STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

PHILIPPA LÉGERA

přednesené dne 27. května 2004( )

Věc C-366/02

Gerd Gschoßmann

proti

Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Halle (Německo)]

„Společná zemědělská politika – Režim podpor pro producenty plodin na orné půdě – Vyrovnávací platby na plochu pro plodiny na orné půdě a pro vynětí půdy z produkce – Vyloučení půdy osázené ‚trvalými kulturami‘ – Pojem“





1. Projednávaná věc se týká výkladu pojmu „půda osázená […] trvalými kulturami“ ve smyslu nařízení Rady (EHS) č. 1765/92 ze dne 30. června 1992 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě( ) a nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 ze dne 17. května 1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě( ).

I – Právní rámec

2. V rámci reformy společné zemědělské politiky uskutečněné v roce 1992 zavedl zákonodárce Společenství nový režim podpor pro producenty plodin na orné půdě. Cílem tohoto režimu bylo vyhnout se nadprodukci v sektoru, zajistit lepší rovnováhu na trhu sblížením cen ve Společenství a cen na světovém trhu a vyrovnat ztráty příjmů vyplývající ze snížení cen ve Společenství vyrovnávacími platbami producentům( ).

3. Byly tudíž změněny zásady, kterými se řídí poskytování podpor na plodiny pěstované na orné půdě. Od roku 1992 tedy již vyrovnávací platby nejsou vázány na objem produkce, ale na plochu půdy a na kapacitu výnosů v různých regionech Společenství( ). Kromě toho zákonodárce Společenství podmínil poskytování vyrovnávacích plateb pro producenty povinností vyjmout část své půdy z produkce.

4. Dle základního nařízení z roku 1992 může být vyrovnávací platba poskytnuta na plochu určenou pro plodiny na orné půdě nebo na plochu určenou pro vynětí půdy z produkce. Článek 9 tohoto nařízení však některou půdu z vyrovnávacích plateb vylučuje. Stanoví, že:

„Žádosti o vyrovnávací platby a vynětí z produkce se nesmějí podávat pro půdu, která byla k 31. prosinci 1991 stálou pastvinou, byla osázena trvalými kulturami, stromy nebo byla využívána pro nezemědělské účely.“

5. Dle nařízení (EHS) č. 2780/92( ), ve znění nařízení (ES) č. 1959/94( ), je pojem „trvalé kultury“( ) vymezen takto:

„Plodiny, které nejsou součástí osevního postupu, jiné než stálé pastviny, které jsou na dané půdě pěstovány nejméně pět let a lze je opakovaně sklízet, vyjma víceletých plodin na orné půdě stanovených v příloze II.“ (neoficiální překlad)

6. Toto nařízení bylo nahrazeno nařízením (ES) č. 658/96( ), avšak definice pojmu „trvalé kultury“ zůstala shodná, neboť stanoví( ):

„Plodiny, které nejsou součástí osevního postupu, jiné než stálé pastviny, které jsou na dané půdě pěstovány nejméně pět let a lze je opakovaně sklízet, vyjma víceletých plodin.“ (neoficiální překlad)

7. Následně bylo nahrazeno základní nařízení z roku 1992 a nařízení č. 658/96 nařízením č. 1251/1999 a nařízením (ES) č. 2316/1999( ). Tato nařízení však zachovala vyloučení půdy, která byla k 31. prosinci 1991 osázena trvalými kulturami nebo byla využívána pro nezemědělské účely( ), z vyrovnávacích plateb, jakož i definici pojmu „trvalé kultury“ uvedenou v bodě 6 tohoto stanoviska( ).

II – Předložení předběžné otázky

8. V projednávané věci žádá Verwaltungsgericht Halle (Německo) o upřesnění tohoto pojmu „půda osázená […] trvalými kulturami […] nebo využívaná pro nezemědělské účely“. Tento soudní orgán totiž rozhoduje spor mezi Gerdem Gschoßmannem, zemědělcem, a Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd (úřad pro zemědělství a scelování pozemků)( ) ve věci vrácení vyrovnávacích plateb.

9. V tomto sporu jde o to zjistit, zda může G. Gschoßmann obdržet vyrovnávací platby pro půdu, kterou dříve obdělával jako jabloňový sad. Podle předkládacího usnesení se tato půda dělí na tři kategorie:

– na půdě první kategorie byly jabloně k 31. prosinci 1991 ještě vysázeny a už na nich nebyl prováděn postřik a jablka nebyla v průběhu roku 1991 sklizena. O vykácení a zorání této půdy již bylo rozhodnuto, což bylo posléze vykonáno;

– na půdě druhé kategorie byly stromy k rozhodnému datu již pokáceny. Nicméně se ještě nacházely na půdě, což znemožňovalo využití půdy. K odstranění těchto stromů bylo přistoupeno později, a

– na půdě třetí kategorie byly již stromy pokáceny a odstraněny, ale půda dosud nebyla nově využívána.

10. Předkládající soudce stanovil, že je‑li tato půda považována za „půdu, která byla k 31. prosinci 1991 osázena [...] trvalými kulturami [...] nebo půdu využívanou pro nezemědělské účely“ ve smyslu základních nařízení, ztratí G. Gschoßmann právo na vyrovnávací platby, které od úřadu obdržel. Na druhé straně nepředstavuje‑li tato půda půdu osázenou k rozhodnému datu trvalými kulturami nebo půdu využívanou pro nezemědělské účely, bude si G. Gschoßmann moci ponechat vyrovnávací platby, které obdržel.

11. Vzhledem k pochybnostem ohledně výkladu dotčených ustanovení rozhodl Verwaltungsgericht Halle položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

„1) Vyžaduje využití půdy pro trvalé kultury ve smyslu článku 9 nařízení [základního z roku 1992] nebo článku 7 nařízení [základního z roku 1999] obdělávání stávajících kultur na této půdě, v projednávané věci tedy jabloní?

2) Je půda ještě využívána pro trvalé kultury, jestliže vlastník nebo nájemce nepoužije během období růstu insekticidy a následně nesklidí úrodu?

3) V případě záporné odpovědi na druhou otázku, je využití půdy pro trvalé kultury skončeno, jestliže vlastník nebo nájemce rozhodne o pokácení jabloní v krátké době, aniž by toto rozhodnutí před rozhodným datem vykonal? Byla by odpověď odlišná, jestliže by byl jiný podnikatel pověřen pokácením před rozhodným datem?

4) V případě záporné odpovědi také na třetí otázku, je využití půdy pro trvalé kultury skončeno, jestliže vlastník nebo nájemce pokácel jabloně, aniž by měl v úmyslu zasadit nové stromy, jinak řečeno: odpovídá v takovém případě lhůta pro pokácení, 31. prosince 1991, lhůtě, kterou je třeba vzít v úvahu, pokud jde o režim podpory?

5) V případě záporné odpovědi také na čtvrtou otázku, je využití půdy pro trvalé kultury skončeno odstraněním pokácených stromů před rozhodným datem z půdy za účelem jejího využívání jako zemědělské půdy?

6) Jestliže využití půdy pro trvalé kultury končí tím, že nastala některá z výše uvedených okolností, vyvstává otázka, zda musí být půda na konci svého využití pro trvalé kultury kvalifikována k rozhodnému datu jako půda využívaná pro nezemědělské účely ve smyslu dvou výše uvedených nařízení, a v případě kladné odpovědi na tuto otázku, zda některá z těchto okolností může ukončit tuto kvalifikaci?“

III – Rozbor předběžných otázek

12. Dle mého názoru mohou být otázky položené Verwaltungsgericht Halle rozděleny do tří kategorií, které je třeba zkoumat postupně.

13. První řada otázek se týká toho, jaký druh využití vyžaduje pojem „půda osázená […] trvalými kulturami“. Postupující soudce se táže, zda tento pojem vyžaduje, aby byla předmětná půda využívána, a zvláště aby byla využívána za účelem zisku (první otázka), aby byly používány insekticidy nebo sklízeny úrody (druhá otázka).

14. V tomto ohledu citoval postupující soudce rozhodnutí Oberverwaltungsgericht Sachsen‑Anhalt (Německo) ze září 2001, které určilo, že pojem „půda osázená [...] trvalými kulturami“ předpokládá, že půda je využívána za účelem zisku a že pouhé využití půdy pro osázení trvalými kulturami bez jejího obdělávání není dostačující pro to, aby se na tuto půdu vztahoval článek 9 základního nařízení z roku 1992. Touto první řadou otázek se tedy postupující soud chce ujistit o správnosti definice dané odvolacím soudem.

15. V tomto bodě se stejně jako Komise Evropských společenství domnívám, že pojem „půda osázená [...] trvalými kulturami“ nevyžaduje, aby tato půda byla obdělávána, a že neobdělávání této půdy bez jejího zvláštního udržování stačí k tomu, aby se na ni vztahovala výjimka stanovená základními nařízeními.

16. Ve skutečnosti článek 9 základního nařízení z roku 1992 a článek 7 základního nařízení z roku 1999 pouze vyžadují, aby byla půda trvalými kulturami „osázená“ (ve francouzštině „consacrées“ ) k předmětnému datu.

17. Sloveso „consacrer“ doslova znamená „určit, aby bylo (něco) využíváno k nějakému účelu“( ). Přídavné jméno „consacrées“, používané v základních nařízeních, tedy vyžaduje, aby byla půda využita k určitému účelu nebo měla nějaké určení, v daném případě, aby byla osázena trvalými kulturami. Na druhé straně toto přídavné jméno nevyjadřuje myšlenku, že musí být půda dále obdělávána nebo zvlášť udržována.

18. Výraz „půda osázená [...] trvalými kulturami“ tedy může vyžadovat, aby člověk v daném okamžiku učinil opatření nezbytná pro to, aby půdě umožnil přijmout trvalé kultury, a tím tuto půdu vlastně určil pro pěstování trvalých kultur. Na druhou stranu výraz nevyžaduje, aby tato půda byla obdělávána, jestliže je určena pro pěstování trvalých kultur. Kromě toho jiné jazykové verze dotčených předpisů používají výrazy, které rovněž evokují, že půda není obdělávána, a nikoli, že je aktivně udržována („tierras dedicadas“ ve španělštině, „Flächen genutzt wurden“ v němčině, „land which was under“ v angličtině a „terreni destinati“ v italštině).

19. Tento rozbor doslovného významu se zdá být potvrzen logikou článku 9 základního nařízení z roku 1992 a článku 7 základního nařízení z roku 1999. Ve skutečnosti je kromě půdy osázené trvalými kulturami vyloučena z vyrovnávacích plateb i jiná půda: jedná se o půdu určenou pro stálé pastviny nebo půdu osázenou stromy. Jak však Komise zdůraznila, u půdy určené pro stálé pastviny nebo půdy osázené stromy se nepředpokládá, že bude tato půda obdělávána: tyto půdy mohou být využívány k čistě přirozené produkci travních porostů (v případě pastvin) nebo stromů (v druhém případě)( ). Bylo by tedy nelogické vyžadovat takovouto podmínku pro půdu určenou k pěstování trvalých kultur, která je vyloučena z vyrovnávacích plateb ze stejného důvodu jako půda určená pro stálé pastviny a půda osázená stromy.

20. Konečně, vyžadovat obdělávání půdy se mi zdá jen obtížně slučitelné s cíli stanovenými článkem 9 základního nařízení z roku 1992 a článkem 7 základního nařízení z roku 1999.

21. Cílem těchto předpisů je totiž zabránit tomu, aby půda, která nebyla oseta plodinami na orné půdě předtím, než vstoupilo v platnost základní nařízení z roku 1992, byla oseta s jediným účelem, a to získat vyrovnávací platby( ). Nicméně připustíme‑li spornou podmínku, pak půda, která byla určena pro plodiny na orné půdě až po 31. prosinci 1991, mohla uniknout výjimce z článku 9 základního nařízení z roku 1992 a článku 7 základního nařízení z roku 1999 z toho důvodu, že nebyla obdělávána nebo určitým způsobem udržována. Jinak řečeno, půda, u které nevznikl v souladu se základními nařízeními nárok na tyto platby, mohla obdržet podporu z toho důvodu, že nebyla obdělávána za účelem zisku, nebyly používány insekticidy nebo nebyly sklízeny úrody.

22. Druhá řada otázek se týká okolností, které mohou způsobit, že půda přestane být využívána pro trvalé kultury. Předkládající soudce se táže, zda půda přestává být takto využívána v okamžiku, kdy se producent rozhodne pokácet jabloně nebo pověřit tímto úkolem podnikatele (třetí otázka), v okamžiku skutečného pokácení jabloní (čtvrtá otázka), nebo v okamžiku odstranění pokácených stromů (pátá otázka).

23. Odpovědi na tyto otázky by neměly být zvlášť obtížné. Jelikož článek 9 základního nařízení z roku 1992 a článek 7 základního nařízení z roku 1999 vlastně vyžadují pouze, aby byla půda osázena trvalými kulturami, a nikoli aby byla obdělávána, můžeme se domnívat, že tato půda přestává být využívána pro trvalé kultury v okamžiku, kdy tyto kultury nenávratně zmizí. Pouhé rozhodnutí stromy pokácet, aniž by toto rozhodnutí bylo vykonáno, tedy není dostačující. Na druhou stranu se nevyžaduje, aby byly pokácené stromy odstraněny, neboť z biologického hlediska stromy zmizely v okamžiku, kdy byly pokáceny.

24. Konečně poslední otázka se týká toho, za jakou kategorii půdy má být považována půda, která přestala být osázena trvalými kulturami. Předkládající soud se táže, zda tato půda poté, co jsou stromy pokáceny, a poté, co tato půda přestala být využívána pro trvalé kultury, musí být považována za půdu využívanou pro „nezemědělské účely“ ve smyslu článku 9 základního nařízení z roku 1992 a článku 7 základního nařízení z roku 1999 (šestá otázka).

25. V souladu s běžným významem slov znamená termín „zemědělský“ veškeré práce určené k produkci rostlin a chovu zvířat( ). Půda využívaná pro zemědělské účely je tedy půda, která je využívaná k produkci rostlin nebo chovu zvířat. V projednávaném případě však sporná půda nebyla po pokácení stromů určena k nějakému konkrétnímu využití. Jelikož tato půda nebyla využívána k chovu zvířat nebo produkci rostlin, představuje tudíž půdu využívanou pro „nezemědělské účely“ ve smyslu základních nařízení.

IV – Závěry

26. S ohledem na tyto skutečnosti tedy Soudnímu dvoru navrhuji, aby na předběžné otázky položené soudem Verwaltungsgericht Halle odpověděl následujícím způsobem:

„Článek 9 první pododstavec nařízení Rady (EHS) č. 1765/92 ze dne 30. června 1992 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě a článek 7 první pododstavec nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 ze dne 17. května 1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě, musí být vykládány v tom smyslu, že:

– pojem ‚půda osázená […] trvalými kulturami‘ nevyžaduje, aby byla tato půda obdělávána, zejména aby byla obdělávána za účelem zisku, aby byly používány insekticidy nebo aby byly sklizeny úrody;

– půda již není osázena trvalými kulturami ve smyslu těchto předpisů, jakmile jsou pokáceny rostliny, jimiž je tato půda osázena, a

– půda, která po pokácení výše uvedených rostlin není využívaná k produkci jiných rostlin nebo k chovu zvířat, představuje ve smyslu těchto ustanovení ‚půdu využívanou [...] pro nezemědělské účely‘.“