STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

PRIITA PIKAMÄEA

přednesené dne 9. září 2021 ( 1 )

Věc C‑213/19

Evropská komise

proti

Spojenému království Velké Británie a Severního Irska

„Nesplnění povinnosti členským státem – Článek 4 odst. 3 SEU – Článek 310 odst. 6 a článek 325 SFEU – Boj proti podvodům – Požadavek účinnosti – Povinnost poskytnout vlastní zdroje do rozpočtu Unie – Finanční odpovědnost členských států – Celní unie – Nařízení (EHS) č. 2913/92 – Celní kodex Společenství – Nařízení (EU) č. 952/2013 – Celní kodex Unie – Celní právo – Dovoz textilních výrobků a obuvi z Číny – Rozsáhlé systémové podvody – Organizovaná trestná činnost – Mizející dovozci – Celní hodnota – Podhodnocování – Celní kontroly založené na analýze rizika – Kontroly před propuštěním zboží – Poskytnutí jistoty – Neprovádění kontrol – Články 16 a 17 Listiny základních práv Evropské unie – Vlastní zdroje Evropské unie – Rozhodnutí 2007/436/ES a rozhodnutí 2014/335/EU – Nařízení (ES, Euratom) č. 1150/2000 a č. 609/2014 – Stanovení celního dluhu – Povinnost poskytnout vlastní zdroje Evropské unii – Odhad ztráty tradičních vlastních zdrojů – Statistická metodika založená na upravené průměrné ceně a na minimální přijatelné ceně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Základ DPH – Vlastní zdroje vycházející z DPH“

Obsah

I. Úvod II. Právní rámec A. Právo v oblasti tradičních vlastních zdrojů 1. Rozhodnutí týkající se systému vlastních zdrojů 2. Nařízení o metodách a postupu poskytování vlastních zdrojů 3. Nařízení (EU, Euratom) č. 608/2014 4. Nařízení č. 1553/89 B. Celní právo 1. Celní kodex Společenství 2. Celní kodex Unie 3. Prováděcí nařízení č. 2454/93 4. Prováděcí nařízení 2015/2447 C. Právo v oblasti DPH III. Skutkový stav a postup před zahájením soudního řízení A. Skutkový základ sporu B. Postup před zahájením soudního řízení IV. Řízení před Soudním dvorem V. Návrhová žádání účastníků řízení VI. K žalobě A. K přípustnosti 1. K námitce nepřípustnosti vycházející z údajného porušení práva Spojeného království na obhajobu během postupu před zahájením soudního řízení a v řízení před Soudním dvorem a) Ke sdělení údajů týkajících se výpočtů upravené průměrné ceny, minimální přijatelné ceny a odhadovaných ztrát vlastních zdrojů b) K informacím týkajícím se výpočtů provedených za období od roku 2011 do roku 2014 na základě platebních výměrů C18 Snake c) K seznámení se s postupy jiných členských států při používání metodiky OLAF d) K žádosti o předložení důkazů, pokud jde o povahu podhodnoceného zboží a o členský stát jeho určení 2. K námitce nepřípustnosti vycházející z vad postupu před zahájením soudního řízení a žaloby, zejména v souvislosti s celním režimem 42 3. K námitce nepřípustnosti vycházející z porušení zásad legitimního očekávání, právní jistoty, zásady ztráty žalobního nároku a loajální spolupráce ze strany Komise 4. K námitce nepřípustnosti vycházející z nemožnosti nařídit poskytnutí částek podle článku 258 SFEU B. K nesplnění povinností v oblasti ochrany finančních zájmů Unie a boje proti podvodům, jakož i povinností vyplývajících z unijních celních předpisů 1. K povinnostem členských států bojovat proti protiprávním jednáním poškozujícím nebo ohrožujícím finanční zájmy Unie 2. K opatřením, která mají být přijata na základě celních předpisů za účelem ochrany finančních zájmů Unie v případě dotčeného podvodu a) K charakteristikám podvodu páchaného dotčenými dovozci a k povědomí orgánů Spojeného království o tomto podvodu b) K povinnosti zavést analýzu rizika, provádět kontroly před propuštěním zboží a nutnosti poskytnout jistotu 1) Úvodní poznámky 2) K povinnosti provést analýzu rizika 3) K povinnosti provádět kontroly před propuštěním zboží 4) K povinnosti poskytnout jistotu 3. Shrnutí skutkových zjištění proti Spojenému království 4. K povinnosti členských států stanovit výši částky cel a zaúčtovat odpovídající částky C. K porušení unijních právních předpisů týkajících se vlastních zdrojů a odhadu ztrát tradičních vlastních zdrojů, jež představují cla 1. K právnímu režimu zaúčtování dlužných částek a poskytnutí tradičních vlastních zdrojů 2. K porušení povinnosti Spojeného království poskytnout Komisi částky odpovídající clům stanoveným v rámci operace Snake 3. K ohodnocení ztrát tradičních vlastních zdrojů a) Úvodní poznámky 1) K pravomoci Komise ohodnotit ztráty tradičních vlastních zdrojů a k pravomoci Soudního dvora rozhodnout o této otázce 2) K údajné povinnosti prokázat škodu a příčinnou souvislost, jakož i ke srovnávacímu scénáři b) K věci samé 1) K přehledu metodiky OLAF a jejímu použití jakožto nástroje pro výpočet ztrát tradičních vlastních zdrojů 2) K použití rozsudku Komise v. Portugalsko 3) K principiálnímu připuštění přístupu navrhovaného Komisí k posouzení ztrát tradičních vlastních zdrojů 4) K použití metodiky založené na statistických údajích v projednávaném případě i) K určení objemu podhodnocených dovozů – K období od listopadu 2011 do listopadu 2014 – K období od 1. ledna 2015 do 11. října 2017 ii) K referenční hodnotě pro stanovení výše ztrát vlastních zdrojů 5) Shrnutí týkající se ohodnocení tradičních vlastních zdrojů 4. K úrokům z prodlení D. K porušení zásady loajální spolupráce zakotvené v čl. 4 odst. 3 SEU E. K nesplnění povinností vyplývajících z právní úpravy DPH a vlastních zdrojů vycházejících z DPH 1. K právnímu režimu poskytování zdrojů vycházejících z DPH do rozpočtu Unie 2. K výtce týkající se ztráty vlastních zdrojů vycházejících z DPH v rámci celního režimu 40 3. K výtce týkající se ztráty vlastních zdrojů pocházejících z DPH v rámci celního režimu 42 VII. K nákladům řízení VIII. Závěr

I. Úvod

1. V projednávané věci podala Evropská komise žalobu pro nesplnění povinnosti podle článku 258 SFEU proti Spojenému království Velké Británie a Severního Irska z důvodu, že během období od listopadu 2011 do 11. října 2017 včetně (dále jen „doba trvání protiprávního jednání“) jednak nezaúčtovalo správnou výši cel a neposkytlo správnou výši tradičních vlastních zdrojů a zdrojů vycházejících z daně z přidané hodnoty (DPH) vztahující se k některým dovozům textilních výrobků a obuvi pocházejících z Číny a jednak neposkytlo všechny informace, které za účelem stanovení výše ztrát tradičních vlastních zdrojů požadovala Komise ( 2 ).

2. Podle Komise tak tento stát nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 3 SEU, který zakotvuje zásadu loajální spolupráce, z čl. 310 odst. 6 a článku 325 SFEU, jakož i z celé řady ustanovení sekundárního práva v oblasti unijních celních předpisů, jakož i tradičních vlastních zdrojů a DPH.

3. V projednávané věci je tedy Soudní dvůr vyzván, aby rozvinul svou judikaturu týkající se rozsahu povinností v oblasti boje proti podvodům a ochrany finančních zájmů Unie, které vyplývají z ustanovení uvedených v předchozím bodě, v kontextu, v němž Komise tvrdí, že dotčený členský stát nesprávně určil celní hodnotu dováženého zboží, přičemž toto zboží bylo při dovozu podhodnoceno z důvodu nezavedení účinných kontrolních opatření. Tato věc nastoluje takové zásadní otázky, jako například zda může Komise posoudit výši svého nároku na náhradu ztrát vlastních zdrojů v situaci, kdy se při nesprávném určení hodnoty zboží ze strany dotčeného členského státu opírá o statistickou metodu, a sice o upravené průměrné ceny dováženého zboží na unijní úrovni. Konečně má Soudní dvůr rozhodnout o otázce, zda členský stát dovozu zboží odpovídá za ztráty vlastních zdrojů vycházejících z DPH v rámci celního režimu, kdy je clo zaplaceno při dovozu, avšak DPH má být zaplacena později v členském státě určení.

II. Právní rámec

A. Právo v oblasti tradičních vlastních zdrojů

1. Rozhodnutí týkající se systému vlastních zdrojů

4. V souladu s čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) rozhodnutí Rady 2014/335/EU, Euratom, použitelným od 1. ledna 2014,, jehož znění je v podstatě totožné se zněním čl. 2 odst. 1 rozhodnutí Rady 2007/436/ES, Euratom ( 3 ) ze dne 7. června 2007 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství ( 4 ), tvoří vlastní zdroje rozpočtu Unie příjmy pocházejí z tradičních vlastních zdrojů sestávajících mimo jiné z cel stanovených ve společném celním sazebníku a dalších poplatků, současných i budoucích, zavedených orgány Unie v obchodě se třetími zeměmi a příjmy z použití jednotné sazby pro všechny členské státy na harmonizovaný vyměřovací základ DPH, který se určuje podle pravidel Unie.

5. Článek 8 odst. 1 uvedených rozhodnutí v prvním pododstavci stanoví, že cla společného celního sazebníku jako vlastní zdroje Unie vybírají členské státy v souladu se svými právními předpisy a správními opatřeními, které případně upraví tak, aby splňovaly požadavky právní úpravy Unie. Článek 8 odst. 1 třetí pododstavec rozhodnutí 2007/436 a čl. 8 odst. 2 rozhodnutí 2014/335 stanoví, že členské státy poskytují Komisi zdroje uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. a) až a c) těchto rozhodnutí.

2. Nařízení o metodách a postupu poskytování vlastních zdrojů

6. Nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728 ( 5 ), použitelné během první části doby trvání protiprávního jednání, bylo dne 1. ledna 2014 nahrazeno nařízením Rady (EU, Euratom) č. 609/2014 ze dne 26. května 2014 o metodách a postupu pro poskytování tradičních vlastních zdrojů a vlastních zdrojů z DPH a HND[ ( 6 )] a o opatřeních ke krytí hotovostních nároků ( 7 ). Článek 2 odst. 1 nařízení č. 609/2014, jehož obsah v zásadě odpovídá obsahu čl. 2 odst. 1 nařízení č. 1150/2000, stanoví: „Pro účely tohoto nařízení se nárok Unie na tradiční vlastní zdroje uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. a) rozhodnutí 2014/335 […] stanoví, jakmile jsou splněny podmínky stanovené celními předpisy, které se týkají zaúčtování částky nároku a vyrozumění dlužníka.“

7. Článek 6 odst. 1 a čl. 6 odst. 3 první a druhý pododstavec nařízení č. 609/2014, které v zásadě přebírají znění čl. 6 odst. 1 a čl. 6 odst. 3 písm. a) a b) nařízení č. 1150/2000 znějí: „1. Účty vlastních zdrojů vede ministerstvo financí každého členského státu nebo jiný subjekt určený každým členským státem a jsou členěny podle jednotlivých druhů vlastních zdrojů. […] 3. Nároky stanovené podle článku 2 se, aniž je dotčen druhý pododstavec tohoto odstavce, zaúčtují [na účty běžně označované jako ‚účty A‘] nejpozději v první pracovní den po devatenáctém dni druhého měsíce následujícího po měsíci, v němž byl nárok stanoven. Stanovené nároky nezaúčtované podle prvního pododstavce, protože dosud nejsou uhrazeny a nebylo na ně poskytnuto žádné zajištění, se uvádějí na zvláštních účtech [běžně označovaných jako ‚účty B‘] ve lhůtě stanovené v tomto prvním pododstavci. Členské státy mohou takto postupovat také v případě, že proti stanoveným nárokům, na něž bylo poskytnuto zajištění, jsou vzneseny námitky a jejich výše by se mohla po vyřešení vzniklých sporů změnit.“

8. Článek 9 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 609/2014, jehož znění odpovídá znění čl. 9 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 1150/2000 stanoví: „Postupem podle článku 10 poukáže každý členský stát vlastní zdroje na účet vedený na jméno Komise u ministerstva financí nebo jiného subjektu, který každý členský stát určí. […]“

9. Od 1. října 2016 bylo uvedené ustanovení čl. 9 odst. 1 změněno nařízením Rady (EU, Euratom) 2016/804 ( 8 ) a zní takto: „Postupem podle článků 10, 10a a 10b připíše každý členský stát vlastní zdroje na účet vedený na jméno Komise u ministerstva financí nebo národní centrální banky. S výhradou uplatnění záporného úroku podle třetího pododstavce lze z tohoto účtu čerpat pouze na základě pokynu Komise. […]“

10. Článek 10 odst. 1 nařízení č. 609/2014, jehož obsah v zásadě odpovídá čl. 10 odst. 1 nařízení č. 1150/2000 zní: „Po odečtení nákladů na výběr podle čl. 2 odst. 3 a čl. 10 odst. 3 rozhodnutí 2014/335 […] se tradiční vlastní zdroje uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. a) uvedeného rozhodnutí připisují na příslušné účty nejpozději v první pracovní den po devatenáctém dni druhého měsíce následujícího po měsíci, v němž byl nárok stanoven podle článku 2 tohoto nařízení. Nároky uváděné na zvláštních účtech podle čl. 6 odst. 3 druhého pododstavce tohoto nařízení však musí být zaúčtovány nejpozději v první pracovní den po devatenáctém dni druhého měsíce následujícího po měsíci, v němž byly nárokované částky uhrazeny.“

11. Článek 12 odst. 1 a 3 nařízení č. 609/2014, jehož obsah byl v podstatě totožný s obsahem čl. 11 odst. 1 a 3 nařízení č. 1150/2000, zněl ve svém původním znění takto: „1. V případě jakéhokoli zpoždění v připisování částek na účet uvedený v čl. 9 odst. 1 zaplatí dotyčný členský stát úroky. […] 3. V případě členských států, které se neúčastní hospodářské a měnové unie, se sazba rovná sazbě, kterou centrální banky používaly prvního dne daného měsíce pro své hlavní refinanční operace, zvýšené o dva procentní body, nebo v případě členských států, u nichž sazba centrální banky není k dispozici, se uvedená sazba rovná nejvíce rovnocenné sazbě používané prvního dne daného měsíce na peněžním trhu dotyčných členských států, zvýšené o dva procentní body. Tato úroková sazba se zvyšuje o 0,25 procentního bodu za každý měsíc prodlení. Takto zvýšená sazba se použije na celou dobu prodlení.“

12. Od 1. října 2016, po vstupu nařízení č. 2016/804 v platnost, byl čl. 12 odst. 3 nařízení č. 609/2014 nahrazen čl. 12 odst. 5, který zní následovně: „V případě členských států, které se neúčastní hospodářské a měnové unie, se úroková sazba rovná sazbě, kterou centrální banky používaly prvního dne daného měsíce pro své hlavní refinanční operace, nebo 0 procentům, podle toho, která sazba je vyšší, zvýšené o 2,5 procentního bodu. V případě členských států, u nichž sazba centrální banky není k dispozici, se úroková sazba rovná nejvíce rovnocenné sazbě používané prvního dne daného měsíce na peněžním trhu dotyčného členského státu, nebo 0 procentům, podle toho, která sazba je vyšší, zvýšené o 2,5 procentního bodu. Tato úroková sazba se zvyšuje o 0,25 procentního bodu za každý měsíc prodlení. Celkové navýšení podle prvního a druhého pododstavce nesmí přesáhnout 16 procentních bodů. Takto zvýšená sazba se použije na celou dobu prodlení.“

13. Článek 13 odst. 1 a 2 nařízení č. 609/2014, který v zásadě přebírá znění čl. 17 odst. 1 a 2 nařízení č. 1150/2000 stanoví: „1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že částky odpovídající nárokům stanoveným podle článku 2 budou poskytnuty Komisi tak, jak je stanoveno v tomto nařízení. 2. Členské státy nejsou povinny poskytnout Komisi částky odpovídající nárokům stanoveným podle článku 2, které nemohou být vybrány: a) z důvodu vyšší moci; b) z jiných důvodů, které jim nemohou být přičítány. […] Částky stanovených nároků se prohlásí za částky, které nelze vybrat, rozhodnutím příslušného správního orgánu, který tuto skutečnost zjistí. Částky stanovených nároků se považují za částky, které nelze vybrat, nejpozději po uplynutí pěti let ode dne, kdy byla částka stanovena podle článku 2, nebo v případě správního nebo soudního odvolání ode dne vydání, oznámení nebo vyhlášení konečného rozhodnutí. […]“

3. Nařízení (EU, Euratom) č. 608/2014

14. Pokud jde o období po 1. lednu 2014, článek 2 nařízení Rady (EU, Euratom) č. 608/2014 ze dne 26. května 2014, kterým se stanoví prováděcí opatření pro systém vlastních zdrojů Evropské unie ( 9 ), nadepsaný „Opatření kontroly a dohledu“, stanoví: „1. Vlastní zdroje podle čl. 2 odst. 1 rozhodnutí 2014/335 […] se kontrolují podle tohoto nařízení, aniž je dotčeno nařízení [č. 1553/89 ( 10 )] […] 2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že vlastní zdroje podle čl. 2 odst. 1 rozhodnutí 2014/335[…] budou poskytnuty Komisi. 3. Pokud se opatření kontroly a dohledu týkají tradičních vlastních zdrojů podle čl. 2 odst. 1 písm. a) rozhodnutí 2014/335 […]: a) členské státy provádějí kontroly a šetření týkající se stanovování a poskytování těchto vlastních zdrojů; […] c) členské státy zapojují Komisi na její žádost do kontrol, které provádějí. Pokud je Komise zapojena do kontroly, má v rozsahu potřebném k uplatňování tohoto nařízení přístup k podkladům týkajícím se stanovování a poskytování vlastních zdrojů a ke všem jiným příslušným dokumentům souvisejícím s těmito podklady; d) Komise může sama provádět kontroly na místě. Zástupci pověření Komisí k provádění těchto kontrol mají přístup k dokumentům, jak je stanoveno pro kontroly uvedené v písmenu c). Členské státy jsou při těchto kontrolách nápomocny; […]“

15. Článek 5 nařízení č. 608/2014, nadepsaný „Hlášení podvodů a nesrovnalostí týkajících se nároků na tradiční vlastní zdroje“, v odstavci 1 stanoví: „V průběhu dvou měsíců následujících po konci každého čtvrtletí podají členské státy Komisi informace o zjištěných podvodech a nesrovnalostech týkajících se nároků přesahujících částku 10000 [eur] v souvislosti s tradičními vlastními zdroji podle čl. 2 odst. 1 písm. a) rozhodnutí 2014/335 […]. Ve lhůtě uvedené v prvním pododstavci poskytne každý členský stát podrobné informace o stavu řešení jednotlivých případů zjištěných podvodů nebo nesrovnalostí již dříve Komisi oznámených, u nichž dosud nebyla podána zpráva o vymožení, nevymožení nebo zrušení nároku.“

4. Nařízení č. 1553/89

16. Článek 2 odst. 1 nařízení č. 1553/89 stanoví: „Zdroje z DPH se stanoví ze zdanitelných plnění uvedených v článku 2 [šesté] směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [(Úř. věst. 1977, L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23)] […]“

17. Článek 3 první pododstavec zmíněného nařízení stanoví: „Pro určitý kalendářní rok, aniž jsou dotčeny články 5 a 6, se základ zdrojů z DPH vypočte vydělením celkového čistého výnosu DPH vybraného členským státem během tohoto roku sazbou DPH uplatňovanou v tomto roce.“

B. Celní právo

1. Celní kodex Společenství

18. Článek 13 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství ( 11 ), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2005 ze dne 13. dubna 2005 ( 12 ) (dále jen „celní kodex Společenství“), stanovil: „1. Celní orgány mohou v souladu s podmínkami stanovenými v platných předpisech provádět veškeré kontroly, které považují za nezbytné pro zajištění řádného používání celních předpisů a jiných právních předpisů upravujících vstup, výstup, tranzit, přepravu a zvláštní použití zboží přemísťovaného mezi celním územím Společenství a třetími zeměmi a přítomnost zboží, které není zbožím Společenství. Stanoví-li tak mezinárodní dohoda, mohou být celní kontroly pro účely řádného používání právních předpisů Společenství prováděny ve třetích zemích. 2. Jiné než namátkové celní kontroly vycházejí z analýzy rizik za použití počítačového zpracování dat za účelem zjištění a kvantifikace rizik a vypracování nezbytných opatření pro vyhodnocení rizik na základě kritérií vytvořených na vnitrostátní úrovni a na úrovni Společenství, a existují-li, na mezinárodní úrovni. Postup projednávání ve výboru se použije k určení společného rámce pro řízení rizik a pro stanovení společných kritérií a prioritních oblastí kontroly. Členské státy zavedou ve spolupráci s Komisí elektronický systém pro provádění řízení rizik. 3. Provádějí-li kontroly jiné orgány než celní, provádějí je v úzké spolupráci s celními orgány, pokud možno ve stejnou dobu a na stejném místě. […]“

19. Hlava II celního kodexu Společenství obsahovala kapitolu 3 nadepsanou „Celní hodnota zboží“, která se skládala z článků 28 až 36.

20. Článek 29 tohoto kodexu stanovil: „1. Celní hodnotou dováženého zboží je hodnota transakce, to je cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Společenství, případně upravená podle článků 32 a 33 […]: […] 2. a) Při určování, zda je hodnota transakce přijatelná pro účely odstavce 1, není skutečnost, že kupující a prodávající jsou ve spojení, sama o sobě dostatečným důvodem pro to, aby hodnota transakce byla považována za nepřijatelnou. Pokud to je nutné, prověří se okolnosti prodeje a hodnota transakce se přijme, jestliže spojení neovlivnilo cenu. […] […] 3. a) Cenou, která byla nebo má být za zboží skutečně zaplacena, se rozumí celková platba, která byla nebo má být uskutečněna mezi prodávajícím a kupujícím ve prospěch prodávajícího za dovážené zboží; zahrnuje veškeré platby, které kupující uskutečnil nebo má uskutečnit jako podmínku prodeje dováženého zboží prodávajícímu nebo třetí osobě k uspokojení závazku prodávajícího. […] […]“

21. Článek 30 uvedeného kodexu zněl: „1. Nemůže-li být celní hodnota určena podle článku 29, určí se postupně podle odst. 2 písm. a), b), c) a d), a to podle prvního z těchto písmen, podle něhož ji lze určit […] 2. Celní hodnotou určenou podle tohoto článku je a) hodnota transakce u stejného zboží prodávaného pro vývoz do Společenství a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je hodnoceno; b) hodnota transakce u podobného zboží prodávaného pro vývoz do Společenství a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je hodnoceno; c) hodnota založená na jednotkové ceně, za kterou se dovážené zboží nebo stejné nebo podobné zboží prodává ve Společenství v největším úhrnném množství osobám, které nejsou ve spojení s prodávajícími; d) hodnota vypočtená […] […]“

22. Článek 31 celního kodexu Společenství zněl následovně: „1. Nemůže-li být celní hodnota dováženého zboží určena podle článků 29 nebo 30, určí se na základě údajů dostupných ve Společenství s použitím vhodných prostředků slučitelných se zásadami a obecnými ustanoveními – dohody o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994, – článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994 [a] – této kapitoly. 2. Celní hodnota podle odstavce 1 se nezakládá na a) prodejní ceně ve Společenství zboží produkovaného ve Společenství; b) postupu, který stanoví přijímání vyšší ze dvou možných hodnot pro celní účely; c) ceně zboží na domácím trhu v zemi vývozu; d) produkčních nákladech jiných než vypočtených hodnotách, které byly určeny pro stejné nebo podobné zboží v souladu s čl. 30 odst. 2 písm. d); e) ceně zboží pro vývoz do země, která netvoří součást celního území Společenství; f) minimálních celních hodnotách nebo g) libovolných nebo fiktivních hodnotách.“

23. Článek 68 tohoto kodexu stanovil: „Za účelem ověření přijatých celních prohlášení mohou celní orgány a) kontrolovat celní prohlášení a doklady k němu přiložené. Celní orgány mohou požadovat, aby jim deklarant předložil další doklady potvrzující správnost údajů uvedených v celním prohlášení; b) kontrolovat zboží a případně za účelem hloubkové kontroly nebo analýzy odebírat vzorky.“

24. Článek 71 uvedeného kodexu zněl: „1. Výsledek ověření celního prohlášení je podkladem pro použití celních předpisů upravujících celní režim, do kterého je zboží propuštěno. 2. Není-li celní prohlášení ověřováno, opírá se použití předpisů uvedených v odstavci 1 o údaje uvedené v celním prohlášení.“

25. Článek 217 celního kodexu Společenství stanovil: „1. Celní orgány vypočtou výši dovozního cla nebo vývozního cla vyplývající z celního dluhu […], jakmile mají potřebné údaje, a zapíší ji do účetních dokladů nebo na jiný rovnocenný nosič údajů (zaúčtování). […] 2. Členské státy stanoví podrobná pravidla pro účtování částek cel. Tyto postupy se mohou lišit podle toho, do jaké míry jsou či nejsou celní orgány jisté s ohledem na okolnosti, za nichž vznikl celní dluh, že dotyčné částky budou zaplaceny.“

26. Článek 218 odst. 1 tohoto kodexu zněl: „Vznikne-li celní dluh přijetím celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do jiného celního režimu než dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla nebo v důsledku jakéhokoliv jiného úkonu, který má stejné právní účinky, musí být částka odpovídající tomuto celnímu dluhu zaúčtována ihned poté, co byla vypočtena, a nejpozději druhého dne po propuštění zboží. […]“

27. Článek 220 odst. 1 uvedeného kodexu stanovil: „Nebyla-li částka cla vyplývající z celního dluhu zaúčtována v souladu s články 218 a 219 nebo byla-li zaúčtována ve výši, která je nižší než částka dlužná ze zákona, zaúčtuje se částka cla, která má být vybrána nebo dovybrána, do dvou dnů ode dne, kdy se celní orgány o této situaci dověděly a mohou vypočítat částku dlužnou ze zákona a určit dlužníka (dodatečné zaúčtování). Tuto lhůtu lze prodloužit v souladu s článkem 219.“

28. Článek 221 téhož kodexu uváděl: „1. Jakmile je částka cla zaúčtována, musí být odpovídajícím postupem sdělena dlužníkovi. […] 3. Sdělení dlužníkovi nelze provést po uplynutí lhůty tří let ode dne vzniku celního dluhu. Běh této lhůty se staví ode dne podání opravného prostředku ve smyslu článku 243 po dobu trvání řízení o opravném prostředku. 4. Vznikne-li celní dluh v důsledku činu, který byl v době, kdy byl spáchán, trestný, může být výše dluhu sdělena dlužníkovi za podmínek stanovených platnými předpisy i po uplynutí tříleté lhůty [zmíněné] v odstavci 3.“

2. Celní kodex Unie

29. Článek 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie ( 13 ) (dále jen „celní kodex Unie“), stanoví: „Celní orgány odpovídají především za dohled nad mezinárodním obchodem Unie, a přispívají tak ke spravedlivému a volnému obchodu, k provádění vnějších aspektů vnitřního trhu, společné obchodní politiky a ostatních společných politik Unie, jež mají dopad na obchod, jakož i k celkové bezpečnosti dodavatelského řetězce. Celní orgány přijmou opatření zaměřená zejména na: a) ochranu finančních zájmů Unie a jejích členských států; b) ochranu Unie před nekalým a nezákonným obchodem při současné podpoře dovolené obchodní činnosti; c) zajištění bezpečnosti a zabezpečení Unie a osob pobývajících na jejím území a ochranu životního prostředí, v případě potřeby v úzké spolupráci s jinými orgány; a d) zachování řádné rovnováhy mezi celními kontrolami a zjednodušením dovoleného obchodu.“

30. Článek 46 celního kodexu Unie, nadepsaný „Řízení rizik a celní kontroly“, stanoví: „1. Celní orgány mohou provádět veškeré celní kontroly, které považují za nezbytné. Celní kontroly mohou zahrnovat zejména kontrolu zboží, odebrání vzorků, ověřování správnosti a úplnosti informací uvedených v prohlášení nebo oznámení a existence, pravosti, správnosti a platnosti dokladů, přezkum účetnictví hospodářských subjektů a jiných záznamů, kontrolu dopravních prostředků, kontrolu zavazadel a jiného zboží přepravovaného osobami a provádění úředních šetření a dalších podobných činností. 2. Jiné než namátkové celní kontroly vycházejí především z analýzy rizik provedené prostřednictvím elektronického zpracování dat a jejich účelem je stanovit a vyhodnotit rizika a vypracovat nezbytná opatření, pomocí nichž lze rizikům čelit, a to na základě kritérií vytvořených na vnitrostátní úrovni, na úrovni Unie a případně na mezinárodní úrovni. 3. Celní kontroly se provádějí ve společném rámci pro řízení rizik, který je založen na výměně informací o rizicích a výsledcích analýz rizik mezi celními správami a kterým se stanoví společná kritéria rizik a norem, kontrolní opatření a prioritní oblasti kontroly. Kontrolami, které vycházejí z těchto informací a kritérií, nejsou dotčeny další kontroly prováděné v souladu s odstavcem 1 nebo s jinými platnými předpisy. 4. Celní orgány provádějí řízení rizik s cílem rozlišovat mezi úrovněmi rizik spojených se zbožím, na které se vztahují celní kontroly nebo dohled, a s cílem určit, zda a kde se na zboží vztahují konkrétní celní kontroly. Řízení rizik zahrnuje takové činnosti jako shromažďování údajů a informací, analýzu a hodnocení rizik, stanovování a provádění opatření a pravidelné sledování a přezkoumávání procesu a jeho výsledků, a to na základě mezinárodních a vnitrostátních zdrojů a strategií a zdrojů a strategií Unie. 5. Celní orgány si předávají informace o rizicích a výsledky analýzy rizik, pokud: a) celní orgán vyhodnotí rizika jako závažná a vyžadující celní kontrolu a z výsledků kontroly vyplyne, že došlo k události vyvolávající rizika; b) z výsledků kontroly nevyplývá, že došlo k události vyvolávající rizika, avšak dotyčný celní orgán se domnívá, že hrozba představuje jinde v Unii vysoké riziko. 6. Při stanovení společných kritérií rizik a norem, kontrolních opatření a prioritních oblastí kontroly podle odstavce 3 se zohlední vše následující: a) přiměřenost k riziku; b) naléhavost nezbytného použití kontrol; c) pravděpodobný dopad na obchodní tok, na jednotlivé členské státy a na kontrolní zdroje. 7. Společná kritéria rizik a normy uvedené v odstavci 3 zahrnují všechny tyto prvky: a) popis rizik; b) faktory nebo ukazatele rizika, které se použijí pro výběr zboží nebo hospodářských subjektů, u nichž se provede celní kontrola; c) povahu celních kontrol, které mají celní orgány uskutečnit; d) dobu uplatňování celních kontrol uvedených v písmenu c). 8. Aniž jsou dotčeny ostatní kontroly běžně prováděné celními orgány, zahrnují prioritní oblasti kontroly konkrétní celní režimy, druhy zboží, dopravní trasy, druhy dopravních prostředků nebo hospodářské subjekty, na které se vztahují zvýšené úrovně analýzy rizik a celních kontrol během určitého období.“

31. Článek 53 celního kodexu Unie, nadepsaný „Přepočet měn“, v odstavci 1 stanoví: „Příslušné orgány zveřejní nebo zpřístupní na internetu směnný kurz, který se použije v případě, že je nutné provést přepočet měny na základě jednoho z těchto důvodů: a) faktory, na jejichž základě je určována celní hodnota zboží, jsou vyjádřeny v jiné měně, než je měna členského státu, ve které se celní hodnota určuje; b) hodnota eura v národních měnách je požadována pro účely sazebního zařazení zboží a výše dovozního nebo vývozního cla, včetně hodnotových prahů ve společném celním sazebníku.“

32. Články 70 a 74 tohoto kodexu obsahují pravidla týkající se celní hodnoty zboží, která v podstatě odpovídají pravidlům obsaženým v článcích 29 až 31 celního kodexu Společenství.

33. Podle čl. 101 odst. 1 celního kodexu Unie vyměří výši splatného dovozního nebo vývozního cla celní orgány příslušné podle místa, kde celní dluh vznikl nebo kde se má za to, že vznikl podle článku 87, jakmile k tomu mají potřebné údaje.

34. Článek 103 uvedeného kodexu, nadepsaný „Promlčení celního dluhu“, v odstavcích 1 a 2 stanoví: „1. Celní dluh nelze dlužníkovi oznámit po uplynutí lhůty tří let ode dne vzniku celního dluhu. 2. Pokud celní dluh vznikl v důsledku činu, který v době, kdy byl spáchán, mohl být důvodem pro zahájení trestního řízení, prodlouží se tříletá lhůta uvedená v odstavci 1 na nejméně pět a nejvýše deset let v souladu s vnitrostátním právem.“

35. Článek 105 celního kodexu Unie, nadepsaný „Lhůty pro zaúčtování“, v odstavci 3 stanoví: „Vznikne-li celní dluh za jiných podmínek, než které jsou uvedeny v odstavci 1, zaúčtuje se částka splatného dovozního nebo vývozního cla do čtrnácti dnů ode dne, kdy celní orgány mohou stanovit výši příslušného dovozního nebo vývozního cla a přijmout rozhodnutí.“

36. Článek 188 tohoto kodexu, nadepsaný „Ověřování celního prohlášení“, zní: „Za účelem ověření správnosti údajů uvedených v celním prohlášení, které bylo přijato, celní orgány mohou: a) kontrolovat prohlášení a podklady; b) požadovat od deklaranta poskytnutí dalších dokladů; c) kontrolovat zboží; d) odebírat vzorky za účelem analýzy nebo důkladné kontroly zboží.“

37. Článek 191 uvedeného kodexu, nadepsaný „Výsledky ověření“, stanoví: „1. Výsledky ověření celního prohlášení jsou podkladem pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží propuštěno. 2. Není-li celní prohlášení ověřováno, použije se odstavec 1 na základě údajů uvedených v dotyčném celním prohlášení. 3. Výsledky ověření zjištěné celními orgány mají stejnou dokazovací hodnotu na celém celním území Unie.“

3. Prováděcí nařízení č. 2454/93

38. Článek 181a nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení č. 2913/92 ( 14 ), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1335/2003 ze dne 25. července 2003 ( 15 ) (dále jen „prováděcí nařízení č. 2454/93“), stanoví: „1. Celní orgány nemusí nezbytně určovat celní hodnotu dováženého zboží podle hodnoty transakce, pokud v souladu s postupem uvedeným v odstavci 2 mají odůvodněné pochybnosti, zda uváděná hodnota odpovídá celkové částce zaplacené nebo splatné podle článku 29 kodexu. 2. Pokud mají celní orgány pochybnosti zmíněné v odstavci 1, mohou v souladu s čl. 178 odst. 4 požádat o doplňkové informace. Pokud pochybnosti trvají, musí celní orgány před přijetím konečného rozhodnutí vyrozumět dotyčnou osobu, a to písemně, jsou-li o to požádány, o důvodech těchto pochybností a poskytnout jí přiměřenou příležitost k odpovědi. Konečné rozhodnutí s odůvodněním se sdělí příslušné osobě písemně.“

39. Článek 248 odst. 1 prováděcího nařízení 2454/93 stanoví: „Při propuštění zboží deklarantovi se zaúčtuje dovozní clo na základě údajů uvedených v celním prohlášení. Domnívají-li se celní orgány, že kontroly, které provedly, mohou vést ke stanovení vyšší částky cla, než je částka stanovená na základě údajů uvedených v celním prohlášení, vyžadují navíc poskytnutí dostatečné jistoty pro pokrytí rozdílu mezi částkou vyplývající z údajů uvedených v celním prohlášení a částkou, která může být pro zboží nakonec vyměřena. Deklarant však může namísto poskytnutí jistoty požádat o okamžité zaúčtování částky cla, která může být pro zboží nakonec vyměřena.“

4. Prováděcí nařízení 2015/2447

40. Článek 48 prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/2447 ze dne 24. listopadu 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k některým ustanovením nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013, kterým se stanoví celní kodex Unie ( 16 ) (dále jen „prováděcí nařízení 2015/2447“), nadepsaný „Ustanovení o celních směnných kurzech“, v odstavci 1 stanoví: „Hodnota eura, je-li to potřeba podle čl. 53 odst. 1 písm. b) kodexu, se stanoví jednou měsíčně. Používaný směnný kurz je kurz naposledy stanovený Evropskou centrální bankou před předposledním dnem měsíce a používá se po celý následující měsíc. Liší-li se nicméně kurz platný na začátku měsíce o více než 5 % od kurzu stanoveného Evropskou centrální bankou před 15. dnem téhož měsíce, použije se tento druhý kurz od 15. dne do konce dotyčného měsíce.“

41. Článek 140 prováděcího nařízení 2015/2447, nadepsaný „Neakceptování deklarovaných převodních hodnot“, který provádí čl. 70 odst. 1 celního kodexu Unie, stanoví: „1. Mají-li celní orgány odůvodněné pochybnosti, zda deklarovaná převodní hodnota odpovídá celkové částce, která podle čl. 70 odst. 1 kodexu byla nebo má být zaplacena, mohou po deklarantovi požadovat, aby poskytl další informace. 2. Pokud jejich pochybnosti nejsou rozptýleny, mohou celní orgány rozhodnout, že hodnotu zboží nelze podle čl. 70 odst. 1 kodexu určit.“

42. Článek 144 prováděcího nařízení 2015/2447, nadepsaný „Náhradní metoda [Hodnota na základě dostupných údajů (metoda ‚fall-back‘)]“, který provádí čl. 74 odst. 3 celního kodexu Unie, stanoví: „1. Při určování celní hodnoty podle čl. 74 odst. 3 kodexu lze při používání metod uvedených v článku 70 a čl. 74 odst. 2 kodexu uplatnit přiměřenou pružnost. Takto určená hodnota se má co nejvíce zakládat na dříve určených celních hodnotách. 2. Nemůže-li být celní hodnota určena podle odstavce 1, použije se jiná odpovídající metoda. V takovém případě se celní hodnota neurčuje na základě: a) prodejní ceny na celním území Unie účtované za zboží vyrobené na celním území Unie; b) systému, kdy se pro určení celní hodnoty používá vyšší ze dvou alternativních hodnot; c) ceny zboží na domácím trhu země vývozu; d) výrobních nákladů, jiných než vypočtených hodnot, které byly určeny pro stejné nebo podobné zboží podle čl. 74 odst. 2 písm. d) kodexu; e) cen pro vývoz do třetí země; f) minimálních celních hodnot; g) libovolných nebo fiktivních hodnot.“

43. Článek 244 prováděcího nařízení 2015/2447, nadepsaný „Poskytnutí jistoty“, který provádí článek 191 celního kodexu Unie, stanoví: „Pokud se celní orgány domnívají, že ověřování celního prohlášení může mít za následek vyšší částku dovozního nebo vývozního cla nebo jiných poplatků, které se stanou splatnými, než je částka vyplývající z údajů celního prohlášení, je propuštění zboží podmíněno poskytnutím jistoty, která postačuje k pokrytí rozdílu mezi částkou vyplývající z údajů celního prohlášení a částkou, která může být pro zboží nakonec splatná. Deklarant však může namísto poskytnutí jistoty požádat o okamžité oznámení celního dluhu, kterému může zboží nakonec podléhat.“

C. Právo v oblasti DPH

44. Článek 2 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty ( 17 ), ve znění směrnice Rady 2009/69/ES ze dne 25. června 2009 ( 18 ) (dále jen „směrnice 2006/112“), stanoví: „Předmětem DPH jsou tato plnění: […] b) pořízení zboží za úplatu uvnitř Společenství uskutečněné v rámci členského státu: i) osobou povinnou k dani, která jedná jako taková, nebo právnickou osobou nepovinnou k dani, je-li prodávajícím osoba povinná k dani, která jedná jako taková […] […] d) dovoz zboží.“

45. Podle článku 73 této směrnice „zahrnuje základ daně vše, co tvoří protiplnění, které dodavatel nebo poskytovatel získal nebo má získat od pořizovatele, příjemce nebo třetí osoby za takové dodání zboží nebo poskytnutí služby“.

46. Článek 83 uvedené směrnice uvádí: „Při pořízení zboží uvnitř Společenství je základ daně tvořen stejnými položkami, jaké se podle kapitoly 2 použijí ke stanovení základu daně při dodání stejného zboží na území dotyčného členského státu. Zejména v případě plnění, která se považují za pořízení zboží uvnitř Společenství podle článků 21 a 22, je základem daně kupní cena zboží nebo podobného zboží, a pokud kupní cena neexistuje, nákladová cena stanovená k okamžiku dodání.“

47. Článek 85 směrnice 2006/112 zní: „Při dovozu zboží je základem daně celní hodnota stanovená podle platných předpisů Společenství.“

48. Článek 86 odst. 1 této směrnice zní: „Základ daně zahrnuje tyto položky, nejsou-li dosud zahrnuty: a) daně, cla, dávky a další poplatky splatné mimo členský stát dovozu, jakož i ty, které jsou splatné při dovozu, s výjimkou DPH, jež má být odvedena; b) vedlejší výdaje, jako jsou náklady na balení, přepravu, pojištění a provize, vzniklé až do dosažení prvního místa určení zboží na území členského státu dovozu, jakož i vedlejší výdaje vyplývající z přepravy na další místo určení ve Společenství, pokud je toto místo v okamžiku uskutečnění zdanitelného plnění známo.“

49. Článek 87 směrnice 2006/112 stanoví: „Základ daně nezahrnuje tyto položky: a) snížení ceny v podobě slevy za platbu předem; b) slevy a rabaty poskytnuté pořizovateli, které obdrží v okamžiku uskutečnění dovozu.“

50. Článek 138 této směrnice zní: „1. Členské státy osvobodí od daně dodání zboží, které bylo odesláno nebo přepraveno mimo jejich území, avšak uvnitř Společenství, prodávajícím nebo pořizovatelem nebo na účet jednoho z nich, uskutečněné pro jinou osobu povinnou k dani nebo právnickou osobu nepovinnou k dani, která jedná jako taková, v jiném členském státě než ve státě zahájení odeslání nebo přepravy zboží. 2. Kromě dodání podle odstavce 1 osvobodí členské státy od daně tato plnění: […] c) dodání zboží spočívající v jeho přemístění do jiného členského státu, která by byla osvobozena od daně podle odstavce 1 a písmen a) a b) tohoto odstavce, kdyby se uskutečnila pro jinou osobu povinnou k dani.“

51. Článek 143 uvedené směrnice uvádí: „1. Členské státy osvobodí od daně tato plnění: […] d) dovoz zboží, které bylo odesláno nebo přepraveno z třetího území nebo třetí země do jiného členského státu než do státu ukončení odeslání nebo přepravy zboží, je-li dodání tohoto zboží dovozcem určeným nebo uznaným za osobu povinnou odvést daň podle článku 201 osvobozeno od daně podle článku 138; […] 2. Osvobození od daně stanovené v odst. 1 písm. d) se použije v případech, kdy po dovozu zboží následuje dodání zboží osvobozené podle čl. 138 odst. 1 a odst. 2 písm. c), pouze pokud dovozce v okamžiku dovozu poskytl příslušným orgánům členského státu dovozu alespoň tyto informace: a) své identifikační číslo pro DPH vydané v členském státě dovozu nebo identifikační číslo pro DPH svého daňového zástupce povinného odvést DPH vydané v členském státě dovozu; b) identifikační číslo pro DPH pořizovatele, jemuž má být zboží dodáno podle čl. 138 odst. 1, vydané v jiném členském státě nebo své vlastní identifikační číslo pro DPH vydané v členském státě ukončení odeslání nebo přepravy zboží, má-li toto zboží být přemístěno podle čl. 138 odst. 2 písm. c); c) podklady dokazující, že dovezené zboží je určeno k přepravě nebo odeslání z členského státu dovozu do jiného členského státu. Členské státy však mohou stanovit, že podklady uvedené v písmenu c) se příslušným orgánům poskytují pouze na vyžádání.“

III. Skutkový stav a postup před zahájením soudního řízení

A. Skutkový základ sporu

52. Evropská unie zrušila s účinností od 1. ledna 2005 veškeré kvóty na dovoz textilních a oděvních výrobků pocházejících z členských států Světové obchodní organizace, včetně Číny.

53. Dne 20. dubna 2007 zaslal Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) členským státům zprávu o vzájemné pomoci 2007/015, aby je informoval o riziku podhodnocení textilních výrobků a obuvi dovážených z Číny.

54. Touto zprávou OLAF vyzval všechny členské státy, aby analyzovaly dovozy textilních výrobků a obuvi původem zejména z Číny z hlediska případných náznaků podhodnocení dovozů, a dále aby prováděly odpovídající kontroly při celním odbavení takových dovozů.

55. Následně OLAF ve spolupráci se Společným výzkumným střediskem Komise (dále jen „JRC“) vytvořil nástroj pro hodnocení rizik založený na údajích z celé Unie (dále jen „metodika OLAF“), aby tak pomohl členským státům při odhalování podhodnocených zásilek textilních výrobků a obuvi. Tento nástroj spočívá nejprve ve výpočtu upravené průměrné ceny jakéhokoli textilního výrobku či obuvi dovezených z Číny, které spadají do kapitol 61 až 64 kombinované nomenklatury celního sazebníku ( 19 ). Upravené průměrné ceny se vypočítají na základě měsíčních dovozních cen dotčených výrobků původem z Číny, které jsou získávány ze statistické databáze Comext, což je referenční databáze pro mezinárodní obchod spravovaná Eurostatem, za období 48 měsíců. Tyto ceny vyjadřují hodnotu za kilogram pro každý ze 495 osmimístných kódů kombinované nomenklatury dotčeného výrobku s uvedením země původu a země určení v Unii. Následně je vypočítán průměr pro celou Unii („upravené průměrné ceny unijní osmadvacítky“) na základě aritmetického průměru (nevážený průměr) upravených průměrných cen 28 členských států ( 20 ). Při výpočtu těchto průměrů jsou vyloučeny extrémní hodnoty, tj. abnormálně vysoké nebo nízké hodnoty, což je důvod, proč je průměrná cena označena jako „upravená“. Nakonec se vypočítá hodnota odpovídající 50 % upravené průměrné ceny, která představuje „minimální přijatelnou cenu“, vyjádřenou rovněž v ceně za kilogram, a která se používá jako prahová hodnota umožňující celním orgánům členských států odhalit obzvláště nízké hodnoty deklarované při dovozu, a tedy vysoce rizikové dovozy.

56. Zpráva o vzájemné pomoci AM/2009/001, kterou OLAF rozeslal dne 23. ledna 2009, se týkala operace „Argus“, šestiměsíční operace, v jejímž rámci OLAF dohlížel na obchodování s textilními výrobky a obuví pocházejícími z různých třetích zemí, převážně však z Asie, a předával každý měsíc členským státům seznam dovozů za předchozí měsíc, které byly označeny jako rizikové z hlediska celní hodnoty. V této zprávě vyzval OLAF členské státy, aby jej ve lhůtě čtyř měsíců informovali o zavedení rizikových filtrů, identifikovaly vysoce rizikové zásilky a na základě jeho sdělení provedly kontroly po celním odbavení.

57. V roce 2011 byly v průběhu prioritní kontrolní akce zvané „Discount“ (dále jen „PKA Discount“), kterou koordinovalo Generální ředitelství Komise pro daně a celní unii a jíž se zúčastnily všechny členské státy, včetně Spojeného království, uplatňovány minimální přijatelné ceny s cílem odhalit a kontrolovat dovozy textilních výrobků a obuvi z Číny, které vykazují tak nízkou celní hodnotu, že se stávají podezřelými.

58. V roce 2014 koordinoval OLAF společnou celní operaci „Snake“, jejíž operativní fáze probíhala od 17. února do 17. března 2014 a účastnily se jí všechny členské státy, jakož i čínské celní orgány. Účelem zapojení čínských celních orgánů bylo získat vývozní prohlášení umožňující ověřit deklarovanou hodnotu dotčených výrobků při dovozu do Unie. V závěrečné zprávě operace Snake byly členské státy vyzvány, aby i nadále používaly rizikové profily založené na minimálních přijatelných cenách uplatňovaných během této operace.

59. V návaznosti na kontroly, které na základě uvedených rizikových profilů provedly v rámci této operace orgány Spojeného království, byla těmito orgány dodatečně vyměřena cla u 24 hospodářských subjektů v souvislosti s jejich dovozy uskutečněnými během tříletého období od listopadu 2011 do listopadu 2014.

60. Během inspekční cesty 14‑11‑1, která se uskutečnila ve Spojeném království ve dnech 27. až 31. října 2014 prověřila Komise informační formuláře o riziku, oznámení o vzájemné pomoci a 24 náhodně vybraných dovozních transakcí, z nichž 23 bylo zaúčtováno na účtech B.

61. V období od listopadu 2014 do února 2015 předaly orgány Spojeného království dotčeným hospodářským subjektům platební výměry na uvedené částky vydáním 24 příkazů k úhradě cla po propuštění zboží, označované jako „platební výměry C18“ (dále jen „platební výměry C18 Snake“), které byly následně zrušeny.

62. Dne 16. ledna 2015 zahájil OLAF vyšetřování zaměřené konkrétně na některé členské státy, včetně Spojeného království, které se týkalo období počínaje rokem 2013.

63. V letech 2013 až 2016 prováděly Her Majesty’s Revenue and Customs (daňová a celní správa Spojeného království, dále jen „HMRC“) a pohraniční policie Spojeného království operaci „Badminton“. Tato operace, která se týkala především podvodů s DPH, byla rámcem pro počáteční trestní vyšetřování zaměřené na čtyři velké obchodníky dovážející dotčené výrobky z Číny v rámci „celního režimu 42“, tedy režimu, v němž se clo platí při dovozu, ale DPH je placena později v členském státě určení (dále jen „celní režim 42“) ( 21 ).

64. V období od února 2015 do července 2016 se Spojené království účastnilo deseti zasedání pořádaných úřadem OLAF, která se věnovala podhodnocování textilních výrobků a obuvi pocházejících z Číny.

65. Ve dnech 19. a 20. února 2015 uspořádal OLAF první dvoustrannou schůzku s HMRC, na kterém se projednávalo monitorování operace Snake a používání upravených průměrných cen jakožto ukazatelů rizika celního podhodnocení. Na této schůzce OLAF poukázal na to, že objem dovozů, které mohly být podvodně podhodnoceny, se nesnížil a že ze statistik vyplývá, že Spojené království přitahuje více podvodných obchodů z důvodu opatření, která byla přijata jinými členskými státy. HMRC uvedla, že zamýšlí vydat příkazy k úhradě DPH a nezaplaceného cla podnikům, které byly identifikovány v rámci operace Snake, a v návaznosti na její vlastní analýzy, a to v celkové výši více než 800 milionů liber šterlinků (GBP).

66. Spojené království na ad hoc konaném zasedání, které ohledně „podvodů s podhodnocováním“ uspořádal ve dnech ve dnech 25. a 26. února 2015 OLAF a jehož se zúčastnily orgány členských států, zopakovalo svůj záměr přistoupit k uvedenému vymáhání. Na tomto zasedání OLAF „důrazně doporučil“ členským státům, aby používaly vhodné rizikové filtry k identifikaci potenciálně podhodnocených zásilek, vyžadovaly poskytnutí jistoty pro zásilky identifikované jako podezřelé a prováděly šetření ke zjištění celní hodnoty. OLAF rovněž popsal možné ztráty tradičních vlastních zdrojů na úrovni Unie v důsledku potenciálně podhodnocených dovozů, zejména pokud jde o dovozy do Spojeného království ( 22 ).

67. Dne 16. června 2015 vydal OLAF zprávu o vzájemné pomoci 2015/013, kterou požádal členské státy, aby přijaly veškerá nezbytná preventivní opatření k ochraně finančních zájmů Unie před rizikem podhodnocených dovozů textilních výrobků a obuvi pocházejících z Číny.

68. V květnu 2015 zahájilo Spojené království operaci nazvanou „Breach“, která měla bojovat proti podvodům s podhodnocováním. Jedním z cílů této operace bylo podle Spojeného království určit v návaznosti na zrušení 24 platebních výměrů C18 Snake celní hodnotu podhodnoceného zboží odhaleného během operace Snake a požadovat zpět neodvedené částky tradičních vlastních zdrojů. Tato operace zahrnovala zejména předběžné kontroly a následné návštěvy v souvislosti s odbavením podezřených zásilek, analýzy dokumentů, audity a inspekce, zkoumání obchodní povahy dotčených prodejů a přezkum vazeb mezi dovozcem, spedičními a dalšími podniky, jakož i osvětovou činnost pro dovozce s cílem odhalit podvodné činnosti. Údajně bylo také provedeno asi třicet předběžných kontrol a odebrány vzorky. Bylo vydáno několik platebních výměrů C18. Na jednání Spojené království uvedlo, že opatření přijatá v rámci této operace stále probíhají.

69. Dne 28. července 2015 uspořádal OLAF druhou dvoustrannou schůzku s HMRC. HMRC zejména uvedla, že pokračuje a bude pokračovat v řízení o vymáhání částek ve výši více než 800 milionů GBP, v případě potřeby i soudní cestou, a že v rámci operace Breach vytvořila multioborovou pracovní skupinu, jejímž cílem je prověřit situaci dovozců zapojených do podvodného obchodu. Podle HMRC je však použití ukazatelů rizika vycházejících z průměrných cen kontraproduktivní a vzhledem k objemu dovozů do Spojeného království nepřiměřené.

70. Dne 3. února 2016 uspořádal OLAF třetí dvoustrannou schůzku s HMRC, která uvedla, že Spojené království provedlo v rámci operace Snake kontrolu šestnácti dotčených podniků. OLAF znovu doporučil, aby HMRC používala unijní ukazatele rizika založené na minimální přijatelné ceně. Upozornil na vysoký procentní podíl dovozů do Spojeného království, které jsou považovány za podhodnocené a způsobují značné ztráty na příjmech z cel.

71. Ve dnech 22. a 23. března 2016 uspořádal OLAF čtvrtou dvoustrannou schůzku s HMRC. OLAF znovu zdůraznil užitečnost zavedení unijních ukazatelů rizika jakožto preventivního opatření při dovozu a navrhl praktické prostředky pro jejich postupné zavádění orgány Spojeného království. OLAF opětovně zhodnotil tehdejší situaci a ukázal, že ztráty tradičních vlastních zdrojů ve Spojeném království narostly, a to zejména v důsledku zneužívání celního režimu 42.

72. V červenci 2016 předložil OLAF na dvoustranné schůzce zprávu, z níž vyplývá, že ztráty tradičních vlastních zdrojů ve Spojeném království rostou.

73. Ve dnech 18. a 19. září 2016 představily francouzské orgány na mnohostranném jednání výsledky operace zvané „Octopus“, kterou tyto orgány provedly za účasti deseti členských států (včetně Spojeného království) a s podporou OLAF. Ze závěrečné zprávy o této operaci vyplývá, že za podvody s podhodnocováním stály organizované zločinecké sítě. Příjemcem uvedeným v celních prohlášeních při dovozu byl téměř vždy tzv. mizející obchodník anebo fiktivní podnik. Dospěly rovněž k závěru, že převážná většina přepravovaného zboží, které bylo kontrolováno ve Francii na základě předem stanovených kritérií, byla podhodnocena a podvodně deklarována ve Spojeném království v rámci celního režimu 42.

74. V říjnu 2016 provedly orgány Spojeného království experimentální operaci nazvanou „Samurai“, která se zaměřila na dovozy dvou hospodářských subjektů, které ukončily činnost bezprostředně poté, co HMRC zpochybnila jejich celní prohlášení.

75. Dne 1. března 2017 ukončil OLAF své šetření týkající se podhodnocených dovozů do Spojeného království a vydal zprávu (dále jen „zpráva OLAF“), podle které se dovozci do Spojeného království vyhýbali placení vysokých částek cla tím, že při dovozu předkládali falešné faktury, fiktivní faktury a nesprávná celní prohlášení. OLAF poukázal na výrazný nárůst rozsahu podvodů s podhodnoceným zbožím procházejícím přes Spojené království v letech 2013 až 2016. Toto období se shodovalo s obdobím, kdy ostatní členské státy zavedly rizikové profily spočívající na nástroji hodnocení rizik založeném na upravených průměrných cenách, jak doporučil OLAF.

76. Podle této zprávy došlo během uvedeného období v důsledku nedostatečných kontrol k výraznému nárůstu podvodných dovozů uskutečněných přes Spojené království. V roce 2016 bylo více než 50 % textilních výrobků a obuvi pocházejících z Číny dovezených do Spojeného království deklarováno pod úrovní minimálních přijatelných cen, přičemž přibližně 80 % celkových ztrát tradičních vlastních zdrojů připadalo na podhodnocení textilních výrobků a obuvi dovážených do Spojeného království.

77. Zpráva OLAF mimo jiné uváděla, že za tímto podvodem stojí organizované zločinecké skupiny působící v celé Unii. Většinu dovozů do Spojeného království tvořily dodávky určené pro černý trh s textilem a obuví v jiných členských státech. Většina těchto dovozů byla uskutečněna zneužitím celního režimu 42 ( 23 ). OLAF měl tudíž za to, že v členských státech konečného určení zboží, zejména v Německu, Španělsku, Francii a Itálii docházelo rovněž k podstatnému úniku na DPH. OLAF poukázal na to, že Spojené království neuplatňovalo rizikové profily založené na minimálních přijatelných cenách, jak doporučil, a neprovádělo odpovídající celní kontroly při dovozu, s výjimkou jednoho měsíce během operace Snake ( 24 ).

78. Podle této zprávy tedy Spojené království propouštělo do volného oběhu podhodnocené textilní výrobky a obuv pocházející z Číny, aniž by provádělo celní kontroly, takže podstatná část cla nebyla vybrána ani poskytnuta do rozpočtu Unie. Ve své zprávě tedy OLAF vypočítal ztráty tradičních vlastních zdrojů za období od roku 2013 do roku 2016, které z toho vyplývají ( 25 ). Konkrétně pro kód kombinované nomenklatury každého dotčeného výrobku určil množství (v kg) podhodnoceného zboží (za které se považuje zboží deklarované v celním prohlášení v hodnotě nižší, než je příslušná minimální přijatelná cena) a rozdíl mezi vykázanou hodnotou a upravenou průměrnou cenou dotčeného výrobku (upravená průměrná cena pro unijní osmadvacítku) a poté na tento rozdíl uplatnil platnou celní sazbu. V této souvislosti OLAF doporučil HMRC, aby přijala veškerá vhodná opatření k vymožení uvedené částky a používala ukazatele rizika.

79. V období od listopadu 2016 do října 2018 provedli pověření úředníci Komise na základě ustanovení nařízení č. 608/2014, které se týkají kontroly tradičních vlastních zdrojů a dohledu nad nimi, pět kontrol zaměřených zejména na oblast podhodnocování.

80. Během inspekční cesty 16‑11‑1, která se konala mezi 14. a 18. listopadem 2016, Komise poté, co zjistila, že částky cla, které byly zrušeny na účtech B, odpovídají dodatečným dluhům původně vymáhaným prostřednictvím vydání 24 platebních výměrů C18 Snake, které se týkaly podhodnocených dovozů odhalených v rámci operace Snake, ale následně byly zrušeny, vyzvala orgány Spojeného království, aby určily celní hodnotu všech dotčených celních prohlášení při dovozu, přepočítaly dodatečná dlužná cla z těchto hodnot, zaúčtovaly příslušné dluhy na účty B a co nejdříve vymohly příslušné částky zpět.

81. Komise se se rovněž dotázala zmíněných orgánů, zda používají k odhalování podhodnocených dovozů nástroj opravených průměrných cen, který vyvinul OLAF, zda provádějí fyzické kontroly při celním odbavení zboží a zda systematicky vyžadují poskytnutí jistoty na pokrytí cla, které může být vyměřeno v souladu s čl. 248 odst. 1 prováděcího nařízení č. 2454/93.

82. Během inspekční cesty 17‑11‑1, která se uskutečnila ve dnech 8. až 12. května 2017, vybrala Komise k ověření na místě dvanáct dovozních prohlášení podaných v prvním čtvrtletí roku 2017 se zvláště nízkými hodnotami. Přezkum potvrdil, že dvanáct zásilek, na které se tato celní prohlášení vztahovala, bylo propuštěno do volného oběhu v Unii bez kontroly a bez poskytnutí jistoty. Orgány Spojeného království potvrdily, že nezavedly opatření, která požadoval OLAF v návaznosti na operaci Snake uskutečněnou v roce 2014, a poté znovu v kontrolní zprávě z inspekční cesty 16‑11‑1. Vysvětlily, že to bylo způsobeno především posouzením jejich právních poradců, podle něhož nebyla k dispozici žádná přijatelná metoda hodnocení. Dotčené dovozy však byly přezkoumány pracovní skupinou zřízenou v rámci operace Breach.

83. Během inspekční cesty 17‑11‑2, která se uskutečnila ve dnech 13. až 17. listopadu 2017, prověřili úředníci Komise na základě jednoho z 24 platebních výměrů C18 Snake vydaných v návaznosti na tuto operaci v celkové výši 62003024,23 GBP pět dovozních prohlášení se zvláště nízkými hodnotami, která se týkala dovozců označených již v rámci operace Snake za potenciální pachatele. Ukázalo se však, že dluhy odpovídající jednotlivým dovozním prohlášením není možné dohledat, což podle HMRC odůvodňovalo zrušení těchto dluhů.

84. Během této cesty informovaly orgány Spojeného království úředníky Komise o tom, že HMRC zahájila ode dne 12. října 2017 operaci nazvanou „Swift Arrow“. Spojené království vysvětlilo, že rizikové profily použité v rámci této operace nebyly založeny na prahových hodnotách stanovených OLAF, ale na vnitrostátních prahových hodnotách nebo rizikových profilech stanovených HMRC pouze na základě dovozů do Spojeného království. Tyto profily však byly použity jen na některé subjekty, které byly již dříve označeny za subjekty zapojené do podvodného obchodování. Kontejnery zachycené pomocí těchto rizikových profilů jsou při celním odbavení předmětem fyzických kontrol ze strany orgánů Spojeného království. Pokud mají tyto orgány za to, že deklarovaná hodnota není odůvodněná, požadují před propuštěním zboží zaplacení jistoty.

85. V průběhu inspekční cesty 18‑11‑1, která proběhla ve dnech 16. až 20. dubna 2018, zkontrolovali úředníci Komise 25 dovozních prohlášení týkajících se období od 12. října 2017, kdy byla zahájena operace zvaná „Swift Arrow“, do 31. prosince 2017. Bylo zjištěno, že na základě rizikového profilu vytvořeného HMRC bylo odhaleno pouze sedm z 25 prohlášení s extrémně nízkou hodnotou a že zbývajících 18 kontejnerů bylo propuštěno do volného oběhu bez jakéhokoli zpochybnění celní hodnoty. Orgány Spojeného království uvedly, že od zahájení operace Swift Arrow byl rizikový profil upraven tak, aby zahrnoval více subjektů, kódů kombinované nomenklatury (KN) a míst vstupu, takže pokud by k dotčeným dovozům došlo v dubnu 2018, profil by odhalil dalších jedenáct prohlášení.

86. Mimoto podle tvrzení uvedených orgánů přerušilo několik vybraných subjektů své dovozy, jakmile byly zařazeny do rizikových profilů, byly podrobeny kontrolám před propuštěním zboží a byly požádány o poskytnutí jistoty před propuštěním zboží.

87. Uvedené orgány však odmítly sdělit podrobnosti o metodě výpočtu, kterou HMRC použila pro stanovení jistot požadovaných v rámci operace Swift Arrow a vystavení příkazů k úhradě cla po propuštění zboží, tj. platebních výměrů C18 Snake.

88. V květnu 2018 vydalo Spojené království v rámci operace Breach platební výměry C18 (dále jen „platební výměry C18 Breach“) na celkovou částku 25 milionů GBP za období od roku 2015.

89. Během inspekční cesty 18‑11‑2, která proběhla ve dnech 8. až 12. října 2018, setrvaly orgány Spojeného království na tomto odmítnutí. Potvrdily však, že v dubnu 2018 vyměřily dodatečná cla u sedmi subjektů, včetně několika subjektů, na které se zaměřily již během operace Snake, a to v celkové výši 19434197,73 GBP.

B. Postup před zahájením soudního řízení

90. Dopisy ze dne 24. března 2017 a ze dne 28. července 2017 se Komise dotázala Spojeného království na vyjádření ke zprávě OLAF. Uvedla, že od Spojeného království neobdržela žádné další konkrétní informace a že nic nenasvědčuje tomu, že by Spojené království přijalo vhodná opatření, aby zabránilo podvodům s podhodnocováním konstatovaným v této zprávě. Komise uvedla, že jelikož nemá k dispozici informace o opaku, má povinnost požádat Spojené království o poskytnutí částky tradičních vlastních zdrojů odpovídající ztrátám zjištěným OLAF (po odečtení nákladů spojených s výběrem).

91. V jednom ze tří dopisů ze dne 28. července 2017 Komise rovněž požádala, aby byla informována o tom, jak orgány Spojeného království naložily se zprávou z inspekční cesty 16‑11‑1, a v tomto ohledu zopakovala svou žádost o poskytnutí právního posouzení, které vedlo ke zrušení 24 platebních výměrů C18 Snake, jakož i seznamu písemností týkajících se každého z 24 spisů, včetně výpočtů provedených za účelem stanovení celních dluhů.

92. Spojené království na tyto žádosti odpovědělo dopisy ze dne 8. srpna 2017 a 12. října 2017. Předně, pokud jde o zprávu vydanou OLAF, Spojené království uvedlo, že byla přijata opatření k zamezení problému s podhodnocováním, jako je zahájení operace Breach. Unijní právo podle něj ostatně neukládá konkrétní model kontroly, takže je na každém členském státu, aby rozhodl o nejlepším způsobu, jak právo uplatňovat. Kontrolní opatření před propuštěním zboží, včetně poskytnutí jistoty, nejsou kromě toho ze své podstaty účinnější než opatření uplatňovaná a posteriori, jako jsou opatření přijatá Spojeným královstvím. Vzhledem k tomu, že je metodika OLAF založena na použití údajů shromážděných na unijní úrovni, není pro Spojené království ani spolehlivá, ani vhodná. Tento model je sporný, proto Spojené království vypracovalo svůj vlastní přístup, který nemá nedostatky metodiky OLAF. Dále, pokud jde o vyjádření ke zprávě z inspekční cesty 16‑11‑1, Spojené království uvedlo, že důvodem pro zrušení 24 platebních výměrů C18 Snake a odepsání odpovídajících částek z účtů B byla nemožnost prokázat výši skutečné hodnoty dováženého zboží, ale že tento problém bude řešit odborná skupina v rámci operace Breach. Konečně Spojené království zopakovalo, že nemůže vyhovět žádosti o zpřístupnění právního posouzení HMRC, které vedlo ke zrušení platebních výměrů C18 Snake, a to s odvoláním na důvěrnost a ochranu profesního tajemství mezi advokátem a jeho klientem.

93. Dne 9. března 2018 zaslala Komise Spojenému království výzvu dopisem.

94. Spojené království odpovědělo na tento dopis dne 22. června 2018. V příloze k tomuto dopisu Spojené království požádalo, aby mu byla předána úplná verze zprávy OLAF, neboť mělo k dispozici pouze neúplnou verzi této zprávy, a aby mu Komise poskytla odpovědi na podrobné otázky ohledně metody použité pro výpočet požadovaných tradičních vlastních zdrojů.

95. Dne 24. září 2018 zaslala Komise Spojenému království odůvodněné stanovisko, ve kterém odpověděla zejména na žádosti Spojeného království uvedené v příloze dopisu ze dne 22. června 2018 a stanovila lhůtu pro odpověď na dva měsíce.

96. Dne 19. prosince 2018 se Komise poté, co ve stanovené lhůtě neobdržela od Spojeného království odpověď na odůvodněné stanovisko, rozhodla podat projednávanou žalobu pro nesplnění povinnosti k Soudnímu dvoru, přičemž dne 18. prosince 2018 informovala Spojené království, že toto rozhodnutí následující den přijme.

97. Dne 9. ledna 2019 se konala technická schůzka mezi orgány Spojeného království a Komisí, na které předložila poradenská společnost závěry, které byly obsaženy ve zprávě zadané Spojeným královstvím.

98. Dne 11. února 2019 zaslalo Spojené království Komisi svou odpověď na odůvodněné stanovisko, která se skládala z průvodního dopisu a přílohy obsahující zprávu poradenské společnosti.

IV. Řízení před Soudním dvorem

99. Vzhledem k tomu, že Komise dospěla k závěru, že argumenty předložené Spojeným královstvím neumožňují vyvrátit vytýkané skutečnosti uvedené v odůvodněném stanovisku, podala dne 7. března 2019 projednávanou žalobu.

100. Belgické království, Estonská republika, Řecká republika, Lotyšská republika, Portugalská republika a Slovenská republika (dále jen společně „vedlejší účastníci“) předložili v projednávané věci spisy vedlejších účastníků na podporu Spojeného království.

101. Dopisem ze dne 6. června 2020 podalo Spojené království návrh na provedení důkazních nebo organizačních procesních opatření, v němž žádalo, aby Soudní dvůr uložil Komisi povinnost odpovědět na řadu otázek, z nichž některé již byly obsaženy v žádostech Spojeného království o informace zaslaných Komisi dne 22. června 2018 a 22. března 2019. Dopisem ze dne 11. dubna 2019 požádalo Spojené království Soudní dvůr, aby Komisi uložil povinnost odpovědět na otázky položené v žádosti ze dne 22. března 2019 (dále jen „nově formulovaná žádost o informace“) ( 26 ).

102. Dopisem ze dne 14. října 2020 zaslal Soudní dvůr Komisi a Spojenému království otázky se žádostí o písemnou odpověď. Uvedení účastníci řízení na ně odpověděli písemnými podáními ze dne 16. listopadu 2020.

103. Dne 8. prosince 2020 se konalo jednání, během něhož přednesly svá ústní vyjádření jednak Spojené království, podporované Estonskou republikou, Lotyšskou republikou a Portugalskou republikou a jednak Komise. Účastníci řízení byli vyzváni, aby se ve svých řečech soustředili na obsah odpovědí uvedených v předchozím bodě tohoto stanoviska.

V. Návrhová žádání účastníků řízení

104. Komise se svou žalobou domáhá, aby Soudní dvůr určil, že – Spojené království tím, že nezaúčtovalo správnou výši cla a neposkytlo správnou částku tradičních vlastních zdrojů a vlastních zdrojů [vycházejících z DPH] za některé dovozy textilních výrobků a obuvi pocházející z Číny, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 2 a 8 rozhodnutí 2014/335, z článků 2 a 8 rozhodnutí 2007/436, z článků 2, 6, 9, 10, 12 a 13 nařízení č. 609/2014, z článků 2, 6, 9, 10, 11 a 17 nařízení č. 1150/2000, z článku 2 nařízení č. 1553/89, jakož i z čl. 105 odst. 3 celního kodexu Unie a čl. 220 odst. 1 celního kodexu Společenství; – a to v důsledku nesplnění povinností, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 3 SEU, článku 325 a čl. 310 odst. 6 SFEU, článků 3 a 46 celního kodexu Unie, z článku 13 celního kodexu Společenství, z čl. 248 odst. 1 prováděcího nařízení č. 2454/93, z článku 244 prováděcího nařízení 2015/2447, jakož i z čl. 2 odst. 1 písm. b) a d), článků 83, 85, 86 a 87 a čl. 143 odst. 1 písm. d) a čl. 143 odst. 2 směrnice 2006/112; – [přičemž odpovídající ztráty tradičních vlastních zdrojů, [které mají být poskytnuty] do rozpočtu Unie (snížené o náklady na výběr), činí: – 496025324,30 eura v roce 2017 (do 11. října 2017 včetně); – 646809443,80 eura v roce 2016; – 535290329,16 eura v roce 2015; – 480098912,45 eura v roce 2014; – 325230822,55 eura v roce 2013; – 173404943,81 eura v roce 2012; – 22777312,79 eura v roce 2011.] ( 27 ) – Spojené království tím, že Komisi neposkytlo všechny informace nezbytné k určení výše ztrát tradičních vlastních zdrojů, a tím, že na vyžádání neposkytlo obsah právního posouzení vypracovaného právním oddělením HMRC, ani odůvodnění rozhodnutí, které vedlo ke zrušení stanovených celních dluhů, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 3 SEU a čl. 2 odst. 2 a čl. 2 odst. 3 písm. d) nařízení č. 608/2014, a – uložil Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.

105. Spojené království navrhuje, aby Soudní dvůr: – prohlásil žalobu za zcela nebo částečně nepřípustnou; – podpůrně určil, že – Spojené království neporušilo svou povinnost bojovat proti podvodům, a to ani z hlediska tradičních vlastních zdrojů, ani z hlediska loajální spolupráce; – opatření přijatá Spojeným královstvím neměla důsledky pro unijní rozpočet, a proto po něm nelze požadovat, aby Unii uhradilo jakoukoli částku; – podpůrně, pokud Soudní dvůr dospěje k závěru, že určité nesplnění povinnosti způsobilo Unii ztrátu, umožnil Spojenému království vyčíslit a vykázat dodatečné tradiční vlastní zdroje vyplývající z určení odpovědnosti, aniž by sám stanovil výši ztrát z těchto zdrojů; – ještě podpůrněji, pokud Soudní dvůr rozhodne, že se bude zabývat návrhem týkajícím se ztrát tradičních vlastních zdrojů, posoudil hodnocení těchto ztrát provedené Spojeným královstvím; – ještě podpůrněji, pokud by Soudní dvůr neschválil volbu metodiky ze strany Spojeného království, „uznal, že Komise musí při svém posouzení ztrát tradičních vlastních zdrojů splnit důkazní standard použitelný v případě žalob na náhradu škody proti členskému státu, což neučinila“; – zamítl stížnost související s vlastními zdroji vycházejícími z DPH z důvodu absence právního základu a vyčíslení, a – uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

106. Všechny členské státy, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci, v podstatě navrhují zamítnutí žaloby. Slovenská republika a Portugalská republika kromě toho navrhují, aby byla Komisi uložena náhrada veškerých nákladů řízení.

VI. K žalobě

107. Před samotným posouzením žalobních důvodů, které na podporu své žaloby uplatňuje Komise, je třeba posoudit námitky nepřípustnosti vznesené Spojeným královstvím v jeho žalobní odpovědi (oddíl A). Pokud jde o věc samou, vychází tato žaloba v podstatě ze čtyř žalobních důvodů. Komise zaprvé tvrdí, Spojené království nepřijalo během doby trvání protiprávního jednání opatření na ochranu finančních zájmů Unie, čímž porušilo jak obecné povinnosti týkající se ochrany finančních zájmů Unie a boje proti podvodům, tak povinnost celních orgánů přijmout opatření na ochranu finančních zájmů Unie, provádět kontroly na základě analýzy rizik a požadovat poskytnutí jistoty (oddíl B). Zadruhé Komise tvrdí, že Spojené království porušilo ustanovení právní úpravy v oblasti vlastních zdrojů, neboť clo z dováženého zboží nebylo správně vypočteno a částky vlastních zdrojů související s těmito cly nebyly stanoveny ani poskytnuty do rozpočtu Unie v okamžiku, kdy tak mělo být učiněno (oddíl C). Zatřetí je třeba posoudit tvrzení, podle kterého došlo k porušení povinnosti loajální spolupráce, jak je zakotvena v čl. 4 odst. 3 SEU (oddíl D). Začtvrté Komise v podstatě tvrdí, že Spojené království tím, že z důvodu neexistence účinných kontrolních opatření neurčilo správně celní hodnotu podhodnoceného zboží při jeho dovozu, porušilo právní předpisy v oblasti DPH a neposkytlo do rozpočtu Unie plnou výši vlastních zdrojů vycházejících z DPH (oddíl E).

A. K přípustnosti

108. Spojené království ve své žalobní odpovědi uplatňuje pět kategorií námitek nepřípustnosti vycházejících zaprvé z porušení práva na obhajobu v rámci postupu před zahájením soudního řízení a v řízení před Soudním dvorem, zadruhé z vad postupu před zahájením soudního řízení a žaloby, pokud jde o zaúčtování DPH na základě celního režimu 42 ( 28 ), zatřetí z porušení zásady legitimního očekávání, zásady právní jistoty, zásady ztráty žalobního nároku a loajální spolupráce ze strany Komise, začtvrté z nemožnosti nařídit poskytnutí částek podle článku 258 SFEU a zapáté z důvodu předčasnosti žaloby, pokud jde o období od 1. května 2015 do 11. října 2017.

109. Pátá námitka nepřípustnosti je neoddělitelně spjata s posouzením věcných argumentů druhého žalobního důvodu, který se týká skutečnosti, že ve stanovené lhůtě nebyly stanoveny a do rozpočtu Unie poskytnuty částky vlastních zdrojů odpovídající clům. Argumentace Spojeného království týkající se předčasnosti žaloby za období od 1. května 2015 do 11. října 2017, která byla uplatněna v rámci této námitky nepřípustnosti, má tedy ve skutečnosti za cíl zpochybnit nesplnění povinností vytýkaného v rámci druhého žalobního důvodu a snížit rozsah ztráty tradičních vlastních zdrojů, o jejíž určení Komise žádá. Proto navrhuji, aby byla pátá námitka nepřípustnosti posouzena v rámci meritorního přezkumu tohoto žalobního důvodu.

110. Aby tedy bylo možné určit, zda je projednávaná žaloba pro nesplnění povinnosti podaná Komisí přípustná, je třeba nejprve posoudit první čtyři kategorie námitek nepřípustnosti.

1. K námitce nepřípustnosti vycházející z údajného porušení práva Spojeného království na obhajobu během postupu před zahájením soudního řízení a v řízení před Soudním dvorem

111. Spojené království v podstatě tvrdí, že projednávaná žaloba je nepřípustná z důvodu, že nebylo dodrženo jeho právo na obhajobu ani v rámci postupu před zahájením soudního řízení, ani v rámci řízení před Soudním dvorem.

112. Úvodem je třeba na jedné straně připomenout, že pokud jde o postup před zahájením soudního řízení, z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že jeho cílem je dát dotčenému členskému státu příležitost splnit své povinnosti, které pro něj vyplývají z unijního práva, a užitečně uplatnit důvody na svou obhajobu proti skutečnostem vytýkaným Komisí ( 29 ). Bezvadnost řízení je podstatnou zárukou, kterou Smlouva stanovila nejen za účelem ochrany práv dotčeného členského státu, ale rovněž pro zajištění toho, aby předmětem případného soudního řízení byl jasně vymezený spor ( 30 ).

113. Kromě toho, ačkoli odůvodněné stanovisko musí obsahovat ucelené a přesné vylíčení důvodů, jež Komisi vedly k přesvědčení, že dotyčný členský stát nesplnil některou z povinností, které pro něj vyplývají ze Smlouvy, nemůže výzva dopisem podléhat stejně přísným požadavkům na přesnost, jako jsou požadavky, které musí splňovat odůvodněné stanovisko, neboť může spočívat pouze v prvním stručném shrnutí vytýkaných skutečností. Nic proto Komisi nebrání, aby v odůvodněném stanovisku upřesnila vytýkané skutečnosti, které již obecně uplatnila ve výzvě dopisem ( 31 ).

114. Na druhé straně, pokud jde o soudní řízení, z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že v žalobě podané podle článku 258 SFEU musí být žalobní důvody uvedeny uceleně a přesně, aby členský stát a Soudní dvůr mohly přesně pochopit rozsah vytýkaného porušení unijního práva, což je podmínka nezbytná k tomu, aby zmíněný stát mohl užitečně uplatnit důvody na svou obhajobu a Soudní dvůr ověřit existenci tvrzeného nesplnění povinnosti ( 32 ). Žaloba Komise musí zejména obsahovat ucelené a podrobné vylíčení důvodů, které ji vedly k přesvědčení, že dotčený členský stát nesplnil některou z povinností, které pro něj vyplývají ze Smluv ( 33 ).

115. Právě ve světle této judikatury je třeba určit, zda Komise zajistila dodržování práva Spojeného království na obhajobu během postupu před zahájením soudního řízení a v rámci tohoto řízení.

116. Spojené království zaprvé tvrdí, že jeho právo na obhajobu bylo porušeno, jelikož Komise dostatečným způsobem neodpověděla ani na jeho první žádost o informace ( 34 ), ani na nově formulovanou žádost o informace, zejména pokud jde o informace, které jsou nezbytné k tomu, aby Spojené království mohlo přepočítat částky tradičních vlastních zdrojů, které požaduje Komise ve své žalobě.

117. Spojené království ve své duplice tvrdí, že podrobné technické informace poskytnuté Komisí v její replice mu stále neumožňují tuto částku přepočítat. Přetrvává značná nejistota, zejména pokud jde o metodu použitou Komisí k opravě údajů nebo pokud jde o otázku, zda neagregované údaje, které má Spojené království k dispozici, odpovídají denním agregovaným údajům, které Komise použila při výpočtech ztrát tradičních vlastních zdrojů, a sice údajům z databáze Surveillance 2.

118. Spojené království má za to, že Komise porušila jeho právo na obhajobu a zásadu loajální spolupráce tím, že mu část požadovaných informací sdělila opožděně, a sice ve fázi repliky. Zpochybňuje rovněž odmítnutí Komise poskytnout mu informace o opatřeních, které za účelem boje proti podvodům s dotčeným podhodnocováním přijaly ostatní členské státy. Tyto informace pro něj přitom byly nezbytné k obraně proti tvrzením Komise, podle nichž byla v jiných členských státech přijata vhodná opatření, která přinesla výsledky v boji proti podhodnoceným dovozům. Jsou rovněž relevantní k tomu, aby bylo možné určit, zda jsou opatření přijatá Spojeným královstvím součástí jeho prostoru pro uvážení a představují přiměřený přístup k boji proti dotyčným podvodům, a formulovat tak argumenty týkající se příčinné souvislosti mezi nesprávným postupem orgánů Spojeného království a nezaúčtováním tradičních vlastních zdrojů.

119. Zadruhé Spojené království vytýká Komisi, že ohrozila jeho možnost přístupu ke všem údajům nezbytným pro jeho obhajobu, neboť mu neposkytla informace požadované v souvislosti s jeho výpočty týkající se tradičních vlastních zdrojů za období od roku 2011 do roku 2014.

120. Podle mého názoru musí být tyto argumenty odmítnuty.

121. Pokud jde v tomto ohledu o námitku nepřípustnosti vycházející z neposkytnutí odpovědi na žádost o informace, která byla připojena k odpovědi na výzvu dopisem ze dne 22. června 2018, je třeba konstatovat, že Komise ve svém odůvodněném stanovisku ze dne 23. září 2018 ( 35 ) výslovně na tuto žádost odpověděla.

122. Konkrétně tento členský stát ve své odpovědi na výzvu dopisem Komisi vytkl, že příloha 2 zprávy OLAF ze dne 1. března 2017 nebyla úplná a že v ní chybělo několik stran. V tomto ohledu Komise v odůvodněném stanovisku vysvětlila, že tato příloha byla nahrazena přílohou 7 zprávy OLAF ze dne 1. března 2017, která obsahovala veškeré informace o metodice, kterou OLAF použil. Dodala, že základem přílohy 2 byly dokumenty předané tomuto státu na schůzce mezi OLAF a Spojeným královstvím konané dne 28. července 2015. Metodika OLAF tak byla obsažena v odůvodněném stanovisku Komise ve formě dvou dokumentů připojených jako příloha 7 zprávy OLAF ( 36 ), přičemž tyto dokumenty byly přiloženy i k žalobě podané k Soudnímu dvoru.

123. Z toho vyplývá, že odůvodněné stanovisko obsahuje úplné vysvětlení, pokud jde o uvedené nahrazení dokumentů, které podle mého názoru nemůže učinit tvrzení vznesená v odůvodněném stanovisku vůči Spojenému království nesrozumitelnými. Nelze mít tudíž za to, že by bylo Spojené království poškozeno ve výkonu svého práva na obhajobu.

124. Spojené království mimoto tvrdí, že jeho právo na obhajobu bylo porušeno tím, že Komise neodpověděla na jeho nově formulovanou žádost o informace, zaslanou Komisi po podání žaloby v projednávané věci, a sice dne 7. března 2019. Toto tvrzení se v podstatě skládá ze čtyř výtek.

a) Ke sdělení údajů týkajících se výpočtů upravené průměrné ceny, minimální přijatelné ceny a odhadovaných ztrát vlastních zdrojů

125. V rámci první výtky Spojené království namítá, že mu Komise neposkytla údaje použité pro výpočet upravené průměrné ceny, minimální přijatelné ceny a odhadovaných ztrát vlastních zdrojů ani vysvětlení, jak tyto údaje použila.

126. V tomto ohledu je třeba konstatovat, že Komise ve své replice poskytuje odpověď na otázky obsažené v nově formulované žádosti o informace týkající se výpočtu upravené průměrné ceny a minimálních přijatelných cen, jakož i odhadů ztrát tradičních vlastních zdrojů. Zejména v ní vysvětluje, že Spojené království mělo vždy úplný přístup k údajům, zejména ke stažení dokumentu „DL 53“, které se používaly ke stanovení upravené průměrné ceny pro unijní osmadvacítku a odhadů ztrát tradičních vlastních zdrojů, a to prostřednictvím internetových stránek JRC Theseus ( 37 ), přičemž tento členský stát měl od roku 2010 na tuto stránku plný přístup, neboť na jejich základě prováděl simulace ( 38 ). Konkrétně přehledy obsažené v příloze 7 zprávy OLAF ( 39 ) zaprvé vysvětlovaly metodiku výpočtu upravené průměrné ceny a minimální přijatelné ceny, a zejména „očištění“ údajů, jakož i odhad ztrát (tedy cenový rozdíl mezi deklarovanou cenou a upravenou průměrnou cenou), zadruhé obsahovaly seznam upravených průměrných cen použitých pro každou kategorii výrobků, zatřetí poskytovaly přehled o tom, jak získat přístup k upravené průměrné ceně v rámci unijní osmadvacítky a začtvrté vysvětlovaly důvody pro stanovení minimální přijatelné ceny na úrovni 50 % upravené průměrné ceny. Příloha 7 zprávy OLAF byla mimoto připojena k příloze 35 žaloby ( 40 ) a Komise na ni odkázala v odůvodněném stanovisku. Zdá se tedy, že uvedené údaje a dokumenty byly Spojenému království známy a umožňovaly mu v případě potřeby zopakovat výpočty provedené Komisí. Ostatně pokud jde o objem zboží pro účely odhadu ztrát tradičních vlastních zdrojů, Spojené království si vyžádalo kopii celé databáze Surveillance 2, aby mohlo tyto ztráty samo vypočítat. Jak v tomto ohledu vysvětlila Komise, jedná se o databázi, kterou vypracoval tento orgán a která shromažďuje údaje týkající se zejména objemu poskytovaného samotnými členskými státy. Komise tak ve své replice vysvětlila, že tyto údaje jsou založeny výhradně na údajích o dovozu, které Spojené království předalo útvarům Komise a které jsou v této databázi jednoduše zaznamenány ( 41 ).

127. Spojené království ve své duplice připouští, že informace poskytnuté Komisí v replice byly dostatečné pro splnění obou žádostí o informace. Kritizuje však pozdní poskytnutí těchto informací. V tomto ohledu je třeba s ohledem na vysvětlení uvedená v předchozím bodě konstatovat, že způsob, jakým Komise provedla výpočty upravené průměrné ceny a minimální přijatelné ceny, jakož i způsob, jakým byla odhadnuta ztráta tradičních vlastních zdrojů, byl Spojenému království sdělen (a tedy znám), jak vyplývá z vysvětlení uvedených v příloze 7 zprávy OLAF. Nelze tedy mít za to, že informace obsažené v replice představují nové informace.

128. Vzhledem k tomu, že údaje použité Komisí byly obsaženy v dokumentech, které byly Spojenému království přístupné, a Komise před zahájením tohoto řízení a v jeho průběhu vysvětlila, jakým způsobem mohl tento stát získat přístup k uvedeným údajům a zopakovat výpočty, které provedla Komise, je třeba mít za to, že všechny informace požadované Spojeným královstvím v jeho nově formulované žádosti o informace týkající se upravených průměrných cen pro unijní osmadvacítku, minimálních přijatelných cen a ztrát vlastních zdrojů již mělo k dispozici.

b) K informacím týkajícím se výpočtů provedených za období od roku 2011 do roku 2014 na základě platebních výměrů C18 Snake

129. V rámci druhé výtky Spojené království ve své žalobní odpovědi namítá, že mu Komise neumožnila přístup ke všem údajům nezbytným pro jeho obhajobu, neboť celní prohlášení předcházející roku 2014 byla zničena, jelikož jsou uchovávána pouze po dobu čtyř let. Kromě toho Spojené království ve své nově formulované žádosti o informace požádalo o informace týkající se výpočtů provedených Komisí v letech 2011 až 2014.

130. Je však třeba poznamenat, že Spojené království v příloze své dupliky ( 42 ) poskytlo Soudnímu dvoru tabulku 23 platebních výměrů C18 Snake, které vydalo, kopie těchto výměrů a tabulky obsahující výpočty, které použilo. Vznesená námitka nepřípustnosti týkající se informací o výpočtech provedených za roky 2011 až 2014 na základě platebních výměrů C18 Snake tedy nemůže obstát. Mimoto Spojené království v rozsahu, v němž se snaží zpochybnit opodstatněnost výpočtů provedených Komisí na základě těchto platebních výměrů, ve skutečnosti usiluje o zpochybnění posouzení Komise, pokud jde o ztráty tradičních vlastních zdrojů za toto období. Takové zpochybnění bude nicméně posouzeno v rámci druhého žalobního důvodu, který se týká porušení ustanovení o tradičních vlastních zdrojích a jejich odhadu.

c) K seznámení se s postupy jiných členských států při používání metodiky OLAF

131. V rámci této třetí výtky si Spojené království přeje znát postupy ostatních členských států, pokud jde o používání metodiky OLAF jako nástroje analýzy rizika, s ohledem na provádění (či neprovádění) kontrol před celním odbavením.

132. I když se v tomto ohledu může srovnávací analýza chování jiných členských států ukázat zajímavá pro prokázání údajné přiměřenosti rozhodnutí, která Spojené království učinilo, nemůže mít analýza postupů jiných členských států v této oblasti žádný vliv na výkon práva Spojeného království na obhajobu ani na výsledek projednávané žaloby pro nesplnění povinnosti. Z ustálené judikatury totiž vyplývá, že členský stát nemůže za účelem odůvodnění nesplnění povinností, které pro něj vyplývají ze Smlouvy, uplatňovat skutečnost, že jiné členské státy rovněž nesplnily nebo neplní své povinnosti ( 43 ). Přípustnost projednávané žaloby podané proti Spojenému království nemůže být zpochybněna ani v případě, kdy se ukáže, že je postup jiných členských států, pokud jde o používání metodiky OLAF jako nástroje analýzy rizika za účelem provádění [či neprovádění] kontrol před celním odbavením, odlišný.

d) K žádosti o předložení důkazů, pokud jde o povahu podhodnoceného zboží a o členský stát jeho určení

133. V rámci této čtvrté výtky požaduje Spojené království předložení důkazů o povaze podhodnoceného zboží a o členském státě jeho určení.

134. V tomto ohledu se Spojené království patrně touto výtkou snaží ve skutečnosti zpochybnit opodstatněnost druhého a třetího žalobního důvodu, které se týkají odhadu vlastních zdrojů a porušení ustanovení v oblasti vlastních zdrojů vycházejících z DPH. Tato výtka totiž ve skutečnosti spočívá ve zpochybnění závěrů Komise ohledně povahy zboží, které bylo v těchto odhadech zohledněno a možného místa určení tohoto zboží. Kromě toho se domnívám, že je třeba souhlasit s argumentem Komise, která odmítá výtku vycházející z nedostatku údajů o povaze a objemu zboží zohledněných pro účely tohoto řízení s tím, že Spojené království samo vložilo informace, z nichž vycházela Komise ve svém odůvodněném stanovisku a ve své žalobě, do databáze Surveillance 2 ( 44 ). Z uvedených důvodů nelze shledat jakékoli porušení práva na obhajobu v souvislosti s nedostatkem informací o povaze zboží a o členském státě jeho určení.

135. S ohledem na výše uvedené musí být první námitka nepřípustnosti vznesená Spojeným královstvím vycházející z porušení práva na obhajobu během postupu před zahájením soudního řízení, jakož i během řízení před Soudním dvorem zamítnuta.

2. K námitce nepřípustnosti vycházející z vad postupu před zahájením soudního řízení a žaloby, zejména v souvislosti s celním režimem 42

136. Spojené království tvrdí, že mu Komise tím, že mu ve fázi před zahájením soudního řízení a následně v rámci žaloby neposkytla podrobné informace o skutkovém základě tvrzeného nesplnění povinností, zejména v rámci celního režimu 42, neumožnila porozumět uvedeným vytýkaným skutečnostem, a tím mu znemožnila splnit jeho povinnosti, anebo připravit jeho obhajobu. Zdůrazňuje, že mu nebyla poskytnuta žádná informace o výši ztrát vlastních zdrojů vycházejících z DPH, totožnosti dotčených subjektů a členských států určení, jakož i o opatřeních, která tyto státy přijaly za účelem vymáhání dlužné DPH od těchto subjektů. Z toho vyvozuje, že stížnost podaná z tohoto důvodu je nepřípustná.

137. Předně však musím poznamenat, že se tato námitka nepřípustnosti týká konzistentnosti a dostatečnosti skutkových poznatků a důkazních materiálů předložených Komisí na podporu její žaloby. Zdá se mi však, že takové skutečnosti jsou spíše součástí posouzení opodstatněnosti uplatňovaného nesplnění povinnosti než řádného průběhu postupu před zahájením soudního řízení a následné žaloby ( 45 ). Domnívám se proto, že argumentace založená na nedostatečnosti informací sdělených Komisí by měla být Soudním dvorem posouzena v rámci analýzy důkazů předložených Komisí.

138. Dále, i kdyby Soudní dvůr konstatoval, že se jedná o námitku nepřípustnosti, ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že informace poskytnuté před zahájením soudního řízení a v uvedené v žalobě byly dostatečné k tomu, aby se Spojené království mohlo hájit. Ze zprávy OLAF, o niž se Komise opírala, totiž vyplývá, že konečným místem určení většiny podhodnocených dovozů, pokud podléhaly celnímu režimu 42 a bylo možné určit jejich místo určení, nebylo Spojené království, ale jiné členské státy, což vedlo ke značným ztrátám na DPH v členských státech určení zboží ( 46 ). OLAF rovněž poukázal na to, že v rámci dotčeného podvodného systému mířila velká část zboží na černý trh, takže DPH nebyla odvedena vůbec. Tato tvrzení byla následně uvedena v odůvodněném stanovisku a zopakována v žalobě. S ohledem na tyto skutečnosti mám za to, jak tvrdí Komise ve své replice, že skutečnosti sdělené během postupu před zahájením soudního řízení a následně rozvinuté v žalobě nebránily Spojenému království v obhajobě proti tvrzením týkajícím se těchto ztrát.

139. Z tohoto důvodu navrhuji zamítnout druhou námitku nepřípustnosti vznesenou Spojeným královstvím.

3. K námitce nepřípustnosti vycházející z porušení zásad legitimního očekávání, právní jistoty, zásady ztráty žalobního nároku a loajální spolupráce ze strany Komise

140. Spojené království má za to, že projednávaná žaloba musí být v rozsahu, v němž se týká období do konce února 2015, zamítnuta z důvodu, že porušuje zásady legitimního očekávání, právní jistoty, ztráty žalobního nároku a loajální spolupráce. Tvrdí, že četná prohlášení učiněná OLAF v letech 2014 a 2015 a v jeho zprávě z března 2017 u něj vzbudily legitimní očekávání ( 47 ). Ze zprávy OLAF zejména vyplývá, že před ukončením operativní fáze operace Snake v březnu 2014 ( 48 ) OLAF nikdy nezmiňoval, že Spojené království nesplnilo své povinnosti vyplývající z unijního práva. Spojené království konkrétně odkazuje na tři zvláštní ujištění, která mu údajně poskytly Komise a OLAF během doby trvání protiprávního jednání, z nichž mělo vyplývat, že mají za to, že Spojené království neporušilo povinnosti, které pro něj vyplývají z unijního práva v oblasti ochrany finančních zájmů Unie a boje proti podvodům, a že vůči uvedenému státu nebude zahájeno řízení o nesplnění povinnosti. Komise by tudíž neměla mít možnost přehodnotit své stanovisko založené na těchto třech ujištěních.

141. Ze zápisu zástupců tohoto státu má předně vyplývat, že na schůzce s OLAF konané dne 13. června 2014 byl OLAF „spokojen s pokrokem, kterého Spojené království dosáhlo, jakož i s opatřeními, která již byla k tomuto datu přijata a těmi, která jsou plánována“. Podle Spojeného království se jednalo o jednoznačné ujištění, že se OLAF nedomnívá, že Spojené království porušuje své povinnosti chránit finanční zájmy Unie a bojovat proti podvodům ( 49 ).

142. Následně druhé prohlášení učiněné v říjnu 2014 úředníkem Komise, v němž bylo Spojenému království sděleno, že jeho účast v PKA Discount byla „uspokojivá“ a že úkony nezbytné k provedení této operace „byly provedeny včas a účinným způsobem“, představovalo jasné a jednoznačné ujištění, že Spojené království v souvislosti se svou účastí na této operaci neporušilo povinnosti vyplývající z unijního práva ( 50 ). Pokud jde o protiargument Komise, podle něhož toto ujištění se týkalo pouze jednoho případu v rámci operace PKA Discount, tvrdí Spojené království, že Komise nemůže zpochybnit uvedené ujištění z důvodu, že se nyní domnívá, že kontrola jediného případu nebyla pro takové ujištění dostačující, čímž by změnila své původní rozhodnutí opřít ujištění Spojeného království pouze o jediný případ.

143. Konečně Spojené království odkazuje na první dvoustrannou schůzku OLAF s HMRC, která se konala ve dnech 19. a 20. února 2015, během níž úředník OLAF podle zápisu z této schůzky, který vypracovali britští úředníci, uvedl, že „do této doby“ tento členský stát „činil vše, co bylo třeba učinit“. Podle Spojeného království se toto posledně zmíněné ujištění týkalo všech opatření, která doposud přijalo, a nikoli pouze otázky vydávání platebních výměrů C18 Snake.

144. Skutečnost, že se Komise nyní od těchto třech ujištění odklání, je podle Spojeného království v rozporu nejen se zásadou legitimního očekávání, ale rovněž se zásadou právní jistoty, které se mohou dovolávat členské státy ( 51 ), se zásadou venire contra factum proprium nemini licet, jakož i se zásadou loajální spolupráce uvedenou v čl. 4 odst. 3 SEU ( 52 ). Ustanovení celního práva totiž dávají možnost k určité flexibilitě, pokud jde o opatření, která mají být přijata za účelem boje proti takovým podvodům, jako jsou podvody v projednávané věci, a výslovně nevyžadují zavedení systému kontrol založeného na screeningových filtrech a předběžných kontrolách, takže Komise a OLAF mohly ujistit Spojené království o tom, že jeho systém celních kontrol byl až do února 2015 v souladu s unijním právem

145. V tomto ohledu je třeba za účelem posouzení argumentů Spojeného království na úvod připomenout, že právo dovolávat se zásady ochrany legitimního očekávání se vztahuje na každý právní subjekt, u kterého vyvolal orgán Evropské unie podložené naděje na základě konkrétních ujištění, která mu poskytl ( 53 ). I když je toto právo obecnou zásadou unijního práva, která přiznává práva jednotlivcům ( 54 ), Soudní dvůr rozšířil jeho působnost rovněž na vztahy mezi Komisí a členskými státy ( 55 ).

146. Právo dovolávat se zásady ochrany legitimního očekávání však předpokládá, že zúčastněné straně byla příslušnými unijními orgány poskytnuta konkrétní, nepodmíněná a shodující se ujištění z oprávněných a spolehlivých zdrojů. Toto právo má totiž každý jednotlivec, pokud u něj unijní orgán, instituce či subjekt tím, že mu poskytly konkrétní ujištění, vyvolaly podloženou naději ( 56 ), a to tím spíše že v rámci přezkumu námitky nepřípustnosti vznesené členským státem z důvodu porušení jeho legitimního očekávání na základě zásady reus in exceptione fit actor, musí tento členský stát předložit důkazy o takovém porušení ( 57 ).

147. V projednávané věci ze spisu podle mého názoru vyplývá, že Spojené království neobdrželo od Komise nebo OLAF ujištění, z nichž by mohlo vyvodit legitimní očekávání.

148. Pokud jde konkrétně o tři prohlášení, na která se Spojené království odvolává, žádné z nich podle mého názoru nepředstavuje konkrétní a nepodmíněné tvrzení o tom, že činnost a nečinnost Spojeného království byly v souladu s unijním právem nebo že tento stát neporušil unijní právo. Údajné prohlášení zaměstnance OLAF na schůzce konané dne 13. června 2014 ( 58 ) je totiž příliš obecné na to, aby mohlo založit legitimní očekávání ohledně skutečnosti, že nedojde k podání případné žaloby pro nesplnění povinnosti. Kromě toho je třeba posuzovat uvedené prohlášení v jeho kontextu, z něhož vyplývá, že bylo učiněno v rámci schůzky OLAF a Spojeného království týkající se operace Snake, a zejména diskuse o případném vydání platebních výměrů C18 Snake tímto státem. Je však nesporné, že Spojené království po jednání tyto výměry zrušilo, takže uvedené prohlášení, které bere na vědomí pokrok dosažený tímto státem, ztratilo podstatnou část své hodnoty. Totéž platí pro vyjádření, která OLAF učinil na schůzce konané ve dnech 19. a 20. února 2015 a která vycházela z předpokladu, že Spojené království tyto platební výměry vydalo ( 59 ). Pokud jde dále o vyjádření učiněné v říjnu 2014, podle něhož měl OLAF za to, že účast Spojeného království na operaci PKA Discount je uspokojivá a opatření nezbytná k provedení této operace „byla provedena vhodným a účinným způsobem“ ( 60 ), je třeba konstatovat, že toto vyjádření není posouzením toho, jak uvedený stát dodržuje unijní právo, pokud jde o ochranu finančních zájmů Unie, neboť se týkalo pouze jediného případu v rámci operace PKA Discount a nemusí nutně odrážet obsah veškeré komunikace, kterou mezi sebou zmíněný stát a Komise a OLAF v té době vedly.

149. Z uvedeného vyplývá, že tři prohlášení nebo tvrzení, na které se Spojené království odvolává, nelze kvalifikovat jako „konkrétní, nepodmíněná a shodující se“ ujištění, a to tím spíše že k nim došlo v kontextu, který se vyznačoval intenzivním a nepřetržitým dialogem během poměrně dlouhého období mezi útvary OLAF a Komise na jedné straně a Spojeným královstvím na straně druhé. Jak tvrdí Komise, jsou součástí postupu OLAF ( 61 ), jehož cílem je přesvědčit členské státy, aby přijaly opatření týkající se celních kontrol před celním odbavením na základě analýzy rizik, jako je například prahová hodnota založená na minimálních přijatelných cenách. Z tohoto kontextu jasně vyplývá, že OLAF ani Komise taková ujištění neposkytly.

150. Taková prohlášení nebo tvrzení každopádně nemohou bránit objektivnímu zjištění nesplnění povinností, které pro členské státy vyplývají z postupu podle článku 258 SFEU. Podle ustálené judikatury Soudního dvora je totiž toto řízení založeno na objektivním zjištění nedodržení povinností členským státem, které mu ukládá unijní právo, a členský stát se nemůže dovolávat zásad ochrany legitimního očekávání a loajální spolupráce ve snaze zabránit takovému objektivnímu zjištění, protože připuštění takového odůvodnění by bylo v rozporu s cílem, který toto řízení sleduje ( 62 ). Pokud jde konkrétně o odklon útvarů Komise a jeho případný dopad na opodstatněnost nesplnění povinnosti vytýkaného Spojenému království, z ustálené judikatury vyplývá, že Komise nemá pravomoc dávat záruku o slučitelnosti určitého jednání s unijním právem a že v žádném případě nemá pravomoc povolit jednání odporující tomuto právu ( 63 ). Z toho podle mého názoru vyplývá, že členské státy se v systému, v němž odpovídají za řádné provádění unijních celních předpisů na svém vnitrostátním území, nemohou zříci odpovědnosti za porušení unijního práva, kterého se mohly dopustit, s odůvodněním, že jim je Komise v daném okamžiku nevytýkala.

151. Závěrem stačí poznamenat, že tvrzení týkající se právní jistoty, zásady ztráty žalobního nároku a nedostatku loajální spolupráce Komise se Spojeným královstvím, jak vyplývají z žalobní odpovědi tohoto státu, postrádají jakýkoli samostatný obsah. Spojené království totiž ve své odpovědi v podstatě neuvádí důvody, proč měly být tyto zásady porušeny ( 64 ), takže uvedená tvrzení jsou závislá na argumentech, které se týkají porušení zásady legitimního očekávání zkoumané výše a musí být odmítnuty ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny v rámci této analýzy.

152. Tato námitka nepřípustnosti musí být proto podle mého názoru zamítnuta.

4. K námitce nepřípustnosti vycházející z nemožnosti nařídit poskytnutí částek podle článku 258 SFEU

153. Spojené království zaprvé tvrdí, že žaloba je v rozsahu, v němž směřuje především k tomu, aby tento stát poskytnul do rozpočtu Unie konkrétní a mimořádně vysoké částky, nepřípustná.

154. Spojené království konkrétně s odkazem na judikaturu Soudního dvora ( 65 ) namítá, že ta část návrhových žádání žaloby, která se týká poskytnutí určené částky tradičních vlastních zdrojů ve výši přibližně 2,7 miliardy eur do unijního rozpočtu, je nepřípustná, a to z důvodu, že Soudní dvůr nemůže v rámci žaloby pro nesplnění povinnosti podle článku 258 SFEU uložit členskému státu povinnost zaplatit do unijního rozpočtu stanovené částky vlastních zdrojů, které nebyly uhrazeny z důvodu nesplnění povinností, které je tomuto členskému státu vytýkáno. Třetí pododstavec prvního bodu návrhových žádání žaloby formulovaný v bodě 370 žaloby je tedy nepřípustný, a to tím spíše že podle ustálené judikatury může Soudní dvůr v rámci této žaloby konstatovat pouze to, že členský stát nesplnil své povinnosti vyplývající pro něj z unijního práva, a nemůže tomuto členskému státu nařídit, aby přijal určitá opatření.

155. Spojené království rovněž odmítá argument Komise, podle kterého Komise pečlivě „strukturovala“ návrhová žádání obsažená v žalobě v projednávané věci tak, aby zabránila pochybení, k němuž došlo v obou výše uvedených věcech Komise v. Německo. Jedná se o účelový krok, jehož cílem je obejít nedostatek pravomoci Soudního dvora, jelikož Komise usiluje o dosažení stejného výsledku jako v obou uvedených věcech za použití odlišné formulace.

156. Kromě toho postup Komise zbavuje Spojené království možnosti, kterou mu poskytuje článek 260 SFEU, a sice napravit jakékoli zjištěné porušení na základě článku 258 SFEU, a nerespektuje tak příslušné pravomoci Komise, Soudního dvora a členských států na základě Smluv Unie.

157. Projednávaná věc se liší od věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 15. listopadu 2005, Komise v. Dánsko ( 66 ). Soudní dvůr v něm sice vyhověl žalobě na určení, že dotyčný členský stát nesplnil svou povinnost poskytnout Unii vlastní zdroje v určené výši, jak ale vyplývá z bodu 56 tohoto rozsudku, existence celního dluhu ani výše ztrát vlastních zdrojů nebyly v této věci zpochybněny.

158. Domnívám se, že uvedená argumentace nemůže obstát. V tomto ohledu ze třetího pododstavce prvního bodu návrhových žádání vyplývá, že se žaloba Komise tím, že vypočítává částky