Věc T-330/18: Žaloba podaná dne 23. května 2018 – Carvalho a další v. Parlament a Rada

Žaloba podaná dne 23. května 2018 – Carvalho a další v. Parlament a Rada

(Věc T-330/18)

Účastníci řízení

Žalobci: Armando Carvalho (Santa Comba Dão, Portugalsko) a 36 dalších (zástupci: profesor G. Winter, R. Verheyen, advokát, a H. Leith, Barrister)

Žalovaní: Rada Evropské unie a Evropský parlament

Návrhová žádání

Žalobci navrhují, aby Tribunál:

— konstatoval, že „akty o emisích skleníkových plynů“ ( 1 ) jsou protiprávní v rozsahu, v němž povolují v období 2021–2030 emise skleníkových plynů v objemu, který v roce 2021 odpovídá 80 % úrovní emisí z roku 1990 a v roce 2030 klesá na 60 % úrovní emisí z roku 1990;

— zrušil akty o emisích skleníkových plynů v rozsahu, v němž stanoví cíl snížit do roku 2030 emise skleníkových plynů o 40 % oproti úrovním z roku 1990, a zejména čl. 9 odst. 2 směrnice 2003/87/ES ve znění pozměněném naposledy směrnicí 2018/410, čl. 4 odst. 2 a Přílohu 1 nařízení 2018/842 a článek 4 nařízení 2018/841;

— uložil žalovaným, aby na základě aktů o emisích skleníkových plynů přijali opatření, která stanoví snížení emisí skleníkových plynů do roku 2030 o 50 % až 60 % úrovní emisí z roku 1990 nebo o větší objem dle uvážení Tribunálu;

— alternativně, pokud Tribunál neshledá důvody pro uložení povinnosti přijmout opatření a pokud vydá rozhodnutí o zrušení cílů v oblasti snižování emisí příliš pozdě na to, aby mohla být příslušná ustanovení pozměněna před rokem 2021, žalobci žádají Tribunál, aby rozhodl, že sporná ustanovení aktů o emisích skleníkových plynů zůstávají v platnosti až do určitého data, dokdy musí být pozměněna v souladu s právními normami vyšší právní síly;

— uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu žaloby předkládají žalobci deset žalobních důvodů.

1. První žalobní důvod se týká jejich návrhu na zrušení a vychází z toho, že Unie má povinnost vyplývající z norem vyšší právní síly předcházet škodám způsobeným změnou klimatu, a to na základě povinnosti mezinárodního obyčejového práva, která státům zakazuje působit škody, a na základě povinnosti zabránit škodám v článku 191 SFEU. Unie má rovněž povinnost zabránit porušování základních práv chráněných Listinou základních práv Evropské unie způsobenému změnou klimatu. Tato práva zahrnují právo na život a na fyzickou nedotknutelnost, právo vykonávat povolání, právo na vlastnictví, práva dětí a právo na rovné zacházení.

2. Druhý žalobní důvod se týká jejich návrhu na zrušení a vychází z toho, že vzhledem k příčinné souvislosti mezi emisí skleníkových plynů a nebezpečnou změnou klimatu je Unie odpovědná za přijetí opatření za účelem regulace emisí skleníkových plynů v Unii, aby bylo zabráněno těmto škodám a porušování základních práv.

3. Třetí žalobní důvod se týká jejich návrhu na zrušení a vychází z toho, že změna klimatu již způsobuje škody a porušování základních práv a bude tomu tak i nadále. Jakékoli další emise skleníkových plynů, které k těmto dopadům přispívají, proto budou protiprávní, ledaže je lze ospravedlnit objektivními důvody a pokud Unie usilovala o jejich snížení v rozsahu svých technických a ekonomických možností.

4. Čtvrtý žalobní důvod se týká jejich návrhu na zrušení a vychází z toho, že se Unie nemůže dovolávat žádného takového důvodu ve vztahu k přijetí cílů stanovených v aktech o emisích skleníkových plynů, a to z následujících důvodů: — Tyto cíle povolují emise v objemu, který značně přesahuje spravedlivý podíl Unie na emisním rozpočtu, který vyplývá z cíle stanoveného v Pařížské dohodě o maximálním možném globálním nárůstu průměrné teploty o 1,5 oC nebo výrazně pod 2 oC; — Tyto cíle byly stanoveny, aniž žalovaní posoudili rozsah technických a ekonomických možností Unie snižovat emise. Zvolené cíle byly stanoveny spíše jakožto nákladově nejefektivnější prostředek k naplnění předchozích dlouhodobých emisních cílů, které byly od té doby nahrazeny Pařížskou dohodou; — Důkazy, které mají žalovaní k dispozici, ukazují, že Unie ve skutečnosti měla nezbytné možnosti k tomu, aby přijala opatření o snížení emisí skleníkových plynů do roku 2030 alespoň o 50 % až 60 % úrovní emisí z roku 1990.

5. Pátý žalobní důvod se týká jejich návrhu na uložení povinnosti přijmout opatření a opět vychází z toho, že Unie má povinnost vyplývající z norem vyšší právní síly předcházet škodám způsobeným změnou klimatu, a to na základě povinnosti mezinárodního obyčejového práva, která státům zakazuje působit škody, a na základě povinnosti zabránit škodám v článku 191 SFEU. Má rovněž povinnost zabránit porušování základních práv chráněných Listinou základních práv Evropské unie způsobenému změnou klimatu.

6. Šestý žalobní důvod se týká jejich návrhu na uložení povinnosti přijmout opatření a vychází z toho, že Unie vzhledem ke své odpovědnosti za emise skleníkových plynů porušila tyto dřívější povinnosti: — Porušila povinnost předcházet působení škod od roku 1992, kdy byla přijata Rámcová úmluva OSN o změně klimatu a kdy změna klimatu vešla v obecnou známost; — Porušení povinnosti ze strany Unie nabylo na závažnosti v roce 2009, kdy vstoupily v platnost článek 191 SFEU a Listina základních práv Evropské unie; — V těchto okamžicích byly podle žalobců další emise skleníkových plynů zakázány, ledaže byla tato činnost objektivně ospravedlněna. Unie netvrdí a ani nemůže tvrdit, že úroveň emisí, kterou v průběhu tohoto období povolila, odpovídala jejím technickým a ekonomickým možnostem snižovat emise.

7. Sedmý žalobní důvod se týká jejich návrhu na uložení povinnosti přijmout opatření a vychází z toho, že Unie nyní pokračuje v porušování povinností tím, že stanovila cíle snižování emisí v aktech o emisích skleníkových plynů. Jak je uvedeno v žalobních důvodech týkajících se jejich návrhu na zrušení, akty o emisích skleníkových plynů nesnižují emise a povolují další emise v objemu, který je protiprávní a nelze jej odůvodnit.

8. Osmý žalobní důvod se týká jejich návrhu na uložení povinnosti přijmout opatření a vychází z toho, že porušení povinností ze strany Unie je dostatečně závažným porušením právní normy, která přiznává práva jednotlivcům. Unie nemá žádnou diskreční pravomoc nezvážit nebo nepřijmout opatření na snížení emisí v rámci jejích technických a ekonomických možností.

9. Devátý žalobní důvod se týká jejich návrhu na uložení povinnosti přijmout opatření a vychází z toho, že porušení povinností měla za následek nebezpečnou změnu klimatu, která způsobila majetkové škody některým z žalobců a která bude žalobcům způsobovat tyto a další druhy škod i v budoucnu.

10. Desátý žalobní důvod se týká jejich návrhu na uložení povinnosti přijmout opatření a vychází z povinnosti Unie zajistit, že její postup je v souladu s právní povinností snižovat emise dle jejích technických a ekonomických možností, což podle důkazů odpovídá snížení do roku 2030 alespoň o 50 % až 60 % úrovní emisí z roku 1990. Žalobci žádají Tribunál, aby v tomto smyslu uložil povinnost přijmout opatření.

( 1 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/410 ze dne 14. března 2018, kterou se mění směrnice 2003/87/ES za účelem posílení nákladově efektivních způsobů snižování emisí a investic do nízkouhlíkových technologií a rozhodnutí (EU) 2015/1814 (Úř. věst. 2018, L 76, s. 3); nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/842 ze dne 30. května 2018 o závazném každoročním snižování emisí skleníkových plynů členskými státy v období 2021–2030 přispívajícím k opatřením v oblasti klimatu za účelem splnění závazků podle Pařížské dohody a o změně nařízení (EU) č. 525/2013 (Úř. věst. 2018, L 156, s. 26) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/841 ze dne 30. května 2018 o zahrnutí emisí skleníkových plynů a jejich pohlcování v důsledku využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví do rámce politiky v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030 a o změně nařízení (EU) č. 525/2013 a rozhodnutí č. 529/2013/EU (Úř. věst. 2018, L 156, s. 1). (Žalobci v žalobě odkazují na nařízení 2018/842 a 2018/841 ve znění přijatém Radou dne 14. května 2018 před podepsáním a zveřejněním v Úředním věstníku.)