ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
CS Úřední věstník Evropské unie C 104/4

Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 23. ledna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of Gibraltar – Spojené království) – The Queen, na žádost Alberta Buhagiara a dalších v. Minister for Justice

(Věc C-267/16) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Územní působnost unijního práva - Článek 355 odst. 3 SFEU - Akt o podmínkách přistoupení Dánského království, Irska a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska a o úpravách smluv - Článek 29 - Příloha I část I bod 4 - Vyloučení Gibraltaru z celního území Evropské unie - Dosah - Směrnice 91/477/EHS - Článek 1 odst. 4 - Článek 12 odst. 2 - Příloha II - Evropský zbrojní pas - Lov a sportovní střelba - Použitelnost na území Gibraltaru - Povinnost provedení - Neexistence - Platnost“)

(2018/C 104/04)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of Gibraltar

Účastníci původního řízení

Navrhovatelé: The Queen, na žádost Alberta Buhagiara, Wayna Piriho, Stephanie Piri, Arthura Taylora, Henryho Bonifacia, Colina Tomlinsona, Darrena Sheriffa

Odpůrce: Minister for Justice

Výrok

1) Článek 29 Aktu o podmínkách přistoupení Dánského království, Irska a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska a úpravách Smluv, ve spojení s přílohou I částí I bodem 4 tohoto aktu, musí být vykládán v tom smyslu, že se čl. 12 odst. 2 směrnice Rady 91/477/EHS ze dne 18. června 1991 o kontrole nabývání a držení zbraní, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/51/ES ze dne 21. května 2008, ve spojení s čl. 1 odst. 4 a přílohou II této směrnice, nepoužije na území Gibraltaru.

2) Přezkum předběžných otázek neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost směrnice 91/477, ve znění směrnice 2008/51.

(1) Úř. věst. C 260, 18.7.2016.
2)

Článek 2 odst. 1 písm. c), čl. 3 odst. 1 a 2, jakož i příloha směrnice 75/363, ve znění směrnice 82/76, musí být vykládány v tom smyslu, že existence povinnosti členského státu stanovit příslušnou odměnu ve smyslu této přílohy pro jakoukoli řádnou či rozvolněnou odbornou přípravu odborného lékaře započatou v roce 1982 a pokračující až do roku 1990 nezávisí na přijetí opatření k provedení směrnice 82/76 tímto státem. Vnitrostátní soud je povinen, pokud použije ustanovení vnitrostátního práva, ať již přijatá před přijetím nebo po přijetí směrnice, vykládat je v co největším možném rozsahu ve světle znění a účelu těchto směrnic. V případě, že z důvodu neexistence vnitrostátních opatření k provedení směrnice 82/76 nelze výsledku předepsaného touto směrnicí dosáhnout výkladem při zohlednění veškerého vnitrostátního práva a použití metod výkladu jím uznaných, ukládá unijní právo dotyčnému členskému státu, aby nahradil škody, které vznikly jednotlivcům z důvodu neprovedení uvedené směrnice. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda jsou splněny všechny podmínky stanovené v tomto ohledu judikaturou Soudního dvora k založení odpovědnosti tohoto členského státu na základě unijního práva.
CS Úřední věstník Evropské unie C 83/4

Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 18. ledna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Stadion Amsterdam CV v. Staatssecretaris van Financiën

(Věc C-463/16) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 77/388/EHS - Článek 12 odst. 3 písm. a) třetí pododstavec - Snížená sazba DPH - Příloha H kategorie 7 - Jediné plnění složené ze dvou různých prvků - Použití snížené sazby pouze na jeden z těchto prvků - Turistická prohlídka nazvaná ‚World of Ajax‘ - Návštěva muzea AFC Ajax“)

(2018/C 083/05)

Jednací jazyk: nizozemština

Předkládající soud

Hoge Raad der Nederlanden

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Stadion Amsterdam CV

Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën

Výrok

Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně ve znění směrnice Rady 2001/4/ES ze dne 19. ledna 2001 musí být vykládána v tom smyslu, že takové jediné plnění, jako je plnění dotčené v původním řízení, skládající se ze dvou odlišných prvků, z nichž jeden je hlavní a druhý vedlejší, které pokud by byly poskytovány samostatně, by podléhaly různým sazbám daně z přidané hodnoty, musí být zdaněno pouze sazbou daně z přidané hodnoty použitelnou na toto jediné plnění, určenou na základě jeho hlavního prvku, a to i pokud může být určena cena každého prvku tvořící dohromady celkovou cenu hrazenou spotřebitelem k tomu, aby mohl využít tohoto plnění.

(1) Úř. věst. C 410, 7.11.2016.
1)

Polská republika tím: — že připustila, aby byly od roku 2007 minimálně do roku 2015 překračovány v 35 zónách pro měření kvality ovzduší denní mezní hodnoty částic PM10 a v 9 zónách pro měření kvality ovzduší roční mezní hodnoty částic PM10, přičemž nebyly poskytnuty informace, které by svědčily o tom, že se tato situace zlepšila; — že v programech na ochranu ovzduší nebyla přijata odpovídající opatření, která by vedla k co možná největšímu zkrácení období, během něhož docházelo k překračování mezní hodnoty částic PM10 v ovzduší; — že připustila, aby byly překračovány denní mezní hodnoty pro koncentraci částic PM10 v ovzduší navýšené o přípustnou odchylku v období od 1. ledna 2010 do 10. června 2011v zóně město Radom, zóně Pruszków-Żyrardów a zóně Kędzierzyn-Koźle, a dále od 1. ledna 2010 do 10. června 2011v zóně Ostrów-Kępno, a — že nebyl správně proveden čl. 23 odst. 1 druhý pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 1 této směrnice a přílohy XI směrnice 2008/50, z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce uvedené směrnice, jakož i z čl. 22 odst. 3 směrnice 2008/50 ve spojení s přílohou XI této směrnice.
CS Úřední věstník Evropské unie C 134/3

Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 20. února 2018 – Belgické království v. Evropská komise

(Věc C-16/16 P) (1)

(„Kasační opravný prostředek - Ochrana spotřebitelů - Služby hazardních her on-line - Ochrana spotřebitelů a hráčů hazardních her on-line a prevence hraní těchto her nezletilými osobami - Doporučení Komise 2014/478/EU - Právně nezávazný unijní akt - Článek 263 SFEU“)

(2018/C 134/03)

Jednací jazyk: nizozemština

Účastníci řízení

Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Belgické království, (zástupci: L. Van den Broeck, M. Jacobs a J. Van Holm, zmocněnkyně, ve spolupráci s P. Vlaemminckem, B. Van Voorenem, R. Verbekem a J. Auwerxem, advocaten)

Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: F. Wilman a H. Tserepa-Lacombe, zmocněnci)

Výrok

1) Kasační opravný prostředek se zamítá.

2) Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

(1) Úř. věst. C 145, 25.4.2016.
2)

Pokud bude nesplnění povinnosti konstatované v bodě 1 přetrvávat i v okamžiku vyhlášení tohoto rozsudku, ukládá se Řecké republice povinnost zaplatit Evropské komisi penále ve výši 3 276 000 eur za každé pololetí, v němž došlo k prodlení při provádění opatření nezbytných ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku ze dne 24. června 2004, Komise v. Řecko (C-119/02, nezveřejněný, EU:C:2004:385), a to ode dne vyhlášení tohoto rozsudku až do úplného splnění povinností vyplývajících z rozsudku ze dne 24. června 2004, Komise v. Řecko (C-119/02, nezveřejněný, EU:C:2004:385), jehož skutečná částka se vypočítá na konci každého šestiměsíčního období snížením celkové částky za každé z těchto období o procentní podíl představující poměr počtu jednotek populačního ekvivalentu, které byly na konci posuzovaného období skutečně uvedeny do souladu s povinnostmi vyplývajícími z rozsudku ze dne 24. června 2004, Komise v. Řecko (C-119/02, nezveřejněný, EU:C:2004:385), v regionu Thriasio Pedio k počtu jednotek populačního ekvivalentu, které nebyly uvedeny do souladu s povinnostmi vyplývajícími z rozsudku ze dne 24. června 2004, Komise v. Řecko (C-119/02, nezveřejněný, EU:C:2004:385), v tomto regionu ke dni vyhlášení tohoto rozsudku.
1)

Články 49 a 54 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, podle které mateřská společnost se sídlem v členském státě není oprávněna provést odpočet úroků z půjčky poskytnuté propojenou společností za účelem financování kapitálového vkladu do dceřiné společnosti se sídlem v jiném členském státě, kdežto kdyby dceřiná společnost měla sídlo ve stejném členském státě, mohla by mateřská společnost mít na tento odpočet nárok, pokud by s ní vytvořila integrovanou daňovou jednotku.
CS Úřední věstník Evropské unie C 123/2

Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Spojené království) – The Queen, na žádost: American Express Co. v. The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

(Věc C-304/16) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Nařízení (EU) 2015/751 - Mezibankovní poplatky za karetní platební transakce - Článek 1 odst. 5 - Postavení třístranného schématu platebních karet na roveň čtyřstrannému schématu platebních karet - Podmínky - Vydávání karetních platebních prostředků třístranným schématem platebních karet ‚s partnerem v rámci společného označování (»co-branding«) nebo prostřednictvím zástupce‘ - Článek 2 bod 18 - Pojem ‚třístranné schéma platebních karet‘ - Platnost“)

(2018/C 123/02)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: The Queen, na žádost: American Express Co.

Žalovaní: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

za přítomnosti: Diners Club International Limited, MasterCard Europe SA

Výrok

1) Článek 1 odst. 5 nařízení (EU) 2015/751 Evropského parlamentu a Rady ze dne 29. dubna 2015 o mezibankovních poplatcích za karetní platební transakce musí být vykládán v tom smyslu, že v rámci dohody, kterou uzavřel partner v rámci společného označování nebo zástupce s třístranným schématem platebních karet, není nezbytné, aby tento partner v rámci společného označování nebo tento zástupce jednal jako vydavatel ve smyslu čl. 2 bodu 2 tohoto nařízení k tomu, aby uvedené schéma bylo považováno za vydávající karetní platební prostředky s partnerem v rámci společného označování nebo prostřednictvím zástupce, a tedy aby bylo považováno za čtyřstranné schéma platebních karet ve smyslu prvního z těchto ustanovení.

2) Přezkum druhé otázky neodhalil nic, co by mohlo ovlivnit platnost čl. 1 odst. 5 a čl. 2 bodu 18 nařízení 2015/751.

(1) Úř. věst. C 270, 25.7.2016.
CS Úřední věstník Evropské unie C 123/5

Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. února 2018 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Správní soud) – Spojené království] – The Queen, na žádost: American Express Co. v. The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

(Věc C-643/16) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Směrnice (EU) 2015/2366 - Platební služby na vnitřním trhu - Článek 35 odst. 1 - Požadavky na přístup povolených nebo registrovaných poskytovatelů platebních služeb k platebním systémům - Článek 35 odst. 2 první pododstavec písm. b) - Nepoužitelnost těchto požadavků na platební systémy složené výlučně z poskytovatelů platebních služeb patřících do téže skupiny - Použitelnost uvedených požadavků na třístranná schémata platebních karet, která uzavřela dohody o společném označování nebo o zastupování - Platnost“)

(2018/C 123/06)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Správní soud)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: The Queen, na žádost: American Express Co.

Žalovaní: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

Za účasti: Diners Club International Limited, MasterCard Europe SA

Výrok

1) Článek 35 odst. 2 první pododstavec písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2366 ze dne 25. listopadu 2015 o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 2002/65/ES, 2009/110/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 a zrušuje směrnice 2007/64/ES, musí být vykládán v tom smyslu, že třístranné schéma platebních karet, které uzavřelo dohodu s partnerem v rámci společného označování, není zbaveno možnosti využít výjimku upravenou v tomto ustanovení, a tedy nepodléhá požadavkům uvedeným v čl. 35 odst. 1 této směrnice v případě, že tento partner v rámci společného označování není poskytovatelem platebních služeb a neposkytuje platební služby v tomto schématu, pokud jde o společně označované produkty. Naproti tomu třístranné schéma platebních karet, které využilo zástupce za účelem poskytování platebních služeb, nemá možnost využít tuto výjimku, a tedy podléhá požadavkům uvedeným ve výše citovaném čl. 35 odst. 1.

2) Přezkum druhé předběžné otázky neodhalil nic, co by mohlo ovlivnit platnost článku 35 směrnice 2015/2366.

(1) Úř. věst. C 78, 13.3.2017.
CS Úřední věstník Evropské unie C 112/3

Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 1. února 2018 – Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd v. Evropská komise

(Věc C-261/16 P) (1)

(„Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Článek 101 SFEU - Stanovení cen - Služby mezinárodní letecké přepravy - Dohoda o stanovení cen mající vliv na konečnou cenu služeb“)

(2018/C 112/03)

Jednací jazyk: němčina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd (zástupci: U. Denzel, C. von Köckritz a C. Klöppner, Rechtsanwälte)

Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: A. Dawes, H. Leupold a G. Meessen, zmocněnci)

Výrok

1) Kasační opravný prostředek se zamítá.

2) Společnosti Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd [Uxbridge (Spojené království)], Kühne + Nagel Ltd [Šanghaj (Čína)] a Kühne + Nagel Ltd [Hongkong (Čína)] ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

(1) Úř. věst. C 251, 11.7.2016.
CS Úřední věstník Evropské unie C 142/3

Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 27. února 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Spojené království) – The Queen, na žádost: Western Sahara Campaign UK v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(Věc C-266/16) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Dohoda mezi Evropským společenstvím a Marockým královstvím o partnerství v odvětví rybolovu - Protokol, kterým se stanoví rybolovná práva podle této dohody - Akty o uzavření této dohody a tohoto protokolu - Nařízení, jimiž se mezi členské státy rozdělují rybolovná práva stanovená protokolem - Soudní pravomoc - Výklad - Platnost z hlediska čl. 3 odst. 5 SEU a z hlediska mezinárodního práva - Použitelnost uvedené dohody a uvedeného protokolu na území Západní Sahary a na vody k němu přiléhající“)

(2018/C 142/03)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: The Queen, na žádost: Western Sahara Campaign UK,

Žalovaní: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

Za přítomnosti: Confédération marocaine de l’agriculture et du développement rural (Comader)

Výrok

Vzhledem k tomu, že se Dohoda mezi Evropským společenstvím a Marockým královstvím o partnerství v odvětví rybolovu ani Protokol mezi Evropskou unií a Marockým královstvím, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle Dohody mezi Evropskou unií a Marockým královstvím o partnerství v odvětví rybolovu, nevztahují na vody přiléhající k území Západní Sahary, přezkum první předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost nařízení Rady (ES) č. 764/2006 ze dne 22. května 2006 o uzavření této dohody, rozhodnutí Rady 2013/785/EU ze dne 16. prosince 2013 o uzavření tohoto protokolu a nařízení Rady (EU) č. 1270/2013 ze dne 15. listopadu 2013 o rozdělení rybolovných práv na základě uvedeného protokolu z hlediska čl. 3 odst. 5 SEU.

(1) Úř. věst. C 260, 18.7.2016.
CS Úřední věstník Evropské unie C 166/7

Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. března 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Christian Picart v. Ministre des Finances et des Comptes publics

(Věc C-355/16) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Dohoda mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob - Přímé daně - Přenesení bydliště z členského státu do Švýcarska - Zdanění latentních kapitálových zisků z podstatných podílů na základním kapitálu společností usazených v členském státě původu v souvislosti s takovým přenesením - Působnost dohody“)

(2018/C 166/08)

Jednací jazyk: francouzština

Předkládající soud

Conseil d'État

Účastníci původního řízení

Žalobce: Christian Picart

Žalovaný: Ministre des Finances et des Comptes publics

Výrok

Jelikož taková situace, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, nespadá do působnosti ratione personae pojmu „samostatně výdělečně činné osoby“ ve smyslu Dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na druhé straně o volném pohybu osob, podepsané v Lucemburku dne 21. června 1999, musí být ustanovení této dohody vykládána v tom smyslu, že nebrání takovým právním předpisům státu, který je stranou této dohody, jako jsou právní předpisy dotčené ve věci v původním řízení, které v případě, kdy fyzická osoba přenese své bydliště z tohoto státu do jiného státu, který je stranou uvedené dohody, přičemž zachová hospodářskou činnost v prvním z těchto dvou států a nevykonává každý den nebo alespoň jednou týdně cestu z místa výkonu hospodářské činnosti do místa svého bydliště, stanoví v souvislosti s tímto přenesením bydliště okamžité zdanění latentních kapitálových zisků z podstatných podílů, které tato osoba má na základním kapitálu společností, na které se vztahuje právo prvního uvedeného státu, a které připouštějí odklad výběru splatné daně pouze za podmínky, že jsou poskytnuty záruky k zajištění výběru uvedené daně, zatímco osoba, jež rovněž vlastní takové podíly, avšak má nadále bydliště na území prvního z těchto států, podléhá zdanění až v okamžiku prodeje těchto podílů.

(1) Úř. věst. C 335, 12.9.2016.
1)

Článek 27 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že skutečnost, že vůči občanu Evropské unie nebo státnímu příslušníku třetí země, jenž je rodinným příslušníkem takového občana, který se dožaduje přiznání práva pobytu na území členského státu, bylo v minulosti vydáno rozhodnutí o vyloučení z postavení uprchlíka na základě čl. 1 oddílu F Úmluvy o právním postavení uprchlíků, která byla podepsána dne 28. července 1951 v Ženevě a doplněna Protokolem týkajícím se právního postavení uprchlíků, uzavřeným v New Yorku dne 31. ledna 1967, nebo čl. 12 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany, neumožňuje, aby příslušné orgány tohoto členského státu automaticky dovodily, že pouhá přítomnost dotyčné osoby na tomto území představuje – nehledě na existenci či neexistenci rizika recidivy – skutečné, aktuální a dostatečně závažné ohrožení některého ze základních zájmů společnosti, jež může odůvodnit přijetí opatření na základě důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti. Závěr o existenci takovéhoto ohrožení musí být založen na posouzení osobního chování dotyčné osoby ze strany příslušných orgánů hostitelského členského státu, s přihlédnutím ke zjištěním obsaženým v rozhodnutí o vyloučení z postavení uprchlíka a skutečnostem a důkazům, na kterých bylo toto rozhodnutí založeno, zejména k povaze a závažnosti zločinů nebo činů vytýkaných této osobě, míře její osobní účasti na těchto zločinech nebo činech, případné existenci důvodů pro zproštění trestní odpovědnosti, jakož i existenci odsouzení v trestním řízení. Toto globální posouzení musí též zohledňovat dobu, jež uplynula od údajného spáchání těchto zločinů nebo činů, jakož i následné chování zmíněné osoby, zejména pokud jde o to, zda toto chování svědčí o trvajícím postoji dotyčného, který by narušoval základní hodnoty uvedené v článcích 2 a 3 SEU takovým způsobem, že by mohl narušit klid a fyzickou bezpečnost obyvatelstva. Učinění tohoto závěru nebrání pouhá skutečnost, že dřívější chování této osoby zapadá do zvláštního historického a společenského kontextu země jejího původu, který se pravděpodobně nebude v hostitelském členském státě opakovat. V souladu se zásadou proporcionality musí příslušné orgány hostitelského členského státu mimoto vyvážit ochranu dotčeného základního zájmu společnosti a zájmů dotyčné osoby souvisejících s využitím práva volného pohybu a pobytu jakožto občan Unie a jejím právem na respektování soukromého a rodinného života.