je tedy zbaven svých práv.

(viz body 17–18, 20, 24–25, 37, výrok 1–3)
Keywords

Summary



Keywords

1. Zemědělství – Sbližování právních předpisů – Uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh – Směrnice 91/414

(Směrnice Rady 91/414; rozhodnutí Rady 2003/199, čl. 2 pododstavec 1 bod 3)

2. Zemědělství – Sbližování právních předpisů – Uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh – Směrnice 91/414

(Směrnice Rady 91/414, čl. 8 odst. 2; rozhodnutí Rady 2003/199, čl. 2 pododstavec 1 bod 3)

3. Zemědělství – Sbližování právních předpisů – Uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh – Směrnice 91/414

(Směrnice Rady 91/414; rozhodnutí Rady 2003/199, čl. 2 pododstavec 1 bod 3)

Summary

1. Výklad čl. 2 prvního pododstavce bodu 3 rozhodnutí 2003/199 o nezařazení aldikarbu do přílohy I směrnice 91/414 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh, jakož i o odnětí povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících tuto účinnou látku, podle kterého by členské státy mohly udělit nová povolení uvést na trh takové přípravky navzdory odmítnutí zařazení účinné látky „aldikarb“ do přílohy I směrnice 91/414, by byl současně neslučitelný s obecnou systematikou a účelem této směrnice, a v rozporu s jejím čl. 8 odst. 2 čtvrtým pododstavcem, jenž v případě rozhodnutí o nezařazení účinné látky do posledně uvedené přílohy ukládá členským státům zajistit, aby příslušná povolení byla odňata nebo změněna v průběhu stanoveného období. Takovému výkladu čl. 2 prvního pododstavce bodu 3 rozhodnutí 2003/199 krom toho protiřečí ostatní jazykové verze tohoto ustanovení.

Článek 2 první pododstavec bod 3 rozhodnutí 2003/199 proto musí být vykládán tak, že za určitých podmínek členské státy uvedené ve sloupci A přílohy tohoto rozhodnutí mohou pro nezbytná použití ponechat do 30. června 2007 v platnosti povolení uvádět na trh přípravky na ochranu rostlin obsahující účinnou látku „aldikarb“.

(viz body 22–24)

2. Článek 2 první pododstavec bod 3 rozhodnutí 2003/199 o nezařazení aldikarbu do přílohy I směrnice 91/414 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh, který stanoví lhůtu pro odnětí povolení uvést na trh přípravky na ochranu rostlin obsahující účinnou látku „aldikarb“, představuje prováděcí opatření čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice.

Jelikož směrnice 91/414 neobsahuje žádné omezení v tomto ohledu, nelze stanovení odlišných lhůt pro odnětí uvedených povolení pro přípravky obsahující účinnou látku „aldikarb“, z důvodu použití, pro která jsou tyto přípravky určeny, považovat za neslučitelné s ustanoveními této směrnice.

(viz body 25–27)

3. Přijetím čl. 2 prvního pododstavce bodu 3 rozhodnutí 2003/199 o nezařazení aldikarbu do přílohy I směrnice 91/414 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh, jakož i o odnětí povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících tuto účinnou látku, Rada provedla celkové posouzení výhod a obtíží zaváděného systému, který není zjevně nepřiměřený ve vztahu k sledovaným cílům.

(viz bod 32)
Keywords

Summary



Keywords

Daňové předpisy – Harmonizace právních předpisů – Daně z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty – Poskytování služeb

[Směrnice Rady 77/388, čl. 9 odst. 2 písm. c) první odrážka]

Summary

Článek 9 odst. 2 písm. c) první odrážka šesté směrnice 77/388 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu stanoví jako místo poskytování služeb souvisejících zejména s kulturními, uměleckými, sportovními, vědeckými, vzdělávacími nebo zábavními nebo podobnými činnostmi, včetně činnosti organizátorů takových činností, jakož i vedlejších souvisejících služeb, místo, kde jsou tyto služby skutečně poskytovány. Toto ustanovení musí být vykládáno v tom smyslu, že globální plnění poskytnuté organizátorem vystavovatelům na veletrhu nebo na výstavě spadá do kategorie poskytování služeb, na něž se vztahuje.

Společné charakteristiky přítomné v různých kategoriích poskytování služeb uvedených v čl. 9 odst. 2 písm. c) první odrážce šesté směrnice mají totiž původ v komplexní povaze dotčených plnění, která zahrnují několik služeb, jakož i ve skutečnosti, že uvedená plnění jsou zpravidla poskytována více příjemcům, jmenovitě všem osobám účastnícím se v různém postavení kulturní, umělecké, sportovní, vědecké, vzdělávací nebo zábavní činnosti. Tyto jednotlivé kategorie plnění mají rovněž jako společnou charakteristiku to, že jsou obecně poskytovány při konkrétních událostech, a místo, kde jsou tato komplexní plnění skutečně vykonána, je v zásadě jednoduché určit, neboť uvedené události se odehrávají na konkrétním místě. Přitom výstava nebo veletrh, bez ohledu na své téma, směřuje k poskytnutí různých plnění komplexního charakteru více příjemcům v zásadě na jediném místě a konkrétním způsobem, a to zejména s cílem představit informace, zboží nebo události za takových podmínek, které jim u návštěvníků dělají reklamu.

Za těchto podmínek je třeba mít za to, že výstavu nebo veletrh lze přiřadit k podobným činnostem uvedeným v čl. 9 odst. 2 písm. c) první odrážce šesté směrnice.

(viz body 23–25, 29 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Úmluva o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí – Výkon rozhodnutí – Rozhodnutí, kterým se povoluje výkon rozhodnutí – Doručování

(Bruselská úmluva ze dne 27. září 1968, článek 36)

Summary

Článek 36 Úmluvy ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, ve znění úmluv o přistoupení z let 1978, 1982 a 1989, musí být vykládán v tom smyslu, že vyžaduje řádné doručení rozhodnutí, kterým se povoluje výkon rozhodnutí, s ohledem na procesní pravidla smluvního státu, v němž je výkon navrhován, a že tedy v případě neuskutečněného nebo vadného doručení rozhodnutí, kterým se povoluje výkon rozhodnutí, nestačí k tomu, aby začala běžet lhůta stanovená v uvedeném článku, pouze to, že se osoba, proti níž je výkon navrhován, o tomto rozhodnutí dozví.

Zaprvé totiž funkcí požadavku na doručení rozhodnutí, kterým se povoluje výkon rozhodnutí, je jednak chránit práva strany, vůči níž je výkon navrhován, a jednak umožnit, na úrovni dokazování, přesné počítání závazné a kogentní lhůty pro podání opravného prostředku stanovené v tomto ustanovení. Tato dvojí funkce ve spojení s cílem zjednodušení formalit, kterým je podřízen výkon soudních rozhodnutí vydaných v ostatních smluvních státech, vysvětluje, proč Úmluva stanoví pro doručení rozhodnutí, kterým se výkon povoluje, straně, vůči níž je výkon navrhován, přísnější formální podmínky, než jsou podmínky, které se vztahují na doručení téhož rozhodnutí navrhovateli. Zadruhé, kdyby rozhodovalo pouze to, zda se strana, vůči níž je výkon navrhován, o rozhodnutí, kterým se výkon povoluje, dozvěděla, hrozí, že by požadavek na doručení byl zbaven své podstaty a krom toho by bylo ztíženo přesné počítání lhůty stanovené v tomto ustanovení, čímž by bylo zmařeno jednotné uplatňování Úmluvy.

(viz body 34–38 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Právo na pronájem a půjčování chráněných děl – Směrnice 92/100

(Směrnice Rady 92/100, články 1 a 5)

2. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Porušení povinností vyplývajících z rozhodnutí nebo směrnice – Důvody na obranu

(Článek 226 ES)

Summary

1. Členský stát, který vyjme veškeré kategorie zařízení zabývajících se veřejným půjčováním z povinnosti zaplacení autorské odměny na základě veřejného půjčování, neplní povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 1 a 5 směrnice 92/100 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem. Článek 5 odst. 3 uvedené směrnice, podle kterého mohou členské státy vyjmout určité kategorie zařízení z placení autorské odměny na základě veřejného půjčování, stanovené v odstavci 1 téhož článku, nemůže být totiž vykládán v tom smyslu, že umožňuje zcela se odchýlit od uvedené povinnosti placení odměny, jelikož takový výklad by zbavil odstavec 1 uvedeného článku jeho smyslu, a připravil tak toto ustanovení o veškerý užitečný účinek. Účelem směrnice je totiž zaručit odpovídající příjem autorům a výkonným umělcům a umožnit návratnost obzvláště vysokých a riskantních investic, které vyžaduje zejména výroba zvukových záznamů a filmů. Vynětí všech kategorií zařízení, které se zabývají takovým půjčováním, z povinnosti nařízené v čl. 5 odst. 1 směrnice by přitom připravilo autory o odměnu, která by mohla zajistit návratnost jejich investic, což by mělo rovněž dopad na tvorbu nových děl.

(viz body 23–25, 42 a výrok)

2. Členský stát se nemůže užitečně dovolávat protiprávnosti směrnice nebo rozhodnutí, jehož je adresátem, jako důvodu na obranu vůči žalobě pro nesplnění povinnosti založené na nesplnění povinností vyplývajících z tohoto rozhodnutí nebo na porušení této směrnice.

(viz bod 30)
Keywords

Summary



Keywords

1. Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Právo na pronájem a půjčování chráněných děl – Směrnice 92/100

(Směrnice Rady 92/100, čl. 2 odst. 1)

2. Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Právo na pronájem a půjčování chráněných děl – Směrnice 92/100

(Směrnice Rady 92/100, čl. 2 odst. 5 a 7 a článek 4)

Summary

1. Článek 2 odst. 1 směrnice 92/100 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem, ve znění směrnice 2001/29, přiznává zejména výrobci prvotního záznamu výlučné právo udělit svolení k pronájmu a půjčování anebo pronájem a půjčování zakázat, pokud jde o původní film a jeho rozmnoženiny.

Členský stát, který do vnitrostátního práva zavádí rovněž právo výrobců obrazových záznamů na pronájem, nesplňuje povinnosti, které pro něj vyplývají z tohoto ustanovení. Toto by totiž nejen pouze doplnilo další kategorii nositelů práv do výčtu, který je obsažen v čl. 2 odst. 1 směrnice, ale naopak by zpochybnilo zvláštní výlučná práva upravená tímto ustanovením.

(viz body 22–23, 44 a výrok)

2. Článek 4 směrnice 92/100 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem, ve znění směrnice 2001/29, zaručuje spravedlivou odměnu autorům nebo výkonným umělcům za postoupení práva na pronájem výrobci.

Členský stát, který vytváří ve vnitrostátní právní úpravě nejasnost ohledně toho, kdo je osobou povinnou k úhradě dotyčné odměny, nesplňuje povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedeného ustanovení vykládaného ve spojení s čl. 2 odst. 5 a 7 téže směrnice.

(viz body 38, 41, 44 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Volný pohyb zboží – Množstevní omezení – Opatření s rovnocenným účinkem

(Článek 28 ES)

2. Svoboda usazování – Volný pohyb služeb – Omezení

(Články 43 ES a 49 ES)

3. Sbližování právních předpisů – Postup při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti – Směrnice 98/34

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34, čl. 1 bod 11, čl. 8 odst. 1 a čl. 9 odst. 7 první odrážka)

Summary

1. Zákaz členského státu instalovat všechny elektrické, elektromechanické a elektronické hry, včetně všech počítačových her, ve všech veřejných nebo soukromých místech s výjimkou kasin představuje opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení ve smyslu článku 28 ES, a to přesto, že toto opatření nezakazuje dovoz dotyčných výrobků a jejich uvedení na trh.

Takové vnitrostátní opatření může být odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu, jakými jsou ochrana veřejné mravnosti, veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti, pokud je přiměřené takto sledovaným cílům. Takové opatření tudíž není odůvodněno, jestliže vnitrostátní orgány nejenže mohou využít jiných opatření, která by byla vhodnější a méně omezující pro volný pohyb zboží, ale rovněž mohou zajistit jejich správné a účinné použití nebo provedení k dosažení sledovaného cíle.

(viz body 28, 38, 40–41)

2. Zákaz členského státu provozovat elektrické, elektromechanické a elektronické hry ve všech veřejných nebo soukromých místech s výjimkou kasin a, pokud jde o počítače, v zařízeních poskytujících internetové služby, představuje překážku volnému pohybu služeb, jakož i svobodě usazování.

Toto omezení nemůže být odůvodněno kategorickým požadavkem obecného zájmu, jakým je ochrana veřejné mravnosti, pořádku a bezpečnosti, pokud je vnitrostátní opatření nepřiměřené vzhledem ke sledovaným cílům.

(viz body 50, 52–53, 55)

3. Vnitrostátní právní předpisy, které zakazují používání všech elektrických, elektromechanických a elektronických her, včetně všech počítačových her, ve všech veřejných nebo soukromých místech s výjimkou kasin, jakož i používání her na počítačích nacházejících se v podnicích poskytujících internetové služby, a které podrobují provoz těchto podniků vydání zvláštního povolení, musejí být kvalifikovány jako technické předpisy ve smyslu čl. 1 bodu 11 směrnice 98/34 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti, ve znění směrnice 98/48.

Takové předpisy musí být tudíž podle čl. 8 odst. 1 směrnice 98/34 sděleny Komisi.

Tato povinnost sdělení nemůže být podle čl. 9 odst. 7 první odrážky téže směrnice zpochybněna nezbytností přijmout vnitrostátní právní předpisy podle naléhavého postupu, aby bylo možno rychle a okamžitě čelit společenskému problému způsobenému provozem elektrických, elektromechanických, jakož i elektronických her, a chránit tak veřejný pořádek, pokud není sporu o tom, že v dotčeném státě neexistuje jedna ze situací stanovených v uvedeném čl. 9 odst. 7.

(viz body 61–62, 64–65)