2.

Porušení unijního práva Tribunálem, nesprávný výklad a použití Smluv a unijních právních předpisů A) V důsledku nesprávného výkladu a použití unijního práva bylo v napadeném rozsudku rozhodnuto, že články 122 SFEU a 136 SFEU uplatněné v žalobě nejsou „vhodným právním základem pro případnou finanční pomoc Unie prostřednictvím zavedení mechanismu financování členských států, které se potýkají se závažnými potížemi s financováním nebo kterým takové potíže hrozí“. Ve smyslu článku 136 SFEU, ve znění rozhodnutí Evropské rady 2011/199/EU (1) ze dne 25. března 2011 a čl. 4 odst. 1 SFEU a čl. 5 odst. 2 SFEU, mají členské státy, jejichž měnou je euro, absolutní pravomoc uzavřít mezi sebou dohodu týkající se zavedení mechanismu stability a finanční pomoci. Komise má zvláštní svěřenou pravomoc a možnost navrhnout zřízení takového mechanismu v souladu s článkem 352 SFEU jako činnost nezbytnou k dosažení některého z cílů stanovených Smlouvami, a sice stability v eurozóně. B) V důsledku nesprávného výkladu a použití Smluv a unijního práva bylo v napadeném rozsudku rozhodnuto, že nic neumožňuje dospět k závěru, a nebylo to nijak prokázáno, že přijetí zásady stavu nouze „by mělo za cíl posílení koordinace rozpočtové kázně nebo by spadalo pod směry hospodářské politiky, které je Rada oprávněna vypracovat pro účely řádného fungování hospodářské a měnové unie“. Naopak při správném výkladu a použití slouží navrhované opatření – zrušení nemorálního dluhu – výlučně k posílení rozpočtové kázně členských států a k zajištění řádného fungování hospodářské a měnové unie (čl. 136 odst. 1 SFEU). C) V důsledku nesprávného výkladu a použití Smluv a unijního práva bylo v napadeném rozsudku vyloučeno, že článek 122 SFEU může představovat náležitý právní základ pro přijetí zásady stavu nouze do legislativy Unie. Ve smyslu článku 352 SFEU může Komise předkládat Radě návrhy, aby zajistila solidaritu mezi členskými státy ve smyslu čl. 122 odst. 1 SFEU nebo poskytla finanční pomoc Unie ve smyslu čl. 122 odst. 2 SFEU členskému státu, jenž se nachází ve vážných potížích, jež se vymykají jeho kontrole. D) V důsledku nesprávného výkladu a použití Smluv a unijního práva bylo v napadeném rozsudku rozhodnuto, že je třeba učinit závěr, že Komise při přijetí napadeného rozhodnutí dodržela povinnost uvést odůvodnění, pokud jde o zamítnutí žádosti o registraci EOI. Důvody odmítnutí uvedené v napadeném rozhodnutí jsou nedostatečné a nesprávné, a to v rozporu s povinností uvést dostatečné odůvodnění stanovenou v čl. 4 odst. 2 druhém pododstavci nařízení č. 211/2011. E) V důsledku nesprávného výkladu a použití unijního práva bylo v napadeném rozsudku rozhodnuto, že i kdyby existovalo pravidlo mezinárodního práva zakotvující zásadu stavu nouze, pouhá existence takovéto zásady mezinárodního práva v každém případě nestačí pro odůvodnění legislativní iniciativy Komise. Mezinárodní právo a jeho zásady jsou prameny práva Evropské unie. Jako takové jsou bez dalšího přímo začleněny a používány v unijním právu. Komise může navrhnout uplatňování takových zásad vyšší právní síly, a to i bez zvláštního ustanovení ve Smlouvách, pokud má za to, že chybí. F) V důsledku nesprávného výkladu a použití práva bylo v napadeném rozsudku uloženo žalobci nahradit náklady řízení Komise. Kdyby byla žaloba v souladu s výše uvedeným správně posouzena, žalobě by bylo vyhověno a náhrada nákladů řízení by byla uložena Komisi.