ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Žaloby úředníků – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Pojem – Dopis Komise, kterým informovala smluvního zaměstnance o svém záměru ukončit smlouvu na dobu neurčitou – Vyloučení – Rozhodnutí o výpovědi pracovní smlouvy na dobu neurčitou – Zahrnutí [Služební řád úředníků, čl. 90 odst. 2 a čl. 91 odst. 1; pracovní řád ostatních zaměstnanců, čl. 3a, čl. 47 písm. c) bod i) a článek 138] (viz body 31–35)
Rozsudek Tribunálu (prvního senátu) ze dne 19. září 2019 –

BTC v. Komise

(Věc T‑786/17)

„Rozhodčí doložka – Grantová dohoda uzavřená v rámci rámcového programu eTEN týkajícího se transevropských telekomunikačních sítí – Projekt ‚SafeChemo‘ – Vyšetřovací zpráva OLAF, která konstatovala nezpůsobilost některých vykázaných výdajů – Částečné vrácení vyplacených částek – Vzájemná žaloba“

1. Žaloba na neplatnost – Akty napadnutelné žalobou – Pojem – Akty s právně závaznými účinky – Žaloba týkající se ve skutečnosti sporu smluvní povahy – Zrušení dopisu a výzvy k úhradě vystavené Komisí – Nepříslušnost unijního soudu – Nepřípustnost (Články 263 a 272 SFEU) (viz body 28–35)

2. Rozpočet Evropské unie – Finanční podpora Unie – Povinnost příjemce dodržovat podmínky pro poskytnutí finanční podpory – Financování vztahující se pouze na skutečně vynaložené náklady – Doložení existence uplatňovaných nákladů – Předložení účetních dokladů, které jsou v souladu s technickými podmínkami stanovenými pro přiznání příslušné dotace a které jsou přezkoumatelné v rámci auditu – Neexistence – Neuznatelné náklady (Článek 317 SFEU) (viz body 77–80, 84, 85, 107)

3. Rozpočet Evropské unie – Finanční podpora Unie – Povinnost příjemce dodržovat podmínky pro poskytnutí finanční podpory – Financování vztahující se pouze na skutečně vynaložené náklady – Řízení zahájené Komisí za účelem vymáhání záloh vyplacených v rámci podpory – Žádost o vrácení plateb plynoucí ze smluvních ujednání – Porušení zásady proporcionality – Neexistence (Článek 317 SFEU) (viz body 95–100)

Předmět

Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící zaprvé na zrušení rozhodnutí Komise Ares(2017) 4709558 ze dne 27. září 2017, požadující vrácení částky poskytnuté žalobkyni na základě grantové dohody C046311 na financování projektu nazvaného „ePrescription and Automation for a Safe Management of Cytostatistics“, uzavřené v rámci programu eTEN, týkajícího se transevropských telekomunikačních sítí, zadruhé dopisu Komise Ares(2017) 4790311 ze dne 2. října 2017, obsahujícího oznámení o dluhu č. 3241712708, a zatřetí oznámení o dluhu č. 3241712708 a dále návrh podaný na základě článku 272 SFEU a znějící na to, aby byla žádost Komise o vrácení prohlášena za neopodstatněnou, jakož i protinávrh znějící na to, aby bylo žalobkyni uloženo vrácení částky neoprávněně vyplacené na základě uvedené dohody.

Výrok

1) Žaloba společnosti BTC Srl se zamítá.

2) Společnosti BTC se ukládá zaplatit Evropské komisi jistinu ve výši 380989,49 eur, navýšenou o úroky z prodlení se sazbou 3,50 %, počítané od 17. listopadu 2017 až do úplného zaplacení uvedené částky.
2)

Z této částky plyne úrok z prodlení počítaný způsobem stanoveným v čl. 3 odst. 2 smlouvy o úvěru „Port of Tartous“ č. 22057, uzavřené mezi EIB a Syrskou arabskou republikou dne 22. května 2003 a pozměněné ve dnech 17. května 2006, 21. května 2007 a 10. července 2008, z jistiny a smluvních úroků, a to od 9. srpna 2017 až do zaplacení.
1)

Misi Eulex Kosovo se ukládá, aby SC vyplatila náhradu vzniklé majetkové újmy ve výši 19 měsíčních hrubých mezd, k níž je třeba připočíst denní příspěvky a zvýšení platu, odpovídající předpokladu, že poslední pracovní smlouva by byla prodloužena do 14. června 2018, jakož i náhradu vzniklé nemajetkové újmy vyčíslené ex æquo et bono na 50000 eur.
50

Totéž platí, pokud jde o okolnost, kterou zdůraznila žalobkyně, že v Itálii bylo zapsáno několik ochranných známek obsahujících slovní prvek „mafia“. Režim ochranných známek Evropské unie je totiž autonomním systémem, který je tvořen souborem pravidel a sleduje cíle, které jsou pro něj specifické, přičemž jeho uplatnění je nezávislé na jakémkoli vnitrostátním systému. Způsobilost označení k zápisu jako ochranné známky Evropské unie musí být tedy posuzována pouze na základě relevantní právní úpravy. EUIPO, a případně unijní soud tedy nejsou vázány rozhodnutími vydanými na úrovni členských států, i když je zohlednit mohou, a to i když byla tato rozhodnutí přijata podle vnitrostátních právních předpisů harmonizovaných na unijní úrovni [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 14. listopadu 2013, FICKEN LIQUORS, T‑54/13, nezveřejněný, EU:T:2013:593, bod 46; ze dne 15. července 2015, Australian Gold v. OHIM – Effect Management & Holding (HOT), T‑611/13, EU:T:2015:492, bod 60 a citovaná judikatura, a ze dne 27. června 2017, Jiménez Gasalla v. EUIPO (B2B SOLUTIONS), T‑685/16, nezveřejněný, EU:T:2017:438, bod 41 a citovaná judikatura]. Z toho vyplývá, že EUIPO ani unijní soud nemohou být vázány takovými vnitrostátními rozhodnutími o zápisu, jako jsou rozhodnutí, na která odkazuje žalobkyně, takže není nutné se těmito rozhodnutími zabývat [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 12. února 2015, Compagnie des montres Longines, Francillon v. OHIM – Cheng (B), T‑505/12, EU:T:2015:95, bod 86 a citovaná judikatura, a ze dne 27. června 2017, B2B SOLUTIONS, T‑685/16, nezveřejněný, EU:T:2017:438, bod 41 a citovaná judikatura].
57

Žalobce požaduje náhradu majetkové újmy, kterou utrpěl v důsledku pochybení uvedených v rámci prvních dvou žalobních důvodů vznesených na podporu návrhových žádání znějících na zrušení. Uvádí, že utrpěná škoda se v zásadě rovná rozdílu mezi mzdou, kterou by obdržel v období od 1. července do 31. prosince 2015, kdyby byl povýšen do platové třídy AD 10 ke dni 1. července 2015, a skutečně obdrženou odměnou za období od 1. července 2015 do 1. ledna 2016, data jeho skutečného povýšení do platové třídy AD 10. Mimoto tvrdí, že vůbec není pochyb o tom, že tuto škodu mu způsobilo výše uvedené protiprávní jednání Soudního dvora Evropské unie. Žalobce v replice dodává, že zpětná účinnost povýšení ke dni 1. července 2015 musí být zohledněna pro účely stanovení data jeho postupu do platového stupně 2 platové třídy AD 10.
29

Pokud by v projednávané věci žalobkyně dosáhla zamítnutí návrhů na prohlášení neplatnosti, nemělo by to žádné právní důsledky na status zpochybněných ochranných známek, neboť tyto ochranné známky jsou i nadále zapsány v rejstříku EUIPO, a to ode dne, kdy byly zapsány.
10

Dne 19. dubna 2016 přijal generální ředitel pro rozpočet a správu ESVČ v souladu s článkem 10 přílohy X služebního řádu rozhodnutí, jímž se mění výše příspěvku za životní podmínky (dále jen „PŽP“) vypláceného zaměstnancům vyslaným do třetích zemí (dále jen „napadené rozhodnutí“). Tímto rozhodnutím byla sazba PŽP vztahující se na zaměstnance Unie vyslané do Etiopie snížena z 30 na 25 % referenční částky. Kromě toho z rozhodnutí, které přijal tentýž den ředitel pro rozpočet a správu ESVČ a které se týká poskytování dovolené na zotavenou úředníkům, dočasným zaměstnancům a smluvním zaměstnancům vyslaným do třetích zemí, vyplývá, že dovolená na zotavenou je poskytována jen tehdy, když je místo zaměstnání považováno za místo, kde jsou podmínky k výkonu služby nebo práce obtížné nebo velmi obtížné. Vzhledem k tomu, že sazba PŽP vztahující se na zaměstnance Unie vyslané do Etiopie byla snížena, žalobci ztratili rovněž nárok na dovolenou na zotavenou.
66

Zadruhé na rozdíl od toho, co Parlament tvrdil na jednání, v případě narušení chodu Parlamentu, kterého se týká čl. 166 odst. 1 první pododstavec jednacího řádu, k němuž údajně došlo mimo sněmovní sál, z důvodu reakcí, které měly vyvolat výroky žalobce mimo Parlament, nelze mít za to, že jsou narušením jeho pověsti nebo důstojnosti jakožto orgánu. Okolnost zmíněná v bodě 27 rozhodnutí předsednictva, a sice že výroky žalobce měly v době po plenárním zasedání ze dne 1. března 2017 vyvolat zájem sdělovacích prostředků a sociálních sítí a že „mohly“ přispět k negativnímu vnímání Parlamentu a jeho poslanců veřejností, není relevantní, neboť na jejím základě nelze mít za to, že Parlament prokázal existenci narušení chodu ve smyslu článku 166 jednacího řádu. Rozhodnutí předsednictva mimoto neobsahuje žádné posouzení, jež by se týkalo kritérií, která mohla vést předsednictví Parlamentu ke konstatování údajného narušení důstojnosti Parlamentu. Navíc vzhledem k tomu, že nebyla vymezena objektivní kritéria pro posouzení existence takového narušení a s ohledem na přinejmenším neurčitost pojmu „důstojnost Parlamentu“ či jejího narušení, jakož i na značný prostor pro uvážení, který má Parlament v této oblasti k dispozici, by takovým výkladem byla svévolně omezena svoboda projevu.
28

Odvolací senát měl v bodě 41 napadeného rozhodnutí za to, že důkazy předložené žalobkyní neumožňují prokázat přeměnu zpochybněné ochranné známky v označení, které je v obchodě obvyklé pro výrobek, pro který je zapsána. Konkrétně vzhledem k tomu, že žalobkyně v první fázi neprokázala, že zpochybněná ochranná známka byla konečnými spotřebiteli vnímána jako označení v obchodě obvyklé, měl odvolací senát za to, že je tato skutečnost dostačující k tomu, aby se vyslovil proti návrhu na zrušení předloženému žalobkyní. Nicméně odvolací senát pokračoval v druhé fázi ve svém přezkumu, v rámci něhož analyzoval způsob, jakým je zpochybněná ochranná známka vnímána prodávajícími výrobku, který je uváděn na trh pod zpochybněnou ochrannou známkou, zejména lékárníky. I za předpokladu, že by sankce zrušení práv za přeměnu ochranné známky v označení, které je v obchodě běžné, byla použitelná rovněž na případ, kdy ochranná známka byla zcela způsobilá vykonávat funkci označení původu pro konečné spotřebitele, měl odvolací senát za to, že důkazy předložené žalobkyní jsou nepřiměřené pro prokázání skutečnosti, že prodávající sporného výrobku vnímají zpochybněnou ochrannou známku jako označení, které je v obchodě obvyklé pro uvedený výrobek. Odvolací senát měl mimoto za to, že důkazy předložené žalobkyní v každém případě vyčerpávajícím způsobem neprokazují, že i lékaři a vědecká odborná veřejnost vnímají zpochybněnou ochrannou známku jako obvyklé označení. Zpochybněná ochranná známka je tedy zcela způsobilá vykonávat funkci označení původu.
105

Co se dále týče argumentace žalobkyně směřující ke zpochybnění pravdivosti svědectví poskytnutých vyslechnutými svědky z důvodu, že všichni byli podřízeni vedoucímu audiovizuálního oddělení, Tribunál konstatuje, že se žalobkyni nepodařilo prokázat, že uvedení svědci mohli mít důvodné obavy z odvety nebo že byli podrobeni nátlaku (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. prosince 2012, Donati v. ECB, F‑63/09, EU:F:2012:193, bod 183). Pokud by měla být tato argumentace přijata, znamenalo by to dále, že administrativa by se nemohla opřít o svědectví členů administrativy podřízených vedoucímu zaměstnanci orgánu, kdykoli by byl tento vedoucí zaměstnanec obviněn prostřednictvím žádosti o pomoc. To by přitom administrativě bránilo zjistit skutečnosti, na jejichž základě byla žádost o pomoc podána, neboť často jsou to právě tito členové dotčeného administrativního oddělení, kteří jsou nejbližšími svědky událostí tvrzených v žádosti o pomoc.
12

Zadruhé, co se týče užívání jako ochranná známka, měl odvolací senát za to, že k němu skutečně došlo (bod 41 napadeného rozhodnutí). Měl v tomto ohledu za to, že skutečnost, že napadená ochranná známka byla užívána ve spojení s ochrannými známkami výrobců oleje z dýňových semen, není relevantní. Zdůraznil, že štítek je umístěn odlišně u každého výrobce oleje a označení více štítky je přípustné (bod 41 napadeného rozhodnutí). Odvolací senát v bodě 42 napadeného rozhodnutí upřesnil, že cílem článku 15 a čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 je přimět majitele ochranné známky, aby účinně užíval svou ochrannou známku, a nikoli zpochybňovat platnost zápisu. Odvolací senát však měl za to, že článek 15 nařízení č. 207/2009 nevyžaduje, aby majitel ochranné známky a skutečný výrobce výrobku byli totožní, jelikož funkce ochranné známky spočívá v zajištění toho, že výrobky, na které se vztahuje, byly vyrobeny pod kontrolou jediného podniku (bod 42 napadeného rozhodnutí). Konečně odvolací senát dodal, že není relevantní otázka, jakou úlohu vykonává majitel ochranné známky jako veřejnoprávní subjekt v souvislosti s uváděním oleje z dýňových semen na trh a s účinností kontrol, které provádí, jelikož se nejedná o kolektivní ochrannou známku (bod 42 napadeného rozhodnutí).
100

Zadruhé, jak vyplývá z dokumentů předložených Radou v odpověď na písemnou otázku Tribunálu (viz bod 37 výše), během řízení u Rady nadnesl žalobce otázku neexistence posunu v řízení [důvěrné], navzdory přijetí rozhodnutí ze dne 15. února 2016, jež povolovalo, aby GP předala trestní řízení k soudu bez účasti obviněného. V první řadě v dopise ze dne 4. října 2016 žalobce navrhoval, aby se Rada dotázala GP, proč ještě nepředala věc soudu – když vyšetřovatelé tvrdili, že žalobcova vina byla prokázána – přestože vyšetřování probíhalo již téměř dva a půl roku. V druhé řadě v dopise Radě ze dne 14. prosince 2016 žalobce poté, co připomněl existenci rozhodnutí ze dne 15. února 2016, znovu upozornil na neexistenci posunu v předmětném řízení a tvrdil, že ukrajinské orgány usilovaly o to, aby předmětné řízení probíhalo po co možná nejdelší dobu, aby tak byl Radě poskytnut podklad pro prodloužení platnosti omezujících opatření vůči žalobci. Ve třetí řadě v dopise Radě ze dne 13. ledna 2017 žalobce jasně poukázal na to, že je podivuhodné, že GP dosud nepředala věc týkající se řízení [důvěrné] soudu, zejména s ohledem na skutečnost, že předání trestního řízení k soudu bez účasti obviněného bylo povoleno, byť podle něj protiprávně.
29

V projednávaném případě mají výrobky, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka, náležející do třídy 5, společné to, že je jejich hlavním posláním, aby byly uváděny na trh na doporučení nebo prostřednictvím odborníka v oblasti zdraví, předepisujícího lékaře, lékárníka nebo veterináře. S ohledem na jejich přímý dopad na zdraví uživatele a na specificitu patologií, které mají léčit, je třeba mít za to, že spotřebitelé jsou zpravidla dobře informovaní a zvláště pozorní a obezřetní, takže relevantní veřejnost bude vykazovat vysokou úroveň pozornosti bez ohledu na to, zda jde o širokou veřejnost či odborníky [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 9. dubna 2014, Farmaceutisk Laboratorium Ferring v. OHIM – Tillotts Pharma (OCTASA), T‑501/12, nezveřejněný, EU:T:2014:194, bod 32, a ze dne 13. prosince 2017, Laboratorios Ern v. EUIPO – Ascendo Medienagentur (SLIMDYNAMICS), T‑700/16, nezveřejněný, EU:T:2017:896, bod 24].
41

Z toho vyplývá, jak tvrdí Komise, že orgán, který se rozhodl, že výjimečně zorganizuje interní výběrové řízení otevřené pro smluvní zaměstnance ve funkčních skupinách II, III a IV, je povinen dodržet minimální dobu tří let trvání služebního poměru stanovenou v čl. 82 odst. 7 první větě PŘOZ. Je však zcela na tomto orgánu, aby s ohledem na svou širokou posuzovací pravomoc a při dodržení kogentních ustanovení upravených v čl. 27 prvním pododstavci a čl. 29 odst. 1 služebního řádu stanovil pro některá pracovní místa nebo některé funkční skupiny přísnější podmínky, které budou zejména vyžadovat vyšší počet odsloužených let, než je minimální počet let podle čl. 82 odst. 7 první věty PŘOZ (v tomto smyslu a obdobně viz rozsudek Soudního dvora ze dne 13. července 1989, Jaenicke Cendoya v. Komise, 108/88, EU:C:1989:325, bod 24).
44

Již totiž bylo rozhodnuto, že odmítnutí přihlášky podané do výběrového řízení pouze z toho důvodu, že je uchazeč nadměrně kvalifikován, je překážkou cíli, který byl závazným způsob přiřazen každému postupu přijímání úředníka nebo zaměstnance podle čl. 27 prvního pododstavce služebního řádu, a sice zajistit si služby osob s co nejvyšší úrovní způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti. Takové odmítnutí je naopak přípustné, pokud orgán uvádí důkazy, které umožňují dovodit, že by tato nadměrná kvalifikace bránila dotčeným uchazečům v plnění úkolů spojených s obsazovanými pracovními místy nebo že by měla negativní dopad na kvalitu práce dotyčných osob, jejich výkonnost nebo jejich motivaci (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. února 1999, Jiménez v. OHIM, T‑200/97, EU:T:1999:26, body 47 až 49; viz rovněž, obdobně, rozsudek ze dne 28. března 1996, Noonan v. Komise, T‑60/92, EU:T:1996:44, body 38 až 44).
39

V tomto ohledu a jak tvrdí Komise, judikatura již shledala, že neexistuje žádná povinnost připustit do interního výběrového řízení v rámci orgánu všechny osoby nacházející se v jeho službě. Taková povinnost by totiž ohrožovala širokou posuzovací pravomoc přiznanou tomuto orgánu (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 9. října 2008, Chetcuti v. Komise, C‑16/07 P, EU:C:2008:549, body 70 až 76, a ze dne 24. září 2009, Brown v. Komise, F‑37/05, EU:F:2009:121, bod 68). Zaměstnancům a úředníkům orgánu tudíž nemůže být přiznáno absolutní právo účastnit se interního výběrového řízení v rámci daného orgánu (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 6. března 1997, de Kerros a Kohn-Berge v. Komise, T‑40/96 a T‑55/96, EU:T:1997:28, bod 39, a ze dne 8. listopadu 2006, Chetcuti v. Komise, T‑357/04, EU:T:2006:339, bod 42).
69

Žalobkyně rovněž poukazuje na víkend 5. a 6. října 2013, během kterého se zúčastnila svatební oslavy jedné ze svých přítelkyň. Při této příležitosti paní M. několikrát žalobkyni telefonovala. Tyto hovory byly dány na hlasitých odposlech v přítomnosti třetích osob, mimo jiné když řídila své auto, které souhlasily s poskytnutím písemných svědectví. Obsah hovoru paní M. s žalobkyní byl podle svědků následující: „Ty jsi taková kráva! Každý víkend si z nějakého důvodu odjedeš pryč a je ti to u prdele, myslíš jenom na šukání“ („Sei solo una stronza! Tutti i weekend sei via, per un motivo o per l’altro non te ne frega un cazzo, pensi solo a scopare“); „Jsi taková kráva! O víkendu tu nikdy nejsi, jsi k ničemu a je ti to u prdele, myslíš jenom na šukání“ („Sei una stronza! Non ci sei mai il week end, meschina e menefreghista, pensi solo a scopare“); „Jediný, co bys měla ty líná krávo dělat, je omluvit se, myslíš jenom na šukání“ („Dovresti solo chiedermi scuza menefreghista del cazzo, pensi solo a scopare“); „Nedá se nic dělat, je to problém mozkových buněk, když to nedokážeš, tak to nedokážeš, […] idiote“ („Purtroppo e’ una questione di neuroni; se non ce la fai non ce la fai […] idiota“); „Ty jsi fakt takový kretén; jak je možné, že tomu nerozumíš, […] pitomče“; („sei proprio una cretina; ma come si fa a non capire […] stupida“); „ty jsi takový debil […] všichni jste debilové, jak to, že pokaždé najdu jen debily“ („testa di cazzo che non sei altro […] siete tutti degli imbecilli, come facio io a trovare solo imbecilli“).
168

Pokud jde o újmu, jež žalobkyni podle jejího tvrzení vznikla v důsledku jednání nového ředitele, je třeba zdůraznit, že i když se dotčený dopustil uvedených jednání při plnění svých funkcí, neznamená to, že by v jejich důsledku nemohla být vyvozena jeho osobní odpovědnost v rámci žaloby podané žalobkyní k příslušnému vnitrostátními soudu, byť je třeba v této souvislosti uvést, že na rozdíl od článku 24 služebního řádu úředníků nestanoví předpisy použitelné na EIB povinnost pomoci, podle níž by byla Banka povinna pomoci žalobkyni, zejména finančně, při její snaze o získání takového zadostiučinění a nesla solidární odpovědnost za případnou újmu způsobenou některým z jejích zaměstnanců jiným jejím zaměstnancem (pokud jde o rozsah povinnosti pomoci vyplývající z článku 24 služebního řádu, viz rozsudek ze dne 12. prosince 2013, CH v. Parlament, F‑129/12, EU:F:2013:203, bod 57).
Jak vyplývá ze skutečností obsažených ve spise, je namístě konstatovat, že během desetiletého referenčního období od roku 2006 do roku 2016, pokud se týká osobního stavu žalobce, tento se zapsal dne 21. září 2007 na italském konzulátu v Bruselu. Dne 6. prosince 2008 se v Bruselu oženil s belgickou státní příslušnicí, která bydlela a pracovala v Bruselu, a má s ní tři děti, narozené v Bruselu v letech 2010, 2013 a 2015. Od 18. února 2009 je žalobce zapsán do obecní matriky ve Schaerbeeku. Je též vhodné uvést, že co se týká profesní dráhy žalobce, tento pracoval od 1. srpna 2009 do 31. ledna 2010 pro Parlament jako akreditovaný parlamentní asistent, poté od 1. února 2010 do 31. ledna 2013 pro GŘ „Výzkum a inovace“ jakožto smluvní zaměstnanec pro pomocné práce. Od 1. února do 31. července 2013 a od 1. do 13. září 2013 uzavřel smlouvy o dočasném pracovním poměru se společností R. a pracoval jako dočasný zaměstnanec v GŘ „Výzkum a inovace“. V průběhu srpna 2013 pobíral žalobce dávky v nezaměstnanosti. Následně žalobce pracoval jako smluvní zaměstnanec pro Parlament od 16. září 2013 do 15. května 2014, poté od 16. května 2014 do 15. července 2016 pro EASME. Konečně byl dne 16. července 2016 žalobce zaměstnán jako smluvní zaměstnanec u INEA (viz výše body 4, 7, 8, 12, 13 a 18 až 20).
91

Nicméně i za předpokladu, že by se čl. 23 druhý pododstavec nařízení č. 1290/2005 rovněž týkal rozhodnutí Komise, kterými se schvaluje revize programu rozvoje venkova v návaznosti na automatické zrušení závazku, je třeba uvést, že vzhledem k tomu, že výpočet podle čl. 69 odst. 5b nařízení č. 1698/2005 provádí Komise při uzavření programu, uvedený orgán nemohl v okamžiku schválení revidovaného finančního plánu v návaznosti na postup automatického zrušení závazku předjímat výši výdajů, které měly být skutečně vynaloženy Extremadurou při provádění uvedeného programu. Jak tvrdí Komise, kdyby Extremadura nakonec vynaložila na činnosti související s novými úkoly částku, která je uvedena v revidovaném plánu financování a která je nižší než původní částka přidělená na základě těchto finančních prostředků, avšak výše celkových dostupných přídělů by nebyla překročena v rámci ostatních výdajů, úhrada na základě posledně uvedeného ustanovení by nebyla nutná.
70

S ohledem na argumentaci uvedenou žalobkyní (viz bod 56 výše) je třeba ve druhé řadě připomenout, že je zajisté pravda, že na základě čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie mají správní orgány povinnost odůvodňovat svá rozhodnutí. Tato povinnost uvést odůvodnění, která je převzata do čl. 75 první věty nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 94 odst. 1 první věta nařízení 2017/1001) znamená, že odůvodnění autora aktu musí být jasné a jednoznačné, a má dvojí cíl, a sice jednak umožnit zúčastněným osobám seznámit se s důvody, pro které bylo opatření přijato, za účelem obrany jejich práv a jednak unijnímu soudu vykonat přezkum legality rozhodnutí [viz rozsudek ze dne 26. září 2017, La Rocca v. EUIPO (Take your time Pay After), T‑755/16, nezveřejněný, EU:T:2017:663, bod 37 a citovaná judikatura].
40

Podle článku 134 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Podle čl. 135 odst. 2 jednacího řádu lze nicméně účastníkovi uložit, a to i když měl ve věci úspěch, částečnou nebo i úplnou náhradu nákladů, odůvodňuje-li to jeho chování, včetně chování před zahájením řízení.