(viz body 44–45)

Článek 3 odst. 2 směrnice 95/46 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů výslovně z oblasti její působnosti vylučuje mimo jiné zpracování osobních údajů, které se týká veřejné bezpečnosti, obrany, bezpečnosti státu a činnosti státu v oblasti trestního práva. Z toho vyplývá, že ačkoli zpracování osobních údajů za účelem provádění právní úpravy v oblasti práva pobytu a pro statistické účely spadá do oblasti působnosti směrnice 95/46, není tomu tak v případě zpracování takových údajů s cílem souvisejícím s bojem proti trestné činnosti.

Systém zpracování osobních údajů o občanech Unie, kteří nejsou státními příslušníky dotčeného členského státu, který zavádí centrální registr cizinců a jehož cílem je poskytování podpory vnitrostátním orgánům příslušným k provádění právní úpravy v oblasti práva pobytu, splňuje požadavek nezbytnosti stanovený v čl. 7 písm. e) směrnice 95/46 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů, vykládaném ve světle zákazu jakékoli diskriminace z důvodu státní příslušnosti, pouze tehdy:

— pokud obsahuje pouze údaje nezbytné k provádění této právní úpravy uvedenými orgány a

— pokud jeho centralizovaná povaha umožňuje účinnější provádění této právní úpravy, pokud jde o právo pobytu občanů Unie, kteří nejsou státními příslušníky tohoto členského státu.

Vnitrostátnímu soudu přísluší, aby tyto skutečnosti ověřil.

S ohledem na cíl směrnice 95/46 spočívající v zajištění rovnocenné úrovně ochrany ve všech členských státech totiž nemůže mít pojem „nezbytnost“, jak vyplývá z čl. 7 písm. e) uvedené směrnice, v jednotlivých členských státech rozdílný obsah. Jedná se tak o autonomní pojem práva Společenství.

Pokud jde o využívání centrálního registru cizinců za účelem provádění právní úpravy v oblasti práva pobytu, je třeba mít za to, že je pro členský stát nezbytné, ve smyslu uvedeného ustanovení, aby měl k dispozici informace a dokumenty, které jsou relevantní za účelem ověření – v rámci vymezeném použitelnými právními předpisy Společenství – existence práva pobytu státního příslušníka jiného členského státu na jeho území, jakož i ověření neexistence důvodů, které by opravňovaly k omezení tohoto práva. Využívání registru pro účely podpory orgánů příslušných k provádění právní úpravy v oblasti práva pobytu je tudíž v zásadě oprávněné a s ohledem na svou povahu slučitelné se zákazem diskriminace z důvodu státní příslušnosti obsaženým v čl. 12 odst. 1 ES. Takový registr však nemůže obsahovat jiné informace než ty, které jsou za tímto účelem nezbytné. V tomto ohledu musí být zpracování osobních údajů vyplývajících z dokumentů uvedených v čl. 8 odst. 3 a v čl. 27 odst. 1 směrnice 2004/38 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 a 93/96 za současného stavu práva Společenství považováno za nezbytné ve smyslu čl. 7 písm. e) směrnice 95/46 k provádění právní úpravy v oblasti práva pobytu.

Pokud jde o nezbytnost disponovat centralizovaným registrem pro potřeby orgánů příslušných k provádění právní úpravy v oblasti práva pobytu, je třeba mít za to, že i za předpokladu, že by takové decentralizované registry, jako jsou obecní registry obyvatel, obsahovaly všechny relevantní údaje umožňující uvedeným orgánům plnit jejich poslání, může se centralizace těchto údajů ukázat jako nezbytná ve smyslu čl. 7 písm. e) směrnice 95/46, pokud by přispívala k účinnějšímu provádění této právní úpravy, pokud jde o právo pobytu občanů Unie, kteří hodlají pobývat na území členského státu, jehož nejsou státními příslušníky.

Za nezbytné ve smyslu uvedeného ustanovení každopádně nelze považovat uchovávání a zpracování jmenných osobních údajů v rámci takového registru pro statistické účely. I když právo Společenství nevyloučilo pravomoc členských států k přijetí opatření, která mají zajistit přesnou znalost pohybu obyvatelstva na jejich území ze strany vnitrostátních orgánů, výkon této pravomoci ještě nečiní shromažďování a uchovávání jmenných údajů nezbytným. Takový cíl totiž vyžaduje pouze zpracování anonymních informací.

(viz body 52, 58–59, 62–63, 65–68, výrok 1)