(viz body 62, 64–66)

(viz body 74, 77)

(viz body 78–80)

Tento požadavek splňují odchylky stanovené rozhodnutím 2015/1601, kterým se stanoví dočasná opatření v oblasti mezinárodní ochrany ve prospěch Itálie a Řecka. Odchylky stanovené v napadeném rozhodnutí se totiž uplatní pouze po dobu dvou let s možností prodloužení. Týkají se navíc omezeného počtu státních příslušníků z třetích zemí, kteří podali žádost o udělení mezinárodní ochrany v Řecku a Itálii, mají státní příslušnost jednoho ze států uvedených v rozhodnutí 2015/1601 a budou přemístěni z těchto dvou států, do nichž přicestovali či přicestují během určitého období.

(viz body 92, 96–99)

Pokud jde o rozhodnutí 2015/1601, kterým se stanoví dočasná opatření v oblasti mezinárodní ochrany ve prospěch Itálie a Řecka, Rada zjevně nepřekročila svou posuzovací pravomoc, když určila dobu platnosti opatření stanovených v tomto rozhodnutí na 24 měsíců. Tato volba se jeví jako důvodná, jelikož relokace tak značného počtu osob je nebývalou a složitou operací, jejíž příprava i realizace si vyžádá čas, než dosáhne konkrétních výsledků, zejména pokud jde o administrativní koordinaci mezi členskými státy. V tomto ohledu nelze tvrdit, že rozhodnutí 2015/1601 není dočasné, neboť bude vyvolávat dlouhodobé účinky. Pokud by se totiž mělo pro účely posouzení dočasnosti relokačního opatření ve smyslu čl. 78 odst. 3 SFEU přihlížet k tomu, jak dlouho bude takové opatření vyvolávat účinky, nemohlo by být na základě tohoto ustanovení přijato žádné opatření přemisťující osoby, které jednoznačně mezinárodní ochranu potřebují, neboť takové přemístění s sebou více či méně dlouhodobé účinky z podstaty věci nese.

(viz bod 114)

Za „náhlý“ ve smyslu čl. 78 odst. 3 SFEU lze označit příliv státních příslušníků třetích zemí v rozsahu, který byl nepředvídatelný – a to i kdyby k němu došlo v rámci migrační krize trvající několik let – jestliže znemožňuje normální fungování společného unijního azylového systému.

(viz bod 125)

(viz body 131–134)

Vzhledem k tomu, že migrační vlny se typicky mohou zvednout velice rychle a přelít se do jiných členských států, čl. 78 odst. 3 SFEU nebrání tomu, aby takové mechanismy umožňující úpravu doplňovaly dočasná opatření přijatá na základě tohoto ustanovení. Uvedené ustanovení totiž dává Radě širokou posuzovací pravomoc při výběru opatření, která lze přijmout za účelem rychlé a efektivní reakce na konkrétní stav nouze a jeho možný vývoj. Řešení nouzové situace nevylučuje, aby se reakce na takovou situaci vyvíjela a upravovala, a to za předpokladu, že si tato reakce zachová dočasnou povahu.

(viz body 146–149)

Zásada rozdělení pravomocí a zásada institucionální rovnováhy platí pro pravomoc Komise předkládat na základě čl. 78 odst. 3 SFEU návrhy takových nelegislativních aktů, jako je rozhodnutí, kterým se stanoví dočasná opatření v oblasti mezinárodní ochrany ve prospěch určitých členských států. Článek 78 odst. 3 SFEU v tomto ohledu nepodmiňuje pravomoc Komise předkládat návrhy tím, že by Evropská rada musela nejprve udat strategický směr podle článku 68 SFEU.

(viz body 160–162)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 177, 179, 181)

Podle čl. 293 odst. 2 SFEU platí, že dokud Rada nerozhodne o návrhu Komise, může Komise kdykoli během přijímání unijního aktu svůj návrh změnit. Pozměněné návrhy přijímané Komisí nemusí mít nutně písemnou formu, neboť jsou součástí procesu přijímání unijních aktů, který je do určité míry flexibilní, aby bylo možné dosáhnout potřebného konsenzu mezi orgány.

(viz bod 185)

(viz body 201, 203)

(viz body 206–208, 221)

Viz znění rozhodnutí.

V situaci, kdy nastal stav nouze vyznačující se náhlým a obrovským přílivem státních příslušníků třetích zemí, musí rozhodnutí přijmout závazný mechanismus pro relokaci 120000 osob na základě čl. 78 odst. 3 SFEU vycházet z objektivních kritérií, avšak Soudní dvůr jej může zpochybnit pouze v případě, že by konstatoval, že se Rada při přijímání napadeného rozhodnutí dopustila vzhledem k informacím a údajům dostupným v té době zjevně nesprávného posouzení, takže bylo možné přijmout ve stejné lhůtě stejně účinné a méně omezující opatření.

Pokud jde v tomto ohledu o argument, podle něhož je napadené rozhodnutí nepřiměřené, jelikož závazným způsobem, aniž je to nutné, rozděluje pevně stanovený počet osob přemisťovaných z jednoho členského státu do druhého, Rada se podle všeho nedopustila zjevně nesprávného právního posouzení, když se takový závazný relokační mechanismus rozhodla přijmout. Rada se totiž v rámci široké posuzovací pravomoci, kterou v tomto ohledu disponuje, může oprávněně domnívat, že počet přemísťovaných osob musí být stanoven závazně s ohledem na zvláštní stav nouze, během něhož bylo napadené rozhodnutí přijato. Rada musela napadené rozhodnutí přijmout v souladu se zásadou solidarity a spravedlivého rozdělení odpovědnosti mezi členskými státy, a to i na finanční úrovni, kterou se podle článku 80 SFEU řídí provádění společné unijní azylové politiky. Radě tak nelze vytýkat, že se dopustila zjevně nesprávného posouzení, jestliže vzhledem ke zvláštní naléhavosti situace považuje za nutné přijmout na základě čl. 78 odst. 3 SFEU vykládaného ve světle článku 80 SFEU a v něm zakotvené zásady solidarity mezi členskými státy dočasná opatření zavádějící závazný relokační mechanismus.

(viz body 235, 236, 245, 246, 252, 253)