STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

MACIEJE SZPUNARA

přednesené dne 13. května 2015 ( 1 )

Věc C‑8/14

BBVA SA, dříve Unnim Banc SA,

proti

Pedru Peñalva Lópezovi,

Claře López Durán,

Diegu Fernández Gabarrovi

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell (Španělsko)]

„Předběžná otázka — Nepřiměřené podmínky [zneužívající klauzule] ve spotřebitelských smlouvách — Hypoteční úvěr — Řízení o výkonu rozhodnutí — Námitky — Prekluzivní lhůta jednoho měsíce ode dne následujícího po dni zveřejnění zákona — Zásada rovnocennosti a zásada efektivity“

I – Úvod

1. Podstatou otázky Primera Instancia no 4 de Martorell (soud prvního stupně č. 4 v Martorell, Španělsko) je, zda zásada rovnocennosti a zásada efektivity unijního práva brání přechodnému vnitrostátnímu ustanovení, které spotřebiteli stanoví prekluzivní lhůtu jeden měsíc ode dne následujícího po zveřejnění zákona, který toto ustanovení obsahuje, v úředním věstníku dotčeného členského státu, pro zánik práva na vznesení námitky založené na zneužívající povaze smluvních ustanovení v rámci výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou.

2. Tato otázka je další z dlouhého seznamu otázek položených v rámci předběžných otázek, jejichž předmětem je slučitelnost s unijním právem různých španělských vnitrostátních ustanovení upravujících řízení o výkonu rozhodnutí týkajících se nemovitosti zatížené hypotékou, který začal rozsudkem Aziz ( 2 ).

3. Projednávaná věc tak dává Soudnímu dvoru příležitost upřesnit judikaturu, pokud jde o rozumné lhůty v oblasti ochrany spotřebitele.

II – Právní rámec

A – Unijní právo

4. Článek 6 odst. 1 směrnice 93/13 stanoví ( 3 ): „Členské státy stanoví, že nepřiměřené podmínky [zneužívající klauzule] použité ve smlouvě uzavřené prodávajícím nebo poskytovatelem se spotřebitelem nejsou podle jejich vnitrostátních právních předpisů pro spotřebitele závazné a že smlouva zůstává pro strany závaznou za stejných podmínek, může-li nadále existovat bez dotyčných nepřiměřených podmínek [zneužívajících klauzulí].“

5. Článek 7 odst. 1 této směrnice stanoví: „Členské státy zajistí, aby v zájmu spotřebitelů a konkurentů existovaly přiměřené a účinné prostředky zabraňující dalšímu používání nepřiměřených podmínek [zneužívajících klauzulí] ve smlouvách, které uzavírají prodávající nebo poskytovatelé se spotřebiteli.“

B – Španělské právo

6. Směrnice 93/13 byla do španělského právního systému provedena zákonem 7/1998 o všeobecných smluvních podmínkách (Ley 7/1998, sobre condiciones generales de la contratación), ze dne 13. dubna 1998 ( 4 ) a královským nařízením s mocí zákona 1/2007 o přepracovaném znění obecného zákona o ochraně spotřebitelů a uživatelů a souvisejících zákonů (Real Decreto Legislativo 1/2007 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias) ze dne 16. listopadu 2007 ( 5 ).

7. Zákon 1/2013 o prostředcích posílení ochrany hypotečních dlužníků, restrukturalizaci dluhů a o sociálním bydlení (Ley 1/2013 de medidas para reforzar la protección a los deudores hipotecarios, reestructuración de deuda y alquiler social) ze dne 14. května 2013 ( 6 ) (dále jen „zákon 1/2013“) pozměnil občanský soudní řád (Ley 1/2000 de Enjuiciamiento Civil, dále jen „LEC“) ze dne 7. ledna 2000 ( 7 ), který byl pozměněn nařízením s mocí zákona 7/2013 o naléhavých daňových a rozpočtových opatřeních podporujících výzkum, vývoj a inovaci (decreto-ley 7/2013 de medidas urgentes de naturaleza tributaria, presupuestarias y de fomento de la investigación, el desarrollo y la innovación) ze dne 28. června 2013 ( 8 ).

8. Čtvrté přechodné ustanovení zákona 1/2013 (dále jen „čtvrté přechodné ustanovení“) se týká řízení o výkonu rozhodnutí zahájených před vstupem zákona 1/2013 v platnost a dosud neskončených. Toto ustanovení zní: „1. Změny provedené LEC zavedené tímto zákonem se použijí na řízení o výkonu rozhodnutí zahájená ke dni jeho vstupu v platnost výhradně vůči opatřením, která mají být teprve přijata. 2. V každém případě v řízeních o výkonu rozhodnutí probíhajících od okamžiku vstupu tohoto zákona v platnost, u nichž uplynula lhůta deseti dnů pro podání námitky podle čl. 556 odst. 1 LEC, disponují povinné osoby prekluzivní lhůtou jednoho měsíce pro mimořádné incidenční podání námitek proti výkonu rozhodnutí na základě nových důvodů pro námitku stanovených v čl. 557 odst. 1 bodě 7 a v čl. 695 odst. 1 bodě 4 LEC. Prekluzivní lhůta jednoho měsíce začíná plynout ode dne následujícího po dni vstupu tohoto zákona v platnost a incidenční podání námitek účastníkem řízení má za následek přerušení řízení až do rozhodnutí o námitkách, v souladu s ustanoveními článku 558 a násl. a článku 695 LEC. Toto přechodné ustanovení se uplatní na celé řízení o výkonu rozhodnutí, které nebylo zakončeno převodem vlastnictví nemovitosti na nabyvatele podle ustanovení článku 675 LEC. 3. Rovněž v probíhajících řízeních o výkonu rozhodnutí, u nichž v okamžiku vstupu tohoto zákona v platnost už začala plynout lhůta deseti dnů pro podání námitky podle čl. 556 odst. 1 LEC, disponují povinné osoby rovněž prekluzivní lhůtou jednoho měsíce podle předchozího odstavce pro podání námitek na základě nových důvodů pro námitku stanovených v článcích 557 a 695 LEC. 4. Zveřejnění tohoto ustanovení je dostatečným a platným sdělením pro účely oznámení a výpočtu lhůt stanovených v odstavcích 2 a 3 tohoto článku, přičemž není v žádném případě třeba přijetí výslovného rozhodnutí k tomuto účelu. [...]“

9. Řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou je upraveno články 681 až 698 LEC. Krom těchto zvláštních ustanovení jsou ke správnému pochopení tohoto řízení relevantní další obecná ustanovení LEC.

10. Článek 556 LEC stanoví povinné osobě, vůči níž je veden výkon rozhodnutí, lhůtu deseti dnů od oznámení exekučního příkazu pro podání námitek proti tomuto příkazu. Tato lhůta se použije na výkon rozhodnutí týkající se nemovitosti zatížené hypotékou, jelikož na uvedenou lhůtu odkazuje článek 557 LEC, týkající se námitkového řízení proti výkonu rozhodnutí založeného na mimosoudních nebo arbitrážních titulech (které obsahují zejména veřejné listiny v oblasti hypotečního úvěru, které jsou základem pro výkon rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou).

11. Článek 557 LEC tak, jak je formulován v zákoně 1/2013 stanoví: „1. Pokud je exekuce nařízena na základě titulů uvedených v čl. 517 odst. 2 bodech 4, 5, 6 a 7, jakož i dalších dokumentů, které jsou exekučními tituly, uvedených v čl. 517 odst. 2 bodě 9, může proti nim povinná osoba, vůči níž je veden výkon rozhodnutí, podat námitky ve lhůtě a formou stanovenou v předchozím článku pouze uplatní-li jeden z následujících důvodů: [...] 7o Titul obsahuje zneužívající klauzule. 2. Pokud jde podána námitka uvedená v předchozím odstavci, tajemník soudu výkon rozhodnutí organizačním procesním opatřením přeruší.“

12. Článek 695 LEC, rovněž ve znění podle zákona 1/2013, zní následovně: „1. V řízeních podle této kapitoly může povinná osoba, vůči níž je veden výkon rozhodnutí, vznést námitku proti výkonu rozhodnutí, jen pokud se opírá o následující důvody: (4) zneužívající povaha smluvního ustanovení, která je základem pro výkon rozhodnutí nebo která určila výši vymahatelné částky. 2. Byla-li vznesena námitka podle předchozího odstavce, tajemník soudu přeruší výkon rozhodnutí a předvolá účastníky řízení k jednání před soudem, který vydal příkaz k výkonu rozhodnutí. Předvolání k soudu musí být uskutečněno alespoň patnáct dnů přede dnem předmětného jednání. Soud na jednání vyslechne účastníky řízení, připustí písemnosti, které byly předloženy, a druhý den vydá formou usnesení příslušné rozhodnutí. 3. Rozhodnutí, kterým bylo vyhověno námitce založené na prvním a třetím důvodu odstavce 1 tohoto článku vede k přerušení výkonu rozhodnutí; rozhodnutí, kterým bylo vyhověno námitce založené na druhém důvodu, stanoví částku, pro kterou bude výkon rozhodnutí pokračovat. Je-li vyhověno čtvrtému důvodu, výkon rozhodnutí se zastaví, pokud je základem výkonu rozhodnutí smluvní klauzule. Pokud tomu tak není, výkon rozhodnutí pokračuje bez uplatnění zneužívající klauzule. [...]“

III – Skutkový stav sporu v původním řízení, předběžná otázka a řízení před Soudním dvorem

13. Společnost BBVA SA, dříve Unnim Banc (dále jen „BBVA“) podala návrh na zahájení řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou proti P. Peñalva Lópezovi a C. López Durán, jakož i D. Fernández Gabarrovi. Toto řízení bylo zahájeno před vstupem zákona 1/2013 v platnost, a to dne 15. května 2013. K tomuto dni nebylo uvedené řízení dosud skončeno.

14. Osoby povinné ve věci v původním řízení proti tomuto výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou vznesly cestou mimořádného opravného prostředku námitku dne 17. června 2013, tedy po uplynutí lhůty jednoho měsíce stanovené čtvrtým přechodným ustanovením pro vznesení námitky, cestou mimořádného incidenčního sporu, proti výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou. Před předkládajícím soudem uplatnily, že stanovení prekluzivní lhůty k uplatnění zneužívající povahy klauzulí obsažených v exekučním titulu, je v rozporu se směrnicí 93/13. Osoby povinné v původním řízení na podporu tohoto tvrzení uplatňují judikaturu Soudního dvora, a zejména rozsudek Cofidis ( 9 ).

15. Kromě toho tvrdí, že v každém případě je lhůta jednoho měsíce zjevně krátká a že vysoký počet dotčených osob má za následek zahlcení právních odborníků, kteří musí všechny vzniklé situace řešit.

16. Předkládající soud má za to, že k tomu, aby mohl rozhodnout věc, která mu byla předložena, je nutné, aby Soudní dvůr rozhodl o platnosti nebo účinku procesních lhůt, aby bylo možné uvést nebo namítat případnou zneužívající povahu zneužívající klauzule obsažené v exekučním titulu.

17. Za těchto podmínek Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell rozhodnutím ze dne 28. října 2013 došlým kanceláři Soudního dvora dne 10. ledna 2014, rozhodl se přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku „Má být lhůta jednoho měsíce stanovená [čtvrtým přechodným ustanovením] vykládána v tom smyslu, že je v rozporu s články 6 a 7 směrnice 93/13?“

18. Účastníci původního řízení, španělská vláda, jakož i Komise předložili písemná vyjádření.

19. Ústní vyjádření účastníků původního řízení, španělské vlády, jakož i Komise byla vyslechnuta na jednání, které se konalo 11. února 2015.

IV – Analýza

A – K přípustnosti předběžné otázky

20. Společnost BBVA ve svém písemném vyjádření zpochybňuje přípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce. Zaprvé tvrdí, že položená otázka je hypotetické povahy a není pro předkládající soud nezbytná k rozhodnutí sporu, který mu byl předložen. Předkládající soud totiž neuvádí dotčené smluvní klauzule. Společnost BBVA má zadruhé za to, že tento soud je v návaznosti na vyhlášení rozsudku Aziz ( 10 ) oprávněn tyto sporné klauzule posoudit i bez návrhu. Zatřetí tvrdí, že uplatněné zneužívající klauzule uvedené ve smlouvě, jejíž výkon rozhodnutí je požadován, již byly před předkládajícím soudem dvakrát napadeny.

21. Domnívám se, že tyto argumenty musejí být odmítnuty. Nejprve na rozdíl od toho, co tvrdí společnost BBVA, požadovaný výklad unijního práva souvisí s předběžnou otázkou. Dále mám za to, že předkládající soud zřetelně uvádí důvody, které jej vedly k domněnce, že k vydání jeho rozsudku je nutný výklad unijního práva a že předběžná otázka může mít vliv na vyřešení sporu v původním řízení. Skutečnost, že předkládající soud je v návaznosti na vyhlášení rozsudku Aziz ( 11 ) oprávněn zkoumat existenci takových zneužívajících klauzulí i bez návrhu, nemá žádný vliv na právo účastníků původního řízení uplatnit existenci zneužívajících klauzulí v exekučním titulu, na jehož základě bylo zahájeno řízení o výkonu rozhodnutí.

22. V tomto ohledu připomínám, že v rámci soudní spolupráce zavedené článkem 267 SFEU, se na otázky týkající se unijního práva vztahuje domněnka relevance. Soudní dvůr může zamítnout otázku položenou vnitrostátním soudem pouze v určitých konkrétních případech ( 12 ). Kromě toho pouze vnitrostátnímu soudu přísluší posoudit jak nutnost předběžné otázky, tak relevantnost otázek, které položí Soudnímu dvoru ( 13 ).

23. Mám tedy za to, že předběžná otázka je přípustná.

B – Analýza předběžné otázky

24. Projednávaná předběžná otázka tak, jak byla předložena předkládajícím soudem, se týká výkladu směrnice 93/13 v rámci smlouvy o hypotečním úvěru, jejíž výkon rozhodnutí ke dni vstupu zákona 1/2013 v platnost probíhal.

25. Úvodem je třeba připomenout, že v rámci postupu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem přísluší Soudnímu dvoru poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď, která mu umožní rozhodnout spor, jenž mu byl předložen. Z tohoto hlediska Soudnímu dvoru přísluší případně přeformulovat otázky, které jsou mu položeny ( 14 ). V tomto ohledu přísluší Soudnímu dvoru, aby ze všech poznatků předložených vnitrostátním soudem, zejména pak z odůvodnění předkládacího rozhodnutí, vytěžil normy a zásady unijního práva, které je s přihlédnutím k předmětu sporu v původním řízení třeba vyložit ( 15 ).

26. Jsem toho názoru, že v projednávané věci Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell ve skutečnosti Soudní dvůr vyzývá k výkladu zásad rovnocennosti a efektivity v rámci provádění článků 6 a 7 směrnice 93/13 k tomu, aby mohl ve věci v původním řízení posoudit soulad dotčeného čtvrtého přechodného ustanovení s unijním právem.

27. Za těchto okolností je třeba předběžné otázce rozumět tak, že se v podstatě týká toho, zda s ohledem na zásadu rovnocennosti a zásadu efektivity brání články 6 a 7 směrnice 93/13 takovému vnitrostátnímu přechodnému ustanovení, jako je přechodné ustanovení dotčené ve věci v původním řízení, které spotřebitelům stanoví prekluzivní lhůtu jednoho měsíce ode dne následujícího po zveřejnění zákona, jehož je toto ustanovení součástí, pro vznesení námitky vycházející z údajně zneužívající povahy smluvních klauzulí v rámci probíhajícího řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou.

28. K zodpovězení této otázky provedu analýzu ve čtyřech fázích. Zaprvé předložím souvislosti této věci tím, že představím několik úvah k zákonu 1/2013 obecně, a zvláště jeho třetí přechodné ustanovení. Zadruhé, pokud jde o toto přechodné ustanovení, zaměřím se na příslušnou judikaturu Soudního dvora týkající se zásad rovnocennosti a efektivity tak, jak se použijí na jednotlivé typy lhůt. Zatřetí ve světle této judikatury provedu analýzu zvláštností lhůty dotčené ve věci v původním řízení a nakonec předkládajícímu soudu poskytnu údaje užitečné k určení, zda unijní právo brání takové lhůtě.

1. Úvodní poznámky

29. Předkládající soud, účastníci původního řízení, španělská vláda, jakož i Komise poukazují na rozsah působnosti zákona 1/2013 a jeho čtvrtého přechodného ustanovení.

a) K zákonu 1/2013

30. Ze spisového materiálu, který má Soudní dvůr k dispozici, vyplývá, že před vstupem zákona 1/2013 v platnost se spotřebitel za účelem námitek proti výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou nemohl dovolávat zneužívající povahy klauzulí smlouvy o půjčce. Zneužívající povaha takových klauzulí tudíž nemohla být posouzena ani z úřední povinnosti, ani na návrh spotřebitele. Spotřebitel byl tedy jak ve zvláštním řízení o výkonu rozhodnutí týkajícím se nemovitosti zatížené hypotékou, které se uplatní na majetek zatížený hypotékou nebo zastavený, tak v běžném řízení o výkonu rozhodnutí, které se uplatní na mimosoudní tituly ( 16 ), zbaven možnosti domoci se přerušení tohoto řízení soudem provádějícím výkon rozhodnutí, jestliže je takové opatření nezbytné k zajištění účinku konečného rozhodnutí.

31. Jak vyplývá z předkládacího rozhodnutí, došlo u této situace k vývoji v návaznosti na vyhlášení rozsudku Aziz ( 17 ). Zákon 1/2013 změnil články LEC týkající se zejména řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se majetku zatíženého hypotékou nebo zastaveného majetku tak, aby se řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou přizpůsobilo této judikatuře ( 18 ). Španělský zákonodárce konkrétně změnil LEC jednak tím, že exekučnímu soudu umožnil kdykoli během řízení i bez návrhu posoudit zneužívající povahu takových klauzulí ( 19 ), a jednak tím, že doplnil nový důvod pro vznesení námitky založený na zneužívající povaze smluvní klauzule, na základě které byl nařízen výkon rozhodnutí nebo na základě které byla stanovena splatná částka ( 20 ). Tyto změny byly právní vědou považovány za úplnou novinku ve španělském právním řádu ( 21 ).

32. Ze spisového materiálu rovněž vyplývá, že námitka povinného v řízení o výkonu rozhodnutí založená na zneužívající podobě smluvní klauzule napříště umožňuje přerušit řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou až do vyřešení incidenčního sporu zahájeného na základě námitky vznesené incidenčně ( 22 ). Taková námitka se totiž uplatní na řízení o výkonu rozhodnutí, ať již běžná, nebo na řízení týkající se nemovitosti zatížené hypotékou ( 23 ), zahájená po vstupu zákona 1/2013 v platnost a musí být vznesena v obvyklé lhůtě deseti dnů ode dne oznámení exekučního příkazu.

33. Naproti tomu pro řízení o výkonu rozhodnutí probíhající ke dni vstupu zákona 1/2013 v platnost, v nichž již lhůta deseti dnů ( 24 ) k vznesení námitek začala běžet nebo uplynula, zákonodárce stanovil čtvrté přechodné ustanovení. Toto ustanovení stanoví prekluzivní lhůtu jednoho měsíce ode dne následujícího po dni vstupu tohoto zákona v platnost k tomu, aby povinný v řízení o výkonu rozhodnutí incidenčně a mimořádně vznesl námitku na základě zejména existence zneužívajících klauzulí ( 25 ).

b) Ke čtvrtému přechodnému ustanovení

34. Důvod existence čtvrtého přechodného ustanovení souvisí s retroaktivním účinkem výkladu článku 3 směrnice 93/13 provedeného rozsudkem Aziz ( 26 ) v tom smyslu, že provedený výklad musí převážit od okamžiku provedení vykládaného ustanovení ( 27 ). V důsledku toho byl španělský zákonodárce povinen stanovit mechanismus umožňující zamezení tomu, aby rozhodnutí, která mají být přijata v probíhajících řízeních o výkonu rozhodnutí zahájených podle dosavadní právní úpravy a neskončené ke dni vstupu v platnost zákona 1/2013, nebyla v rozporu s unijním právem ( 28 ).

35. Právě tohoto procesního pravidla obsaženého ve čtvrtém přechodném ustanovení se týká předběžná otázka položená předkládajícím soudem. Ve sporu v původním řízení, byla námitka založená na zneužívající povaze smluvních klauzulí, tedy na novém důvodu námitky stanoveném tímto zákonem, předložena po uplynutí lhůty. Předkládající soud se tady táže, jak vyplývá z bodu 27 tohoto stanoviska, zda je dotčená lhůta v rozporu s unijním právem.

36. Na tuto otázku se nyní zaměřím, přičemž předběžně se zaměřím na příslušnou judikaturu Soudního dvora týkající se zásad rovnocennosti a efektivity tak, jak se použijí na jednotlivé typy lhůt.

2. Stručné připomenutí judikatury Soudního dvora

37. Otázka, která vyvstává úvodem, je otázka, zda judikatura Soudního dvora týkající se přiměřených lhůt je relevantní k posouzení lhůty stanovené přechodným ustanovením vnitrostátního zákona, přičemž se počátek běhu této lhůty počítá ode dne následujícího po zveřejnění zákona v úředním věstníku dotčeného členského státu. Obdobně jako Komise se domnívám, že tomu tak je, a proto nám tato judikatura poskytne užitečný podklad pro výklad, i když se výslovně netýká analýzy takové lhůty, jako je lhůta dotčená v původním řízení.

38. Připomínám, že Soud opakovaně rozhodl, že neexistuje-li harmonizace v oblasti procesně právní úpravy, je podle zásady procesní autonomie členských států úkolem jejich vnitrostátního práva, aby určilo podmínky v této oblasti. Soudní dvůr však zdůraznil, že tyto podmínky musí splňovat dva předpoklady, a sice nesmějí být méně příznivé než ty, kterými se řídí obdobné situace ve vnitrostátním právu (zásada rovnocennosti), a nesmějí v praxi znemožňovat nebo nadměrně ztěžovat výkon práv přiznaných spotřebitelům unijním právem (zásada efektivity) ( 29 ).

39. Pokud jde o dodržení zásady rovnocennosti, tato zásada předpokládá, že se dotčené vnitrostátní pravidlo použije bez rozdílu na žaloby, které jsou založeny na porušení unijního práva, a na žaloby, které jsou založeny na porušení vnitrostátního práva, mají-li podobný předmět a důvody. Aby bylo možné ověřit, zda byla zásada rovnocennosti dodržena, vnitrostátnímu soudu, který je jako jediný přímo seznámen s procesními podmínkami řízení d oblasti vnitrostátního práva, přísluší, aby přezkoumal, zda jsou procesní podmínky určené ve vnitrostátním právu k zajištění ochrany práv, jež jednotlivcům vyplývají z práva Unie, v souladu s touto zásadou, a zkoumal jak předmět, tak základní prvky údajně obdobných řízení vnitrostátní povahy. Uvedený soud z tohoto titulu musí posoudit podobnost dotyčných žalob z hlediska jejich předmětu, důvodu a základních prvků. Pro určení, zda je vnitrostátní procesní pravidlo méně příznivé, musí vzít v úvahu jeho místo v řízení jako celku, průběh uvedeného řízení a zvláštnosti těchto pravidel ( 30 ).

40. Co se týče použití zásady efektivity, Soudní dvůr rozhodl, že každý případ, v němž vyvstává otázka, zda vnitrostátní procesní ustanovení znemožňuje nebo nadměrně ztěžuje použití unijního práva, musí být analyzován s přihlédnutím k místu tohoto ustanovení v řízení jako celku, k jeho průběhu a zvláštnostem u různých vnitrostátních soudních orgánů. Z tohoto hlediska má Soudní dvůr za to, že je třeba případně zohlednit základní zásady vnitrostátního právního systému, jako například zásadu ochrany práva na obhajobu, zásadu právní jistoty a řádný průběh řízení ( 31 ).

41. Soudní dvůr ostatně uznal slučitelnost stanovení přiměřených prekluzivních lhůt pro podání žaloby s unijním právem. Podle jeho judikatury povaha těchto lhůt není taková, aby v praxi znemožňovaly nebo nadměrně ztěžovaly výkon práv přiznaných unijním právním řádem ( 32 ). Soudní dvůr rovněž rozhodl, že členským státům přísluší určit pro vnitrostátní právní předpisy, které spadají do rozsahu působnosti práva Společenství, lhůty odpovídající zejména významu rozhodnutí, která mají být přijata, pro zúčastněné osoby, složitosti řízení a právním předpisům, které mají být použity, počtu osob, které mohou být dotčeny, a dalším veřejným nebo soukromým zájmům, které je třeba zohlednit ( 33 ). Soudní dvůr kromě toho upřesnil, že lhůty musí být z věcného hlediska dostatečná k přípravě a podání účinného opravného prostředku ( 34 ).

42. Soudní dvůr se vyslovil rovněž k věcem týkajícím se přechodných ustanovení obdobných věci v původním řízení. Uvedl, že pokud členské státy zkrátí lhůtu, ve které lze požadovat vrácení částek vyplacených v rozporu s unijním právem, mohou tak učinit nejen pod podmínkou, že nově stanovená lhůta je přiměřená, ale rovněž, že tato nová úprava má přechodný režim dávající oprávněným dostatečnou lhůtu, po přijetí této právní úpravy, k možnosti požádat o vrácení, k němuž byli oprávněni podle dosavadní právní úpravy ( 35 ).

43. Nakonec podle ustálené judikatury Soudnímu dvoru nepřísluší rozhodovat o výkladu vnitrostátního práva, neboť toto poslání náleží výlučně předkládajícímu soudu, který musí v projednávaném případě určit, zda požadavky rovnocennosti a efektivity jsou ustanoveními relevantní vnitrostátní právní úpravy splněny ( 36 ). Soudní dvůr však při rozhodování o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce může případně podat upřesnění, aby vnitrostátnímu soudu poskytl vodítko při jeho výkladu ( 37 ).

44. Po tomto stručném uvedení obecných souvislostí v judikatuře týkající se zásad rovnocennosti a efektivity tak, jak se uplatní na jednotlivé druhy lhůt, navrhuji nyní provést analýzu zvláštností lhůty dotčené v původním řízení a poté posoudit, zda tato lhůta respektuje uvedené zásady unijního práva.

3. Analýza zvláštností lhůty dotčené ve věci v původním řízení

45. Lhůta dotčená ve věci v původním řízení se vyznačuje dvěma základními znaky, jednak dobou trvání jednoho měsíce a dále okamžikem, od kterého uvedená lhůta začíná běžet, tedy od dne následujícího po dni zveřejnění zákona 1/2013 v Boletín Oficial del Estado (BOE).

a) K době trvání lhůty

46. Domnívám se, že procesní lhůta jednoho měsíce je dostatečná k vznesení námitky proti výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou. Tento výklad se jeví být potvrzen judikaturou Soudního dvora. Soudní dvůr často připustil kratší procesní lhůty, zejména čtrnácti a patnácti dnů. Soudní dvůr tak měl za to, že lhůta patnácti dnů je dostatečná k přípravě a podání účinného opravného prostředku pro účely žádosti o získání postavení uprchlíka ve zrychleném řízení ( 38 ). Stejně tak Soudní dvůr považoval za přiměřenou lhůtu čtrnácti dnů pro účely napadení správní sankce za nezveřejnění účetních dokumentů obchodní společnosti ( 39 ).

47. V důsledku toho se domnívám, že doba trvání jednoho měsíce jako taková nezpůsobuje žádné obtíže, pokud jde o slučitelnost dotčeného přechodného ustanovení se zásadami rovnocennosti a efektivity.

48. Je však třeba přezkoumat okamžik, od kterého dotčená lhůta začíná běžet.

b) K okamžiku, od kterého lhůta začíná běžet

49. Bod 2) druhý pododstavec čtvrtého přechodného ustanovení stanoví, že lhůta dotčená v původním řízení začíná běžet ode dne následujícího na dni vstupu zákona 1/2013 v platnost. V tomto ohledu čtvrté závěrečné ustanovení tohoto zákona stanoví, že tento zákon vstupuje v platnost v den svého zveřejnění v BOE. Kromě toho bod 4 čtvrtého přechodného ustanovení upřesňuje, že toto zveřejnění „je dostatečným a platným sdělením pro účely oznámení a výpočtu lhůt stanovených v odstavcích 2 a 3 [tohoto přechodného ustanovení], přičemž není v žádném případě třeba přijetí výslovného rozhodnutí k tomuto účelu“.

50. Zjednodušeně řečeno to znamená, že španělský zákonodárce položil na roveň zveřejnění zákona 1/2013 v BOE a oznámení procesní povahy.

51. Je třeba zdůraznit, že právě skutečnost, že lhůta dotčená ve věci v původním řízení začíná běžet ode dne následující po zveřejnění zákona 1/2013 v BOE, aniž je oznámena povinným v původním řízení, vzhledem k zásadám rovnocennosti a efektivity činí v projednávané věci obtíže.

i) Dodržení zásady rovnocennosti

52. Společnost BBVA a španělská vláda mají za to, že žádná skutečnost neumožňuje mít za to, že dotčená lhůta je méně výhodná než jiné obdobné lhůty ve španělském právu. BBVA jednak odkazuje na lhůtu k podání opravného prostředku k Tribunal Constitucional (Ústavnímu soudu) z titulu porušení základních práv mající okamžitý a přímý původ v aktech soudní moci. Tato lhůta začíná běžet od oznámení rozhodnutí soudní moci. Španělská vláda dále srovnává lhůtu dotčenou ve sporu v původním řízení s ostatními procesními lhůtami ve španělském právu, jako je lhůta k vyjádření se k žalobě v obecném řízení ve věci samé, která začíná běžet od sdělení žaloby ( 40 ). Komise uvádí, že se lhůta dotčená v původním řízení týká výslovně zajištění přechodné ochrany práv přiznaných spotřebitelům směrnicí 93/13 v době mezi dosavadním a novým zákonem. V důsledku toho práva vycházející z unijní právní úpravy nesmí podléhat méně výhodným podmínkám.

53. Tyto argumenty mě nepřesvědčily. Lhůty zmíněné společností BBVA a španělskou vládou se nejeví být obdobná lhůtě dotčené ve věci v původním řízení. Ačkoli mám pochybnosti, pokud jde o dodržení zásady rovnocennosti dotčenou lhůtou, jen obtížně mohu označit srovnatelné procesní lhůty, které by mi umožnily s jistotou dospět k závěru, že čtvrté přechodné ustanovení založené na unijním právu, je méně výhodné než jiná obdobná ustanovení určená k zajištění ochrany obdobných práv jednotlivců ve španělském právu, což by měl posoudit vnitrostátní soud.

ii) Dodržení zásady efektivity

54. Jak uvedu v bodech, které následují, mnohá hlediska mi naproti tomu umožňují mít za to, že lhůta dotčená ve věci v původním řízení znemožňuje nebo nadměrně ztěžuje výkon práv přiznaných směrnicí 93/13.

55. Zaprvé ze spisového materiálu, který má Soudní dvůr k dispozici, vyplývá, že ve španělském procesním právu není běžné, aby procesní lhůta začala běžet ode dne zveřejnění v BOE, nejde-li o původní žalobu proti aktu obecné povahy ( 41 ). Komise uvádí, že pro procesní akty v probíhajícím řízení začínají lhůty běžet ode dne doručení jednotlivých oznámení odeslaných příslušným soudem, což zaručí, že oprávněný nebo jeho právní zástupci mohli těchto lhůt plně využít ( 42 ).

56. Kromě toho připomínám, že procesní lhůty, které Soudní dvůr zkoumal ve své judikatuře, se liší od přechodné lhůty dotčené v původním řízení v tom, že začínají běžet od konkrétního procesního oznámení ( 43 ). To znamená, že jakmile oprávnění nebo jejich právní zástupci obdrží oznámení, které je jim určeno, mají plně k dispozici lhůtu k přípravě své obhajoby a k jednání. Naproti tomu lhůta dotčená v původním řízení začíná běžet ode dne následujícího po dni zveřejnění zákona 1/2013, což nezaručuje toto plné využití lhůty, které závisí na skutečném zjištění existence čtvrtého přechodného ustanovení oprávněnými.

57. V tomto ohledu je třeba uvést, že se Soudní dvůr již vyjádřil v neprospěch prekluzivní lhůty v souvislosti s opatřeními směřujícími k podpoře zlepšení bezpečnosti a zdraví při práci těhotných zaměstnankyň ( 44 ) z důvodu, že uvedená lhůta začala běžet nikoli ode dne doručení výpovědi, ale ode dne jejího podání na poště. V důsledku toho mohlo uplynout několik dní této lhůty, než si těhotná žena mohla nechat poskytnout řádnou radu a uplatnit svá práva soudní cestou ( 45 ).

58. Zdá se mi tedy zřejmé, že důsledkem lhůty dotčené ve věci v původním řízení může být, že její velká či celá část, jak se tomu stalo ve věci v původním řízení, uplyne, aniž spotřebitel může nechat si poskytnout řádnou radu nebo podat žaloby nezbytné k ochraně jeho práv.

59. Zadruhé ze spisového materiálu rovněž vyplývá, že ve španělském právním řádu, je k vznesení námitky proti exekučnímu příkazu nezbytná účast advokáta a právního zástupce ( 46 ). Komise nicméně uvádí, že ve velké většině výkonů rozhodnutí týkajících se nemovitosti zatížené hypotékou, k výkonu rozhodnutí dojde, aniž se povinní dostaví nebo vznesou námitku. Situace finanční tísně, ve které se tito účastníci nacházení, složitost bránit se výkonu rozhodnutí a náklady řízení o výkonu rozhodnutí jsou skutečnostmi, které hrají v neprospěch spotřebitelů, kteří se obecně vzdávají účasti v tomto řízení ( 47 ). V této souvislosti se mi jeví být nesporným, že obecně byli dotyční spotřebitelé silně vystaveni nebezpečí, že nebudou moci vznést námitku proti výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou. Podle mně toto nebezpečí souvisí s potenciálně odrazujícími náklady souvisejícími s podáním námitky (povinnost být zastoupen advokátem a právním zástupcem) nebo se skutečností, že tito spotřebitelé nedbají svých práv bez ohledu na to, zda se dozvěděli o zveřejnění zákona 1/2013 a čtvrtého přechodného ustanovení ( 48 ) nebo zda k tomu došlo opožděně po uplynutí mimořádné lhůty.

60. V tomto ohledu připomínám, že Soudní dvůr uvedl, že situace vyznačující se významnou právní nejistotou může znamenat porušení zásady efektivity, když zdůraznil nutnost možnosti určit příslušnou promlčecí dobu s přiměřenou mírou jistoty ( 49 ). Ve věci v původním řízení přitom byla důsledkem skutečnosti, že přechodná lhůta začala běžet ode dne následující po zveřejnění zákona 1/2013 v BOE, jak jsem uvedl v bodech 58 až 60 tohoto stanoviska, vysoká míra právní nejistoty pro povinné v původním řízení, což se mi v takové oblasti, jako je ochrana spotřebitelů, jeví jako nepřípustné. Podle mého názoru není taková lhůta přiměřená k přípravě a podání účinného opravného prostředku.

61. Nakonec, jak jsem uvedl v bodě 41 tohoto stanoviska, přísluší členským státům určit pro vnitrostátní právní předpisy, které spadají do rozsahu působnosti unijního práva, lhůty odpovídající zejména významu rozhodnutí, která mají být přijata, pro zúčastněné osoby, složitosti řízení a právních předpisů, které mají být použity, počtu osob, které mohou být dotčeny, a dalším veřejným nebo soukromým zájmům, které je třeba zohlednit ( 50 ).

62. Pokud se jedná zaprvé o význam rozhodnutí, která mají být přijata, pro zúčastněné osoby, zdá se mi zjevné, že vzhledem k tomu, že tato rozhodnutí mohou vést k nenávratné ztrátě jejich nemovitého majetku, je jejich význam pro dotčené spotřebitele zvláště velký ( 51 ).

63. Pokud jde zadruhé o složitost řízení a právních předpisů, které mají být použity, je rovněž zjevné, že rozlišování mezi řízením o výkonu rozhodnutí, řízením ve věci samé a právní úpravou hypoték, představuje velice složitý právní rámec, zejména pro spotřebitele.

64. Pokud jde zatřetí o počet osob, které mohou být dotčeny čtvrtým přechodným ustanovením, vyplývá z vyjádření povinných v původním řízení a Komise, že v okamžiku vstupu zákona 1/2013 v platnost, probíhalo tisíce řízení o výkonu rozhodnutí. Komise s odkazem na čísla pocházející ze zprávy Consejo General del Poder Judicial zdůrazňuje, že v roce 2013 bylo zahájeno 82680 řízení o výkonu rozhodnutí týkajících se nemovitosti zatížené hypotékou ( 52 ).

65. Lze mít tedy na základě všech předchozích úvah stále za to, že lhůta dotčená ve věci v původním řízení je lhůtou přiměřenou. Dovolte mi o tom pochybovat.

66. V posuzovaném procesním kontextu pokládám za nezbytné, aby španělský zákonodárce spotřebitelům stanovil přiměřené lhůty umožňující bránit se výkonu rozhodnutí, a zabraňující tak dalšímu používání zneužívajících klauzulí za účelem přiměřeného a účinnému uplatnění práv, které jim přiznává směrnice 93/13. Jsem přesvědčen, že tento cíl nebyl čtvrtým přechodným ustanovením dotčeným ve sporu v původním řízení naplněn.

67. Jsem tudíž donucen dospět k závěru, že právě proto, že lhůta dotčená ve věci v původním řízení začala běžet ode dne následujícího po zveřejnění zákona 1/2013, nelze tuto lhůtu považovat za přiměřenou a že tato lhůta nadměrně ztěžuje účinný výkon práv přiznaných směrnicí 93/13.

4. Závěrečné úvahy

68. Považuji za nutné připomenout, že systém ochrany zavedený směrnicí 93/13 vychází z myšlenky, že se spotřebitel nachází v nerovném postavení vůči prodávajícímu nebo poskytovateli, jak co se týče vyjednávací síly, tak úrovně informovanosti ( 53 ).

69. Soudní dvůr za účelem zajištění ochrany požadované směrnicí 93/13 několikrát zdůraznil, že takové nerovné postavení mezi spotřebitelem a prodávajícím nebo poskytovatelem může být narovnáno pouze pozitivním zásahem, vnějším ve vztahu k samotným smluvním stranám ( 54 ). Tento pozitivní zásah zahrnuje zejména přezkum existence či neexistence zneužívajících klauzulí příslušným soudem i bez návrhu.

70. V rámci španělského řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou takový přezkum před vyhlášení rozsudku Aziz neexistoval ( 55 ). Jak vyplývá z bodů 31 a 32 tohoto stanoviska, v návaznosti na tento rozsudek je soud oprávněn zkoumat existenci takových zneužívajících klauzulí i bez návrhu ( 56 ). Ačkoli je však přezkum z úřední povinnosti nezbytný, není dostačující k úplné a účinné ochraně práv přiznaných spotřebitelům směrnicí 93/13. V důsledku toho jsem stejně jako Komise přesvědčen, že pozitivní a vnější zásah ve vztahu k samotným smluvním stranám musí zahrnovat rovněž dostatečné lhůty umožňující spotřebitelům efektivně uplatnit svá práva.

71. Zároveň se domnívám, že v oblasti ochrany spotřebitele jsou zásada rovnocennosti a zásada efektivity, které omezují procesní autonomii členských států, zvláště významné, takže Soudní dvůr musí dbát na jejich dodržování.

72. Nakonec se mi zdá být evidentní, že přechodné ustanovení, které spotřebitelům stanoví mimořádnou prekluzivní lhůtu, která začíná běžet ode dne následujícího po zveřejnění zákona v úředním věstníku dotčeného členského státu, nesplňuje povinnost uvědomit spotřebitele o možnosti vznést námitku založenou na zneužívající povaze smluvních klauzulí, které vedly k výkonu rozhodnutí. Zdá se mi tudíž důležité, aby byli spotřebitelé informováni osobně ( 57 ) o lhůtě, kterou mají k dispozici, aby si mohl nechat poskytnout řádnou radu nebo podat žaloby nezbytné k ochraně svých práv přiznaných směrnicí 93/13. V tomto ohledu připomínám, že zásadu ignorancia iuris nocet nelze použít, nebo přinejmenším s výhradou upřesnění v oblasti ochrany spotřebitelů ( 58 ).

73. Všechny tyto úvahy nasvědčují lhůtě, která by měla být zúčastněným osobám oznámena osobně. Jinými slovy by vady oznámení účastníkům měla být napravena stejným způsobem, jaký je používán ve vnitrostátním právu k oznámení existence řízení o výkonu rozhodnutí povinným osobám, které proti nim bylo zahájeno. V důsledku toho se stejně jako Komise domnívám, že španělský zákonodárce měl stanovit, že všem povinným osobám v takových řízeních o výkonu rozhodnutí je třeba oznámit možnost vznést mimořádně námitku ve lhůtě jednoho měsíce od tohoto oznámení. K tomuto oznámení by mohlo dojít prostřednictvím právních zástupců nebo doručením do místa bydliště, pokud se tyto osoby během řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou nedostavily.

74. Proto vzhledem ke shora uvedeným skutečnostem jsem toho názoru, že vzhledem k zásadě efektivity články 6 a 7 směrnice 93/13 brání takovému vnitrostátnímu přechodnému ustanovení, jako je ustanovení dotčené ve věci v původním řízení, které spotřebitelům stanoví prekluzivní lhůtu jednoho měsíce, která začíná běžet ode dne následujícího po dni zveřejnění zákona, ve kterém je toto ustanovení obsaženo, pro podání námitky založené na zneužívající povaze smluvních ustanovení v rámci probíhajícího řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitostí zatížených hypotékou.

V – Závěry

75. S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžnou otázku položenou Primera Instancia no 4 de Martorell odpověděl následovně:

( 1 ) Původní jazyk: francouzština.

( 2 ) C‑415/11, EU:C:2013:164.

( 3 ) Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288).

( 4 ) BOE č. 89, ze dne 14. dubna 1998, s. 12304.

( 5 ) BOE č. 287 ze dne 30. listopadu 2007, s. 49181.

( 6 ) BOE č. 116 ze dne 15. května 2013, s. 36373.

( 7 ) BOE č. 7 ze dne 8. ledna 2000, s. 575

( 8 ) BOE č. 155 ze dne 29. června 2013, s. 48767.

( 9 ) C‑473/00, EU:C:2002:705

( 10 ) C‑415/11, EU:C:2013:164.

( 11 ) C‑415/11, EU:C:2013:164.

( 12 ) Rozsudek Inter-Environnement Wallonie a Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, bod 35).

( 13 ) Viz zejména rozsudek Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, bod 32).

( 14 ) Viz zejména rozsudky Krüger (C‑334/95, EU:C:1997:378, body 22 a 23); Byankov (C‑249/11, EU:C:2012:608, bod 57), jakož i Efir (C‑19/12, EU:C:2013:148, bod 19).

( 15 ) V tomto smyslu viz zejména rozsudky Redmond (83/78, EU:C:1978:214, bod 26) a Byankov (C‑249/11, EU:C:2012:608, bod 58).

( 16 ) Například veřejné listiny nebo text obchodních smluv, jako bankovní smlouvy.

( 17 ) C‑415/11, EU:C:2013:164. Pro připomenutí Soudní dvůr v tomto rozsudku prohlásil, že směrnice 93/13 „musí být vykládána v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která v rámci řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou nestanoví jako důvod pro podání námitky zneužívající povahu smluvní klauzule, na základě které byl vydán exekuční titul, a zároveň neumožňuje soudu, který rozhoduje ve věci samé a který je příslušný posoudit zneužívající povahu takového ustanovení, přijmout předběžná opatření, především přerušit uvedené řízení o výkonu rozhodnutí, jestliže je přijetí takových opatření nezbytné k zajištění plného účinku konečného rozhodnutí.“

( 18 ) Viz body 13 a 16 odůvodnění zákona 1/2013.

( 19 ) Viz čl. 552 odst. 1 LEC. Tento článek patří mezi obecná ustanovení použitelná na všechna řízení o výkonu rozhodnutí. V důsledku toho se soudní přezkum z úřední povinnosti vztahuje jak na běžná řízení o výkonu rozhodnutí, tak na řízení o výkonu rozhodnutí týkajících se nemovitosti zatížené hypotékou. Nelze však opomíjet, že odst. 1 čtverého přechodného ustanovení stanoví, že se změny LEC zavedené uvedeným zákonem na řízení o výkonu rozhodnutí zahájená ke dni jeho vstupu v platnost uplatní výhradně vůči opatřením, která mají být teprve přijata. Podle Komise ze španělské právní úpravy jasně nevyplývá, zda je v pokročilých stadiích řízení o výkonu rozhodnutí (například v okamžiku přípravy veřejné dražby nebo vyhoštění) pořád možné provést i bez návrhu takový přezkum zneužívajících klauzulí. Viz věc Banco Primus (C‑421/14), probíhající před Soudním dvorem, ve které vyvstává podobná otázka.

( 20 ) Pokud jde o řízení o výkonu rozhodnutí týkající se nemovitosti zatížené hypotékou, viz čl. 695 odst. 1 bod 4 LEC. Pokud jde o běžné řízení o výkon rozhodnutí, viz čl. 557 odst. 1 bod 7 LEC. Klauzule týkající se rozhodnutí věřitele o předčasné splatnosti, která je součástí pojistky osobních úvěrů, „zbývající dlužné částky“, je příkladem smluvní klauzule, která tvoří základ pro výkon rozhodnutí.

( 21 ) Viz zejména Cordero Lobato, E., „Control judicial sobre cláusulas abusivas y ejecuciones hipotecarias“, Revista Aranzadi Doctrinal, 2, 2013, s. 205 až 212, a Sánchez González, M. P., Revista de Derecho Comunitario Europeo, 2013, a. 327 až 344.

( 22 ) Viz čl. 695 odst. 1 bod 4 LEC.

( 23 ) Zákon 1/2013 nicméně pro soud ve věci samé nestanovil možnost předběžně přerušit řízení o výkonu rozhodnutí týkající se nemovitosti zatížené hypotékou do vyhlášení svého rozhodnutí, kterým rozhodne o zneužívající povaze klauzulí exekučního titulu, které byly základem pro výkon rozhodnutí. Článek 698 LEC, který nebyl zákonem 1/2013 změněn, totiž stanoví, že „[...] jakékoli námitce vznesené dlužníkem, třetí osobou, která je držitelem, nebo jinou zúčastněnou osobou, včetně námitek, které se týkají neplatnosti exekučního titulu, jakož i splatnosti, určitosti, zániku nebo výše pohledávky, na které se nevztahují předchozí články, bude rozhodnuto v příslušném řízení, aniž to povede k přerušení nebo zpoždění řízení upraveného v této kapitole“. Konečný příklep nemovitosti zatížené hypotékou ve veřejné dražbě třetí osobě je tudíž vždy nevratný, s výjimkou případů, kdy tento spotřebitel provedl předběžný zápis návrhu na zrušení hypotéky před provedením marginální poznámky o vystavení dokladu o závazku. Viz rozsudky Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, body 55 až 59), jakož i Sánchez Morcillo a Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099, bod 42). Soudní dvůr v tomto ohledu prohlásil, že „bez uvedené možnosti [přerušit řízení] by totiž ve všech případech [...], kdy došlo k výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou před vydáním rozhodnutí soudu příslušného ve věci samé, kterým byla klauzule obsažená ve smlouvě, z níž vychází hypotéka, prohlášena za zneužívající, a kterým bylo tedy řízení o výkonu rozhodnutí prohlášeno za neplatné, dané rozhodnutí dotčenému spotřebiteli mohlo zajistit pouze následnou ochranu výlučně v podobě náhrady škody, která se jeví jako neúplná a nedostatečná a v rozporu s ustanovením čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 nepředstavuje ani přiměřený ani účinný prostředek zabraňující dalšímu používání této klauzule“. Viz rozsudek Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, bod 60), jakož i stanovisko generální advokátky Kokott ve věci Aziz (EU:C:2012:700, bod 50). Viz rovněž rozsudek Sánchez Morcillo a Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099, bod 50). Podle části právní vědy rozhodnutí španělského zákonodárce přiznat možnost přerušit řízení nikoli soudu ve věci samé, ale soudu provádějícímu výkon rozhodnutí, souvisí se zachováním účelu řízení o výkon rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou. Viz zejména Benaloche Palao, J., „Cláusulas abusivas y suspensión de la ejecución hipotecaria: una práctica equivocada“, La Ley, č. 86, 2014, s. 1 až 6.

( 24 ) Viz čl. 556 odst. 1 LEC.

( 25 ) Článek 695 odst. 1 bod 4 LEC se vztahuje na „zneužívající klauzule, které jsou základem pro výkon rozhodnutí nebo na jejichž základě byla určena splatná částka“.

( 26 ) (C‑415/11, EU:C:2013:164).

( 27 ) Viz zejména rozsudek Kempter (C‑2/06, EU:C:2008:78, bod 35 a citovaná judikatura).

( 28 ) Řízení o výkonu rozhodnutí týkající se nemovitosti zatížené hypotékou, která skončila před vstupem zákona 1/2013 v platnost, nespadají do působnosti tohoto zákona. Čtvrté přechodné ustanovení totiž stanoví, že se uplatní „na všechna řízení, ve kterých nedošlo k převodu nemovitosti na nabyvatele“. Soudní dvůr tak měl za to, že vzhledem k zásadám právní jistoty a respektování překážky věci rozsouzené, které jsou základem vnitrostátního právního řádu, by jejich případná protiprávnost v zásadě nemohla odůvodnit znovuotevření řízení. V tomto smyslu viz rozsudky Eco Swiss (C‑126/97, EU:C:1999:269, body 46 a 47), jakož i Kapferer (C‑234/04, EU:C:2006:178, bod 21): „[unijní] právo vnitrostátnímu soudu neukládá, aby nepoužil vnitrostátní procesní pravidla přiznávající rozhodnutí povahu zakládající překážku věci rozsouzené i přesto, že by to umožnilo napravit porušení [unijní] práva dotčeným rozhodnutím“. Je třeba v tomto ohledu připomenout, že unijní právo členským státům ukládá napravit veškerou jim přičitatelnou újmu způsobenou jednotlivcům porušením unijního práva. Viz rovněž rozsudek Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, bod 59).

( 29 ) Viz zejména rozsudky Rewe-Zentralfinanz a Rewe-Zentral (33/76, EU:C:1976:188, bod 5); Peterbroeck (C‑312/93, EU:C:1995:437, bod 12), jakož i Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, body 44 až 46). Viz rovněž rozsudky Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, bod 50) a Barclays Bank (C‑280/13, EU:C:2014:279, bod 37).

( 30 ) Viz zejména rozsudek Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, bod 90).

( 31 ) Rozsudky Peterbroeck (C‑312/93, EU:C:1995:437, bod 14) a Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, bod 39).

( 32 ) Viz rozsudky Rewe-Zentralfinanz a Rewe-Zentral (33/76, EU:C:1976:188, bod 5); Marks & Spencer (C‑62/00, EU:C:2002:435, bod 35); Grundig Italiana (C‑255/00, EU:C:2002:525, bod 34), jakož i Kempter (C‑2/06, EU:C:2008:78, bod 35).

( 33 ) V tomto smyslu viz rozsudky Sopropé (C‑349/07, EU:C:2008:746, bod 40) a Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, bod 48).

( 34 ) Viz rozsudky Samba Diouf (C‑69/10, EU:C:2011:524, bod 66) a Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, bod 80).

( 35 ) Viz rozsudky Marks & Spencer (C‑62/00, EU:C:2002:435, bod 38); Grundig Italiana (C‑255/00, EU:C:2002:525, bod 37) a Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation (C‑362/12, EU:C:2013:834, bod 37).

( 36 ) Viz rozsudky Angelidaki a další (C‑378/07 à C‑380/07, EU:C:2009:250, bod 163), jakož i Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, bod 49).

( 37 ) Viz rozsudky Haim (C‑424/97, EU:C:2000:357, bod 58); Marrosu a Sardino (C‑53/04, EU:C:2006:517, bod 54); Vassallo (C‑180/04, EU:C:2006:518, bod 39), jakož i Fiamingo a další (C‑362/13, C‑363/13 a C‑407/13, EU:C:2014:2044, bod 66).

( 38 ) Viz rozsudek Samba Diouf (C‑69/10, EU:C:2011:524, body 67 a 68).

( 39 ) Viz rozsudek Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, bod 81). Soudní dvůr však ve věci týkající se lhůty k podání odporu v řízení o platebním rozkazu v návaznosti na doručení platebního rozkazu usnesením příslušného vnitrostátního soudu rozhodl, že lhůta 20 dnů stanovená k tomu, aby se spotřebitel mohl bránit proti výkonu rozhodnutí, je „obzvláště krátká“. Viz rozsudek Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 54). Viz rovněž Półtorak, N., European Union Rights in National Courts, Wolters Kluwer, 2015, s. 266.

( 40 ) Viz článek 404 LEC.

( 41 ) Komise v tomto ohledu používá srovnání s režimem čl. 263 posledním pododstavcem SFEU, jakož i s článkem 50 jednacího řádu Soudního dvora.

( 42 ) Článek 133 odst. 1 LEC stanoví, že „[l]hůty začínají běžet ode dne následujícího po dni zveřejnění, od kterého zákon odvíjí počátek běhu lhůty a počítá se do nich den konce lhůty, která uplyne o půlnoci“. Články 149 až 168 LEC, které se týkají procesních aktů, stanoví, že procesní akty se oznamují právním zástupcům účastníků nebo účastníkům, nejsou-li zastoupeni, nebo jde-li o první výzvu nebo předvolání doručované do místa bydliště (článek 155 LEC). Není-li možné určit místo bydliště povinného, lze výjimečně provést doručení zveřejněním (článek 164 LEC).

( 43 ) Viz rozsudky Samba Diouf (C‑69/10, EU:C:2011:524, body 67 a 68); Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, bod 81), jakož i Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 54).

( 44 ) Směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (desátá směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (Úř. věst. L 348, s. 1).

( 45 ) Viz rozsudek Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, body 62 až 65). Soudní dvůr se v této věci vyjádřil v neprospěch uvedené prekluzivní lhůty, zejména s ohledem na situaci, ve které se nachází žena zpočátku těhotenství.

( 46 ) Viz články 23 a 31 LEC. K demonstrativnímu výčtu skutečností, které mají být zohledněny za účelem určení, zda je daná lhůta v souladu se zásadou efektivity, viz stanovisko generálního advokáta Ruiz-Jarabo Colomer ve věci Recheio – Cash & Carry (C‑30/02, EU:C:2003:666, body 29 a 32).

( 47 ) Toto nebezpečí je podpořeno statistikami předloženými Komisí v jejím písemném vyjádření. Podle těchto čísel se totiž povinní po vstupu zákona 1/2013 dostavili a vznesli námitku pouze v 19,79 % řízení o výkonu rozhodnutí týkajících se nemovitosti zatížené hypotékou. Před přijetím tohoto činilo procento méně než 5 % [údaje oddělení soudních statistik Consejo General del Poder Judicial (Nejvyšší rada soudců)]. Komise zdůrazňuje, že jsou tyto údaje částečné. I když totiž tabulka ministerstva spravedlnosti nezahrnuje některé autonomní oblasti (a to Andalusii, Baskicko, Kanárské ostrovy, Katalánsko, Navarru a Valencii), ukazuje však malé množství řízení o výkonu rozhodnutí, ve kterých byla vznesena námitka. V roce 2013 byly vzneseny námitky v 19,79 % řízeních o výkonu rozhodnutí týkajících se nemovitosti zatížené hypotékou zapsaných do seznamu (3826 námitek na 19330 řízení o výkonu rozhodnutí týkajících se nemovitosti zatížené hypotékou zapsaných do seznamu), v roce 4,92 % (1078 námitek na 21896 řízení o výkonu rozhodnutí týkajících se nemovitosti zatížené hypotékou zapsaných do seznamu) a v roce 2001 3,84 % (700 námitek na 18201 řízení o výkonu rozhodnutí týkajících se nemovitosti zatížené hypotékou zapsaných do seznamu).

( 48 ) Viz rozsudek Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 54).

( 49 ) Viz zejména Danske Slagterier (C‑445/06, EU:C:2009:178, bod 33).

( 50 ) V tomto smyslu viz rozsudky Sopropé (C‑349/07, EU:C:2008:746, bod 40) a Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, bod 48).

( 51 ) Nemovitým majetkem dotčeným ve sporu v původním řízení je parkoviště. Osoby povinné v původním řízení však na jednání uplatnily, že se v řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se jejich bydlení nemohly bránit, jelikož toto řízení o výkonu rozhodnutí týkající se nemovitosti zatížené hypotékou proběhlo před vstupem zákona 1/2013 v platnost. Pokud jde o jejich parkoviště, jak vyplývá z bodu 35 tohoto stanoviska, byla námitka založená na zneužívající povaze smluvních klauzulí, tedy na novém důvodu námitky stanoveném uvedeným zákonem, vznesena po uplynutí lhůty.

( 52 ) V předchozích letech tato zpráva vyčísluje 91622 řízení o výkonu rozhodnutí týkajících se nemovitosti zatížené hypotékou v roce 2012, 77854 v roce 2011, 96636 v roce 2010 a 93319 v roce 2009.

( 53 ) Viz rozsudky Océano Grupo Editorial a Salvat Editores (C‑240/98 až C‑244/98, EU:C:2000:346, bod 25); Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, bod 25); Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, bod 29); Barclays Bank (C‑280/13, EU:C:2014:279, bod 32); Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, bod 44), jakož i Sánchez Morcillo a Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099, bod 22).

( 54 ) Viz rozsudky Océano Grupo Editorial a Salvat Editores (C‑240/98 až C‑244/98, EU:C:2000:346, bod 27); Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, bod 26); Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, bod 31), jakož i Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 41).

( 55 ) C‑415/11, EU:C:2013:164.

( 56 ) Viz rovněž článek 27 zákona 3/2014 ze dne 27. března 2014 o přepracovaném znění obecného zákona o ochraně spotřebitelů a uživatelů a souvisejících zákonů (Ley 3/2014, por la que se modifica el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias), ze dne 27. března 2014.

( 57 ) Viz analogicky rozsudky RWE Vertrieb (C‑92/11, EU:C:2013:180) a Invitel (C‑472/10, EU:C:2012:242, bod 29).

( 58 ) Viz Mikłaszewicz, P., Obowiązki informacyjne w umowach z udziałem konsumentów na tle prawa Unii Europejskiej, Wolters Kluwer Polska, Varšava, 2008, s. 46, 185, 272 a 317.