Věc C‑618/16

Rafal Prefeta

proti

Secretary of State for Work and Pensions

( žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal [Administrative Appeals Chamber] [vrchní soud (senát pro správní odvolání), Spojené království] )]

„Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb osob – Článek 45 SFEU – Akt o přistoupení z roku 2003 – Kapitola 2 přílohy XII – Možnost členského státu odchýlit se od čl. 7 odst. 2 nařízení (EU) č. 492/2011 a od čl. 7 odst. 3 směrnice 2004/38/ES – Polský státní příslušník, který nezavršil dobu dvanácti měsíců registrované práce v hostitelském členském státě“

Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 13. září 2018

Přistoupení nových členských států k Evropské unii – Akt o přistoupení z roku 2003 – Přechodná opatření – Volný pohyb osob – Směrnice 2004/38 – Vnitrostátní právní úprava, která zavedla postavení „pracovníka z přistupujícího členského státu podléhajícího registraci“, které se vztahuje na státní příslušníky přistupujících států – Ukončení uvedeného postavení v případě nepřerušené doby dvanácti měsíců registrované pracovní činnosti na území členského státu – Přípustnost

(Článek 45 SFEU; Akt o přistoupení z roku 2003, příloha XII, kapitola 2; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38, čl. 7 odst. 3; nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 492/2011, články 1 až 6)

Kapitola 2 přílohy XII Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie, musí být vykládána v tom smyslu, že během přechodného období, které je v ní stanoveno, opravňovala Spojené království Velké Británie a Severního Irska, aby vyloučilo z požívání výhod podle čl. 7 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS takového polského státního příslušníka, jako je Rafal Prefeta, který nesplnil podmínku výkonu registrované pracovní činnosti na jeho území po nepřerušenou dobu dvanácti měsíců stanovenou vnitrostátními právními předpisy.

V tomto ohledu je třeba poznamenat, že Soudní dvůr již rozhodl, že cílem přechodných ustanovení, upravených v kapitole 2 přílohy XII tohoto Aktu o přistoupení, je zabránit tomu, aby v důsledku přistoupení nových členských států k Unii nedocházelo k narušením pracovního trhu starých členských států způsobeným bezprostředním přílivem zvýšeného počtu pracovníků, kteří jsou státními příslušníky uvedených nových států (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. února 2011, Vicoplus a další, C‑307/09 až C‑309/09, EU:C:2011:64, bod 34, jakož i citovaná judikatura).

Kapitola 2 odst. 2 první pododstavec přílohy XII tohoto Aktu o přistoupení přitom v podstatě stanoví, že odchylně od článků 1 až 6 nařízení č. 492/2011 a během přechodného období po dni přistoupení budou stávající členské státy uplatňovat opatření upravující přístup polských státních příslušníků na jejich trhy práce.

Na tomto základě tedy článek 2 nařízení z roku 2004 zavedl v britském právním řádu postavení „pracovníka z přistupujícího členského státu podléhajícího registraci“, které se vztahuje na státní příslušníky přistupujících států pracující ve Spojeném království po dobu uplatňování uvedeného nařízení. Uvedeným nařízením bylo stanoveno, že se toto postavení na dotčené pracovníky nebude nadále vztahovat po dovršení nepřerušené doby dvanácti měsíců registrované pracovní činnosti na území uvedeného členského státu, přičemž tato činnost musela být zcela nebo zčásti vykonávána po 30. dubnu 2004.

V průběhu období, kdy se na dotyčného státního příslušníka přistupujícího státu vztahovalo uvedené postavení, tento pracovník musel získat osvědčení o registraci svého zaměstnání u příslušných vnitrostátních orgánů a nemohl požívat všech práv, která unijní právo přiznává státnímu příslušníkovi členského státu, jenž se přemístí za prací do jiného členského státu. Zejména články 4 a 5 nařízení z roku 2004 omezovaly právo státního příslušníka přistupujícího státu, aby ve Spojeném království pobýval jako uchazeč o zaměstnání za účelem hledání práce, jakož i jeho schopnost ponechat si postavení pracovníka a s tím související právo pobytu, pokud přestal pracovat jako zaměstnanec nebo samostatně výdělečně činná osoba.

Jak v podstatě uvedla Komise ve svém písemném vyjádření, odchylka od čl. 7 odst. 3 směrnice 2004/38, kterou zavedlo Spojeného království, byla nezbytná pro zajištění plné účinnosti opatření přijatých tímto členským státem na základě odchylek stanovených v přechodných ustanoveních, upravených v kapitole 2 odst. 2 a 9 přílohy XII Aktu o přistoupení z roku 2003.

(viz body 41, 43–46, 55 a výrok)