36

Za těchto podmínek se Verwaltungsgerichtshof (Správní soudní dvůr, Rakousko) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Je třeba při výkladu ustanovení čl. 2 písm. m), článků 12 a 13 nařízení [Dublin III] zohlednit další právní akty, které souvisejí s nařízením Dublin III, anebo je jim třeba přikládat samostatný význam? 2) Pro případ, že ustanovení nařízení Dublin III je třeba vykládat nezávisle na jiných právních aktech: a) Je třeba za okolností případů v původním řízení, které se vyznačují tím, že spadají do doby, v níž se vnitrostátní orgány nejvíce zasažených států potýkaly s mimořádně vysokým počtem osob dožadujících se průjezdu přes jejich území, považovat fakticky strpěný vstup ze strany určitého členského státu na jeho území, který měl sloužit pouze pro účely průjezdu tímto členským státem a k podání žádosti o mezinárodní ochranu v jiném členském státě, za ‚vízum‘ ve smyslu čl. 2 písm. m) a článku 12 nařízení Dublin III? V případě kladné odpovědi na otázku 2 písm. a): b) Je třeba mít s ohledem na faktické strpění vstupu za účelem průjezdu za to, že ‚vízum‘ po vycestování z dotyčného členského státu pozbylo platnosti? c) Je třeba mít s ohledem na faktické strpění vstupu za účelem průjezdu za to, že ‚vízum‘ zůstává v platnosti, pokud k vycestování z dotyčného členského státu ještě nedošlo, nebo pozbývá ‚vízum‘ platnosti, bez ohledu na skutečnost, že nedošlo k vycestování, k okamžiku, ve kterém žadatel definitivně ustoupí od svého záměru vycestovat do jiného členského státu? d) Znamená skutečnost, že žadatel opustí svůj záměr vycestovat do původně zamýšleného členského státu, že po udělení ‚víza‘ došlo ke spáchání podvodu ve smyslu čl. 12 odst. 5 nařízení Dublin III, takže členský stát, který ‚vízum‘ vydal, není příslušný? V případě záporné odpovědi na otázku 2 písm. a): e) Je třeba výraz, že ‚žadatel překročil nedovoleným způsobem pozemní, námořní nebo vzdušnou cestou hranice některého členského státu ze třetí země‘, obsažený v čl. 13 odst. 1 nařízení Dublin III, vykládat tak, že za uvedených zvláštních okolností případů v původním řízení nedošlo k nedovolenému překročení vnější hranice? 3) Pro případ, že při výkladu ustanovení nařízení Dublin III je třeba přihlížet k dalším právním aktům: a) Je třeba pro posouzení, zda došlo k ‚nedovolenému překročení‘ hranice ve smyslu čl. 13 odst. 1 nařízení Dublin III, zohlednit zejména to, zda jsou splněny podmínky pro vstup podle Schengenského hraničního kodexu – a především podle [jeho] článku 5, jenž je ustanovením, které se s ohledem na okamžik vstupu na území použije ve věcech v původním řízení? V případě záporné odpovědi na otázku 3 písm. a): b) Jaká ustanovení unijního práva musí být obzvláště zohledněna při posouzení, zda došlo k ‚nedovolenému překročení‘ hranice ve smyslu čl. 13 odst. 1 nařízení Dublin III? V případě kladné odpovědi na otázku 3 písm. a): c) Je třeba za okolností případů v původním řízení, které se vyznačují tím, že spadají do doby, v níž se vnitrostátní orgány nejvíce zasažených států potýkaly s mimořádně vysokým počtem osob dožadujících se průjezdu přes jejich území, považovat fakticky strpěný vstup ze strany určitého členského státu na jeho území, který měl sloužit pouze pro účely průjezdu tímto členským státem a k podání žádosti o mezinárodní ochranu v jiném členském státě a k němuž došlo bez jakéhokoli posouzení okolností každého jednotlivého případu, za povolení ke vstupu na území ve smyslu čl. 5 odst. 4 písm. c) Schengenského hraničního kodexu? V případě kladné odpovědi na otázku 3 písm. a) a c): d) Znamená povolení ke vstupu podle čl. 5 odst. 4 písm. c) Schengenského hraničního kodexu, že se jedná o povolení, které je srovnatelné s vízem ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. b) Schengenského hraničního kodexu, a tedy o ‚vízum‘ ve smyslu článku 2 písm. m) nařízení Dublin III, takže při použití ustanovení pro určení příslušného členského státu podle nařízení Dublin III je třeba zohlednit také jeho článek 12? Pokud je třeba na otázku 3 písm. a), c) a d) odpovědět kladně: e) Je třeba mít s ohledem na faktické strpění vstupu za účelem průjezdu za to, že ‚vízum‘ po vycestování z dotyčného členského státu pozbylo platnosti? f) Je třeba mít s ohledem na faktické strpění vstupu za účelem průjezdu za to, že ‚vízum‘ zůstává v platnosti, pokud k vycestování z dotyčného členského státu ještě nedošlo, nebo pozbývá ‚vízum‘ platnosti, bez ohledu na skutečnost, že nedošlo k vycestování, k okamžiku, ve kterém žadatel definitivně ustoupí od svého záměru vycestovat do jiného členského státu? g) Vede skutečnost, že žadatel opustí svůj záměr vycestovat do původně zamýšleného členského státu, k tomu, že po udělení ‚víza‘ došlo ke spáchání podvodu ve smyslu čl. 12 odst. 5 nařízení Dublin III, takže členský stát, který ‚vízum‘ vydal, není příslušný? Pokud je třeba na otázku 3 písm. a) a písm. c) odpovědět kladně, avšak na otázku 3 písm. d) záporně: h) Je třeba obrat, že ‚žadatel překročil nedovoleným způsobem pozemní, námořní nebo vzdušnou cestou hranice některého členského státu ze třetí země‘, obsažený v čl. 13 odst. 1 nařízení Dublin III vykládat tak, že za uvedených zvláštních okolností případů v původním řízení nelze překročení hranice, které je nutné kvalifikovat jako povolení ke vstupu ve smyslu čl. 5 odst. 4 písm. c) Schengenského hraničního kodexu, považovat za nedovolené překročení vnější hranice?“