ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16

Ve znění přijatém v roce 2007 byly vysvětlivky HS k položce 8521 následující: „A.– PŘÍSTROJE PRO VIDEOFONNÍ ZÁZNAM A KOMBINOVANÉ PŘÍSTROJE PRO VIDEOFONNÍ ZÁZNAM NEBO JEHO REPRODUKCI Přístroje, které při připojení k televizní kameře nebo k televiznímu přijímači provádějí záznam elektrických impulsů na nosiče (analogové signály) nebo analogových signálů převedených do digitálního kódu (nebo jejich kombinace) odpovídajících obrazu a zvuku zachycených televizní kamerou nebo televizním přijímačem. Obraz i zvuk se obvykle ukládá na témže nosiči. Záznam může být proveden magnetickým nebo optickým způsobem a obecně jsou nosiči záznamu disky nebo pásky. Do této položky patří také přístroje, které obvykle zaznamenávají digitální kódy odpovídající videosnímkům a zvukům na magnetické disky, přičemž přenášejí digitální kód ze stroje pro automatické zpracování dat (např. digitálního videorekordéru). Při magnetickém záznamu na pásku jsou obraz a zvuk zaznamenávány na různé stopy pásku, kdežto při magnetickém záznamu na disk jsou obraz a zvuk zaznamenány jako magnetické vzory nebo body ve spirálovitých stopách na povrchu disku. Při optickém záznamu jsou digitální data představující obraz a zvuk vypálena laserem na disk. Přístroje pro videozáznam, které přijímají signály z televizního přijímače, obsahují rovněž tuner, který umožňuje výběr požadovaného signálu (nebo kanálu) z frekvenční skupiny signálů vysílaných televizní vysílací stanicí. Používají-li se tyto přístroje k přehrávání, převádějí zaznamenaná data do podoby videofonních signálů. Tyto signály pak odesílají dále do vysílací stanice nebo do televizního přijímače. B.- PŘÍSTROJE PRO REPRODUKCI Tyto přístroje jsou určeny pouze k přímé reprodukci obrazu a zvuku na televizním přijímači. Nosiče používané v těchto přístrojích jsou předtím nahrány pomocí zvláštního nahrávacího zařízení mechanickou, magnetickou nebo optickou metodou záznamu. Jedná se mimo jiné o: Přístroje pro přehrávání disků, na něž jsou obrazové a zvukové informace zaznamenávány různými metodami a ty jsou následně čteny optickým systémem pomocí laserového paprsku, kapacitního snímače, jehly nebo magnetické snímací hlavy. S výhradou vysvětlivky 3 ke třídě XVI jsou do tohoto čísla zařazovány přístroje schopné reprodukovat obrazové i zvukové záznamy. Přístroje dekódující informace o obrazu zaznamenaném na fotocitlivé vrstvě (na níž je magneticky zaznamenán i zvuk) a převádějící je na videofonní signál.“
26

Soudní dvůr nicméně připustil, že veřejný zadavatel může po uplynutí lhůty k podávání nabídek stanovit koeficienty poměrné váhy podkritérií, která v podstatě odpovídají kritériím, s nimiž byli uchazeči předem seznámeni, jsou-li splněny tři podmínky: toto stanovení ex post zaprvé nemění kritéria pro zadání zakázky vymezená v zadávací dokumentaci nebo v oznámení o zakázce, zadruhé neobsahuje prvky, které by – pokud by byly známy při sestavování nabídek – mohly toto sestavování ovlivnit, a zatřetí k němu nedošlo s přihlédnutím ke skutečnostem, jež by mohly mít na některého uchazeče diskriminační dopad (viz rozsudek ze dne 21. července 2011, Evropaïki Dynamiki v. EMSA, C‑252/10 P, nezveřejněný, EU:C:2011:512, bod 33 a citovaná judikatura).
36

Pokud by byla v projednávaném případě smlouva uzavřená ústně nebo mlčky kvalifikována jako „prodej zboží“, je dále věcí předkládajícího soudu, aby ověřil, zda se výraz „Ex Works“, kterým se zabývá bod 10 tohoto rozsudku, objevuje v po sobě jdoucích smlouvách mezi smluvními stranami systematicky. Je-li tomu tak, bude třeba mít za to, že zboží bylo dodáno do továrny Granarolo v Itálii, a nikoli do sídla společnosti Ambrosi ve Francii.
38

Pokud jde zadruhé o vůli zamezit dvojímu odpočtu provozních nákladů, kterou lze spojovat s bojem proti daňovým podvodům, stačí uvést, že tím, že se bez dalšího upřesnění omezuje na tvrzení o případné existenci rizika, že dotčené náklady by mohly být podruhé odečteny v členském státě, jehož je poskytovatel služeb rezidentem, aniž by uváděla, proč by plnění ustanovení směrnice Rady 77/799/EHS ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní a daní z pojistného (Úř. věst. 1977, L 336, s. 15; Zvl. vyd. 09/01, s. 63), ve znění směrnice Rady 2001/106/ES ze dne 16. listopadu 2004 (Úř. věst. 2004, L 359, s. 30), která platila v době vzniku skutkových okolností ve věci v původním řízení, neumožňovalo tomuto riziku zamezit, Portugalská republika neumožňuje Soudnímu dvoru posoudit dosah tohoto argumentu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. února 2015, Grünewald, C‑559/13, EU:C:2015:109, bod 52).
17

Předkládající soud dále poznamenává, že právo platné ve spolkové zemi Severní Porýní-Vestfálsko neposkytovalo J. Pöpperlovi pro založení zamýšleného pracovního poměru v Rakousku žádnou jinou možnost, než odejít ze služebního poměru. Na rozdíl od změny zaměstnavatele na území Spolkové republiky Německo, například z jedné spolkové země do jiné nebo ze zemské správy do spolkové správy, neexistuje možnost přeložení nebo převelení do služby jiného členského státu při zachování do té doby získaných důchodových práv.
3

Body 1, 2, 4, 32 a 46 odůvodnění směrnice 2004/18 uvádějí „1) U příležitosti nových změn směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby [(Úř. věst. 1992, L 209, s. 1)], směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky [(Úř. věst. 1993, L 199, s.1)] a směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce [(Úř. věst. 1993, L 199, s. 54)], které jsou nutné ke splnění požadavků na zjednodušení a modernizaci vyjádřených veřejnými zadavateli a hospodářskými subjekty v jejich reakcích na Zelenou knihu, kterou přijala Komise dne 27. listopadu 1996, by uvedené směrnice měly být v zájmu srozumitelnosti přepracovány. [...] 2) Zadávání zakázek sjednaných v členských státech jménem státu, regionálních nebo místních orgánů a jiných veřejnoprávních subjektů musí dodržovat zásady Smlouvy, zejména se zásadou volného pohybu zboží, zásadou svobody usazování a zásadou svobodného poskytování služeb a se zásadami z nich odvozenými, jako je zásada rovného zacházení, zásada zákazu diskriminace, zásada vzájemného uznávání, zásada proporcionality a zásada transparentnosti. [...] [...] 4) Členské státy by měly zajistit, aby účast uchazeče, který je veřejnoprávním subjektem, v zadávacím řízení veřejné zakázky nezpůsobila narušení hospodářské soutěže ve vztahu k soukromoprávním uchazečům. [...] 32) Za účelem podpory přístupu malých a středních podniků na trh veřejných zakázek je vhodné začlenit ustanovení o subdodávkách. [...] 46) Zakázky by měly být zadávány na základě objektivních kritérií, která zajistí dodržení zásad transparentnosti, zákazu diskriminace a rovného zacházení a zaručí, že nabídky budou posuzovány v podmínkách účinné hospodářské soutěže. [...]“
21

Za těchto okolností se Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid (správní soud č. 4 v Madridu) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Je čl. 9 odst. 3 rámcového služebního zákona v rozporu s rámcovou dohodou, a proto nepoužitelný, jelikož podporuje zneužívání vyplývající z opakovaného jmenování na místo příležitostného zaměstnance ve služebním poměru, v rozsahu, v němž: a) nestanoví maximální celkovou dobu, po kterou lze opakovaně jmenovat na místo příležitostného zaměstnance ve služebním poměru, ani kolikrát může být jmenování opakováno; b) ponechává na volném uvážení správního orgánu rozhodnutí o vytvoření stálých pracovních míst, je-li během období dvou let zaměstnanec jmenován k plnění stejných úkolů více než dvakrát na celkovou dobu dvanácti měsíců nebo více; c) umožňuje jmenovat příležitostné zaměstnance ve služebním poměru, přičemž nevyžaduje výslovné určení objektivního důvodu, který by toto jmenování ospravedlňoval a který by byl časově omezený, vyvolaný aktuální potřebou nebo mimořádný. 2) Je čl. 11 odst. 7 vyhlášky ministerstva hospodářství a financí madridského regionu ze dne 28. ledna 2013, který stanoví, že „ke dni skončení období, na které se vztahovalo jmenování, je třeba v každém případě ukončit služební poměr a vypořádat veškeré nároky za dobu pracovní činnosti, a to i v případě, že tatáž osoba je poté znovu jmenována“, tudíž nezávisle na existenci konkrétního objektivního důvodu ospravedlňujícího jmenování upraveného v ustanovení 3 odst. 1 rámcové dohody, v rozporu s rámcovou dohodou, a proto nepoužitelný? 3) Je výklad čl. 9 odst. 3 třetího pododstavce rámcového služebního řádu, podle něhož platí, že je-li během období dvou let zaměstnanec jmenován k plnění stejných úkolů více než dvakrát na celkovou dobu dvanácti měsíců nebo více, je třeba na pracovišti vytvořit stálé pracovní místo, přičemž jmenování daného zaměstnance příležitostným zaměstnancem má v důsledku toho formu jmenování zastupujícím zaměstnancem, v souladu s cílem sledovaným rámcovou dohodou? 4) Je použití stejné náhrady v případě příležitostných dočasných zaměstnanců ve služebním poměru jako v případě zaměstnanců zaměstnaných na základě smluv o příležitostné práci v souladu se zásadou zákazu diskriminace uznanou v rámcové dohodě vzhledem k tomu, že obě situace jsou v podstatě totožné, neboť postrádá smysl, aby zaměstnanci, kteří mají stejnou kvalifikaci pro práci v tomtéž podniku (madridská zdravotnická služba) a kteří vykonávají stejnou funkci a jsou zaměstnáni k uspokojení stejných aktuálních potřeb, obdrželi různou odměnu v okamžiku skončení jejich pracovního poměru, neexistuje-li zjevný důvod zakazující srovnávat smlouvy uzavřené na dobu určitou, aby bylo zamezeno diskriminačním situacím?“
13

Napadeným rozsudkem Tribunál zrušil sporné rozhodnutí v rozsahu, v němž Komise na jedné straně konstatovala účast společnosti Trame na celoevropské složce dotčeného protiprávního jednání od 4. března 1997 do 9. října 2000, měla za to, že se tato účast týkala lan ze tří pramenů od 4. března 1997 do 28. února 2000, a shledala účast této společnosti na protisoutěžním jednání za období od 30. srpna 2001 do 10. června 2002 a na druhé straně uložila Trame nepřiměřenou pokutu jako sankci za její účast na jediném protiprávním jednání za období od 4. března 1997 do 19. září 2002.
18

Gerechtshof Amsterdam (odvolací soud v Amsterodamu, Nizozemsko) uvedený rozsudek zrušil, maje za to, že společnost GS Media umístěním hypertextových odkazů na stránku GeenStijl neporušila autorské právo C. Hermèse, neboť dotčené fotografie byly již dříve zveřejněny na stránce Filefactory. Naproti tomu měl za to, že umístěním těchto odkazů se GS Media dopustila protiprávního jednání vůči společnosti Sanoma a dalším, neboť uživatelé uvedené stránky byli pobízeni k prohlédnutí dotčených fotografií protiprávně umístěných na stránce Filefactory. V případě neexistence uvedených odkazů by přitom tyto fotografie nebylo snadné najít. Gerechtshof Amsterdam (odvolací soud v Amsterodamu) mimoto rozhodl, že zveřejněním výřezu jedné z dotčených fotografií na stránce GeenStijl porušila GS Media autorské právo C. Hermèse.
39

Vysvětlení uvedená v dokumentu nazvaném „Guidance Document no 7 on the harmonized free allocation methodology for the EU-ETS post 2012 New Entrants and Closures“, který Komise zveřejnila na svých internetových stránkách, tento závěr nemohou vyvrátit. V tomto dokumentu je totiž výslovně uvedeno, že není právně závazný a neodráží oficiální stanovisko Komise.
66

K údajnému porušení zásady rovného zacházení, na něž navrhovatelky poukazují, je třeba uvést, že pokud má tato výtka znamenat, že se měla Komise od této metody odchýlit a rozhodnout o snížení pokuty uložené navrhovatelkám z důvodu nižší diverzifikovanosti jejich činnosti, je třeba shodně s tím, co uvedla generální advokátka v bodě 100 svého stanoviska, poznamenat, že rozdíl v procentním podílu pokuty na celkovém obratu dotyčných podniků nemůže být sám o sobě dostatečným důvodem pro to, aby se Komise odchýlila od metody výpočtu, kterou si sama stanovila. Tím by totiž došlo ke zvýhodnění nejméně diverzifikovaných podniků na základě kritérií, která jsou z hlediska závažnosti a délky trvání protiprávního jednání irelevantní. Při stanovení výše pokuty přitom nesmí použitím různých metod výpočtu dojít k diskriminaci mezi podniky, které se účastnily dohody nebo jednání ve vzájemné shodě v rozporu s čl. 101 odst. 1 SFEU (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. července 2012, Alliance One International a Standard Commercial Tobacco v. Komise a Komise v. Alliance One International a další, C‑628/10 P a C‑14/11 P, bod 58 a citovaná judikatura).
66

V této souvislosti požadavek nezbytnosti v zásadě vyžaduje identifikovat složku ceny plynu, do které je nutné zasáhnout, aby bylo dosaženo cíle sledovaného zamýšleným státním zásahem (obdobně viz rozsudek ze dne 20. dubna 2010, Federutility a další, C‑265/08, EU:C:2010:205, body 36 a 38). Je věcí předkládajícího soudu, aby posoudil, zda použitá metoda zásahu do cen nejde nad rámec toho, co je nezbytné pro dosažení sledovaných cílů obecného hospodářského zájmu, a zda neexistují přiměřená méně omezující opatření.
28

V tomto ohledu je úvodem třeba připomenout, že vázané nabídky, které spočívají ve spojení alespoň dvou různých výrobků nebo služeb do jediné nabídky, představují komerční jednání, které je jednoznačně součástí obchodní strategie obchodníka a přímo směřuje k propagaci nebo prodeji. Z toho vyplývá, že vázané nabídky představují obchodní praktiky ve smyslu čl. 2 písm. d) směrnice, a tudíž spadají do působnosti této směrnice (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. dubna 2009, VTB-VAB a Galatea, C‑261/07 a C‑299/07, EU:C:2009:244, bod 50).
16

Podle předkládajícího soudu je však nedostatečná ochrana občanů Unie před vydáním poté, co se přemístili do jiného členského státu, než jehož jsou státními příslušníky, v rozporu s tím, co tvoří základ evropského občanství, a sice s právem občanů Evropské unie na ochranu, která je rovnocenná s ochranou, které požívají tuzemští státní příslušníci.
9

Směrnice 2001/42 byla do francouzského práva provedena několika právními nástroji, a sice mimo jiné ordonnance no 2004-489, du 3 juin 2004, portant transposition de la directive 2001/42/CE du Parlement européen et du Conseil du 27 juin 2001 relative à l’évaluation des incidences de certains plans et programmes sur l’environnement (JORF ze dne 5. června 2004, s. 9979) (rozhodnutí č. 2004-489 ze dne 3. června 2004 o provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí), dvěma nařízeními ze dne 27. května 2005, přičemž první se týkalo změny zákoníku o životním prostředí (nařízení č. 2005-613), a druhé změny zákoníku o územním plánování (nařízení č. 2005-608), a dále i loi no 2010-788, du 12 juillet 2010, portant engagement national pour l’environnement (JORF ze dne 13. července 2010, s. 12905) (zákon č. 2010-788 ze dne 12. července 2010 o státním závazku pro životní prostředí). Články L. 122-4 až L. 122-11 zákoníku o životním prostředí byly změněny články 232 a 233 posledně uvedeného zákona.
13

V § 2 odst. 7 a 8 Luftverkehrsgesetz (zákon o leteckém provozu), ve znění ze dne 10. května 2007 (BGBl. 2007 I, s. 698), se stanoví: „7. Letadla, která nejsou zaregistrována a schválena v rámci územní působnosti tohoto zákona, mohou vstoupit do vzdušného prostoru tohoto území nebo do něj mohou být jinak dopravena pouze poté, co k tomu získala povolení. Povolení není nezbytné, pokud smlouva mezi zemí původu a Spolkovou republikou Německo nebo dohoda závazná pro oba státy stanoví jinak. 8. Povolení uvedené v odstavcích 6 a 7 může být vydáno obecně, nebo pro konkrétní případ; může být spojeno s podmínkami a časově omezeno.“
5

Směrnicí 2009/140 byly do článku 3 rámcové směrnice v původním znění vloženy nové odstavce 3 až 3c týkající se nezávislosti VRO. V bodě 13 odůvodnění směrnice 2009/140 je v tomto ohledu uvedeno následující: „Měla by být posílena nezávislost [VRO], aby se zajistilo efektivnější uplatňování předpisového rámce a zvýšila se jejich autorita i předvídatelnost jejich rozhodnutí. Za tímto účelem by vnitrostátní právní předpisy měly obsahovat výslovné ustanovení, které by zajistilo, aby byl [VRO] odpovědný za ex ante regulaci trhu nebo za řešení sporů mezi podniky, při plnění svých úkolů chráněn před vnějšími zásahy nebo politickým tlakem, jež by mohly ohrozit jeho nezávislé posuzování záležitostí, které mu jsou pře[d]kládány. Existence takovéhoto vnějšího vlivu na vnitrostátní zákonodárný orgán činí tento orgán nevhodným k plnění funkce [VRO] v rámci předpisového rámce. [...] Je důležité, aby [VRO], odpovědné za regulaci trhu ex ante, měly svůj rozpočet, který by jim zejména umožnil přijmout dostatečný počet kvalifikovaných pracovníků. Pro zajištění [transparentnosti] by měl být tento rozpočet každoročně zveřejňován.“
49

Dále podle článku 273 směrnice o DPH mohou členské státy stanovit další povinnosti, které považují za nezbytné k zajištění správného výběru DPH a k předcházení daňovým únikům. Avšak opatření, jež mají členské státy možnost přijmout na základě tohoto ustanovení, nesmí překračovat rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů. Nemohou být tedy používána způsobem, který by systematicky zpochybňoval nárok na odpočet DPH, a tedy neutralitu DPH (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 8. května 2008, Ecotrade, C‑95/07 et C‑96/07, EU:C:2008:267, bod 66, jakož i ze dne 21. června 2012, Mahagében a Dávid, C‑80/11 a C‑142/11, EU:C:2012:373, bod 57 a citovaná judikatura).
7

Článek 9 nařízení, nadepsaný „Imperativní ustanovení“, stanoví: „1. Imperativní ustanovení jsou ustanovení, jejichž dodržování je pro stát při ochraně jeho veřejných zájmů, jako např. jeho politického, společenského a hospodářského uspořádání zásadní do té míry, že se vyžaduje jejich použití na jakoukoli situaci, která spadá do jejich oblasti působnosti, bez ohledu na právo, které by se jinak na smlouvu podle tohoto nařízení použilo. 2. Tímto nařízením není v žádném případě dotčeno použití imperativních ustanovení práva země soudu. 3. Rovněž lze použít imperativní ustanovení práva země, v níž mají být nebo byly povinnosti vyplývající ze smlouvy splněny, pokud tato imperativní ustanovení činí plnění smlouvy protiprávním. Při rozhodování, zda mají být taková ustanovení použita, je třeba vzít v úvahu jejich povahu a účel, jakož i důsledky, které by mohly z jejich použití nebo nepoužití vyplynout.“
34

Z článku 3 odst. 1 písm. a) směrnice 2000/78, jakož i z čl. 1 druhého pododstavce písm. a) a z čl. 14 odst. 1 písm. a) směrnice 2006/54 vyplývá zvláště to, že se tyto směrnice použijí ve vztahu k osobě ucházející se o zaměstnání, a to i co se týče kritérií výběru a podmínek přijetí pro toto zaměstnání (viz rozsudek ze dne 19. dubna 2012, Meister, C‑415/10, EU:C:2012:217, bod 33).
43

Tak tomu může být v případě, kdy je zřejmé, že by vyplnění uvedeného lomu bylo uskutečněno i v případě, že by takové odpady nebyly dostupné, a bylo by tak nezbytné použít jiné materiály (obdobně viz rozsudek ze dne 27. února 2002, ASA, C‑6/00, EU:C:2002:121, bod 69).
20

Uvedená zásada je za určitých podmínek rovněž použitelná, pokud dotčené porušení vyplývá z rozhodnutí vnitrostátního soudu rozhodujícího v posledním stupni. Vzhledem k zásadní úloze, kterou hraje soudní moc při ochraně práv, která pro jednotlivce vyplývají z unijních pravidel, a okolnosti, že soud, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky, je již z definice posledním stupněm, v němž mohou jednotlivci uplatnit práva, která jim unijní právo přiznává, měl Soudní dvůr za to, že plná účinnost unijních pravidel by byla zpochybněna a ochrana těchto práv oslabena, kdyby bylo vyloučeno, aby jednotlivci mohli za určitých podmínek dosáhnout náhrady škody, jsou-li jejich práva poškozena porušením unijního práva v důsledku rozhodnutí soudu členského státu, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 30. září 2003, Köbler, C‑224/01, EU:C:2003:513, body 32 až 36 a 59; ze dne 13. června 2006, Traghetti del Mediterraneo, C‑173/03, EU:C:2006:391, bod 31, jakož i ze dne 9. září 2015, Ferreira da Silva e Brito a další, C‑160/14, EU:C:2015:565, bod 47).
26

Kromě toho bulharský správce daně konstatoval, že v období od 1. května 2008 do 26. dubna 2010 nebyla společnost MM zahrnuta v registru osob povinných k DPH z důvodu, že její vykazovaný obrat nedosahoval prahové hodnoty 50000 BGN (přibližně 25000 eur) stanovené vnitrostátními právními předpisy, po jejímž dosažení je taková registrace povinná. Správce daně však měl na základě faktur vystavených dodavateli této společnosti rovněž za to, že v období od 1. května 2007 do 30. dubna 2008 byl skutečný obrat společnosti MM vyšší než uvedená prahová hodnota, a že společnost MM proto byla povinna požádat o zařazení do registru osob povinných k DPH ode dne 1. května 2008, ačkoli tak učinila až dne 26. dubna 2010.
27

Obdobné řešení je třeba použít ve věcech, které se týkají práva majitele ochranné známky Evropské unie, jež spočívá v zákazu užívání označení, které vytváří nebezpečí záměny. Článek 9 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 chrání majitele ochranné známky Evropské unie proti veškerému užívání, které zasahuje nebo je schopno zasáhnout do funkce původu ochranné známky [pokud jde o čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 2009, L 299, s. 25), jehož znění odpovídá znění čl. 9 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, viz rozsudek ze dne 3. března 2016, Daimler, C‑179/15, EU:C:2016:134, bod 27 a citovaná judikatura]. Tento majitel má tudíž právo zakázat takové užívání, i pokud zasahuje do uvedené funkce jen na části území Unie.
33

Soudní dvůr v tomto ohledu upřesnil, že vzhledem k tomu, že uvedený systém umožňuje osobám povinným zaplatit poplatek za soukromé rozmnožování promítnout jeho výši do ceny za poskytnutí uvedeného vybavení, přístrojů a nosičů pro rozmnožování nebo do ceny za poskytnutí rozmnožovací služby, zátěž spojenou s poplatkem ponese v konečném důsledku soukromý uživatel, který tuto cenu platí, a to v souladu s „přiměřenou rovnováhou“ uvedenou v bodě 31 odůvodnění směrnice 2001/29, kterou je třeba nalézt mezi zájmy nositelů výlučného práva na rozmnožování a zájmy uživatelů předmětů ochrany (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 16. června 2011, Stichting de Thuiskopie, C‑462/09, EU:C:2011:397, bod 28, a ze dne 11. července 2013, Amazon.com International Sales a další, C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 25).
b)

‚balenou potravinou‘ prodejní jednotka v obchodní úpravě v nezměněném stavu určená konečnému spotřebiteli a zařízením společného stravování, která se skládá z potraviny a obalu, do něhož byla potravina vložena před uvedením do prodeje, a to bez ohledu na to, zda je potravina v obalu uzavřena zcela nebo pouze zčásti, avšak v každém případě takovým způsobem, že bez otevření nebo výměny obalu nelze vyměnit jeho obsah.“
22

V tomto ohledu tvrdí, že v době přijetí tohoto rozhodnutí čl. 34 odst. 2 písm. c) EU stanovil dva odlišné postupy pro přijetí legislativních aktů a prováděcích opatření a že pouze postup týkající se legislativních aktů s sebou nesl jednomyslné rozhodnutí Rady, jak jej vyžaduje čl. 25 odst. 2 uvedeného rozhodnutí. Dále přijetí prováděcích opatření k témuž rozhodnutí je zvláště upraveno v jeho článku 33, což znamená, že opatření přijatá na základě jiného ustanovení rozhodnutí 2008/615 nemohou být kvalifikována jako „prováděcí opatření“. Konečně zatímco po podání žaloby Parlamentu, na základě které byl vydán rozsudek ze dne 16. dubna 2015, Parlament v. Rada (C‑317/13 a C‑679/13, EU:C:2015:223), Rada doplnila slovo „prováděcí“ do názvu různých rozhodnutí přijatých na základě aktů spadajících do bývalého „třetího pilíře“, nepřistoupila ke srovnatelné změně v názvu napadených rozhodnutí.