ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
33.

Je sice pravdou, že nařízení o jednotné společné organizaci trhů obsahuje v čl. 167 odst. 1 písm. b) ustanovení týkající se určování cen, podle něhož členské státy nesmí povolit určování cen, a to ani orientačních nebo doporučených, je třeba konstatovat, že jak správně tvrdí Lord Advocat, vláda Spojeného království, Irsko i Komise, toto ustanovení, které doslovně přejímá znění čl. 67 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 479/2008 ( 18 ), má omezený rozsah, neboť jeho cílem je pouze upřesnit rozsah oprávnění uděleného členským státům na základě čl. 167 odst. 1 první věty nařízení o jednotné společné organizaci trhů s cílem stanovit pravidla pro uvádění na trh týkající se regulace nabídky. V souladu s cílem volné hospodářské soutěže by toto oprávnění nemělo být chápáno tak, že povoluje přijímat vnitrostátní právní předpisy, jejichž cílem by bylo zejména umožňovat nebo podporovat zavádění rozhodnutí, jejichž prostřednictvím by mezioborové organizace určovaly cenu vína. Tento výklad podporuje i bod 44 odůvodnění nařízení č. 479/2008, v němž se uvádí, že v zájmu lepšího fungování trhu s vínem by mělo být členským státům umožněno provádět rozhodnutí přijatá mezioborovými organizacemi, do oblasti působnosti těchto rozhodnutí by však neměly spadat postupy, které by mohly narušit hospodářskou soutěž.
15.

Co platí pro zákonná platidla, mělo by platit i pro platidla jiná, jejichž funkce se vyčerpává týmž způsobem. Byť by takováto čistá platidla nebyla ze zákona zaručena a kontrolována, z hlediska DPH plní stejnou funkci jako platidla zákonná, a tudíž podle zásady daňové neutrality v jejím projevu jakožto zásady rovného zacházení ( 8 ) by s nimi mělo být zacházeno v podstatě stejně.
21.

Co se týče ustanovení, která mají provádět směrnici 86/653 do belgického právního řádu, postačuje uvést, že na základě řešení, která byla přijata ve věcech, v nichž byly vydány rozsudky Poseidon Chartering ( 7 ) a Volvo Car Germany ( 8 ), měl Soudní dvůr již v rozsudku Unamar ( 9 ) za to, že ačkoli se otázka položená předkládajícím soudem netýká smlouvy o prodeji nebo nákupu zboží, ale smlouvy o obchodním zastoupení upravující provozování služby námořní přepravy, nic to nemění na tom, že se belgický zákonodárce při provádění ustanovení této směrnice do vnitrostátního práva rozhodl uplatnit stejné zacházení na oba typy situací.
30.

Z rozsudku X však nelze dovodit obecné pravidlo, podle něhož je k uplatnění článku 203 celního kodexu vždy potřeba, aby skutečně hrozilo, že bude dotčené zboží začleněno do hospodářského oběhu. Dokazuje to rozsudek ( 18 ) vydaný sotva měsíc po rozsudku X, v němž Soudní dvůr konstatoval, že celní dluh vznikl, neboť zboží bylo odděleno od průvodních celních dokladů, aniž vůbec opustilo sklad, do kterého bylo umístěno, tj. bez jakéhokoli rizika, že bude začleněno do hospodářského oběhu.
Pokud mělo být sporné nařízení přijato před uplynutím platnosti původního opatření, tj. do 13. prosince 2012, byla by Komise nutně musela ukončit své šetření ve lhůtě kratší, než je devítiměsíční lhůta stanovená v čl. 13 odst. 3 základního nařízení. Úvaha, že toto nařízení mohlo být platně přijato do půlnoci dne 13. prosince 2012, nikoli však k pozdějšímu datu, byť v rámci této devítiměsíční lhůty, není kromě toho podle mého názoru ani logická, ani vnitřně soudržná. Proč by měla pouhá skutečnost, že opatření je dosud – byť jen nakrátko – použitelné, umožnit přijetí rozšiřujícího nařízení, jež by naopak bylo od 0:00 hodin dne 14. prosince 2012 stiženo protiprávností? Bylo by třeba zajít dál a požadovat, aby Rada přijala opatření ke zpětnému rozšíření antidumpingových cel v minimální lhůtě před uplynutím platnosti těchto cel? Bylo by třeba zajít ještě dále, a – třebaže se jedná o zabránění praktikám obcházení zjištěným v minulosti – po provedeném přezkumu podmínit zpětné rozšíření antidumpingového opatření jeho zachováním do budoucna? Soudní určení takovéto lhůty či takovéhoto požadavku pokračovat v uplatňování původního opatření by znamenalo doplňovat do základního nařízení podmínky, jež toto nařízení zjevně neobsahuje. Toto nařízení nezavazuje ani unijní orgány, aby v tomto konkrétním případě, kdy se určité praktiky odpovídající definici obcházení rozvinuly před skončením období uplatňování antidumpingového cla, proti těmto praktikám zakročily zahájením nového antidumpingového řízení, místo aby pokračovaly v řízení stanoveném zvlášť za tímto účelem v článku 13 zmíněného nařízení.
46.

Jak je totiž uvedeno výše, cílem ubytovacích zařízení s pečovatelskou službou je umožnit starším osobám žít v prostředí uzpůsobeném jejich stavu. Povinné a volitelné služby, které společnost Les Jardins de Jouvence nabízí, jim umožňují využívat za co nejlepších možných podmínek hlavní službu, to znamená poskytnutí přizpůsobených bytů, a to v příjemném prostředí. Činnost této společnosti tvoří jeden celek, který je podle mého názoru neoddělitelný. Jaké by to bylo, kdyby tato společnost nabízela svým rezidentům pouze poskytnutí bytů? Rozhodly by se uvedené osoby žít v tomto zařízení? Podle mého názoru je odpověď na tuto otázku jasně záporná. Smyslem existence ubytovacích zařízení s pečovatelskou službou je ostatně, tak jak naznačuje jejich název, poskytovat starším osobám ubytování s nabídkou služeb, které jim umožní žít samostatně a s naprostým duševním klidem.
44.

Skutečnost, na kterou Komise poukazovala při jednání, že ze zkušenosti lze prokázat, že nejsou neobvyklé případy čistíren, které zahájí provoz za podmínek, jež neumožňují zajistit úrovně kvality vyžadované směrnicí 91/271, nemůže ospravedlnit praxi, kdy se má za to, že čistírny postavené ve lhůtách podle článku 3 směrnice byly uvedeny do provozu pouze tehdy, pokud bylo zjištěno, že vzorky zkoumané během jednoho roku podle postupu stanoveného v části D přílohy I vyhovují úrovním uvedeným v části B téže přílohy. Pro tento případ je spíše třeba prosadit řešení spočívající v ověření, zda čistírna od počátku splňuje podmínky nezbytné pro uvedení do provozu, tedy zda v tom okamžiku vyhovuje požadavkům části B přílohy I. To je okolnost, k jejímuž prokázání není nutné dokončit odebírání vzorků podle části D přílohy I, jehož účelem, jak již bylo uvedeno, je zajistit, že kvalita vyčištěných vod bude vždy taková, kterou bylo třeba zaručit od samotného okamžiku, kdy byla čistírna poprvé uvedena do provozu.
97.

Co se týče okolnosti, že po privatizaci ANA oznámila Portugalská republika zřízení nezávislého subjektu pověřeného přidělováním letištních časů, rád bych uvedl, že rozhodnutí privatizovat ANA bylo přijato pouze měsíc před přijetím odůvodněného stanoviska ( 55 ) a že privatizace byla zřejmě provedena až měsíc poté, co bylo přijato odůvodněné stanovisko ( 56 ), a že pokud si portugalský stát nepřeje pověřit koordinační činností soukromý podnik, což mu nařízení č. 95/93 ve znění pozdějších předpisů nezakazuje, musí za tímto účelem zřídit nový subjekt, a to tak, že privatizuje řídící orgán, jehož útvar se stane koordinátorem.
40.

Ze spisu a údajů uvedených úřadem a maďarskou vládou na jednání navíc vyplývá, že dotčené vnitrostátní právní předpisy ve skutečnosti příjemcům umožňují předložit dané osvědčení do 25 kalendářních dnů po uplynutí lhůty pro podání žádosti o podporu pro daný rok (tedy 9. června). To je patrně zcela v souladu s článkem 23 nařízení č. 1122/2009, který příjemci umožňuje buď předložit žádost po uplynutí příslušné lhůty, nebo žádost později doplnit. Snížení podpory podle čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1122/2009 činí 1 % za pracovní den z částek, na něž by měl zemědělec jinak nárok, pokud by žádost (a podklady) předložil v dané lhůtě. V takovém případě se snížení vztahuje na částku splatnou pro dotyčnou podporu. Pokud je lhůta překročena o více než 25 kalendářních dnů, považuje se žádost za nepřípustnou.
11.

Po neúspěšném správním odvolání podala společnost ADM Hamburg žalobu k Finanzgericht Hamburg. Vzhledem k tomu, že Finanzgericht Hamburg měl pochybnosti o správném výkladu příslušných ustanovení unijního práva, rozhodl se přerušit řízení a předložit žádost o rozhodnutí následující předběžné otázky: „Je skutkový požadavek stanovený v čl. 74 odst. 1 první větě [nařízení č. 2454/93], podle kterého produkty deklarované k propuštění do volného oběhu v Evropské unii musí být stejné jako produkty vyvezené ze zvýhodněné země, ze které pocházejí, naplněn v takovém případě, jako je projednávaný případ, kdy několik dílčích množství surového oleje z palmových jader z různých zemí vývozu se systémem všeobecných celních preferencí, ze kterých pocházejí, nebylo vyvezeno od sebe fyzicky odděleně a nebylo dovezeno fyzicky odděleně do Evropské unie, nýbrž při vývozu byla tato množství vždy naplněna do společné nádrže na přepravní lodi a v této nádrži byla ve smíchaném stavu dovezena do Evropské unie, přičemž je možné vyloučit, že by se v průběhu přepravy do nádrže před jejich propuštěním do volného oběhu dostaly jiné produkty – zejména produkty bez preferenčního zacházení?“
73.

Výkon této pravomoci ovšem podle mého názoru nemůže být vázán na to, aby se dotčené pracovní podmínky – jako je v projednávaném případě minimální mzda – vztahovaly i na pracovníky, kteří plní soukromé zakázky. Pokud by tomu tak bylo, tyto podmínky by pozbyly povahy „zvláštních podmínek“ ve smyslu článku 26 směrnice 2004/18. Požadavek takového rozšíření i na plnění soukromých zakázek by nadto in fine vedl k tomu, že by členské státy musely zavést minimální mzdu všeobecně použitelnou na celém jejich území nebo jeho části, což unijní právo v současnosti rozhodně nestanovuje ( 21 ).
32.

Velmi záleží na skutkových okolnostech a povaze a předmětu zakázky. Existují schopnosti, jež jsou převoditelné. Představme si zadání zakázky poskytovatelem veřejné zdravotní služby na screening formy rakoviny pomocí standardní technologie, jež má být poskytován určité skupině lidí. Představme si i to, že podmínky zadání zakázky stanoví, že v nejednoznačných případech musí být nález potvrzen specialistou, který má určitou a vyšší odbornou kvalifikaci. V takových případech by neexistoval důvod bránící tomu, aby uchazeč mohl využít třetí osoby, která má poskytnout potřebné konzultace. Nicméně pokud by se zakázka týkala screeningu prováděného prostřednictvím nové a nestandardní metodologie, mohl by veřejný zadavatel rozumně požadovat, aby uchazeč sám disponoval odpovídajícími schopnostmi. Tato otázka se týká skutkových okolností zadávání zakázky.
47.

Po tomto upřesnění považuji ještě za nezbytné vyjádřit se k další okolnosti projednávané věci. Mělo by totiž být zdůrazněno, že v předkládacím usnesení se výslovně uvádí, že B. Kampik „žalobci nabídl, že se postará o to, aby byl byt připraven k nastěhování“, a že se následně R. Hobohm a jeho manželka vydali do Španělska a uzavřeli mandátní smlouvu. Vzhledem k tomu, že tato záležitost nebyla blíže upřesněna, je v každém případě věcí vnitrostátního soudu, aby určil, zda žalovaní skutečně učinili spotřebiteli v původním řízení takovouto nabídku v souvislosti s uzavřením mandátní smlouvy.
18.

Podle předkládajícího soudu ovšem nelze vyloučit, že zaměstnanecký důchodový systém Lichtenštejnska nelze – bez ohledu na to, že patří do kategorie koordinovaných důchodových systémů, což bylo potvrzeno výše uvedeným oznámením – považovat za „rovnocenný“, a to proto, že nabízí pojištěncům možnost si samostatně upravit svůj vlastní důchodový režim, a nelze podle něj vyloučit ani to, že zahrnutí všech dávek vyplácených v rámci uvedeného důchodového systému do vyměřovacího základu pojistného na rakouské zdravotní pojištění je podle unijního práva nutno považovat za překážku volného pohybu.
65.

Kromě toho i za předpokladu, jak tvrdí španělská vláda, že by nová pravidla byla již od vyhlášení rozsudku Banco Español de Crédito de facto uplatňována a že by v důsledku tohoto secretarios judiciales (soudní úředníci) informovali soudy o návrzích o zahájení řízení o platebním rozkazu týkajících se spotřebitelských smluv, nic by to neměnilo na tom, že takové uplatňování de facto nepostačuje k zajištění účinné ochrany práv vyplývající ze směrnice 93/13. Jak každopádně připouští ve svých písemných vyjádřeních španělská vláda, řízení o platebním rozkazu ve věci v původním řízení předcházelo vyhlášení rozsudku Banco Español de Crédito.
4.

Na první pohled to vše může působit jako technický detail, jenž zdaleka neskýtá takové napětí jako některá literární zpracování pirátské tématiky ( 5 ). Avšak sporná problematika má zde značný politický, a dokonce ústavněprávní dosah, protože se týká zvýraznění obrysů společné zahraniční a bezpečnostní politiky a jejího vymezení vůči jiným politikám Unie ( 6 ). Volbou hmotněprávního základu budou do značné míry předurčeny pravomoci Evropského parlamentu. Pokud by se mělo prokázat, že sporná dohoda – jako je tomu v tomto případě – má být podřazena výlučně SZBP, a mohla proto být uzavřena jen na základě článku 37 SEU, Parlament by podle čl. 218 odst. 6 druhého pododstavce první části věty SFEU neměl žádná spolurozhodovací práva, dokonce ani právo být konzultován. Pokud by naopak měla jako právní základ být správně použita kombinace článku 37 SEU, jakož i čl. 82 odst. 1 a 2 SFEU a čl. 87 odst. 2 SFEU, sporná dohoda by podle čl. 218 odst. 6 druhého pododstavce písm. a) bodu v) SFEU vyžadovala souhlas Parlamentu. Rozsah pravomocí Evropské komise v procesu uzavírání takovéto mezinárodní dohody závisí rovněž v nezanedbatelné míře na volbě právního základu.
18.

Zadruhé, jak správně uvažuje předkládající soud, to, že je S. Ince státní příslušnicí třetí země, neznamená, že by se nemohla v zásadě dovolávat čl. 56 odst. 1 SFEU, který zakazuje omezení volného pohybu služeb „pro státní příslušníky členských států“. V projednávané věci poskytuje poskytovatel služeb se sídlem v Rakousku přeshraniční službu příjemcům v Německu. Úloha S. Ince je omezena na roli zprostředkovatelky mezi poskytovatelem takových služeb a jejich příjemci. Jedná přitom jménem rakouského poskytovatele služeb. Sama dotyčnou službu neposkytuje. I přesto se na její činnost vztahuje článek 56 SFEU, a může se tedy uvedeného ustanovení dovolávat před vnitrostátním soudem. Pokud by však byl celý proces poskytování služby rakouským poskytovatelem německému příjemci rozdělen na několik dílčích procesů, jednotlivé situace tvořící součásti tohoto celkového procesu by často nespadaly do oblasti působnosti článku 56 SFEU, a to buď proto, že jedním ze zprostředkovatelů v rámci daného řetězce je státní příslušník třetí země, nebo proto, že daný dílčí proces postrádá mezinárodní prvek.
71.

Pokud by tak například Oudeland použila dokončenou budovu k činnosti osvobozené od daně 10 let po vzniku svého dvacetiletého zákupního práva, představovala by referenčního konkurenta uvedeného v bodě 67 stanoviska v projednávané věci osoba povinná k dani, která by pro výkon činnosti od daně osvobozeného pronájmu musela získat zákupní právo (z něhož by zaplatila DPH, aniž by následně mohla provést její odpočet) pouze na dobu 10 let. V takovém případě by nebylo odůvodněné uložit dotyčnému, který přistoupí k použití podle čl. 5 odst. 7 písm. a) šesté směrnice (v našem případě Oudeland), odvést DPH z hodnoty veškerého pachtovného smluveného na celou dobu trvání zákupního práva. Tato hodnota by totiž neodpovídala pořizovací ceně zákupního práva určené v okamžiku použití.
19.

Řecká republika uplatňuje na podporu tohoto návrhu tři důvody. První, který v podstatě vychází z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU, nedostatečného odůvodnění a zkreslení důkazů, se dělí na dvě části. V první části vytýká Řecká republika Tribunálu, že povinné příspěvky uhrazené v letech 2008 a 2009 zemědělci, kteří byli příjemci vyrovnávacích podpor během těchto let, kvalifikoval jako státní prostředky. V druhé části vytýká Tribunálu, že nedospěl k závěru, že částky odpovídající těmto příspěvkům musí být odečteny od podpor, které mají být navráceny, jelikož tyto částky nemohly poskytnout dotčeným zemědělcům hospodářskou výhodu, která by mohla narušit hospodářskou soutěž. Druhým důvodem, který vychází z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU a nedostatečného odůvodnění, vytýká Řecká republika Tribunálu, že rozhodl, že vyrovnávací platby provedené subjektem ELGA v roce 2009 poskytly jejich příjemcům selektivní hospodářskou výhodu, která by mohla narušit hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy, a jsou tudíž státními podporami. Řecká republika má za to, že výjimečná krizová situace, ve které se nacházelo řecké hospodářství v tomto období, brání tomuto závěru. Třetí důvod vychází z nesprávného výkladu a použití čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, jakož i z nedostatečného odůvodnění. V první části vytýká Řecká republika Tribunálu, že měl za to, že sporné platby provedené v roce 2009 nemohou být slučitelné s vnitřním trhem na základě tohoto ustanovení, jelikož režim zmírňující pravidla upravující státní podpory, který je upraven v DRS, se nevztahuje na podpory poskytnuté podnikům činným v prvovýrobě zemědělských produktů. Tvrdí, že Tribunál měl v tomto ohledu vzít v úvahu výše připomenutou krizovou situaci. Ve druhé části vytýká Tribunálu, že neprozkoumal její argumentaci, že sporné rozhodnutí bylo nepřiměřené, jelikož nařídilo v prosinci 2011 navrácení kompenzačních plateb vyplacených ELGA v letech 2008 a 2099, ačkoli se tato krize mezitím zhoršila.
48.

Podle čl. 4 odst. 1 směrnice 2010/13 mohou členské státy uplatňovat vůči poskytovatelům audiovizuálních mediálních služeb, včetně subjektů televizního vysílání, kteří spadají do jejich pravomoci, podrobnější nebo přísnější pravidla. Soudní dvůr tuto pravomoc ve své judikatuře potvrdil a uvedl, že harmonizace právních předpisů členských států provedená v souladu se směrnicí 2010/13 má povahu minimální harmonizace ( 15 ). V případě, že by Soudní dvůr nesouhlasil s mými návrhy odpovědí na předběžné otázky v projednávané věci a přiklonil by se k liberálnějšímu výkladu těchto ustanovení směrnice 2010/13, vznikla by otázka, zda tato ustanovení brání tomu, aby členské státy stanovily taková pravidla, jaká finský regulační orgán použil ve věci v původním řízení.
66.

Problémy nastolené v rámci této otázky však jdou dále. Nejde jen o to, že územní rozhodnutí nabylo v původním řízení právní moci, ale také o to, že dotčený most již byl postaven (a došlo tedy i k poškození stanovišť a vyrušení druhů s tím spojeným, i když bylo shledáno, že jsou odůvodněny naléhavými důvody převažujícího veřejného zájmu) a uveden do provozu (s případnými trvajícími vlivy na přírodní stanoviště a druhy). V tomto ohledu předkládající soud předkládá hypotézu, že by zjištění o vadách původního posouzení a přezkoumání mohla vést ke zrušení územního rozhodnutí, což by v případě rozhodnutí o demolici daného mostu mělo dalekosáhlé důsledky, jak hospodářské, tak i ekologické.
43.

Řecká vláda se domnívá, že skutečnost, že zaměstnavatel měl skutečné sídlo v Řecku a jeho úpadek byl prohlášen v tomto členském státě, nemůže vést k použití ochrany stanovené ve směrnici 80/987. V tomto smyslu řecká vláda uvádí, že působnost unijního práva obecně nezahrnuje třetí země, což je v posuzované věci potvrzeno výjimkou stanovenou v článku 1 směrnice 80/987 pro případ Grónska a doktrínou vytvořenou Soudním dvorem ve věcech Mosbaek ( 8 ) a Poulsen a Diva Navigation ( 9 ). Pro řeckou vládu je navíc určující, že je to maltské právo, které je použitelné na pracovní poměr, a rovněž to, že v souladu se směrnicí 80/987 jsou zaměstnavatelé povinni přispívat na financování záruční instituce, přičemž členské státy nemohou zajistit splnění této povinnosti ze strany vlastníků lodí, které neplují pod jeho vlajkou. Řecká vláda se konečně domnívá, že jiný výklad by znamenal, že záruční orgány členských států by měly povinnost krýt mzdové pohledávky příslušníků třetích zemí zaměstnaných na lodích plujících pod vlajkami třetích zemí.
Znamená to tedy, že i kdyby měl Soudní dvůr za to, že takové náklady na převoz, jaké jsou dotčeny ve sporu v původním řízení, musí být zahrnuty do „ceny včetně daní“, na niž odkazuje čl. 7 odst. 4 písm. c) směrnice 2005/29, neměnilo by to nic na tom, že vnitrostátní ustanovení vykládané v tom smyslu, že zcela zakazuje takové výzvy ke koupi, v nichž je cena výrobku uváděna odděleně od částky povinných nákladů na převoz, by překračovalo úroveň ochrany zajištěnou směrnicí 2005/29, neboť toto ustanovení by mělo za následek, že by bylo opomenutí dotčené zásadní informace – tj. ceny zahrnující povinné náklady – obecně sankcionováno tam, kdy směrnice požaduje, aby bylo v jednotlivých případech prováděno hodnocení konkrétních dopadů tohoto opomenutí na tržní jednání spotřebitelů dříve, než bude dotčená obchodní praktika kvalifikována jako „nekalá“ ( 54 ).
27.

Vycházíme-li však z toho, že se tato část věty vztahuje pouze na polotovary, neplatil by pro surové zlato požadavek minimální ryzosti. Z toho by bylo možné na jedné straně dovodit, že k přijetí předpokladu, že se jedná o surové zlato, postačí jakákoli ryzost. Vzhledem k tomu, že by to však byl dalekosáhlý závěr, mohl by nedostatek výslovného požadavku na ryzost u surového zlata hovořit i pro závěr, že pod pojem „surové zlato“ může spadat pouze ryzí zlato.
75.

Pojem „věci samé“ by mohl budit dojem, že se jedná o kritický a důkladný přezkum předmětného řízení. Tedy o situaci, kdy by členský stát, který přezkum činí, v jistém smyslu „soudil“ řízení jiného členského státu před tím, než nazná, zda jej akceptuje, či nikoliv. To by znamenalo návrat k prohlášení vykonatelnosti rozhodnutí, což by bylo nepřijatelné, neboť by to zbavilo zásadu vzájemného uznávání veškerého smyslu a bylo by to v přímém rozporu se samotnou myšlenkou prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
3.

Preambule nařízení REACH obsahuje následující úvodní ustanovení relevantní v projednávané věci: „[…] (16) Toto nařízení ukládá zvláštní povinnosti výrobcům, dovozcům a následným uživatelům látek samotných a obsažených [ve] směsích a předmětech. [...] […] (19) Ustanovení týkající se registrace by [...] měla od výrobců a dovozců vyžadovat, aby vytvářeli údaje o látkách, které vyrábějí nebo dovážejí, aby tyto údaje používali k posouzení rizik souvisejících s těmito látkami a aby připravovali a doporučovali vhodná opatření pro řízení rizik. S cílem zajistit plnění těchto povinností a z důvodu průhlednosti by mělo být k registraci třeba, aby předložili [Evropské agentuře pro chemické látky] dokumentaci, která obsahuje veškeré tyto informace[ ( 3 ) ]. Registrovaným látkám by měl být umožněn pohyb na vnitřním trhu. (20) [...] Pokud je agentura ve spolupráci s členskými státy toho názoru, že existují důvody domnívat se, že látka představuje nebezpečí pro lidské zdraví nebo životní prostředí, měla by po začlenění látky do průběžného akčního plánu Společenství pro vyhodnocování látek zajistit její vyhodnocení, přičemž by se měla spoléhat na příslušné orgány členských států. (21) Ačkoli by informace o látkách získané prostřednictvím vyhodnocení měly být v první řadě použity výrobci a dovozci k řízení rizik souvisejících s těmito látkami, mohou být rovněž použity pro zahájení povolovacích nebo omezovacích postupů podle tohoto nařízení nebo podle postupů pro řízení rizik stanovených jinými právními předpisy Společenství. Proto by se mělo zajistit, aby tyto informace byly dostupné příslušným orgánům a mohly jimi být použity pro účely těchto postupů. […] (44) Pro vytvoření harmonizovaného a jednoduchého systému by se měly veškeré žádosti o registraci podávat agentuře. [...] […] (103) Prostřednictvím Výboru členských států by agentura měla usilovat o dosažení dohody mezi orgány členských států v konkrétních záležitostech, které vyžadují harmonizovaný přístup. […] (105) Vzhledem ke zvýšené odpovědnosti fyzických nebo právnických osob za zajištění bezpečného používání chemických látek je nutné posílit prosazování. Agentura by proto měla vytvořit fórum pro členské státy k výměně informací a ke koordinaci jejich činností souvisejících s prosazováním právních předpisů o chemických látkách. [...] […] (119) Kromě účasti na provádění právních předpisů Společenství by příslušné orgány členských států měly, vzhledem k blízkému vztahu k partnerům v členských státech, plnit úlohu při výměně informací o rizicích látek a o povinnostech fyzických nebo právnických osob podle právních předpisů o chemických látkách. Zároveň je nezbytná úzká spolupráce mezi agenturou, Komisí a příslušnými orgány členských států k zajištění soudržnosti a účinnosti celkového komunikačního procesu. [...]“