ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
CS Úřední věstník Evropské unie C 204/14

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Courg of Ireland (Irsko) dne 13. dubna 2011 — HID, BA v. Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland, Attorney General

(Věc C-175/11)

2011/C 204/26

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Ireland

Účastníci původního řízení

Žalobce: HID, BA

Žalovaní: Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland, Attorney General

Předběžné otázky

1) Brání ustanovení směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 (1) či obecné zásady práva Evropské unie tomu, aby členský stát přijal správní opatření požadující, aby byla určitá kategorie žádostí o azyl vymezená na základě státní příslušnosti či země původu žadatele o azyl posouzena a rozhodnuta ve zrychleném či přednostním řízení?

2) Musí být článek 39 výše uvedené směrnice Rady, ve spojení s bodem 27 odůvodnění a článkem 267 SFEU, vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní právo poskytuje účinný opravný prostředek podle tohoto článku, pokud úlohu soudního přezkumu nebo opravného prostředku vůči prvostupňovému rozhodnutí o žádosti o azyl plní na základě vnitrostátních právních předpisů odvolání k Tribunálu, který je zřízen zákonem Parlamentu a má pravomoc vydávat závazná rozhodnutí ve prospěch žadatele o azyl ve všech právních a skutkových otázkách týkajících se žádosti o azyl, bez ohledu na správní nebo organizační úpravu, která zahrnuje některé nebo všechny následující skutečnosti: — ministru vlády je ponechán určitý prostor pro uvážení ve věci zrušení zamítavého rozhodnutí o žádosti o azyl; — mezi orgánem rozhodujícím v prvním stupni a odvolacím orgánem existují organizační a správní vazby; — členové Tribunálu, kteří přijímají rozhodnutí, jsou jmenováni ministrem, vykonávají službu na částečný pracovní úvazek po dobu tří let a jsou odměňováni případ od případu; — ministr si ponechává pravomoc udělovat pokyny stanovené v článku 12, čl. 16 odst. 2B písm. b) a čl. 16 odst. 11 výše uvedeného zákona?

(1) Úř. věst. L 326, s. 13.
3)

Podpůrně , kdyby Soudní dvůr rozhodl, že v projednávaném případě bylo třeba použít posílenou spolupráci a že hmotněprávní úprava právních titulů spadajících do práva Unie může být stanovena, aniž by existoval systém řešení sporů týkající se těchto titulů, má Španělské království za to, že nebyly splněny podmínky nezbytné pro posílenou spolupráci , a že jsou tedy splněny následující důvody pro zrušení: 3.1 porušení čl. 20 odst. 1 SEU , jelikož v projednávaném případě posílená spolupráce nepředstavuje poslední možnost, nesplňuje cíle stanovené SEU a týká se oblastí vyloučených z posílené spolupráce, neboť se jedná o výlučné pravomoci EU; 3.2 porušení článku 326 SFEU , jelikož v projednávaném případě posílená spolupráce porušuje zásadu zákazu diskriminace, narušuje vnitřní obchod a hospodářskou, sociální a územní soudržnost, představuje diskriminaci obchodu mezi členskými státy a způsobuje narušení hospodářské soutěže mezi nimi; 3.3 porušení článku 237 SFE , jelikož posílená spolupráce nerespektuje práva Španělského království, které se jí neúčastní.
4)

Má být článek čl. 7 odst. 2 písm. c) nařízení č. 1896/2006 vykládán v tom smyslu, že v řízení o evropském platebním rozkazu — pokud právní předpisy členského státu původu nestanovují automatické připočtení úroku — mohou být kromě jistiny uplatňovány: a) veškeré úroky včetně tzv. „otevřených“ úroků (vypočtené od přesně určeného data splatnosti do data zaplacení neurčeného konkrétním dnem, např. „ode dne 20. března 2011 do data zaplacení“); b) pouze úroky vypočtené od přesně určeného data splatnosti do podání návrhu nebo do vydání platebního rozkazu; c) výlučně úroky vypočtené od přesně určeného data splatnosti do podání návrhu?
1)

a) Má být článek 20 SFEU vykládán tak, že brání tomu, aby členský stát odepřel státnímu příslušníku třetího státu, jehož manžel či manželka a nezletilé děti jsou občany Unie, pobyt v členském státě, v němž mají manžel či manželka a děti bydliště a jehož mají státní příslušnost, a to i v případě, kdy tito občané Unie nejsou odkázáni na výživu ze strany státního příslušníka třetího státu? (Pozn.: stěžovatel Dereci) b) Má být článek 20 SFEU vykládán tak, že brání tomu, aby členský stát odepřel státnímu příslušníku třetího státu, jehož manžel či manželka je občanem Unie, pobyt v členském státě, v němž má manžel či manželka bydliště a jehož má státní příslušnost, a to i v případě, kdy tento občan Unie není odkázán na výživu ze strany státního příslušníka třetího státu? (Pozn.: stěžovatelé Heiml a Maduike) c) Má být článek 20 SFEU vykládán tak, že brání tomu, aby členský stát odepřel plnoletému státnímu příslušníku třetího státu, jehož matka je občankou Unie, pobyt v členském státě, v němž má matka bydliště a jehož má státní příslušnost, a to i v případě, kdy tato občanka Unie sice není odkázána na výživu ze strany státního příslušníka třetího státu, avšak státní příslušník třetího státu je odkázán na výživu ze strany této občanky Unie? (Pozn.: stěžovatel Kokollari) d) Má být článek 20 SFEU vykládán tak, že brání tomu, aby členský stát odepřel plnoletému státnímu příslušníku třetího státu, jehož otec je občanem Unie, pobyt v členském státě, v němž má otec bydliště a jehož má státní příslušnost, a to i v případě, kdy občan Unie sice není odkázán na výživu ze strany státního příslušníka třetího státu, avšak státní příslušník třetího státu je vyživován občanem Unie? (Pozn.: stěžovatel Stevic)
—

uložit Švédsku povinnost zaplatit Komisi na tentýž účet paušální částku 9 597 eur za každý den, kdy nepřijalo opatření nezbytná ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora ve věci C-185/09, a to ode dne vyhlášení uvedeného rozsudku až do vyhlášení rozsudku v projednávané věci nebo do dne přijetí opatření nezbytných ke splnění povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku C-185/09 v případě, že tento okamžik nastane dříve, a
CS Úřední věstník Evropské unie C 226/15

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 26. května 2011 — Peter Sweetman, Ireland, Attorney General, Minister for the Environment, Heritage and Local Government v. An Bord Pleanala

(Věc C-258/11)

2011/C 226/29

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court

Účastníci původního řízení

Navrhovatelé: Peter Sweetman, Ireland, Attorney General, Minister for the Environment, Heritage and Local Government

Odpůrce: An Bord Pleanala

Předběžné otázky

1) Jaká právní kritéria má použít příslušný orgán při posuzování pravděpodobnosti toho, zda plán nebo projekt podléhající čl. 6 odst. 3 směrnice o stanovištích (1) má „nepříznivý účinek na celistvost lokality“?

2) Je důsledkem použití zásady obezřetnosti to, že takový plán nebo projekt nemůže být schválen, pokud by způsobil trvalou neobnovitelnou ztrátu celého příslušného stanoviště nebo jeho části?

3) Jaký je vztah, pokud existuje, mezi čl. 6 odst. 4 a přijímáním rozhodnutí podle čl. 6 odst. 3 o tom, že plán nebo projekt nepříznivě neovlivní celistvost lokality?

(1) Směrnice Rady 92/43/EHS z 21. května 1992. Úř. věst. L 206, str. 7
CS Úřední věstník Evropské unie C 226/16

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 25. května 2011 — David Edwards, Lilian Pallikaropoulos v. Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(Věc C-260/11)

2011/C 226/30

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom

Účastníci původního řízení

Navrhovatelé: David Edwards, Lilian Pallikaropoulos

Odpůrci: Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

Předběžné otázky

1) Jak má vnitrostátní soud přistupovat k otázce přiznání náhrady nákladů v neprospěch příslušníka veřejnosti, který neměl jako navrhovatel úspěch ve věci týkající se životního prostředí, s ohledem na požadavky čl. 9 odst. 4 Aarhuské úmluvy, provedené článkem 10a směrnice 85/337/EHS (1) a článkem 15a směrnice 96/61/EHS (2) (dále jen „směrnice“)?

2) Má být otázka, zda je soudní řízení „nepřiměřeně nákladné“ ve smyslu čl. 9 odst. 4 Aarhuské úmluvy, provedeného směrnicemi, či nikoli, zodpovězena na objektivním základě (například, s ohledem na schopnost „běžného“ příslušníka veřejnosti dostát své případné povinnosti k náhradě nákladů řízení) nebo na subjektivním základě (s ohledem na prostředky, jimiž dotčený navrhovatel disponuje) nebo na základě kombinace obou uvedených přístupů?

3) Nebo se jedná výlučně o otázku vnitrostátního práva členského státu, pouze s tím, že je nutné dosáhnout výsledku stanoveného směrnicemi, tedy že dotčené řízení nesmí být „nepřiměřeně nákladné“?

4) Je při úvaze, zda řízení je či není „nepřiměřeně nákladné“, relevantní, že navrhovatel nebyl ve skutečnosti odrazen od zahájení řízení či pokračování v řízení?

5) Je přípustné uplatňovat odlišný přístup k těmto otázkám i) ve fázi odvolacího řízení nebo ii) ve fázi řízení o dalším opravném prostředku, než je tomu v řízení v prvním stupni?

(1) Směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985. Úř. věst. L 175, s. 40

(2) Směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996. Úř. věst. L 257, s. 26
CS Úřední věstník Evropské unie C 226/18

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Ireland (Irsko) dne 6. června 2011 — MM v. Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland, Attorney General

(Věc C-277/11)

2011/C 226/34

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Ireland

Účastníci původního řízení

Žalobce: M.M.

Žalovaný: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland, Attorney General

Předběžné otázky

V případě, že žadatel žádá o status podpůrné ochrany poté, co mu bylo odmítnuto přiznání postavení uprchlíka, a v případě, že se navrhuje, aby tato žádost byla zamítnuta, zavazuje požadavek spolupráce se žadatelem uložený členským státům čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 2004/83/ES (1) správní orgány dotčeného členského státu, aby poskytly žadateli výsledky tohoto posouzení před přijetím konečného rozhodnutí a aby mu tím umožnily vyjádřit se k těm aspektům navrhovaného rozhodnutí, které vedou k záporné odpovědi?

(1) Úř. věst. L 304, s. 12
První důvod: porušení článků 107, 108 a 296 SFEU tím, že Tribunál nesprávně a na základě nedostatečného odůvodnění považoval prostředky z FOR (2) a vracení některých vytvořených rezerv různými nizozemskými vysílacími společnostmi do NPO (3) za formu poskytnutí nové podpory . Tribunál chybně vyložil a použil pojmy podpora, existující podpora a nová podpora ve smyslu článků 107 a násl. SFEU, když konstatoval, že dostupnost prostředků z FOR a vracení některých vytvořených rezerv různými nizozemskými vysílacími společnostmi do NPO musejí být kvalifikovány za poskytnutí nové podpory, aniž tento závěr dostatečně odůvodnil;
1)

Může vnitrostátní zákonodárce ve smyslu článku 2 nařízení (ES) č. 2042/2003 ve spojení s ustanovením M.B.902 písm. b) bodem 1 hlavy I oddílu B přílohy I uvedeného nařízení, a s ohledem na to, co je uvedeno v ustanovení AMC M.B.102 písm. c) bodu 1 (odstavce 1.1 až 1.4, 1.6 a 1.7) hlavy A oddílu B přílohy I rozhodnutí EABL č. 2003/19/RM/28.11.2003 o přijatelných prostředcích prokazování shody s ohledem na nařízení č. 2042/2003, při přijetí doplňkových opatření k provedení uvedeného nařízení rozdělit kontrolní činnosti týkající se letadel za účelem určení, že jsou v souladu s požadavky platnými v oblasti letecké navigace, mezi několik kategorií/specifických druhů inspektorů, když každá kategorie či specifický druh inspektorů může kontrolovat letovou způsobilost letadla pouze v jedné určité oblasti? Je konkrétně v souladu s nařízením č. 2042/2003 taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava, o niž se jedná v projednávané věci a která zavádí inspektory pro letovou způsobilost (Airworthiness and Avionics Inspectors), inspektory pro letový provoz (Flight Operations Inspectors), inspektory pro bezpečnost v kabině pro cestující (Cabin Safety Inspectors) a inspektory pro diplomy a licence (Licensing Inspectors)?
—

uložit České republice zaplacení Evropské komisi na účet „vlastní zdroje Evropské unie“ paušální částky ve výši 5 644,80 EUR za každý den prodlení s přijetím opatření vyplývajících z rozsudku ve věci C-343/08, Komise proti České republice, ode dne vynesení rozsudku ve věci C-343/08 dne 14. ledna 2010 — do dne vynesení rozsudku v předkládané věci, nebo — do dne přijetí opatření, která pro Českou republiku vyplývají z rozsudku ve věci C-343/08, Komise proti České republice, pokud by takový den předcházel dni vynesení rozsudku v předkládané věci, a penále ve výši 22 364,16 EUR za každý den prodlení s přijetím opatření vyplývajících z rozsudku ve věci C-343/08, Komise proti České republice, ode dne vynesení rozsudku v předkládané věci do dne přijetí opatření, která pro Českou republiku vyplývají z rozsudku ve věci C-343/08, Komise proti České republice;
a)

Brání ustanovení 4 odst. 4 přílohy směrnice 1999/70/ES (1), podle kterého „pro zaměstnance v pracovním poměru na dobu určitou platí stejná kritéria počtu odpracovaných let týkající se určitých pracovních podmínek jako pro zaměstnance v pracovním poměru na dobu neurčitou, ledaže je možné rozdílná kritéria počtu odpracovaných let ospravedlnit objektivními důvody“ ve spojení s ustanovením 5 této přílohy, jak již bylo vyloženo Soudním dvorem, podle kterého je italská právní úprava, která ve veřejné službě zakazuje přeměnu pracovní smlouvy na dobu určitou na pracovní smlouvu na dobu neurčitou, oprávněná, vnitrostátní právní úpravě, která se týká jmenování zaměstnanců na nejistých pracovních místech do stálé služby (čl.1 odst. 519 zákona č. 296/2006) a která umožnila přímé přijetí zaměstnanců, kteří již byli přijati do pracovního poměru na dobu určitou, do pracovního poměru na dobu neurčitou, jako odchylku z pravidla veřejného výběrového řízení, ale bez uznání let odpracovaných během zaměstnání na dobu určitou, nebo spadá naopak ztráta odpracovaných let stanovená vnitrostátním zákonodárcem pod odchylku odůvodněnou „objektivními důvody“, které spočívají v nutnosti zabránit tomu, aby zařazení zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou do stálé služby poškodilo zaměstnance, kteří již jsou stálými zaměstnanci, k čemuž by došlo, pokud by zaměstnancům na dobu určitou byla uznána předchozí odpracovaná léta?
7)

Pokud má být set-top box TF6100DCC zařazen do podpoložky 8521 90 00 kombinované nomenklatury, je pak použití nenulové celní sazby v souladu s právem Společenství, pokud by takové zařazení představovalo porušení povinností Společenství vyplývajících z Dohody o obchodu s produkty informačních technologií části II b) Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994, nebo by zařazení do položky 8521 vedlo k závěru, že set-top box TF6100DCC nespadá do oblasti působnosti dotčených ustanovení Dohody o obchodu s produkty informačních technologií?
CS Úřední věstník Evropské unie C 238/5

Žaloba podaná dne 26. května 2011 — Evropská komise v. Dánské království

(Věc C-261/11)

2011/C 238/09

Jednací jazyk: dánština

Účastníci řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a N. Fenger, zmocněnci)

Žalované: Dánské království

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že Dánské království tím, že zavedlo a ponechalo v platnosti právní úpravu o bezprostředním zdanění převodů aktiv společností do jiného členského státu, aniž byly zdaněny rovnocenné převody aktiv v rámci Dánska, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z článku 49 SFEU a článku 31 Dohody o EHP;

— uložit Dánskému království náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na základě daňové právní úpravy v Dánsku je převod aktiv podniku za účelem použití mimo území Dánska považován za prodej a je odpovídajícím způsobem zdaněn, zatímco v případě podniku působícího v rámci uvedené země se má za to, že ukončil svoji činnost pouze tehdy jsou-li dotčená aktiva skutečně prodána. Podniku, který svá aktiva převádí mezi různými provozovnami v rámci Dánska tedy není v souvislosti s takovým převodem uložena daň z hodnoty uvedených aktiv. Avšak převede-li tentýž podnik aktiva na stálou provozovnu mimo území Dánska, bude okamžitě platit daň z hodnoty aktiv stejným způsobem, jako by byla aktiva prodána.

Komise má za to, že uvedené rozdílné zacházení představuje překážku svobodě usazování v rozporu s článkem 49 SFEU. Komise nezpochybňuje, že Dánsko může podrobit dani zvýšenou hodnotu, kterou podnik získal v době, kdy byl usazen v Dánsku. Komise však má za to, že okolnosti, na jejichž základě daňová povinnost vzniká, by měly být totožné — tj. zhodnocení aktiv nebo další faktor, na jehož základě dochází k úpravě amortizace — bez ohledu na skutečnost, zda je dotčený kapitál převáděn do zahraničí, nebo zůstává v Dánsku.

Komise má za to, že není důvod k tomu, aby byla daň vybírána bezprostředně s ohledem na neuskutečněné zvýšení hodnoty v souvislosti s převodem aktiv z Dánska do jiného členského státu, jestliže taková daň není rovněž uplatněna na srovnatelné vnitrostátní situace. Dánské království tak může například určit neuskutečněné zvýšení hodnoty, o němž se domnívá, že má právo je podrobit dani, aniž to musí znamenat bezprostřední vybrání daně nebo splnění dalších podmínek za účelem odložení platby daně.
—

určit, že Řecká republika tím, že nevypracovala plány povodí (buď pro oblasti povodí, které leží zcela na jejím území, nebo pro mezinárodní oblasti povodí) do 22. prosince 2009 a nezaslala kopie plánů povodí Komisi do 22. března 2010, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 1, 2, 3 a 6 a čl. 15 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (1). Dále určit, že Řecká republika tím, že nezahájila postup informování veřejnosti a konzultace veřejnosti s ohledem na návrhy plánů povodí do 22. prosince 2008, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 14 odst. 1 písm. c) uvedené směrnice;
Ve druhém důvodu kasačního opravného prostředku má Komise za to že, Tribunál se rovněž dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že návrhová žádání společnosti Pegler (dceřiná společnost, ve věci T-386/06) a společnosti Tomkins (mateřská společnost, ve věci T-382/06) měla „totožný předmět“. Ačkoliv bylo období, které společnost Tomkins zpochybňuje, mnohem kratší než období, které v samostatné věci zpochybňuje společnost Pegler, délka účasti na protiprávním jednání byla zkrácena pro obě společnosti stejným způsobem. Společnost Pegler však nejenže zpochybňuje mnohem delší období, ale také svoji žalobu založila na odlišných či dokonce na opačných žalobních důvodech než společnost Tomkins. Záměrem společnosti Pegler při zpochybňování délky trvání účasti na protiprávním jednání bylo sebe vyvinit a obvinit společnost Tomkins, zatímco společnost Tomkins sledovala omezenější cíl, a to zpochybnit důkazy týkající se prvních 38 dní (které by ani neovlivnily délku trvání účasti na protiprávním jednání, jež byla při ukládání zohledněna).
7)

Pokud má být set-top box DC 215 KL zařazen do podpoložky 8521 90 00 kombinované nomenklatury, je pak použití nenulové celní sazby v souladu s právem Společenství, pokud by takové zařazení představovalo porušení povinností Společenství vyplývajících z Dohody o obchodu s produkty informačních technologií části II b) Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994, nebo by zařazení do položky 8521 vedlo k závěru, že set-top box DC 215 KL nespadá do oblasti působnosti dotčených ustanovení Dohody o obchodu s produkty informačních technologií?
CS Úřední věstník Evropské unie C 269/26

Kasační opravný prostředek podaný Deichmann SE proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 13. dubna 2011 ve věci T-202/09, Deichmann SE v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), podaný dne 20. června 2011

(Věc C-307/11 P)

2011/C 269/49

Jednací jazyk: němčina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Deichmann SE (zástupce: O. Rauscher, advokát)

Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

— zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 13. dubna 2011 ve věci T-202/09;

— zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 3. dubna 2009 ve věci R 224/2007-4;

— uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Tento kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku Tribunálu, kterým Tribunál zamítl žalobu navrhovatelky směřující proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 3. dubna 2009, jímž byl zamítnut návrh na zápis obrazové ochranné známky zobrazující přerušovanými čárami olemovaný prýmek. Ochrana byla požadována pro třídy 10 („ortopedická obuv“) a 25 („obuv“) Niceské dohody.

Napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 74 odst. 1 první větou nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (dále jen „NOZ“).

Toto rozhodnutí je založeno na nesprávném předpokladu, že pouhá možnost resp. pravděpodobnost užívání sporného označení, jež postrádá rozlišovací způsobilost stačí, aby byla odmítnuta rozlišovací způsobilost ochranné známky jako celku. Ve skutečnosti však stačí již nikoliv nepravděpodobná možnost užívání označení s rozlišovací způsobilostí, aby bylo možné nepřihlédnout k důvodu, jenž by bránil poskytnutí ochrany z důvodu nedostatku rozlišovací způsobilosti. To vyplývá ze srovnání čl. 7 odst. 1 písm. b) NOZ se zněním čl. 7 odst. 1 písm. c) NOZ a představuje mezitím ustálenou zásadu v judikatuře německého Spolkového soudního dvora a Spolkového patentového soudu.

V případě (ortopedické) obuvi je označení chápáno mimo jiné jako označení původu v případě — jak je tomu v případě označení obuvi obvyklé —, že je umístěno ve středu zadní části vlepovací stélky, na etiketě nebo krabici, v níž je obuv uložena. Vzhledem k této zřejmé možnosti užívání nemůže předpoklad Tribunálu, že ochranná známka, pro kterou je ochrana požadována, znázorňuje součást samotného zboží, obstát.

Tribunál se krom toho ve věci nezabýval zjevnou, navrhovatelkou uváděnou praxí označování v oblasti sportovní obuvi a obuvi pro volný čas, ačkoliv byl povinen tak na základě v čl. 74 odst. 1 první větě NOZ kodifikované zásady učinit z moci úřední.

Nakonec neměl Tribunál rozlišovací způsobilost sporné ochranné známky odmítnout s odůvodněním, že příslušelo navrhovatelce, aby na základě konkrétních a spolehlivých údajů prokázala, že přihlašovaná ochranná známka má rozlišovací způsobilost.
CS Úřední věstník Evropské unie C 269/35

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Montreuil (Francie) dne 4. července 2011 — Continental Small Company Series of the DFA Investment Trust Co. v. Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

(Věc C-345/11)

2011/C 269/71

Jednací jazyk: francouzština

Předkládající soud

Tribunal administratif de Montreuil

Účastnçci původního řízení

Žalobkyně: Continental Small Company Series of the DFA Investment Trust Co.

Žalované: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l’État

Předběžné otázky

1) Musí být vedle situace subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) brána v úvahu i situace podílníků?