ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Brání článek 63 směrnice a zásada proporcionality vyloučení uchazeče, který nejmenoval hospodářský subjekt jako subdodavatele, aby prokázal, že splňuje kritéria týkající se technické a odborné způsobilosti a schopnosti vykonávat technické a odborné činnosti, která vyplývají z ustanovení zvláštních zákonů, jež nejsou stanovena v zadávací dokumentaci, pokud dotyčný uchazeč zvolil jinou smluvní formu zapojení odborníků do zakázky, tedy smlouvu na dodávky/služby, nebo předložil prohlášení o jejich dostupnosti? Přísluší právo na určení vlastní organizace a smluvních vztahů v rámci skupiny hospodářskému subjektu a existuje možnost zapojit do smlouvy určité dodavatele, a to s přihlédnutím k tomu, že tento dodavatel není součástí subjektů, na jejichž způsobilost se uchazeč hodlá odvolat, aby prokázal splnění příslušných kritérií?
2)

Musí být čl. 4 odst. 3 SEU ve spojení s článkem 18 směrnice 2010/75/EU, jakož i články 13 a 23 směrnice 2008/50/ES vykládán v tom smyslu, že příslušný orgán musí při zkoumání žádosti o povolení odchylky ve smyslu čl. 15 odst. 4 směrnice 2010/75/EU upustit od stanovení mírnějších mezních hodnot emisí látek znečišťujících ovzduší pocházejících ze zařízení, pokud by taková odchylka byla v rozporu s opatřeními, která byla stanovena v příslušném programu kvality ovzduší, který byl v dané zóně nebo aglomeraci přijat na základě článku 23 směrnice 2008/50/ES, a mohla by ohrozit dosažení cíle spočívajícího v zajištění toho, aby bylo období překročení norem kvality ovzduší co možná nejkratší?
2.

Je možné podmínku uvedenou ve vnitrostátním ustanovení, jakým je čl. 8 odst. 1 bod 2 Naredba č. 9 ze dne 21. března 2015, kterým se provádí částečné opatření 4.1 „Investice do zemědělských podniků“ opatření „Investice do hmotného majetku“ programu na rozvoj venkova na období 2014–2020, podle kterého žadatelé musí prokázat minimální standardní produkci pro příslušný zemědělský podnik v okamžiku podání žádosti o podporu, která nesmí být nižší než ekvivalent 8 000 eur v leva (BGN), považovat za slučitelnou s cílem podpory v rámci opatření „Investice do hmotného majetku“ podle článku 17 č. 1305/201[3], s prioritami Unie pro rozvoj venkova podle článku 5 nařízení č. 1305/2013 a s pojmem standardní produkce ve smyslu zrušeného nařízení č. 1242/2008 (3)?
C 401/6

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Irsko) dne 11. srpna 2021 – K.M. v. The Director of Public Prosecutions

(Věc C-493/21)

(2021/C 401/07)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: K.M.

Odpůrce: The Director of Public Prosecutions

Předběžné otázky

1. Vyžadují ustanovení článků 89 nebo 90 nařízení (1), jakož i požadavky přiměřenosti vyplývající z Listiny a unijního práva, aby měl příslušný soud rozhodující o trestu prostor pro uvážení, v rámci něhož by mohl upravit, přizpůsobit nebo zmírnit rozsah usnesení o zabavení úlovků a zařízení, zejména s ohledem na okolnosti uvedené v článcích 89 a 90 nařízení (ES) č. 1224/2009?

2. Může být, s přihlédnutím k potenciálnímu dopadu na živobytí velitele jakožto důsledku automatického povinného zabavení veškerých úlovků a zařízení, takové vnitrostátní ustanovení, jako je čl. 28 odst. 5 písm. b) (2), které neumožňuje vnitrostátnímu soudu posuzovat jakýkoliv dopad na právo zajistit si živobytí náležející osobě odsouzené na základě obžaloby za spáchání trestného činu, který porušuje toto ustanovení a nařízení (leda v kontextu posuzování toho, jaká peněžitá sankce by mohla být přiměřená), považováno za slučitelné s ustanoveními nařízení, Listiny a unijního práva, s přihlédnutím k základnímu právu velitele na výkon povolání?

(1) Nařízení Rady (ES) č. 1224/2009 ze dne 20. listopadu 2009 o zavedení kontrolního režimu Společenství k zajištění dodržování pravidel společné rybářské politiky, o změně nařízení (ES) č. 847/96, (ES) č. 2371/2002, (ES) č. 811/2004, (ES) č. 768/2005, (ES) č. 2115/2005, (ES) č. 2166/2005, (ES) č. 388/2006, (ES) č. 509/2007, (ES) č. 676/2007, (ES) č. 1098/2007, (ES) č. 1300/2008 a (ES) č. 1342/2008 a o zrušení nařízení (EHS) č. 2847/93, (ES) č. 1627/94 a (ES) č. 1966/2006 (Úř. věst. L 343, 22.12.2009, s. 1).

(2) zákon o mořském rybolovu a námořní jurisdikci z roku 2006
1)

Musí být články 5 a 11 směrnice 2008/115/ES (1) a článek 20 SFEU ve spojení s články 7, 20, 24 a 47 Listiny vykládány v tom smyslu, že brání praxi členského státu, která provádění legislativní reformy rozšiřuje i na opakovaná řízení na základě soudního příkazu vydaného v dříve zahájených řízeních, přičemž se jedná o legislativní reformu, v jejímž důsledku státní příslušník třetí země, který je rodinným příslušníkem občana Unie, podléhá o mnoho nepříznivějšímu procesnímu režimu až do té míry, že ztratí postavení osoby, kterou nelze navrátit, a to ani z důvodu veřejného pořádku, veřejné nebo národní bezpečnosti, které získal během svého pobytu do této doby; že jeho žádost o povolení k trvalému pobytu je následně zamítnuta na základě téže skutkové situace a z důvodu národní bezpečnosti; že je mu odňata pobytová karta, která mu byla vydána, a že je mu nakonec uložen zákaz vstupu a pobytu, aniž byly v jakémkoli řízení zváženy jeho osobní a rodinné okolnosti – především v tomto kontextu skutečnost, že pečuje o nezletilého maďarského občana – přičemž se jedná o rozhodnutí, která mají za následek buď rozpad rodiny, nebo skutečnost, že občané Unie, kteří jsou rodinnými příslušníky státního příslušníka třetí země včetně jeho nezletilého dítěte, jsou nuceni opustit území členského státu?
Žaloba podaná dne 27. srpna 2021 – Evropská komise v. Slovenská republika

(Věc C-540/21)

(2021/C 431/12)

Jednací jazyk: slovenština

Účastnice řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lindenthal, I. Rubene a A. Tokár, zmocněnci)

Žalovaná: Slovenská republika

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že Slovenská republika tím, že přijala § 33a zákona č. 170/2018 Z. z., který byl vložen do tohoto zákona zákonem č. 136/2020 Z. z. ze dne 20. května 2020, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 12 odst. 2, čl. 12 odst. 3 písm. b) a čl. 12 odst. 4 ve spojení s článkem 4 směrnice (EU) 2015/2302 (1); a

— uložit Slovenské republice náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Podle čl. 12 odst. 2 směrnice (EU) 2015/2302 má cestující právo ukončit smlouvu o souborných službách pro cesty před zahájením poskytování souborných služeb bez zaplacení storno poplatku, jestliže v destinaci nebo jejím bezprostředním okolí nastaly nevyhnutelné a mimořádné okolnosti, které mají výrazný dopad na poskytování souborných služeb nebo na přepravu osob do destinace. Ve smyslu odst. 3 písm. b) uvedeného článku má stejné právo ukončit smlouvu o souborných službách pro cesty rovněž pořadatel, pokud mu v plnění smlouvy brání nevyhnutelné a mimořádné okolnosti.

Podle čl. 12 odst. 4 směrnice (EU) 2015/2302 musí pořadatel v případě ukončení smlouvy o souborných službách pro cesty vrátit cestujícím veškeré platby bez zbytečného prodlení a v každém případě do 14 dnů po ukončení smlouvy o souborných službách pro cesty. Článek 4 této směrnice zároveň zakazuje členským státům zavádět ustanovení, která se odchylují od ustanovení této směrnice, včetně více či méně přísných ustanovení, za účelem zajištění odlišné úrovně ochrany cestujícího.

Slovenská republika přijetím zákona č. 136/2020 Z. z., kterým se doplňuje zákon č. 170/2018 Z. z. o zájezdech, spojených službách cestovního ruchu a některých podmínkách podnikání v oblasti cestovního ruchu, porušila čl. 12 odst. 2, čl. 12 odst. 3 písm. b) a čl. 12 odst. 4 ve spojení s článkem 4 uvedené směrnice.

Ustanovení § 33a odst. 7 zákona č. 170/2018 Z. z. stanoví, že cestovní kancelář je povinna dohodnout se s cestujícím na poskytnutí náhradního zájezdu nejpozději do 31. srpna 2021. Podle odst. 9 tohoto paragrafu platí, že pokud se cestovní kancelář s cestujícím nedohodne na poskytnutí náhradního zájezdu do 31. srpna 2021, platí, že odstoupila od smlouvy o zájezdu a je povinna vrátit cestujícímu všechny platby, které přijala na základě smlouvy o zájezdu, a to neprodleně, nejpozději však do 14. září 2021.

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2302 ze dne 25. listopadu 2015 o souborných cestovních službách a spojených cestovních službách, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU a o zrušení směrnice Rady 90/314/EHS (Úř. věst. 2015, L 326, s. 1).
9)

Lze pojem „potenciální konkurent“ pro účely článku 101 SFEU, čl. 1 odst. 1 písm. c) nařízení Komise (EU) č. 330/2010 (1) ze dne 20. dubna 2010 o použití čl. 101 odst. 3 [SFEU] na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě a bodu 27 pokynů Evropské komise k vertikálním omezením (Úř. věst. 2010, C 130, s. 1) vykládat v tom smyslu, že zahrnuje podnik vázaný ujednáním o zákazu konkurence, který působí na výrobkovém trhu zcela odděleném od trhu druhé strany dohody, pokud v písemnostech obsažených ve spise v řízení před vnitrostátním soudem není žádná konkrétní indicie (jako plány, investice nebo jiné přípravné kroky) pro to, že by před tímto ujednáním a bez něj mohl dotčený podnik v brzké době vstoupit na trh druhé strany, ani nebylo prokázáno, že by uvedený podnik byl před tímto ujednáním a bez něj vnímán druhou stranou dohody jako potenciální konkurent na dotčeném trhu?
1)

Musí být čl. 86 odst. 1 písm. b) a odst. 2 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládán v tom smyslu, že pro účely přiznání osvobození od DPH u operací a přepravních služeb souvisejících s dovozem zboží vždy vede registrace dovozní transakce (například vyhotovení vstupního souhrnného celního prohlášení celním orgánem prostřednictvím přidělení čísla označeného jako MRN/Master Reference Number) také k zahrnutí nákladů na přepravu, až do prvního místa určení zboží na území členského státu dovozu, do základu pro výpočet celní hodnoty? Představuje existence MRN, u něhož neexistuje důvodné podezření na podvod, implicitní důkaz, že všechny výdaje uvedené v čl. 86 odst. 1 písm. a) a b) jsou zahrnuty do základu pro vyměření cla?
8.

Musí být čl. 2 odst. 1 bod 8 směrnice 2014/24/EU vykládán v tom smyslu, že se jedná o veřejnou zakázku na dodávky, když (v závislosti na hodnotě investice hospodářského subjektu) podstatná část budoucího smluvního vztahu mezi obcí a hospodářským subjektem souvisí s pronájmem a sdílením elektrických vozidel určených pro uživatele veřejného systému pronájmu a sdílení elektrických vozidel, když obec neinvestuje do realizace projektu vytvoření veřejného systému pronájmu a sdílení elektrických vozidel přímo formou převodu peněžních prostředků hospodářskému subjektu, ale nepřímo prostřednictvím prominutí poplatků za parkování po dobu 20 let a prostřednictvím zajištění pravidelné údržby parkovacích míst, a hodnota této investice v souhrnu přesahuje hodnotu uvedenou v čl. 4 písm. b), resp. c) směrnice 2014/24/EU, s přihlédnutím k nařízení v přenesené pravomoci 2019/1828 [ze dne 30. října 2019, kterým se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ohledně finančních limitů pro veřejné zakázky na dodávky, na služby a na stavební práce a pro soutěže o návrh] (10) avšak investice obce je (podstatně) nižší než celková investice hospodářského subjektu na projekt vytvoření veřejného systému pronájmu a sdílení elektrických vozidel i než investice hospodářského subjektu na část tohoto projektu, která se týká elektrických vozidel, a to bez ohledu na to, že uživatelé budou hospodářskému subjektu platit za užívání elektrických vozidel a že závisí na poptávce uživatelů, zda bude hospodářský subjekt schopen získat takové příjmy, které prokáží finanční úspěšnost vytvoření veřejného systému pronájmu a sdílení elektrických vozidel, a že tedy hospodářský subjekt nese provozní riziko při realizaci projektu, což je znakem koncese na služby ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2014/23/EU, a nikoliv veřejné zakázky ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 5 směrnice 2014/24/EU?
1.

Je třeba mít za to, že pravidlo uvedené v druhé části první věty a v druhé větě čl. 177 odst. 3 Sudski poslovnik (jednací řád soudů, Narodne novine, br. 37/14, 49/14, 8/15, 35/15, 123/15, 45/16, 29/17, 33/17, 34/17, 57/17, 101/18, 119/18, 81/19, 128/19, 39/20 a 47/20), který stanoví, že „[u] soudu druhého stupně je věc považována za ukončenou v okamžiku odeslání rozhodnutí z kanceláře soudce poté, co byla věc vrácena oddělením evidence. Po obdržení spisu je oddělení evidence povinno jej co nejdříve vrátit kanceláři soudce. Rozhodnutí je následně odesláno v nové lhůtě osmi dnů“, je v souladu s čl. 19 odst. 1 Smlouvy o EU a článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie?
2)

Nebo musí být článek 5 směrnice [2003/88] ve spojení s čl. 31 odst. 2 Listiny vykládán v tom smyslu, že v souladu s cílem této směrnice stanoví uvedený článek pouze minimální délku týdenní doby odpočinku, to znamená, musí být týdenní doba odpočinku nejméně 35 po sobě jdoucích hodin, pokud neexistují objektivní, technické nebo organizační podmínky, které by to vylučovaly?
3)

Musí být výše uvedené články směrnice o DPH ve světle požadavků proporcionality a odůvodněnosti vykládány v tom smyslu, že ani v případě, že správce daně dospěl na základě konkrétních okolností daného případu k závěru, že měla osoba povinná k dani postupovat obezřetněji, nelze na této osobě povinné k dani vyžadovat, aby ověřila okolnosti, jež byl správce daně schopen odhalit až na základě přibližně pět let trvající kontroly, která si žádala mnohá vedlejší ověření s využitím nástrojů práva veřejného, takže ochrana obchodního tajemství osob povinných k dani nebyla překážkou tohoto ověření? Pokud by byla vyžadována větší obezřetnost, postačí k prokázání řádné péče to, že osoba povinná k dani rozšířila v souvislosti s možnými obchodními partnery kontrolu, kterou provádí, rovněž na okolnosti překračující rámec okolností vymezený v rozsudku Mahagében, takže má vnitřní pravidla pro dodávky za účelem prověření těchto obchodních partnerů, nepřijímá platby v hotovosti, zahrnuje do uzavíraných smluv ujednání o možných rizicích a ověřuje během transakce i další okolnosti?
2.

Musí být pojem „sdělování veřejnosti“ v čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230) vykládán v tom smyslu, že se o něj jedná i v situaci, kdy komerční poskytovatel nabízí kompletní (on premises) řešení pro IPTV, v jehož rámci poskytuje kromě softwaru a hardwaru pro příjem televizních programů přes internet rovněž technickou podporu a provádí průběžné úpravy služby, služba je však jako celek provozována na infrastruktuře zákazníka, pokud služba uživateli poskytuje přístup nejen k obsahům vysílání, s jejichž online využitím příslušní vlastníci práv souhlasili, nýbrž i k takovým chráněným obsahům, u nichž takovýto souhlas udělen nebyl, a poskytovatel a) může ovlivnit, jaké televizní programy může koncový uživatel prostřednictvím služby přijímat, b) ví, že jeho služba umožňuje rovněž příjem chráněných obsahů vysílání bez souhlasu vlastníků práv, ovšem c) nepropaguje tuto možnost nedovoleného používání svých služeb a nevytváří tak důležitý podnět k nákupu tohoto produktu, nýbrž naopak své zákazníky při uzavření smlouvy upozorňuje na skutečnost, že si musí na vlastní odpovědnost zajistit poskytnutí práv, a d) svou činností nevytváří zvláštní přístup k obsahům vysílání, které by bez jeho přičinění nebylo možno přijímat vůbec nebo pouze obtížně?
3.

Platí to rovněž v případě, že si cestující bez součinnosti provozujícího leteckého dopravce rezervuje alternativní letecké spojení, jímž se na jiné letiště, které obsluhuje stejné město resp. stejný region (čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004), jako jeho původně rezervovaný let, dopraví pouze s nevýznamným zpožděním v porovnání s časem, kdy by podle plánu dosáhl cílového místa určení původně rezervovaným letem? V případě kladné odpovědi na druhou otázku:
C 462/30

Kasační opravný prostředek podaný dne 17. září 2021 Irish Wind Farmers' Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd, Greenoge Windfarm Ltd proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 7. července 2021 ve věci T-680/19, Irish Wind Farmers' Association a další v. Komise

(Věc C-578/21 P)

(2021/C 462/35)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Irish Wind Farmers' Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd, Greenoge Windfarm Ltd (zástupkyně: M. Segura Catalán, abogada a M. Clayton, advokátka)

Další účastnice řízení: Evropská komise

Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek

Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelé“) navrhují, aby Soudní dvůr:

— napadený rozsudek zrušil;

— uložil Komisu náhradu nákladů řízení v prvním stupni a nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Kasační opravný prostředek spočívá na dvou důvodech.

Prostřednictvím prvního důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé tvrdí, že Tribunál provedl nesprávný výklad článku 108 SFEU a článku 4 nařízení 2015/1589 (1), když konstatoval, že posouzení sporné podpory nevyžadovalo zahájení formálního vyšetřovacího řízení ze strany Komise z důvodu neexistence vážných obtíží, pokud jde o její kvalifikaci jako státní podpory a její slučitelnost s vnitřním trhem.

První důvod kasačního opravného prostředku je rozdělen do šesti částí.

První část: Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení v souvislosti s rozsahem povinnosti Komise k posouzení skutkových okolností a právních otázek v případě protiprávní podpory.

Druhá část: Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozdílným způsobem nakládal s informacemi předloženými členskými státy a navrhovateli.

Třetí část: Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení doby trvání předběžného posouzení.

Čtvrtá část: Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že důkazní břemeno nesou navrhovatelé.

Pátá část: Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když nezohlednil relevanci systému ve Spojeném království pro projednávaný případ.

Šestá část: Tribunál dospěl na základě technické povahy metody výpočtu čisté hodnoty aktiv v případě zařízení na výrobu elektřiny z fosilních paliv k nesprávnému závěru.

Prostřednictvím druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé tvrdí, že Tribunál zkreslil důkazních prostředky předložené navrhovateli.

(1) Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9).
c)

Následná žádost 1. Musí být čl. 7 odst. 2 a čl. 20 odst. 1 nařízení Dublin III vykládány v tom smyslu, že nevylučují použití ustanovení kapitoly III a provedení řízení týkajícího se žádosti o převzetí podle oddílu II kapitoly VI nařízení Dublin III v případech, kdy žadatel v dožadujícím členském státě již podal žádost o azyl a ta byla původně dožadujícím členském státem na základě čl. 33 odst. 2 písm. c) ve spojení s článkem 38 směrnice 2013/32/EU (7) zamítnuta jako nepřípustná, ovšem v mezidobí, např. v důsledku faktického naplnění „Prohlášení EU a Turecka ze dne 18. března 2016“ (viz EN P-000604/2021, Answer given by Ms Johansson on behalf of the European Commission ze dne 1. června 2021), proběhne v dožadujícím členském státě přípustné řízení o následné žádosti? 2. V případě záporné odpovědi na otázku c.1.: Musí být čl. 7 odst. 2 a čl. 20 odst. 1 nařízení Dublin III v případě popsaném v bodě c.1 vykládány v tom smyslu, že nevylučují použitelnost ustanovení kapitoly III a provedení řízení týkajícího se žádosti o převzetí podle oddílu II kapitoly VI nařízení Dublin III v případech kritérií příslušnosti týkajících se sloučení rodiny (články 8 až 11 a 16 nařízení Dublin III)? 3. Použije se ještě čl. 17 odst. 2 nařízení Dublin III, jestliže žadatel již podal žádost o azyl v dožadujícím členském státě a ta byla původně dožadujícím členským státem na základě čl. 33 odst. 2 písm. c) ve spojení s článkem 38 směrnice 2013/32/EU zamítnuta jako nepřípustná, ovšem v mezidobí, např. v důsledku faktického naplnění „Prohlášení EU a Turecka ze dne 18. března 2016“ (viz EN P-000604/2021, Answer given by Ms Johansson on behalf of the European Commission ze dne 1. června 2021), proběhne v dožadujícím členském státě přípustné řízení o následné žádosti? 4. V případě kladné odpovědi na otázku c.3.: Propůjčuje čl. 17 odst. 2 nařízení Dublin III žadatelům o azyl – v dožádaném státě – subjektivní právo, které lze uplatnit žalobou? Existují v tomto ohledu požadavky unijního práva týkající se výkonu diskreční pravomoci vnitrostátními orgány – např. sloučení rodiny, nejlepší zájem dítěte – nebo podléhá tato pravomoc výlučně vnitrostátnímu právu?
2)

Lze směrnici o DPH 2006/112 obecně a zejména článek 167, čl. 168 písm. a), čl. 178 písm. a), článek 179, jakož i zásadu proporcionality a zásadu neutrality, vykládat, v takovém specifickém kontextu, jako je kontext sporu v původním řízení, v tom smyslu, že: a) nárok na odpočet daně je přiznán osobě povinné k dani v případě, že tato osoba není daňovým dlužníkem ani osobně nezaplatila DPH na vstupu za zboží a služby používané při zdanitelných plněních a DPH na vstupu je splatná nebo zaplacená fyzickými osobami, u nichž nebylo zjištěno postavení osoby povinné k dani, ale které jsou stranami smlouvy o sdružení bez právní osobnosti [uzavřené] s osobou povinnou k zaplacení daně za plnění uskutečněná na výstupu, kterou měla vybrat, a to s ohledem na to, že smlouva o sdružení nebyla zaregistrována u daňových orgánů před zahájením činnosti? b) nárok na odpočet daně je přiznán osobě povinné k dani, v takovém specifickém kontextu, jako je kontext sporu v původním řízení, v případě, že tato osoba není daňovým dlužníkem ani osobně nezaplatila DPH na vstupu za zboží a služby používané při zdanitelných plněních a DPH na vstupu je splatná nebo zaplacená fyzickou osobou, u které nebylo zjištěno postavení osoby povinné k dani, která je stranou smlouvy o sdružení bez právní osobnosti a která spolu s osobou povinnou k dani rovněž hodlá uplatnit nebo mohla uplatnit svůj nárok na odpočet, a tyto osoby jsou povinny zaplatit daň za plnění uskutečněná na výstupu, kterou měly vybrat, a to s ohledem na to, že smlouva o sdružení nebyla zaregistrována u daňových orgánů před zahájením činnosti?
a)

tato ustanovení brání uplatnění vnitrostátních právních předpisů, které posuzování souladu jmenování takovéto osoby do funkce soudce s právními předpisy přenášejí do výlučné pravomoci kolegia Sądu Najwyższego (Nejvyššího soudu) skládajícího se výhradně z osob jmenovaných do funkce soudce za podmínek uvedených v bodě 1 a které současně přikazují ponechat bez rozhodnutí námitky vůči jmenování do funkce soudce, se zohledněním institucionálního a systémového kontextu;
Kasační opravný prostředek podaný dne 3. června 2021 Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 24. března 2021 ve věci T-282/19, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO

(Věc C-345/21 P)

(2022/C 24/14)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (zástupci: S. Malynicz, BL, S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

Usnesením ze dne 23. listopadu 2021 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že se kasační opravný prostředek není přijatelný a že Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi ponese vlastní náklady řízení.