40

Za těchto podmínek se Amtsgericht Sonthofen (okresní soud v Sonthofenu) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „[I. K první části obžaloby (leden 2012) a ke druhé části obžaloby (pro období do konce června 2012):] 1) a) Má být článek 56 SFEU vykládán v tom smyslu, že orgány činné v trestním řízení nesmí postihovat v Německu nepovolené zprostředkovávání sportovních sázek pro pořadatele sázek, kteří jsou držiteli licence v jiném členském státě Evropské unie, pokud je ke zprostředkovávání zapotřebí také německého povolení, avšak vnitrostátní orgány na základě právního stavu, který je v rozporu s unijním právem (‚monopol na provozování sportovních sázek‘), nemohou soukromým pořadatelům sázek povolení vydat? b) Bude odpověď na první otázku písm. a) jiná v případě, že v jedné z patnácti německých spolkových zemí, které státní monopol na provozování sportovních sázek stanovily a společně jej uplatňují, veřejné orgány v rámci řízení o předběžném opatření či trestního řízení tvrdí, že zákonem stanovený zákaz vydávat povolení soukromým pořadatelům se v případě žádosti o povolení pro pořádání či zprostředkovávání v této spolkové zemi nepoužije? c) Mají být zásady unijního práva, zejména volný pohyb služeb, jakož i rozsudek Stanleybet International a další (C‑186/11 a C‑209/11, EU:C:2013:33) vykládány v tom smyslu, že brání trvalému zákazu označenému jako ‚preventivní‘ či postihování přeshraničního zprostředkovávání sportovních sázek, pokud je to odůvodňováno tím, že v době rozhodnutí nebylo ‚pro zakazující orgán zjevné, tj. bez dalšího zkoumání patrné‘, že činnost zprostředkování splňuje všechny hmotněprávní podmínky pro vydání povolení, nepřihlédne-li se ke státnímu monopolu? 2) Má být směrnice 98/34 vykládána v tom smyslu, že brání postihování v Německu nepovoleného zprostředkovávání sportovních sázek provozovaného prostřednictvím sázkového automatu u pořadatelů sázek, kteří jsou držiteli licence v jiném členském státě Unie, pokud se státní zásahy opírají o zákon konkrétní spolkové země, který nebyl oznámen Evropské komisi a jehož obsah odpovídá [smlouvě o hazardních hrách], jejíž platnost uplynula? [II. Ke druhé části obžaloby pro období od července 2012:] 3) Mají být článek 56 SFEU, zásada transparentnosti, zásada rovnosti a zákaz upřednostňování stanovené unijním právem vykládány v tom smyslu, že brání postihování zprostředkovávání sportovních sázek bez německého povolení pro pořadatele sázek, který je držitelem licence v jiném členském státě [Unie], v případě, kdy je [v pozměňující smlouvě], která je uzavřena na dobu devíti let, uvedeno ‚ustanovení o zkušebním režimu pro sportovní sázky‘, které na sedm let stanoví teoretickou možnost udělit nejvýše 20 koncesí také soukromým pořadatelům sázek s legalizačním účinkem pro všechny německé spolkové země, jakožto nezbytnou podmínkou pro povolení ke zprostředkování, pokud: a) jsou řízení o udělení koncese a s ním související právní spory vedeny orgánem udělujícím koncese společně s advokátní kanceláří, která většině spolkových zemí a jejich loterijních podniků pravidelně poskytovala poradenství v souvislosti s monopolem na provozování sportovních sázek, jež je v rozporu s právem Evropské unie, která je zastupovala před vnitrostátními soudy proti soukromým pořadatelům sázek a byla pověřena zastupováním veřejných orgánů v řízeních o rozhodnutí o předběžné otázce, v nichž byly vydány rozsudky Stoß a další (C‑316/07, C‑358/07 až C‑360/07, C‑409/07 a C‑410/07, EU:C:2010:504), Carmen Media Group (C‑46/08, EU:C:2010:505), jakož i Winner Wetten (C‑409/06, EU:C:2010:503); b) z vyhlášení soutěže na koncese zveřejněného v Úředním věstníku Evropské unie ze dne 8. srpna 2012 nevyplývaly žádné podrobnosti o minimálních požadavcích na předkládané koncepty, obsahu dalších požadovaných vyjasnění a dokladů a o výběru nejvýše 20 držitelů koncese, přičemž tyto podrobnosti byly sděleny až po uplynutí lhůty pro předkládání přihlášek v tzv. ‚informačním memorandu‘ a v četných dalších dokumentech pouze uchazečům, kteří se kvalifikovali do ‚druhého kola‘ řízení o udělení koncese; c) orgán udělující koncese osm měsíců po začátku řízení vyzval v rozporu s vyhlášením soutěže pouze [čtrnáct] uchazečů o licenci k osobní prezentaci jejich společenské a bezpečnostní koncepce, neboť tito uchazeči splnili veškeré minimální požadavky, avšak [patnáct] měsíců po zahájení řízení sdělil, že žádný uchazeč ‚prokazatelně‘ nedoložil splnění minimálních požadavků; d) uchazeč o udělení koncese, který je ovládán veřejnými orgány a vznikl ze spojení veřejných loterijních společností, patřil mezi [čtrnáct] uchazečů, kteří byli vyzváni k prezentaci svých koncepcí před orgánem udělujícím koncese, přestože vzhledem ke svému organizačnímu propojení s pořadateli sportovních událostí se nezdá být způsobilý k udělení koncese, neboť právní předpisy […] požadují přísné oddělení sportovních činností a sdružení, která je organizují, od pořádání a zprostředkování sportovních sázek; e) pro udělení koncese je požadováno mimo jiné doložení ‚zákonného původu prostředků potřebných pro zajištění plánované nabídky sportovních sázek‘, a f) orgán udělující koncese a komise rozhodující o udělení koncesí na pořádání hazardních her, která je složena ze zástupců spolkových zemí, nevyužijí možnosti udělit koncesi soukromým pořadatelům sázek, přičemž veřejné loterijní podniky mohou až po dobu jednoho roku od případného udělení těchto koncesí pořádat sportovní sázky, loterie a jiné hazardní hry bez této koncese, jakož je i provozovat a propagovat prostřednictvím své rozsáhlé sítě obchodních míst pro přijímání sázek?“