Účastníci řízení

Odůvodnění rozsudku

Výrok



Účastníci řízení

Ve věci T-65/11,

Recombined Dairy System A/S, se sídlem v Horsens (Dánsko), zastoupená T. Kristjánssonem a T. Gøngeem, advokáty,

žalobkyně,

proti

Evropské komisi, zastoupené A.-M. Caeirosem, L. Keppenne a B.-R. Killmannem, jako zmocněnci, ve spolupráci s P. Dyrbergem, advokátem,

žalované,

jejímž předmětem je žaloba na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2010) 7692 final ze dne 12. listopadu 2010, které konstatuje, že bylo odůvodněné provést dodatečné zaúčtování některých dovozních cel a že nebylo odůvodněné uvedená cla prominout (spis REC 03/08),

TRIBUNÁL (druhý senát),

ve složení N. J. Forwood, předseda, F. Dehousse (zpravodaj) a J. Schwarcz, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: C. Kristensen, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 6. prosince 2012,

vydává tento

Rozsudek

Odůvodnění rozsudku

Skutečnosti předcházející sporu

1. Žalobkyně, Recombined Dairy System A/S, dovezla do Evropské unie koncentráty laktoglobulinu (dále jen „LGC“) pocházející z Nového Zélandu. Existují různé druhy LGC, které se vyznačují různým obsahem syrovátkových proteinů.

2. V letech 1993 a 1994 žalobkyně předložila dánským celním orgánům žádosti o závazné informace o sazebním zařazení zboží (dále jen „ZISZ“) pro deset LGC, mezi nimiž byly LGC 312, 392 a 472. ZISZ pro tyto tři výrobky byly žalobkyni poskytnuty na základě předložených informací a bez provedení analýzy výrobků. Z informací poskytnutých žalobkyní a uvedených v ZISZ vyplýval zejména poměr hmotnostních syrovátkových proteinů nad 80 %, počítáno v sušině, a složení 75 % beta laktoglobulinu a imunoglobulinu a 25 % jiných syrovátkových proteinů. Dotčené LGC byly zařazeny pod položkou tarifního sazebníku 3504 kombinované nomenklatury uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382), ve znění pozdějších předpisů (dále jen „nomenklatura“). Položka tarifního sazebníku 3504 nomenklatury se týká zejména „koncentrovaných mléčných proteinů“. ZISZ pro tyto tři výrobky platily od 13. dubna 1994 do 12. dubna 2000.

3. V roce 1995 předložila žalobkyně dánským celním orgánům žádost o ZISZ pro LGC 450. Tyto orgány jí oznámily, že vydání nové ZISZ není nezbytné, jelikož LGC 450 je z velké části totožný s LGC 472, pro který již byla ZISZ vydána. Žalobkyně stáhla svoji žádost. Pro LGC 450 tudíž nezískala ZISZ.

4. Pro ostatní druhy výrobků, tj. LGC 131 a 8471, žalobkyně nepodala žádost o poskytnutí ZISZ.

5. Po provedení analýzy na vzorku, z níž vyplýval nižší obsah syrovátkových proteinů, než jaký byl původně deklarován (tj. obsah syrovátkových proteinů nižší než 80 %), podrobily dánské celní orgány analýze všechny LCG, které žalobkyně dovezla. Na základě této analýzy dne 27. listopadu 2000 rozhodly o zařazení LGC 131, 312, 392, 450 a 8471 pod položku tarifního sazebníku 0404 nomenklatury a o dodatečném zaúčtování dovozního cla týkajícího se těchto výrobků. Uvedená položka tarifního sazebníku se vztahovala zejména na „syrovátku, též zahuštěnou“. V tomto rozhodnutí rovněž uvedly, že pokud by byl obsah syrovátkových proteinů, který žalobkyně původně deklarovala, správný (tj. obsah syrovátkových proteinů vyšší než 80 %), zařadily by dotčené výrobky pod položku tarifního sazebníku 3502 nomenklatury. Uvedená položka tarifního sazebníku se vztahovala zejména na „koncentráty dvou nebo více syrovátkových proteinů, obsahující více než 80 % hmotnostních syrovátkových proteinů, počítáno v sušině“. Upustily tedy od zařazení dotčeného výrobku pod položku 3504 nomenklatury.

6. Poté, co žalobkyně napadla zařazení do tarifního sazebníku a použitou metodu analýzy, dánské celní orgány metodu změnily a nakonec dospěly k názoru, že žalobkyní původně deklarovaný obsah proteinů v LGC byl správný (tj. poměr hmotnostních syrovátkových proteinů vyšší než 80 %, počítáno v sušině). Tyto orgány se rozhodly znovu přezkoumat provedené zařazení do tarifního sazebníku a změnily své rozhodnutí v tom smyslu, že zařadily LGC 131, 312, 392, 450 a 8471 pod položku tarifního sazebníku 3502 nomenklatury. Tato změna zařazení do tarifního sazebníku neměla vliv na jejich rozhodnutí o dodatečném zaúčtování dovozního cla týkajícího se dotčených výrobků.

7. Dne 13. června 2005 podala žalobkyně dánským celním orgánům žádost o prominutí dovozního cla na základě čl. 220 odst. 2 písm. b) ve spojení s článkem 236, jakož i na základě článku 239 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307, dále jen „celní kodex“). Její žádost se vztahovala na dovoz LGC v období od 1. září 1997 do 2. srpna 2000, pro které buď nebyla nikdy vydána ZISZ, anebo v okamžiku dovozu uplynula platnost dříve vydané ZISZ. Dánské celní orgány tuto žádost zamítly rozhodnutím ze dne 1. srpna 2005.

8. Dne 22. září 2005 podala žalobkyně proti tomuto rozhodnutí žalobu k Landsskatteretten (dánský soud pro daňové, celní a podobné záležitosti).

9. Dne 13. září 2007 nařídil Landsskatteretten dánským celním orgánům, aby žádost žalobkyně předložily k rozhodnutí Komisi Evropských společenství. Podle názoru Landsskatteretten zejména nelze vyloučit, že vzhledem k okolnostem projednávané věci jsou splněny podmínky stanovené v čl. 220 odst. 2 písm. b) nebo v článku 239 celního kodexu.

10. Dne 6. října 2008 se dánské orgány obrátily na Komisi se žádostí, aby podle čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu rozhodla, zda je odůvodněné neprovést dodatečné zaúčtování dovozního cla, a podpůrně, zda je odůvodněné prominutí tohoto cla podle článku 239 celního kodexu.

11. Rozhodnutím C (2010) 7692 final ze dne 12. listopadu 2010, které konstatuje, že bylo odůvodněné provést dodatečné zaúčtování některých dovozních cel a že nebylo odůvodněné uvedená cla prominout (spis REC 03/08) (dále jen „napadené rozhodnutí“) Komise zaprvé dospěla k závěru, že podle čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu bylo odůvodněné neprovést dodatečné zaúčtování cla z dovozu LGC 450, které byly dovezeny před 13. dubnem 2000. Pokud jde o dovoz ostatních výrobků, tj. LGC 131, 312, 392 a 8471, jakož i LGC 450, které byly dovezeny od 13. dubna 2000, Komise dospěla k závěru, že bylo odůvodněné provést dodatečné zaúčtování dovozního cla. Zadruhé se domnívala, že podle článku 239 celního kodexu bylo prominutí dovozního cla odůvodněné s ohledem na dovoz LGC 312 a 392, jakož i s ohledem na dovozy LGC 450, které byly uskutečněny od 13. dubna 2000. Naopak rozhodla, že prominutí dovozního cla není odůvodněné s ohledem na dovoz LGC 131 a 8471. V této souvislosti uvedla, že zde nedošlo k žádnému výjimečnému případu ve smyslu článku 239 celního kodexu, neboť žalobkyně pro tyto výrobky nikdy nepožádala o ZISZ.

Řízení a návrhová žádání účastníků řízení

12. Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 28. ledna 2011 žalobkyně podala projednávanou žalobu.

13. Na základě zprávy soudce zpravodaje Tribunál (druhý senát) rozhodl zahájit ústní část řízení.

14. Řeči účastníků řízení a odpovědi na ústní otázky položené Tribunálem byly vyslechnuty na jednání konaném dne 6. prosince 2012.

15. Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

– zrušil čl. 1 odst. 2 a 4 napadeného rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

16. Komise navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu;

– uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

17. Úvodem je třeba poukázat na to, že projednávaná žaloba směřuje ke zrušení čl. 1 odst. 2 a 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém se týká dovozů LGC 131 a 8471, což potvrdila žalobkyně na jednání.

18. Na podporu své žaloby žalobkyně vznáší dva žalobní důvody. První žalobní důvod, který je uplatňován jako hlavní žalobní důvod, vychází z porušení čl. 220 odst. 2 písm. b) a článku 236 celního kodexu. Druhý žalobní důvod, který je uplatňován podpůrně, vychází z porušení článku 239 celního kodexu.

19. Tribunál má za to, že je vhodné nejprve přezkoumat první žalobní důvod předložený žalobkyní.

20. Žalobkyně v zásadě tvrdí, že zařazení dotčených LGC pod položku tarifního sazebníku 3504 nomenklatury je chybou, která je přičitatelná dánským celním orgánům bez ohledu na to, zda byly s ohledem na dané LGC poskytnuty ZISZ, či nikoli.

21. Komise argumenty žalobkyně popírá. Uvádí především, že obecně vzato nejsou všechny LGC z tarifního hlediska totožné. Tvrdí také, že nebyly poskytnuty žádné ZISZ s ohledem na výrobky dotčené v projednávané věci. Kromě toho nebyl podle jejího názoru počet dovozů LGC 131 a 8471 velký. A konečně nebyly předloženy ani žádné dokumenty, z nichž by vyplývalo, že popis zboží v celních prohlášeních odpovídal specifikacím nomenklatury.

22. Úvodem je třeba připomenout, že postupy stanovené v článcích 220 a 239 celního kodexu sledují stejný cíl, totiž omezit dodatečnou platbu dovozního nebo vývozního cla na případy, kdy je tato platba odůvodněná a slučitelná s takovou základní zásadou, jako je zásada ochrany legitimního očekávání. Vrácení nebo prominutí dovozního nebo vývozního cla, které může být uděleno jen za určitých podmínek a ve specificky stanovených případech, představuje kromě toho výjimku z běžného režimu dovozů a vývozů, a v důsledku toho musí být ustanovení upravující takové vrácení nebo prominutí vykládána restriktivně (viz usnesení Soudního dvora ze dne 1. října 2009, Agrar-Invest-Tatschl v. Komise, C-552/08 P, Sb. rozh. s. I-9265, body 52 a 53 a citovaná judikatura).

23. Pokud jde o čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu, je namístě připomenout, že podle tohoto ustanovení příslušné orgány neprovedou dodatečné zaúčtování dovozního cla pouze tehdy, pokud jsou splněny tři kumulativní podmínky. Nejprve je třeba, aby clo nebylo vybráno následkem chyby ze strany samotných příslušných orgánů, dále aby tato chyba, které se dopustily tyto orgány, nemohla být osobou povinnou zaplatit clo jednající v dobré víře přiměřeným způsobem zjištěna, a konečně, aby tato osoba dodržela všechna ustanovení platných předpisů týkající se jejího celního prohlášení. Jestliže jsou tyto podmínky splněny, osoba povinná zaplatit clo má právo na to, aby clo nebylo vybráno poté, co bylo zboží propuštěno (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 18. října 2007, Agrover, C-173/06, Sb. rozh. s. I-8783, bod 30 a citovaná judikatura).

24. Pokud jde o první z těchto podmínek, je důležité připomenout, že cílem čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu je chránit legitimní očekávání osoby povinné zaplatit clo, pokud jde o opodstatněnost všech skutečností uvedených v rozhodnutí o vybrání nebo nevybrání cla. Legitimní očekávání osoby povinné zaplatit clo je hodné ochrany stanovené v tomto článku pouze tehdy, pokud základ, na kterém spočívá toto očekávání osoby povinné zaplatit clo, způsobily „samotné“ příslušné orgány. Právo na to, aby dovozní clo nebylo vybráno poté, co bylo zboží propuštěno, zakládají tak pouze chyby přičitatelné aktivnímu jednání příslušných orgánů (viz rozsudek Agrover, bod 23 výše, bod 31 a citovaná judikatura).

25. Tuto podmínku v zásadě nelze považovat za splněnou v případě, kdy byly příslušné orgány uvedeny v omyl nesprávnými prohlášeními vývozce, které tyto orgány nemusí ověřovat ani nemusí posuzovat jejich platnost. V takovém případě nese osoba povinná zaplatit clo riziko, že se obchodní dokument ukáže při pozdějším ověření jako chybný (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 14. listopadu 2002, Ilumitrónica, C-251/00, Recueil, s. I-10433, body 43 a 44, a citovaná judikatura). Naopak se lze podle judikatury domnívat, že se příslušné orgány dopustily chyby, když neuplatnily žádnou námitku směřující proti zařazení zboží do tarifního sazebníku provedenému hospodářským subjektem ve svých celních prohlášeních, která přitom obsahovala všechny věcné údaje nezbytné pro uplatnění příslušné právní úpravy, takže dodatečná kontrola, kterou mohou provést příslušné orgány, nemůže odhalit novou skutečnost. O takový případ jde zejména tehdy, když byla všechna celní prohlášení předložená hospodářským subjektem úplná v tom smyslu, že kromě deklarované položky tarifního sazebníku uváděla především i popis zboží podle specifikací nomenklatury, a pokud měly předmětné dovozy určitý rozsah a docházelo k nim v průběhu relativně dlouhého období, aniž byla uvedená položka tarifního sazebníku zpochybněna (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 1. dubna 1993, Hewlett Packard France, C-250/91, Recueil, s. I-1819, body 19 a 20, a citovaná judikatura).

26. V projednávané věci Komise v napadeném rozhodnutí dospěla s ohledem na dovozy LGC 131 a 8471 k závěru, že dánské celní orgány se nedopustily žádné chyby, neboť žalobkyni nebyly pro tyto výrobky poskytnuty žádné ZISZ (bod 31 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise dále uvedla, že žalobkyně jednala v dobré víře a dodržela všechna ustanovení vyplývající z platné právní úpravy týkající se celního prohlášení (bod 39 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

27. Zaprvé je bez dalšího třeba zamítnout tvrzení Komise obsažená v napadeném rozhodnutí a zopakovaná před Tribunálem, prostřednictvím kterých poukazuje v podstatě na to, že neposkytnutí ZISZ neumožňuje konstatovat chybu celních orgánů. Skutečnost, že žalobkyně nepožádala o ZISZ pro dotčené výrobky, totiž neznamená, že se celní orgány nedopustily chyby. Jakýkoli jiný výklad by zbavil čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu jeho smyslu. V judikatuře již navíc bylo uznáno, že se celní orgány mohly dopustit chyby i v případech, kdy žalobce neměl k dispozici ZISZ, anebo o ně nepožádal (rozsudek Soudního dvora ze dne 22. října 1987, Foto-Frost, 314/85, Recueil, s. 4199).

28. Zadruhé je třeba uvést, že jak vyplývá z napadeného rozhodnutí, dánské celní orgány se při vydání ZISZ dopustily nesprávného zařazení do tarifního sazebníku (body 24 a 33 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

29. Zatřetí Komise v bodě 45 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvádí, že od listopadu roku 1999, tedy ještě před koncem období sporných dovozů LGC 131 a 8471, které trvalo od 1. září 1997 do 2. srpna 2000, dánské celní orgány věděly, že položka tarifního sazebníku týkající se výrobků, pro které byla poskytnuta ZISZ, byla nesprávná, avšak uvedené ZISZ nezrušily. Z napadeného rozhodnutí rovněž vyplývá, že analýzy provedené dánskými celními orgány se nevztahovaly pouze na výrobky, v souvislosti s nimiž byly poskytnuty ZISZ, nýbrž i na LGC 131, v souvislosti s nímž ZISZ poskytnuty nebyly (body 9 a 10 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Dánské celní orgány tudíž od listopadu roku 1999 věděly, že položka tarifního sazebníku byla v případě jednoho ze dvou výrobků, jichž se týká toto řízení, nesprávná. Se zahájením řízení o dodatečném výběru cla nicméně čekaly až do 27. listopadu 2000 (bod 13 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Nezrušily ani platnou ZISZ, jejíž platnost uplynula až 12. dubna 2000, přestože ji zrušit mohly. Kromě toho je třeba uvést, že žalobkyně v období od listopadu roku 1999 do listopadu roku 2000 dovezla pod pol ožkou tarifního sazebníku 3504 nomenklatury přibližně 240 tun LGC 131 v rámci 13 dovozních operací a 40 tun LGC 8471 v rámci dvou dovozních operací, přestože dánské celní orgány věděly, že zařazení LGC v širším smyslu, a konkrétně LGC 131, do tarifního sazebníku bylo nesprávné. Nakonec, pokud jde konkrétně o LGC 131, je třeba uvést, že v rozporu s tvrzeními Komise uvedenými v jejích písemnostech byly dovozy tohoto výrobku uskutečňované žalobkyní v průběhu období sporných dovozů značného rozsahu, neboť šlo o několik stovek tun a 45 dovozních operací. Je třeba dodat, že účastníci řízení jsou zajedno v tom – což bylo potvrzeno i při jednání – že dotčené výrobky neměly být v rozsahu, v jakém byly tvořeny syrovátkovými proteiny, zařazeny pod položku tarifního sazebníku 3504 nomenklatury, jak to však učinily celní orgány v ZISZ. Dánské celní orgány tuto skutečnost navíc uznaly, neboť ve svém rozhodnutí ze dne 27. listopadu 2000 o dodatečném zaúčtování dovozního cla uvedly, že „[z]zařazení zboží pod položku 3504 [bylo] vyloučené, protože ne[šlo] o mléčné proteiny, nýbrž o syrovátkové proteiny“. Z toho vyplývá, že s ohledem na popis předmětných výrobků v dovozních prohlášeních, ve kterých byl konkrétně uveden syrovátkový protein, a sice „laktoglobulin“, měly být celní orgány schopny odhalit chybu v zařazení do tarifního sazebníku.

30. Začtvrté je třeba uvést, že ani dánské celní orgány, ani Komise v napadeném rozhodnutí nezpochybnily úplnost všech celních prohlášení předložených žalobkyní. Komise v napadeném rozhodnutí konkrétně uvedla, že „[z] žádosti vyplýva[lo], že dotčenou osobu [bylo třeba] považovat za jednající v dobré víře a dodržující všechna ustanovení vyplývající z platné právní úpravy týkající se celního prohlášení“ (bod 39 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Tvrzení Komise obsažené v jejích písemnostech, že „popis zboží v prohlášení nebyl úplný“ se tedy v žádném ohledu neopírá o napadené rozhodnutí. Komise navíc ani při jednání neuvedla právní základ, který by umožňoval dospět k závěru, že celní prohlášení žalobkyně nebyla úplná. Kromě toho, pokud jde o tvrzení Komise, že žalobkyně nepředložila žádnou technickou dokumentaci týkající se LGC 131 a 8471, na základě které by bylo možné určit jejich zařazení do tarifního sazebníku, je třeba připomenout, že LGC 131 patřil mezi výrobky, které byly v roce 1999 podrobeny technické analýze celních orgánů (bod 9 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Navíc je nesporné, že LGC 131 a 8471 byly dánskými celními orgány po analýze zařazeny pod touž položku tarifního sazebníku jako ostatní LGC, a to včetně LGC, v souvislosti s nimiž byly poskytnuty ZISZ. Nakonec je třeba připomenout, že se účastníci řízení shodují v tom, že dotčené výrobky neměly být v rozsahu, v jakém byly tvořeny syrovátkovými proteiny, zařazeny pod položku tarifního sazebníku 3504 nomenklatury. Je proto třeba se domnívat, že popis zboží v dovozních prohlášeních žalobkyně jako „laktoglobulin“, tj. syrovátkový protein, byl dostatečně přesný k tomu, aby celní orgány mohly alespoň určit, že předmětné výrobky nemají být zařazeny pod uvedenou položku tarifního sazebníku.

31. Zapáté dánské celní orgány během telefonického rozhovoru se žalobkyní dne 2. listopadu 1995 upřesnily, že nebylo nutné získat ZISZ v souvislosti s jedním výrobkem, a to konkrétně s LGC 450, který byl, jak vyplývá z žádosti žalobkyně, „do velké míry totožný“ s výrobkem, v souvislosti s nímž byla ZISZ poskytnuta, tedy s LGC 472. Tento telefonický rozhovor byl potvrzen dopisem žalobkyně zaslaným dánským celním orgánům dne 3. listopadu 1995, aniž byl obsah tohoto dopisu později zpochybněn, což uvádí Komise v bodě 35 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Samotné celní orgány přebírají v tomto rozsahu argumenty, které jim žalobkyně předložila, když na existenci a obsah tohoto telefonického rozhovoru poukazují ve své žádosti zaslané Komisi. S ohledem na tento skutkový stav Komise ostatně v témže bodě odůvodnění napadeného rozhodnutí dospěla k závěru, že se dánské celní orgány dopustily chyby s ohledem na dovozy LGC 450 uskutečněné před 13. dubnem 2000.

32. Pokud jde o výrobky dotčené v projednávané věci, Komise v bodě 24 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvádí, že podle žádosti zaslané dánskými celními orgány by bylo nezaúčtování a prominutí dovozního cla odůvodněné v rozsahu, v němž by „výrobky, na které se nevztahovala ZISZ, byly z hlediska zařazení do tarifního sazebníku totožné s výrobky, v souvislosti s nimiž byla ZISZ poskytnuta“. Komise toto skutkové zjištění v napadeném rozhodnutí nezpochybnila.

33. Kromě toho je třeba zdůraznit, že všechny dotčené LGC byly nezávisle na položce tarifního sazebníku, kterou zvolily dánské celní orgány ve svých dodatečných celních výměrech, vždy zařazeny pod touž položku tarifního sazebníku. Z toho vyplývá, že z pohledu dánských celních orgánů byly LGC 131 a 8471 z hlediska tarifního sazebníku totožnými výrobky jako ostatní dovezené LGC, včetně těch, v souvislosti s nimiž byla poskytnuta ZISZ. Toto posouzení potvrzuje rovněž žádost dánských celních orgánů zaslaná Komisi, v níž bylo upřesněno, že „všechny vzorky měly celkový obsah hmotnostních proteinů alespoň 80 %, počítáno v sušině“, anebo že dotčené výrobky byly „složeny z koncentrátů několika syrovátkových proteinů obsahujících více než 80 % hmotnostních syrovátkových proteinů“. Toto skutkové zjištění uvedl i Landsskatteretten ve svém rozhodnutí ze dne 13. září 2007. S přihlédnutím k vysvětlením poskytnutým účastníky řízení v jejich písemnostech se přitom za účelem zařazení dotčených výrobků do tarifního sazebníku rozlišuje výlučně mezi výrobky, které mají vyšší než 80 % obsah hmotnostních syrovátkových proteinů, a těmi, které mají nižší než 80 % obsah těchto proteinů. Z toho vyplývá, že dotčené výrobky byly v souladu s vysvětleními, která byla poskytnuta dánskými celními orgány, z hlediska zařazení do tarifního sazebníku skutečně totožné, což uznala i Komise při jednání. Komise při jednání konkrétně nedokázala označit relevantní rozlišovací prvky mezi dotčenými LGC, na základě kterých by bylo možné se domnívat, že uvedené LGC nepředstavovaly tentýž druh zboží ve smyslu celní právní úpravy (rozsudek Soudního dvora ze dne 2. prosince 2010, Schenker, C-199/09, Sb. rozh. s. I-12311, bod 24). Komise ostatně nikdy nezpochybnila tvrzení dánských celních orgánů, pokud jde o totožnost dotčených výrobků z hlediska tarifního sazebníku, ani nepředložila žádost o doplňující informace. V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že z čl. 871 odst. 5 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3), vyplývá, že jestliže se zjistí, že informace poskytnuté členským státem nepostačují Komisi k tomu, aby mohla rozhodnout na základě plné znalosti předložené věci, může požádat tento členský stát nebo jakýkoli jiný stát o poskytnutí doplňujících informací. Z výše uvedeného vyplývá, že v projednávané věci se žalobkyně mohla domnívat, že přestože v souvislosti s LGC 131 a 8471 nebyla poskytnuta ZISZ, tyto koncentráty měly být zařazeny pod tutéž položku tarifního sazebníku jako výrobky, v souvislosti s nimiž existuje nebo existovala platná ZISZ.

34. S ohledem na všechny tyto skutečnosti je třeba mít za to, že se dánské celní orgány dopustily chyby ve smyslu čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu, pokud jde o zařazení LGC 131 a 8471 do tarifního sazebníku. Napadené rozhodnutí je tedy v tomto ohledu protiprávní, neboť se zakládá na neexistenci takové chyby.

35. V důsledku toho je třeba prvnímu žalobnímu důvodu vyhovět, a tedy zrušit čl. 1 odst. 2 a 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém se týká dovozů LGC 131 a 8471, aniž je třeba přezkoumávat druhý žalobní důvod předložený žalobkyní podpůrně.

K nákladům řízení

36. Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobkyně požadovala náhradu nákladů řízení a Komise neměla ve věci úspěch, je namístě uložit posledně uvedené náhradu nákladů řízení.

Výrok

Z těchto důvodů

TRIBUNÁL (druhý senát)

rozhodl takto:

1) Článek 1 odst. 2 a 4 rozhodnutí Komise C (2010) 7692 final ze dne 12. listopadu 2010, které konstatuje, že bylo odůvodněné provést dodatečné zaúčtování některých dovozních cel a že nebylo odůvodněné uvedená cla prominout (spis REC 03/08), se zrušuje v rozsahu, v jakém se týká dovozu koncentrátů laktoglobulinu 131 a 8471.

2) Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Recombined Dairy System A/S.