ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Příloha X aktu o přistoupení z roku 2003 má název „Seznam uvedený v článku 24 aktu o přistoupení: Maďarsko“. Kapitola 1 této přílohy, nadepsaná „Volný pohyb osob“, stanoví ve svých odstavcích 1, 2, 5 a 13 následující: „1. [Článek 45 SFEU a čl. 56 první pododstavec SFEU] se ve vztahu k volnému pohybu pracovníků a volnému pohybu služeb, zahrnujícímu dočasný pohyb pracovníků vymezený v článku 1 směrnice [Evropského parlamentu a Rady] 96/71/ES [ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (Úř. věst. L 18, s. 1)], mezi Maďarskem na jedné straně a Belgií, Českou republikou, Dánskem, Německem, Estonskem, Řeckem, Španělskem, Francií, Irskem, Itálií, Lotyšskem, Litvou, Lucemburskem, Nizozemskem, Rakouskem, Polskem, Portugalskem, Slovinskem, Slovenskem, Finskem, Švédskem a Spojeným královstvím na straně druhé, použijí v plném rozsahu pouze za podmínek přechodných ustanovení uvedených v odstavcích 2 až 14. 2. Odchylně od článků 1 až 6 nařízení [Rady] (EHS) č. 1612/68 [ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257, p. 2)] budou stávající členské státy do konce období dvou let po dni přistoupení uplatňovat národní opatření nebo opatření, která vyplývají z dvoustranných dohod, upravující přístup maďarských státních příslušníků na jejich trhy práce. Stávající členské státy mohou tato opatření dále uplatňovat do konce období pěti let po dni přistoupení Maďarska. [...] 5. Členský stát, který na konci období pěti let uvedeného v odstavci 2 zachovává národní opatření nebo opatření, která vyplývají z dvoustranných dohod, může v případě vážných narušení trhu práce nebo nebezpečí takových narušení po oznámení Komisi dále uplatňovat tato opatření do konce období sedmi let po dni přistoupení. Nebude-li takové oznámení učiněno, uplatňují se články 1 až 6 nařízení […] č. 1612/68. [...] 13. S cílem čelit vážným narušením trhu práce nebo nebezpečí takových narušení v určitých citlivých odvětvích služeb, která mohou vzniknout v některých oblastech při nadnárodním poskytování služeb definovaném v článku 1 směrnice [96/71], se mohou Německo a Rakousko po dobu, kdy uplatňují na základě výše uvedených přechodných ustanovení na volný pohyb maďarských pracovníků národní opatření nebo opatření, která vyplývají z dvoustranných dohod, po oznámení Komisi odchýlit od čl. [56 prvního pododstavce SFEU] s cílem omezit v rámci poskytování služeb společnostmi usazenými v Maďarsku dočasný pohyb pracovníků, jejichž právo na přístup k zaměstnání v Německu nebo Rakousku podléhá národním opatřením. Seznam odvětví služeb, na která se může vztahovat tato odchylka, je následující: [...] — v Rakousku: [Činnosti v rostlinné výrobě; terénní úprava zahrad, parků, sadů a jiných zelených ploch; řezání, tvarování a konečná úprava ozdobného a stavebního přírodního kamene; výroba kovových konstrukcí a jejich dílů; stavebnictví včetně souvisejících oborů; pátrací a ochranné činnosti; čištění budov, zařízení a dopravních prostředků; ostatní činnosti související se zdravotní péčí; sociální péče bez ubytování] [...]“
23

V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že kontrolní pravomoc, kterou disponuje Komise na základě čl. 20 odst. 2 nařízení č. 1/2003, se omezuje na to, že úředníci Komise mají mimo jiné právo na vstup do prostor, které určí, právo žádat o předložení dokumentů a pořizovat z nich kopie, a právo na to, aby jim byl ukázán obsah movitostí, které určí (v tomto smyslu viz rozsudek Hoechst v. Komise, 46/87 a 227/88, EU:C:1989:337, bod 31).
24

Pokud jde o ustanovení omezující možnosti uložit malým podnikům další povinnosti, Parlament a Rada naopak uvádějí, že rozhodnutí unijního normotvůrce rozlišit požadavky kladené na účetní závěrky podniků podle jejich velikosti je politickou volbou založenou na objektivních kritériích a učiněnou po zvážení všech dotčených zájmů. Zásada proporcionality podle nich vyžaduje, aby tato volba byla přiměřeným opatřením ve vztahu k objektivním cílům sledovaným směrnicí na úrovni Unie a v žádném případě ve vztahu ke zvláštní situaci členského státu. Tyto orgány rovněž tvrdí, že takové opatření je nezbytné k dosažení těchto cílů, a naopak by bylo nepřiměřené uložit malým podnikům i velkým podnikům stejné povinnosti. Rada dodává, že pokud by bylo možné se odchýlit od zákazu uložit malým podnikům další povinnosti za jiným účelem než výběrem daní, vedlo by to k nadbytečné právní úpravě.
3

Body 2, 6, 10, 11 a 24 směrnice 2008/115 uvádějí: „(2) Evropská rada na zasedání v Bruselu ve dnech 4. a 5. listopadu 2004 vyzvala k vypracování účinné politiky pro vyhošťování a dobrovolný návrat založené na společných normách pro navracení osob humánním způsobem a při plném respektování jejich lidských [základních] práv a důstojnosti. [...] (6) Členské státy by měly zajistit, aby se ukončení neoprávněného pobytu státních příslušníků třetích zemí provádělo ve spravedlivém a průhledném řízení. V souladu s obecnými zásadami práva Evropské unie by rozhodnutí podle této směrnice měla být přijímána individuálně a měla by být založena na objektivních kritériích, a měly by se tudíž zohlednit i jiné skutečnosti než samotný neoprávněný pobyt. Členské státy by při používání jednotných formulářů pro rozhodnutí týkající se navrácení, totiž rozhodnutí o navrácení, a pokud jsou vydávána, rozhodnutí o zákazu vstupu a rozhodnutí o vyhoštění, měly uvedenou zásadu dodržovat a postupovat plně v souladu se všemi souvisejícími ustanoveními této směrnice. [...] (10) Neexistuje-li důvod domnívat se, že by účel řízení o navrácení mohl být zmařen, měl by být dobrovolný návrat upřednostněn před nuceným návratem a měla by se poskytnout lhůta k dobrovolnému opuštění území. Pokud to vyžadují zvláštní okolnosti jednotlivých případů, měla by být lhůta k dobrovolnému opuštění území prodloužena. [...] (11) Mělo by se zavést společné minimum právní ochrany ve věci rozhodnutí týkajících se navrácení, aby se zajistila účinná ochrana zájmů dotčených osob. [...] [...] (24) Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznané zejména Listinou základních práv Evropské unie.“
2

Tato žádost byla předložena na jedné straně v rámci sporu mezi comité d’entreprise de Nortel Networks SA (dále jen „NNSA“) a dalšími a C. Rogeauem, jakožto insolvenčním správcem ve vedlejším úpadkovém řízení zahájeném ve Francii proti společnosti NNSA (dále jen „vedlejší řízení“), ve věci žaloby směřující mimo jiné k zaplacení odstupného a na druhé straně v rámci sporu mezi C. Rogeauem jakožto insolvenčním správcem ve vedlejším úpadkovém řízení a A. R. Bloomem, A. M. Hudsonem, S. J. Harrisem a C. J. Wilkinson Hillem jakožto společnými insolvenčními správci („společní správci“, dále jen „společní správci podstaty“) v hlavním úpadkovém řízení zahájeném ve Spojeném království proti společnosti NNSA (dále jen „hlavní řízení“), jejímž předmětem je intervenční žaloba.
8

Od roku 2003 do roku 2009 získala společnost Y Ltd kapitálové vklady prostřednictvím emisí vyhrazených společnosti X AB. Posledně uvedená poté dvakrát na svoji vlastní mateřskou společnost převedla podíly, které držela na společnosti Y Ltd. Po těchto dvou převodech držela společnost X AB obchodní podíly na společnosti Y Ltd ve výši přibližně 45 %, pokud jde jak o kapitál, tak i o hlasovací práva.
48

Členský stát může zajisté legitimně omezit možnost uzavření zdravotního pojištění se zpětnou účinností s cílem motivovat osoby povinné uzavřít takové pojištění, aby tak učinily v co nejkratších lhůtách. Soudní dvůr tak již rozhodl, že povinnost platit příspěvky z důvodu existence nároku na dávky, a to i bez reálného čerpání uvedených dávek, je těsně spjata se zásadou solidarity uplatňovanou vnitrostátními systémy sociálního zabezpečení, neboť neexistence takové povinnosti by mohla dotyčné osoby motivovat k tomu, aby s přispíváním na financování tohoto systému vyčkávaly až do doby, než se riziko materializuje (v tomto smyslu viz rozsudek Delft a další, C‑345/09, EU:C:2010:610, bod 75).
44

Důsledkem procesních podmínek, které by – jak by tomu mohlo být i ve věci v původním řízení – jak soudu prvního stupně, tak odvolacímu soudu, kterým byla předložena žaloba uplatňující práva ze záruky, jež vychází z kupní smlouvy, zakazovaly kvalifikovat na základě informací o skutkovém a právním stavu, které mají k dispozici nebo mohou mít k dispozici na základě prosté žádosti o vysvětlení, dotčený smluvní vztah jako prodej spotřebiteli, pokud se spotřebitel tohoto postavení výslovně nedovolává, by přitom bylo, že sám spotřebitel by musel úplně právně kvalifikovat svoje postavení pod hrozbou zániku práv, které mu chtěl unijní zákonodárce přiznat prostřednictvím směrnice 1999/44. V oblasti, kde procesní normy v mnohých členských státech umožňují soukromým osobám, aby se před soudy samy zastupovaly, by existovalo nezanedbatelné nebezpečí, že by spotřebitel, zejména z důvodu nevědomosti, nebyl schopen takovým požadavkům vyhovět.
3

Články 1 a 2 sporného rozhodnutí stanoví: „Článek 1 Následující podniky porušily čl. 81 odst. 1 [ES] a od 1. ledna 1994 článek 53 Dohody o EHP tím, že se během uvedených období účastnily trvající dohody nebo jednání ve vzájemné shodě v odvětví parafínových vosků na společném trhu a od 1. ledna 1994 v rámci EHP: […] Total France […]: od 3. září 1992 do 28. dubna 2005; a Total […]: od 3. září 1992 do 28. dubna 2005. Pokud jde o následující podniky, protiprávní jednání se v uvedených obdobích týká rovněž parafinového gáče prodávaného konečným zákazníkům na německém trhu: Total France […]: od 30. října 1997 do 12. května 2004; a Total […]: od 30. října 1997 do 12. května 2004. […] Článek 2 Za protiprávní jednání uvedené v článku 1 se ukládají následující pokuty: […] Total France […] společně a nerozdílně se společností Total […]: 128163000 [eur].“
31

Slovenská republika v odpovědi na toto odůvodněné stanovisko v dopise ze dne 20. prosince 2012 uvedla, že trvá na názoru, podle něhož předmětné dávky nespadají do působnosti nařízení č. 883/2004, jelikož se nevztahují na žádnou z kategorií sociálních událostí uvedených v čl. 3 odst. 1 tohoto nařízení, a to proto, že jejich cílem není zlepšení zdravotního stavu osob se zdravotním postižením, nýbrž jejich začlenění do společnosti.
3

Body 2 a 6 až 12 odůvodnění nařízení č. 1393/2007 stanoví zejména: „(2) Řádné fungování vnitřního trhu vyžaduje zdokonalení a urychlení zasílání soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech. […] (6) Účinnost a rychlost soudního řízení v občanských věcech vyžaduje, aby zasílání soudních a mimosoudních písemností mezi místními subjekty určenými členskými státy probíhalo přímo a rychle. […] (7) Rychlost zasílání vyžaduje použití veškerých vhodných prostředků, které zajistí, že budou dodrženy určité podmínky týkající se čitelnosti a spolehlivosti přijaté písemnosti. Bezpečnost zasílání vyžaduje, aby byl k doručované písemnosti přiložen jednotný formulář vyplněný v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků místa doručení nebo v jiném jazyce, který dožádaný členský stát označí za přijatelný. (8) Toto nařízení by se nemělo vztahovat na doručení písemnosti zplnomocněnému zástupci strany v členském státě, kde se koná řízení, a to bez ohledu na místo bydliště této strany. (9) Doručení písemnosti by se mělo provést co nejdříve, nejpozději však do jednoho měsíce od data, kdy ji obdržel přijímající subjekt. (10) K zajištění účinnosti tohoto nařízení by měla být možnost odmítnout doručení písemnosti omezena na výjimečné situace. (11) K usnadnění předávání a doručování písemností mezi členskými státy by měly být používány jednotné formuláře, které jsou uvedeny v přílohách tohoto nařízení. (12) Přijímající subjekt by měl adresáta pomocí jednotného formuláře písemně vyrozumět o tom, že může odmítnout přijetí doručované písemnosti v okamžiku jejího doručení, nebo že může zaslat písemnost přijímajícímu subjektu zpět do jednoho týdne od doručení, pokud není v jazyce, kterému rozumí, nebo v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků místa doručení. Toto pravidlo by se mělo vztahovat i na následné doručení, jakmile adresát využil svého práva na odmítnutí. [...] Mělo by být stanoveno, že opravné doručení odmítnutého dokumentu lze provést tak, že se adresátovi doručí překlad písemnosti.“
(108)

Pokud jde o vývoj čínských cen, průměrné dovozní ceny uvedené v 73. bodě odůvodnění prozatímního nařízení vycházely ze statistických údajů Eurostatu. Byly vzneseny dotazy týkající se přesnosti průměrných dovozních cen do některých členských států, avšak nebyly potvrzeny žádné změny úředních statistik. V každém případě se připomíná, že údaje Eurostatu byly použity pouze ke stanovení obecných trendů a že i kdyby čínské dovozní ceny měly být upraveny směrem nahoru, celkový obraz o újmě by zůstal nezměněn, tj. s vysokými rozpětími pro cenové podbízení a prodej pod cenou. V těchto souvislostech je třeba poznamenat, že pro výpočet rozpětí újmy a dumpingových rozpětí nebyly údaje Eurostatu použity. K určení úrovně rozpětí byly použity pouze ověřené údaje od navštívených společností. I kdyby tedy byly zjištěny nesrovnalosti ve statistických údajích, nemělo by to žádný dopad na úroveň rozpětí, která byla zveřejněna.“
19

Pokud by totiž unijní soud uznal pravomoc rozhodovat o neplatnosti aktů vydaných čistě v rámci smluvních vztahů, hrozilo by nejen to, že článek 272 SFEU, na jehož základě lze založit pravomoc unijního soudu rozhodčí doložkou, bude zbaven smyslu, ale v případech, kdy smlouva takovou doložku neobsahuje, by hrozilo i rozšíření jeho pravomoci nad rámec vymezený v článku 274 SFEU, který přiznává vnitrostátním soudům obecnou pravomoc k rozhodování sporů, v nichž je Unie stranou (v tomto smyslu viz rozsudek Maag v. Komise, 43/84, EU:C:1985:328, bod 26).
Ustanovení § 6 BerlBesÜG, který se týká dalšího postupu, stanoví:

„(1) Při přeřazení do některého z platových stupňů upravených v příloze 4 [zákona o reformě platů úředníků spolkové země Berlín] v závislosti na základním platu odpovídajícím minimálně věkové kategorii 3 platových tříd R1 a R2 (na který by měla přeřazovaná osoba podle zákona o úpravě platů a starobních důchodů úředníků spolkové země Berlín v letech 2010/2011 nárok k 1. srpnu 2011) se postup této osoby do nejbližšího vyššího platového stupně či při přeřazení do některého z přechodných platových stupňů upravených v příloze 4 do stupně odpovídajícího tomuto přechodnému platovému stupni uskutečňuje ke dni, k němuž by tato osoba dosáhla nejbližší vyšší věkové kategorie podle § 38 odst. 1 [BBesG Bln v původním znění]. Tento první postup představuje výchozí bod pro výpočet doby odborné praxe rozhodné pro účely použití § 38 odst. 1 druhé věty [BBesG Bln v novém znění].

(2) Odchylně od odstavce 1 začíná doba odborné praxe rozhodná pro účely použití § 38 odst. 1 druhé věty [BBesG Bln v novém znění] v případě přeřazení v závislosti na základním platu odpovídajícím věkovým kategoriím 1 a 2 platové třídy R1 (na který by tato osoba měla podle zákona o úpravě platů a starobních důchodů úředníků spolkové země Berlín v letech 2010/2011 nárok k 1. srpnu 2011) běžet zařazením do platového stupně 1 upraveného v příloze 4 [zákona o reformě platů úředníků spolkové země Berlín].

(3) Odchylně od odstavců 1 a 2 se doby odborné praxe od platového stupně 5 v případě přeřazení do přechodného platového stupně ke stupni 4 či v případě přeřazení do vyššího platového stupně nebo vyššího přechodného stupně, než je přechodný stupeň ke stupni 4, zkracují o jeden rok.

(4) Odchylně od odstavce 1 se doba odborné praxe v platovém stupni 4 prodlužuje o jeden rok u osob, které byly v případech uvedených v odstavci 2 přeřazeny do platového stupně 1 upraveného v příloze 4 [zákona o reformě platů úředníků spolkové země Berlín], jakož i u osob přeřazených do platového stupně 2 upraveného v příloze 4 [tohoto zákona] v závislosti na základním platu, na který by podle zákona o úpravě platů a starobních důchodů úředníků spolkové země Berlín v letech 2010/2011 měly nárok k 1. srpnu 2011, odpovídajícího věkové kategorii 4 třídy R1.“
12

Článek 11 odst. 2 a 5 základního nařízení stanovil: „2. Konečné antidumpingové opatření pozbývá platnosti pět let poté, co bylo uloženo, nebo pět let od ukončení posledního přezkumu, který se týkal [dumpingu] i újmy, pokud při přezkumu nebylo zjištěno, že [dumping] a újma pravděpodobně přetrvají nebo se obnoví, pokud opatření pozbude platnosti. Přezkum opatření před pozbytím platnosti zahájí Komise z vlastního podnětu nebo na žádost podanou výrobci Společenství nebo jejich jménem a opatření zůstávají v platnosti až do dosažení výsledku přezkumu. [...] 5. Na přezkumy prováděné podle odstavců 2, 3 a 4 se použijí odpovídající ustanovení tohoto nařízení o postupech a provádění šetření, s výjimkou ustanovení o lhůtách. [...] [...]“
1

Svým kasačním opravným prostředkem se Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters’ and Trappers’ Organisation, Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Organisation, Jaypootie Moesesie, Allen Kooneeliusie, Toomasie Newkingnak, David Kuptana, Karliin Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products, Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs, Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council Greenland (ICC-Greenland), Johannes Egede, Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK), William E. Scott & Son, Association des chasseurs de phoques des Îles-de-la-Madeleine, Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diş Ticaret Ltd Şirketi a Northeast Coast Sealers’ Co-Operative Society Ltd domáhají zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 25. dubna 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a další v. Komise (T‑526/10, EU:T:2013:215; dále jen „napadený rozsudek“), kterým Tribunál zamítl jejich žalobu znějící na zrušení nařízení Komise (EU) č. 737/2010 ze dne 10. srpna 2010, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1007/2009 o obchodování s produkty z tuleňů (Úř. věst. L 216, s. 1; dále jen „sporné nařízení“) a na určení, že nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1007/2009 ze dne 16. září 2009 o obchodování s produkty z tuleňů (Úř. věst. L 286, s. 36; dále jen „základní nařízení“) je nepoužitelné.
28

Takový závěr je ostatně potvrzen tím, že rozšíření rozsahu osvobození od daně i na stadia předcházející konečnému dodání zboží provozovateli lodí, který ho bude užívat k jejich zásobení, by vyžadovalo, aby státy zavedly kontrolní a monitorovací mechanismy, s jejichž pomocí by se ujistily o konečném určení tohoto zboží dodávaného v režimu osvobození od daně. Tyto mechanismy, které by zdaleka nepřinášely zjednodušení správního postupu, by se projevily tím, že by státům a osobám povinným k dani způsobovaly omezení neslučitelná se správným a jednoduchým uplatňováním osvobození od daně upraveným v článku 131 směrnice 2006/112 (v tomto smyslu viz rozsudek Velker International Oil Company, C‑185/89, EU:C:1990:262, bod 24).
4)

Bude-li třetí otázka zodpovězena v tom smyslu, že se směrnice 2006/114 použije, za jakých základních podmínek mohou opatření předložená k posouzení Stockholms tingsrätt [tedy použití označení léčivého přípravku, čísla přípravku a kódu anatomicko-terapeuticko-chemické klasifikace (kód anatomicko-terapeuticko-chemické klasifikace léčiv) nebo jejich umístění na léčivý přípravek, uplatnění pevné ceny léčivého přípravku, poskytování informací o léčivém přípravku do národního registru léčivých přípravků (NPL), použití identifikátoru registru NPL na léčivý přípravek, šíření informačních letáků vypracovaných o léčivém přípravku, distribuce léčivého přípravku a informací o tomto přípravku prostřednictvím služby elektronického objednávání pro zdravotnické služby a prostřednictvím její vlastní internetové stránky, poskytování informací o léčivém přípravku prostřednictvím publikace vydané vnitrostátní profesní organizací, poskytování informací o léčivém přípravku do databáze nazvané Apotekets Centrala Artikelregister (databáze ACA) a tím do registru, který s ním je propojen (registr JACA), poskytování informací o léčivém přípravku do vnitrostátní databáze léčivých přípravků (databáze SIL), poskytování informací o léčivém přípravku prostřednictvím systému terminálů společnosti Apoteket (systém ATS) nebo prostřednictvím srovnatelných správcovských systémů, předávání informací o léčivém přípravku a o léčivém přípravku konkurenčního dodavatele v korespondenci s ordinacemi lékařů a s organizací pacientů, propagace léčivého přípravku, opatření týkající se farmaceutického dohledu nad léčivým přípravkem a konkurenčními léčivými přípravky, neoznámení zdokumentovaných relevantních rozdílů mezi léčivými přípravky, neoznámení složení léčivého přípravku a hodnocení léčivého přípravku Läkemedelsverket (švédská Agentura pro léčivé přípravky), neinformování nemocničního odvětví o hodnocení léčivého přípravku vědeckou radou při Läkemedelsverket, zachování určité cenové úrovně pro léčivý přípravek, oznámení o stanovení platnosti lékařského předpisu na léčivý přípravek na tři měsíce, vydání léčivého přípravku v lékárně namísto konkurenčního léčivého přípravku, ačkoliv pacientovi byl předepsán tento konkurenční přípravek, ztížený přechod ze standardizovaných přípravků na konkurenční léčivý přípravek a tržní bránění tomuto přechodu zejména tím, že některé lékárny odmítaly přijímat dodávky konkurenčního léčivého přípravku, a uplatňování pevné ceny v rámci režimu, ve kterém mohou být léčivé přípravky dotovány bez předchozího rozhodnutí vnitrostátního orgánu] představovat ‚reklamu‘ ve smyslu směrnice 2006/114?“
2 b)

Byla by v případě kladné odpovědi na druhou otázku pod písm. a) odpověď odlišná, pokud by využití opravného prostředku v členském státě, v němž bylo vydáno rozhodnutí, postrádalo smysl, neboť je nutno mít za to, že by nevedlo k odlišnému rozhodnutí?
69

Z toho vyplývá, že i když má dotyčný úřad povinnost posoudit, zda požadované zpřístupnění může konkrétně a skutečně ohrozit chráněný zájem (v tomto smyslu viz rozsudek Švédsko a Turco v. Rada, C‑39/05 P a C‑52/05 P, EU:C:2008:374, bod 49), je tvrzení EFSA, podle kterého by zpřístupnění sporných informací mohlo vést k zásahu do soukromí a osobnosti uvedených odborníků, obecnou úvahou, která jinak není podepřena žádnou konkrétní okolností projednávané věci. Takové zpřístupnění by právě naopak samo umožnilo vyvrátit předmětná podezření z podjatosti anebo by případně dotčeným odborníkům poskytlo příležitost napadnout – podle okolností i prostřednictvím dostupných procesních prostředků – opodstatněnost takových tvrzení o podjatosti.
38

V tomto smyslu má předkládající soud za to, že postavení majitele PST, jakož i postavení porušovatele jim nesmí umožnit získání příliš vysokých poplatků (situace „hold-up“) ani příliš nízkých poplatků (situace „reverse hold-up“). Z tohoto důvodu, ale také kvůli rovnému zacházení s držiteli licence a porušovateli patentu pro tentýž produkt, musí majitel PST mít možnost podat žalobu na zdržení se jednání. Výkon legálně stanoveného práva totiž nemůže sám o sobě představovat zneužití dominantního postavení, k jehož charakterizaci dochází při výskytu dalších okolností. Není tudíž dostačující použít jako kritérium takového zneužití pojem „připravenost jednat“ ze strany porušovatele, neboť to může vést k mnoha různým výkladům poskytujícím porušovateli příliš širokou svobodu. V každém případě, pokud by takový pojem byl relevantní, bylo by třeba uložit určité kvalitativní a časové požadavky určené k zajištění poctivosti žadatele o licenci. Je tedy třeba požadovat, aby byla podána „nepodmíněná“ žádost o licenci, a to před využitím dotčeného patentu, která je přesná a přijatelná a obsahuje všechny prvky obecně přítomné v licenčních smlouvách. Konkrétně, pokud jde o žádosti o licence podané hospodářskými subjekty, které již uvedly na trh produkty za využití PST, musí uvedené hospodářské subjekty bezprostředně splnit své povinnosti spočívající v podání zprávy o využití daného PST a zaplacení z něj plynoucího poplatku. Mimoto má předkládající soud za to, že porušovatel musí nejprve mít možnost složit záruku namísto přímého zaplacení poplatku majiteli dotčeného PST. Stejně tak je třeba předvídat možnost, aby žadatel o licenci ponechal daného majitele stanovit výši poplatku na základě spravedlivého uvážení.