CS Úřední věstník Evropské unie C 191/4

Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2015 Carsten René proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 29. ledna 2016 ve věci T-640/14, Beul v. Parlament a Rada

(Věc C-53/16 P)

(2016/C 191/07)

Jednací jazyk: němčina

Účastníci řízení

Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Carsten René Beul (zástupci: H.-M. Pott a T. Eckhold, advokáti)

Další účastníci řízení: Evropský parlament, Rada Evropské unie

Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

— zrušit usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 23. listopadu 2015;

— zrušit napadené nařízení (EU) č. 537/2014, podpůrně, vrátit věc Tribunálu Evropské unie;

— uložit žalovaným náhradu nákladů řízení.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Žalobou podanou k Tribunálu Evropské unie chtěl žalobce dosáhnout zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 537/2014 (1) ze dne 16. dubna 2014 o specifických požadavcích na povinný audit subjektů veřejného zájmu a o zrušení rozhodnutí Komise 2005/909/ES.

Žalobce je v Německu zapsaný auditor (kromě toho je i statutární auditor podle práva Lucemburského velkovévodství a Italské republiky). Je oprávněn provádět povinný audit subjektů veřejného zájmu. Jako auditor podléhá jeho veškerá činnost dozoru ze strany komory auditorů, veřejnoprávního subjektu, jejímiž členy jsou auditoři, kteří volí její orgány.

Napadené nařízení (dále jen „nařízení“) stanoví, že statutární auditoři při auditu subjektů veřejného zájmu podléhají dohledu, který vykonává nezávislý, to znamená i na pokynech státu nezávislý, orgán. V tomto orgánu nesmí v žádném případě působit aktivní auditor a bývalý auditor v něm může působit až po uplynutí delšího časového odstupu po jeho činnosti jako auditor.

Žalobce považuje novou právní úpravu za znevýhodňující. Tvrdí, že nařízení je v rozporu s unijním právem.

Tribunál Evropské unie jeho žalobu odmítl jako nepřípustnou. Žalobce nepovažuje za oprávněného nařízení napadnout. Tribunál to odůvodňuje tím, že žalobce není nařízením osobně dotčen, protože patří do okruhu osob abstraktně podléhajících této právní normě a nemůže uplatnit žádná individuální práva.

Žalobce naproti tomu tvrdí, že je touto právní normou bezprostředně a osobně dotčen. Zejména tvrdí, že okruh adresátů této právní normy je otevřený, v neposlední řadě také proto, že mezi vydáním nařízení a jeho nabytím účinnosti leží časový prostor, v němž může do okruhu členů této profese přibýt neurčitý počet osob.

Žalobce tvrdí, že je dotčen nejen bezprostředně, ale i osobně. Tribunál tuto skutečnost pominul. Okruh členů této profese je zejména při použití dohledu, který se opírá o unijní právo, v každém okamžiku určitý. Zda mezi vydáním a nabytím účinnosti leží určitý časový úsek, nemůže rozhodovat o existenci právní ochrany.

Žalobce se dále domnívá, že v případě přijetí neexistence osobní dotčenosti vzniká mezera v právní ochraně. Tato mezera musí být s ohledem na Listinu základních práv, která chrání i svobodu povolání, a Evropskou úmluvu o ochraně lidských práv a základních svobod vyplněna. Odpovědnost za to by nesly soudy Evropské unie, protože tyto by vytvořily okolnosti, které by vedly ke vzniku této mezery v právní ochraně.

(1) Úř. věst. L 158, s. 77.