STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

L. A. GEELHOEDA

přednesené dne 25. března 2004( )

Věc C-280/02

Komise Evropských společenství

proti

Francouzské republice

„Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 91/271/EHS – Článek 5 – Čištění městských odpadních vod – Neoznačení citlivých oblastí“





I – Úvod

1. Podáním této žaloby pro nesplnění povinnosti se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Francouzská republika nesplnila jisté povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod( ) (dále jen „směrnice“). Strážkyně primárního práva vytýká Francouzské republice, že nevymezila určité oblasti povodí Seine‑Normandie, Loire‑Bretagne, Artois‑Picardie a Rhône‑Méditerranée‑Corse jako oblasti citlivé z důvodu eutrofizace. Zadruhé jí vytýká, že nepodřídila přísnějšímu čištění vypouštění městských odpadních vod z aglomerací s populačním ekvivalentem (PE) vyšším než 10 000 v citlivých oblastech nebo v oblastech, které měly být jako citlivé vymezeny.

II – Použitelná ustanovení

2. Podle svého článku 1 se uvedená směrnice týká odvádění, čištění a vypouštění městských odpadních vod a čištění a vypouštění odpadních vod z určitých průmyslových odvětví. Jejím cílem je ochrana životního prostředí před nepříznivými účinky vypouštění výše uvedených odpadních vod.

3. Článek 2 směrnice obsahuje zejména následující definice, podle nichž se rozumí:

„1) ,městskými odpadními vodami‘ splašky nebo směs splašků, průmyslových odpadních vod nebo dešťových vod;

2) ,splašky‘ odpadní vody ze sídel a služeb, které vznikají převážně jako produkt lidského metabolismu a činností v domácnosti;

3) ,průmyslovými odpadními vodami‘ jakékoli odpadní vody vypouštěné z objektů používaných pro jakoukoli obchodní nebo průmyslovou činnost, které jsou jiné povahy než splašky a dešťové vody;

4) ,aglomerací‘ oblast, v níž jsou obyvatelé a popřípadě i hospodářské činnosti natolik soustředěny, že městské odpadní vody jsou shromažďovány a odváděny do městské čistírny odpadních vod nebo do společného místa vypouštění;

5) ,stokovou soustavou‘ kanalizační systém shromažďující a odvádějící městské odpadní vody;

6) ,1 PE (populačním ekvivalentem)‘ zatížení vyjádřené jako produkce organického, biologicky odbouratelného znečištění, které odpovídá pětidenní biochemické spotřebě kyslíku (BSK5) 60 g O 2 /den;

[…]

8) ,sekundárním čištěním‘ čištění městských odpadních vod postupem obvykle zahrnujícím biologické čištění s dosazováním nebo jiný postup, který vyhovuje požadavkům uvedeným v tabulce 1 přílohy I;

[…]

11) ,eutrofizací‘ obohacování vod živinami, zejména dusíkatými látkami nebo fosforem, které způsobuje urychlený růst řas a vyšších rostlin, a tím nežádoucí porušení rovnováhy mezi organismy přítomnými ve vodách a jakostí těchto vod;

[…]“.

4. Článek 5 odst. 1, 2 a 5 směrnice stanoví:

„1. Pro účely odstavce 2 vymezí členské státy do 31. prosince 1993 citlivé oblasti podle kritérií uvedených v příloze II.

2. Členské státy zajistí, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním do citlivých oblastí čištěny podle přísnějších požadavků, než jaké jsou popsány v článku 4, a to nejpozději do 31. prosince 1998 u všech vypouštění z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 10 000 PE.

[…]

5. Vypouštění z čistíren městských odpadních vod, které se nacházejí v příslušných povodích nad citlivými oblastmi a přispívají ke znečištění těchto oblastí, podléhá ustanovením odstavců 2, 3 a 4.“

5. Definice „citlivých oblastí“ ve smyslu směrnice je uvedena v části A přílohy II směrnice. Tato příloha II nazvaná „Kritéria pro vymezení citlivých a méně citlivých oblastí“ stanoví:

„Vodní útvar musí být označen jako citlivá oblast, pokud spadá do některé z následujících skupin:

a) Přírodní sladkovodní jezera, ostatní sladkovodní útvary, vody v ústích řek a pobřežní vody, které byly shledány eutrofickými nebo které se mohou v blízké budoucnosti eutrofickými stát, pokud nebudou přijata ochranná opatření.

Při uvažování o živině, která má být dalším čištěním omezena, by měly být vzaty v úvahu následující prvky:

i) jezera a vodní toky vtékající do jezer, nádrží a uzavřených zálivů, u kterých byla zjištěna malá výměna vody, a proto v nich může docházet k akumulaci. V těchto oblastech by mělo být zahrnuto odstraňování fosforu, pokud nelze dokázat, že toto odstraňování nebude mít žádný účinek na stupeň eutrofizace. U vypouštění z velkých aglomerací se bere v úvahu také odstraňování dusíku;

ii) ústí řek, zálivy a další pobřežní vody, u kterých byla zjištěna malá výměna vody, nebo do kterých je přiváděno velké množství živin. Vypouštění z malých aglomerací mají v těchto oblastech obvykle menší důležitost, ale u vypouštění z velkých aglomerací je nutno zahrnout odstraňování fosforu a dusíku, pokud nelze dokázat, že toto odstraňování nebude mít žádný účinek na stupeň eutrofizace.

b) Povrchové sladké vody určené k odběru pitné vody, které by mohly obsahovat vyšší koncentrace dusičnanů, než je koncentrace stanovená podle příslušných ustanovení směrnice Rady 75/440/EHS ze dne 16. června 1975 o jakosti povrchových vod určených v členských státech k odběru pitné vody( ) […], pokud by nebyla podniknuta opatření.

c) Oblasti, kde je pro splnění směrnic Rady nutný vyšší stupeň čištění, než který je předepsán v článku 4.“

III – Postup před zahájením soudního řízení

6. Komise v návaznosti na početnou výměnu dopisů s francouzskými úřady ve věci provedení směrnice dne 22. října 1999 zaslala francouzské vládě výzvu dopisem, v níž upozornila na několik případů neplnění povinnosti. Komise považovala odpovědi poskytnuté Francouzskou republikou za nedostatečné, a proto jí dne 10. dubna 2001 zaslala odůvodněné stanovisko, na které tento členský stát podle tvrzení Komise nereagoval tak, jak měl. Strážkyně primárního práva proto dne 30. července 2002 podala tuto žalobu pro nesplnění povinnosti.

7. Komise navrhla, aby Soudní dvůr rozhodl, že Francouzská republika tím, že:

– nevymezila určité oblasti povodí Seine‑Normandie, Loire‑Bretagne, Artois‑Picardie a Rhône‑Méditerranée‑Corse jako oblasti citlivé z důvodu eutrofizace a

– nepodřídila přísnějšímu čištění vypouštění městských odpadních vod z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 10 000 v citlivých oblastech nebo v oblastech, které měly být jako citlivé vymezeny,

nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 a 2 směrnice.

8. Francouzská republika navrhla zamítnutí prvního žalobního důvodu kromě otázky vymezení řeky Vistre. Navrhla rovněž zamítnutí druhého žalobního důvodu, ovšem s výjimkou některých aglomerací, které se nacházejí v citlivých oblastech, které dosud nebyly podřízeny přísnějšímu čištění v některých případech vypouštění městských odpadních vod.

IV – Předmět sporu

9. Projednávaná žaloba se zakládá na dvou žalobních důvodech, přičemž první z nich se dělí na dvě části. První část prvního žalobního důvodu se týká výkladu pojmu „eutrofizace“ a druhá pak nedostatečného vymezení citlivých oblastí. Druhý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že Francouzská republika nepodřídila přísnějšímu čištění vypouštění městských odpadních vod z aglomerací s více než 10 000 obyvateli.

V – První žalobní důvod: pojem eutrofizace a vymezení citlivých oblastí

A – Pojem eutrofizace

Vyjádření stran

10. Definice uvedená v článku 2 bodě 11 směrnice se skládá ze čtyř prvků, které společně tvoří pojem eutrofizace. Jedná se o následující prvky:

1) obohacování vod živinami, zejména dusíkatými látkami nebo fosforem;

2) toto obohacování způsobuje urychlený růst řas a vyšších rostlin;

3) tento urychlený růst vyvolává nežádoucí porušení rovnováhy mezi organismy přítomnými ve vodách a

4) zhoršení jakosti těchto vod.

11. Účastníci řízení se shodují na tom, že směrnice stanoví vztah příčinné souvislosti mezi prvním a druhým kritériem a dále mezi druhým kritériem a oběma posledními kritérii.

12. Francouzská vláda v této souvislosti zdůrazňuje, že se jedná o prvky kumulativní. Pouhá přítomnost jednoho nebo dvou z nich není dostatečným důkazem toho, že určitý vodní útvar je eutrofický: je třeba navíc prokázat, že jsou splněny i ostatní prvky tvořící pojem eutrofizace, mezi nimiž panuje úzká spojitost.

13. Komise a francouzská vláda se neshodují na výkladu třetího prvku, kterým je „nežádoucí porušení rovnováhy mezi organismy přítomnými ve vodách“. Komise vytýká Francouzské republice příliš restriktivní výklad tohoto pojmu a domnívá se, že k porušení rovnováhy nedochází pouze v případě mizení či úbytku některých rostlinných druhů, ale také v případě šíření jednoho druhu bez vlivu na stabilitu ostatních.

14. Francouzská republika namítá, že dokud není porušena rovnováha mezi organismy přítomnými ve vodách, nelze s šířením jednoho rostlinného druhu spojovat nežádoucí porušení rovnováhy mezi jednotlivými organismy. Dále Komisi vytýká, že řádně nevysvětlila, proč je třeba některé jevy považovat za nežádoucí.

15. Komise se ve své replice odvolává na různá díla popisující nežádoucí účinky obohacování vody živinami, které způsobuje urychlený růst řas a vyšších rostlin. Tyto nežádoucí jevy mohou mít podobu přetržení potravinových řetězců v ekosystému, porušení rovnováhy mezi jednotlivými druhy a snížení množství kyslíku ve vodě. Šíření některých řas ve vodě způsobuje, že se voda zkalí a stává se neprůhlednou, takže světlo již neproniká až na dno, a v důsledku toho mizí některé vodní rostliny. Mohou se též objevit některé jedovaté řasy, které způsobí otravu měkkýšů, a vyvolají tak zvýšenou úmrtnost ryb a ohrozí lidské zdraví.

Posouzení

16. Nejprve je třeba poznamenat, že cílem směrnice, jak také vyplývá z třetího a čtvrtého bodu odůvodnění a z článku 1, je ochrana životního prostředí před neblahými následky vypouštění odpadních vod městského (a průmyslového) původu.

17. Ve čtvrtém bodě odůvodnění směrnice zákonodárce Společenství prohlašuje, že v citlivých oblastech je nutno vyžadovat přísnější stupeň čištění. Z článku 5 odst. 1 a 2 směrnice vyplývá, že členské státy měly splnit následující povinnosti:

– vymezit do 31. prosince 1993 citlivé oblasti podle kritérií uvedených v příloze II a

– zajistit, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním do citlivých oblastí čištěny podle přísnějších požadavků, než je sekundární nebo jiné rovnocenné čištění.

18. V příloze II části A směrnice jsou definovány vodní útvary, které musí být označeny jako citlivé oblasti, a to:

– vodní útvary, které byly shledány eutrofickými nebo které se mohou v blízké budoucnosti eutrofickými stát, pokud nebudou přijata ochranná opatření;

– povrchové sladké vody určené k odběru pitné vody, které by mohly obsahovat vyšší koncentraci dusičnanů, než je koncentrace stanovená směrnicí 75/440;

– oblasti, kde je pro splnění směrnic Rady nutné přísnější čištění, než jen sekundární nebo jiné rovnocenné čištění.

19. Účastníci řízení se rozcházejí v otázce rozsahu pojmu eutrofizace. Komise se drží extenzivního výkladu, zatímco francouzská vláda se přiklání k výkladu restriktivnímu. Tento rozdílný přístup se ve vyjádřeních předložených účastníky řízení Soudnímu dvoru projevuje dvěma způsoby. Francouzská vláda klade důraz na vztah příčinné souvislosti, který dle jejího názoru musí existovat mezi jednotlivými prvky pojmu eutrofizace, kdežto Komise má za to, že lze vodu považovat za eutrofickou již na základě pouhé existence těchto čtyř prvků. Účastníci řízení se neshodují ani na vhodném výkladu třetího prvku definice. Komise připouští snadněji než francouzská vláda, že dochází k porušení rovnováhy mezi jednotlivými organismy přítomnými ve vodách.

20. Pojem eutrofizace je určující pro rozsah působnosti směrnice. Jak již bylo uvedeno v bodech 17 a 18 výše, členské státy jsou povinny vymezit jako citlivé oblasti vodní útvary, které byly shledány eutrofickými nebo které se mohou v blízké budoucnosti eutrofickými stát, pokud nebudou přijata ochranná opatření. Navíc je třeba, aby městské odpadní vody, které jsou vypouštěny do citlivých oblastí, byly čištěny tak, aby byla zachycena velká část živin obsažených v těchto vodách. Účelem tohoto čištění je, aby se vodní útvary staly méně citlivými vůči eutrofizaci. Široký výklad pojmu eutrofizace tedy vede ke zvýšení počtu vodních útvarů, které je třeba označit za citlivé oblasti.

21. Správný výklad pojmu eutrofizace a vztah příčinné souvislosti mezi eutrofizací a porušením rovnováhy vodního života musejí být stanoveny nejen na základě samotného znění článku 2 bodu 11 směrnice, ale také v souladu s cílem a uspořádáním této směrnice.

22. Znění, uspořádání a dosah směrnice napovídají, že jejím účelem je boj proti eutrofizaci povrchových vod odstraňováním živin ze splašků a městských odpadních vod s cílem zamezit zhoršování kvality životního prostředí. S ohledem na tento účel je třeba pojem eutrofizace vykládat tak, aby se zamezilo případům, kdy se voda z důvodu snížené jakosti stane nevhodnou k použití, nebo aby k tomu alespoň docházelo v co nejnižší míře.

23. Z dosahu směrnice též vyplývá, že pojem eutrofizace nesmí být vykládán příliš restriktivně. Z přílohy II části A směrnice lze dovodit, že musejí-li být jako citlivé označeny eutrofické vodní útvary, musejí být zrovna tak označeny i útvary, kterým hrozí, že se eutrofickými stanou.

24. Definice pojmu eutrofizace zakotvená v článku 2 bodě 11 směrnice obsahuje čtyři vzájemně provázané prvky. Prvním prvkem je obohacování vod živinami, zejména dusíkatými látkami nebo fosforem. Toto obohacování způsobuje urychlený růst řas a vyšších rostlin. To je druhý prvek. Třetí a čtvrtý prvek se týkají škodlivé situace, která je výsledkem prvních dvou, a to nežádoucí porušení rovnováhy mezi organismy přítomnými ve vodách a zhoršení jakosti těchto vod.

25. Tato definice nutně předpokládá existenci příčinné souvislosti mezi dodáváním živin do vodního prostředí a zhoršováním jakosti vod. Vypouštěním městských odpadních vod se do vody dostává přílišné množství dusíku a fosforu, a vzniká tak biotop bohatší na živiny se škodlivými účinky na vodní život. Obohacování vod živinami způsobuje urychlený růst vodních rostlin, zejména řas a jiných mikroskopických rostlin, v důsledku čehož může dojít k úbytku kyslíku a zvýšení činnosti některých anaerobních bakterií. Zvýšená přítomnost řas ve vodě může způsobit, že se voda zkalí a stane se neprůhlednou, a zabrání tak pronikání světla do větší hloubky, což může některým druhům ryb a jiným organismům znemožnit život v takovém prostředí. V důsledku kumulace těchto jevů dochází k ochuzení biologické rozmanitosti daného vodního útvaru.

26. S ohledem na tyto skutečnosti se přikláním k názoru, že vztah příčinné souvislosti není nutné zvlášť prokazovat. Z definice pojmu eutrofizace obsažené v článku 2 bodě 11 směrnice vyplývá, že se takový vztah považuje za daný.

27. Je tedy třeba položit si otázku, zda lze hovořit o nežádoucím porušení rovnováhy organismů přítomných ve vodách, dochází-li k šíření jediného druhu, zatímco zastoupení ostatních druhů zůstává stabilní. Podle mého názoru je třeba na tuto otázku odpovědět kladně. Již jsem uvedl výše, že pojem eutrofizace nelze vykládat restriktivně, aby tím nedošlo ke zmaření cíle sledovaného směrnicí. Proto se domnívám, že není důležité, zda se škodlivé šíření týká jednoho či více druhů. Rozhodující je zjistit, zda se jakost vody zhoršila působením exogenních faktorů, k čemuž může dojít i v případě, kdy pouze jeden druh zaznamená přílišný růst.

28. Své tvrzení vysvětlím na následujícím příkladu. Vodu zarostlou řasami uvolňujícími jedovaté látky je nutno považovat za vodu nižší jakosti. Jed se totiž může potravinovým řetězcem dostat až k člověku, například požitím slávek, které takový jed ve svém organismu nashromáždily. Biologické složení vody se změnilo a její jakost se zhoršila, třebaže se začal šířit pouze druh jedovaté řasy. Všechny čtyři prvky pojmu eutrofizace jsou tedy splněny, a takový vodní útvar je proto nutné prohlásit za eutrofický.

B – Vymezení citlivých oblastí

29. Vzhledem k tomu, že se účastníci řízení nedokáží shodnout na výkladu pojmu eutrofizace, je zjevné, že se nemohou shodnout ani na vymezení citlivých oblastí. Komise vytýká francouzské vládě, že tyto oblasti vymezila neúplně.

30. Komise se domnívá, že Francouzská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 a z přílohy II směrnice tím, že nevymezila následující citlivé oblasti:

– v Seine‑Normandie: záliv Seiny, Seina a její přítoky pod jejím soutokem s Andelle;

– v Loire‑Bretagne: uzavřený záliv Lorient, ústí Elornu a zálivy Douarnenez, Concarneau, Morbihan a Vilaine;

– v Artois‑Picardie: pobřežní vody a v případě vod vnitrozemských celá říční síť mezi jednak kanalizovanou Aa/Escaut a jednak belgickou hranicí, Scarpe pod Arrasem, kanál Lens pod Lens a celá Somme;

– v Rhône‑Méditerranée‑Corse: řeka Vistre a rybník Thau.

31. Komise považuje za prokázané, že tyto vodní útvary jsou eutrofické či se jimi v blízké budoucnosti stanou.

V Seine‑Normandie: záliv Seiny

Vyjádření účastníků řízení

32. Komise se domnívá, že Francouzská republika porušila čl. 5 odst. 1 a přílohu II směrnice tím, že nevymezila vody zálivu Seiny jako vody eutrofické. Komise v těchto vodách shledala zejména nadměrné množství jedovaté řasy rodu dinophysis a řasy phaeocystis, jejichž šíření umožňují živiny přiváděné do zálivu.

33. Komise v žalobě potvrzuje, že výrazný pokles obsahu kyslíku nebyl v zálivu Seiny zaznamenán především díky silným přílivům a odlivům, které zamezují poklesu hodnoty kyslíku v hlubších polohách. Komise však zdůrazňuje, že rovnováha organismů přítomných ve vodách může být narušena a jakost vody zhoršena i v případě, kdy obsah kyslíku ve vodním útvaru není příliš nízký. Takové negativní následky mohou spočívat i v otravě slávek způsobené výskytem jedovaté řasy dinophysis nebo v pěně vyvolané pohybem vln, obsahuje‑li voda řasu phaeocystis.

34. Francouzská vláda je toho názoru, že vody zálivu Seiny nejsou eutrofické ve smyslu směrnice. Připouští, že v některých oblastech byl zjištěn výskyt řasy dinophysis, dodává však, že se jedná o zanedbatelná množství. Dále namítá, že Komise nijak neprokázala, že by přítomnost této řasy způsobila narušení rovnováhy organismů přítomných ve vodách a zhoršení jakosti vod. V zálivu Seiny totiž nikdy nebyla zjištěna žádná anoxie vyplývající z přebytku řas. Francouzská vláda rovněž zpochybňuje existenci vztahu příčinné souvislosti mezi obohacením vody živinami a šířením řas.

Posouzení

35. Nejprve konstatuji, že francouzská vláda ve svých spisech předložených Soudnímu dvoru uznala, že vody zálivu Seiny se vyznačují obohacováním živinami a zrychleným růstem řas a vyšších rostlin. Popírá však jakoukoli příčinnou souvislost mezi těmito dvěma skutečnostmi.

36. Jak jsem již vysvětlil v bodě 24, pojem eutrofizace nesmí být vykládán restriktivně. Způsobuje-li vypouštění městských odpadních vod podstatné zhoršování jakosti vod nebo jej hrozí způsobit, pak se jedná o citlivou oblast, kterou je třeba jako takovou vymezit. Vodu, v níž se šíří řasy uvolňující jedovaté látky, je nutno považovat za vodu zhoršené jakosti. Vzhledem k tomu, že francouzské orgány uznaly přítomnost řasy dinophysis v zálivu Seiny a nepodařilo se jim prokázat, že se jedná pouze o zanedbatelné množství, je třeba učinit závěr, že Francouzská republika nesplnila svoji povinnost vymezit záliv Seiny jako citlivou oblast.

V Seine‑Normandie: Seina a její přítoky pod jejím soutokem s Andelle

Vyjádření účastníků řízení

37. Komise vytýká francouzské vládě, že nevymezila jako citlivou oblast Seinu a její přítoky pod jejím soutokem s Andelle. Odkazuje přitom zejména na dvě studie Institut français de recherche pour l’exploitation de la mer (Francouzského výzkumného institutu pro využívání moře, dále jen „Ifremer“), které popisují problémy s těmito vodami. Podle zpracovatelů studií vykazuje Seina a její přítoky zvýšený stupeň anoxie z důvodu nadměrného růstu řas, což vyvolává podstatné zhoršování jakosti vod s dalšími důsledky pro organismy, které tam žijí.

38. Francouzská vláda se domnívá, že vody Seiny a jejích přítoků pod jejím soutokem s Andelle nejsou eutrofické ve smyslu směrnice. Od 70. let se průmysl snaží vstřebávat znečištění zejména snižováním vypouštění fosfátů, které pokleslo o 96 %. Francouzská vláda vysvětluje, že to nemělo téměř žádný vliv na průměrnou hodnotu kyslíku v úseku Poses‑Honfleur, kde se zvýšila pouze o 1 % za rok.

39. Komise ve své replice zdůrazňuje, že cílem čištění vypouštění městských odpadních vod není jen snížit obsah fosfátů, ale také dusičnanů.

Posouzení

40. Francouzská vláda nepopřela, že vody Seiny a jejích přítoků pod jejím soutokem s Andelle vykazují zrychlený růst řas a že nežádoucím účinkem jejich šíření je příliš nízký obsah kyslíku na velkých úsecích těchto vod. Nezpochybňuje tedy, že jsou eutrofické, ale pouze tvrdí, že podstatný pokles přívodu fosfátu neměl takřka žádný vliv na míru okysličení.

41. Samotná skutečnost, že snížení vypouštění určité živiny nemělo skutečný vliv na hodnotu kyslíku, však nezprošťuje francouzskou vládu její povinnosti vymezit eutrofické vody jako citlivé oblasti. Tato skutečnost sice může poskytnout argument těm, kdo by si přáli ušetřit na odstraňování fosforu při čištění odpadních vod, což je riziko, které zákonodárce uznal v příloze II části A písm. a) i) směrnice, ale nemůže sloužit jako záminka pro neplnění ostatních povinností uložených směrnicí. Francouzská republika tedy opomenula označit vody Seiny a jejích přítoků pod jejím soutokem s Andelle jako eutrofické a následně je vymezit jako citlivé oblasti.

V Loire‑Bretagne: uzavřený záliv Lorient, ústí Elornu a zálivy Douarnenez, Concarneau, Morbihan a Vilaine

Vyjádření účastníků řízení

42. Komise je toho názoru, že vody uzavřeného zálivu Lorient, ústí Elornu a zálivů Douarnenez, Concarneau, Morbihan a Vilaine měly být prohlášeny za eutrofické nebo alespoň za způsobilé stát se eutrofickými v blízké budoucnosti, pokud nebudou přijata ochranná opatření. Domnívá se totiž, že vypouštění městských odpadních vod do těchto vod přispívá významným způsobem k eutrofizaci vodního útvaru.

43. Podle jejího mínění mají vnitrostátní orgány povinnost vymezit vodní útvar jako citlivou oblast, jestliže vypouštění městských odpadních vod nejenže znečišťují vody prostřednictvím přívodů dusičnanů zemědělského původu, ale také „významným způsobem přispívají“ k jejich eutrofizaci. Komise tento závěr vyvozuje – mutatis mutandis – z rozsudku Standley a další( ), v němž Soudní dvůr rozhodl, že nitrátová směrnice( ) se použije, pokud vypouštění dusičnanů zemědělského původu přispívá významným způsobem k eutrofizaci( ).

44. V uzavřeném zálivu Lorient dosahuje podíl vypouštění městských odpadních vod přibližně 10 %, a přispívá tak podle Komise významným způsobem ke znečištění. Komise má tedy za to, že vedle opatření, která již byla přijata za účelem ochrany vody před znečištěním dusičnany zemědělského původu, je třeba přijmout také opatření na snížení vypouštění odpadních vod.

45. Ze zprávy Ifremer nazvané „L’eutrophisation des eaux marines et saumâtres en Europe, en particulier en France“( ) vyplývá, že uzavřený záliv Lorient je sužován makrořasami. Komise se domnívá, že jejich nežádoucí účinky jsou zjevné.

46. V ústí Elornu a v zálivech Douarnenez, Concarneau a Morbihan dosahuje podíl vypouštění městských odpadních vod 21 %, 21 %, 31 % a 33 %. Komise se domnívá, že i toto vypouštění přispívá ve významné míře ke znečištění těchto vod. Záliv Vilaine je rovněž eutrofický a Komise zde poukazuje na šíření jedovaté řasy dinophysis a na nadměrnou přítomnost fytoplanktonu.

47. Francouzská vláda nerozumí, proč se Komise v případě uzavřeného zálivu Lorient domnívá, že vypouštění městských odpadních vod přispívá významným způsobem ke znečištění, když v případě zálivu Saint‑Brieuc k takovému závěru nedospěla, přestože v obou případech dosahuje podíl vypouštění odpadních vod téměř stejného procentního podílu, a to 9,8 % v uzavřeném zálivu Lorient a 8,9 % v zálivu Saint‑Brieuc. Francouzská vláda je toho názoru, že ani v jednom případě nepřispívá vypouštění odpadních vod významným způsobem ke znečištění, a že odstranění živin z takto vypouštěných vod by tedy nemělo žádný vliv na stav eutrofizace v dotyčné oblasti.

48. Francouzská vláda dodává, že výzkumné středisko REPHY( ) již od roku 1996 nezjistilo významné šíření fytoplanktonu v uzavřeném zálivu Lorient. Domnívá se tedy, že kritérium uvedené v definici pojmu eutrofizace, a sice zrychlený růst řas a vyšších rostlin, není splněno.

49. Francouzská vláda uznává, že k šíření řas skutečně dochází v zálivech Douarnenez a Concarneau, kde se vyskytuje jev zeleného moře a nadměrná přítomnost fytoplanktonu. Tvrdí však, že znečištění těchto zálivů je způsobováno především přívody živin zemědělského původu, což také potvrzují různé studie.

50. Pokud se jedná o záliv Morbihan, francouzská vláda podotýká, že podle nedávných studií provedených zejména na půdě Ifremer se v této oblasti již téměř nevyskytuje zkalená voda či zelené moře.

51. Podle francouzské vlády ani záliv Vilaine není třeba vymezovat jako citlivou oblast, protože zde nedochází k žádnému vypouštění městských odpadních vod z aglomerací čítajících více než 10 000 obyvatel.

Posouzení

52. Francouzská vláda a Komise se v podstatě rozcházejí v otázce, v jakých případech lze hovořit o významném přispění ke znečištění vodního útvaru, jestliže zdrojem tohoto znečištění není jen vypouštění městských odpadních vod, ale přispívají k němu také dusičnany zemědělského původu.

53. Právní úprava Společenství zná dva nástroje pro boj se specifickým problémem znečištění fosfáty a dusičnany a s tím spojenou eutrofizací. Prvním nástrojem je směrnice 91/271 o čištění městských odpadních vod a druhým pak nitrátová směrnice týkající se ochrany vod před znečištěním dusičnany zemědělského původu( ). Oba tyto nástroje mají za cíl úpravu boje proti eutrofizaci vod jak odstraňováním živin přítomných v městských odpadních vodách, tak snižováním přívodů dusičnanů zemědělského původu.

54. Jestliže se podařilo prokázat, že určité vody jsou eutrofické nebo se mohou v blízké budoucnosti eutrofickými stát a že tato eutrofizace byla vyvolána jak nadmírou dusičnanů zemědělského původu, tak vypouštěním městských odpadních vod, nepovažuji za důležité stanovení procentního podílu, v jakém se na znečištění podílí ten či onen jev, protože k eutrofizaci vody přispívají oba kumulativně. Směrnice 91/271 a nitrátová směrnice se vzájemně doplňují. To znamená, že obě ukládají povinnosti, které se navzájem nevylučují. Jestliže městské odpadní vody způsobují ve spojení s přívody dusičnanů zemědělského původu eutrofizaci vody, jsou vnitrostátní orgány povinny vymezit dotčený vodní útvar jako citlivou oblast v souladu se směrnicí 91/271.

55. Z toho zaprvé vyplývá, že v případě uzavřeného zálivu Lorient měla být tato oblast prohlášena za citlivou. Ze studie předložené Komisí plyne, že tento vodní útvar je zamořen makrořasami, což francouzská vláda dostatečně právně nevyvrátila, když se spokojila s pouhým popřením nadměrné přítomnosti fytoplanktonu. Za těchto okolností je namístě konstatovat, že francouzská vláda neprokázala, že vody uzavřeného zálivu Lorient nejsou eutrofické.

56. Zadruhé je třeba prohlásit, že francouzská vláda ve svých spisech uznala, že zálivy Douarnenez a Concarneau byly postiženy šířením řas. Rovněž nezpochybňovala eutrofizaci vod zálivu Vilaine. Z toho vyplývá, že tyto oblasti měly být také prohlášeny za citlivé.

57. Pokud se jedná o ústí Elornu a záliv Morbihan, účastníci řízení neposkytli dostatečné informace, na jejichž základě by bylo možné vytvořit si úsudek o situaci v těchto oblastech. Výtka Komise je tedy neopodstatněná.

V Artois‑Picardie: pobřežní a vnitrozemské vody

Vyjádření účastníků řízení

58. Komise vytýká francouzské vládě, že nevymezila pobřežní a vnitrozemské vody Artois‑Picardie( ) jako citlivé oblasti, a porušila tak své povinnosti podle práva Společenství.

59. Komise tvrdí, že ze studie Ifremer, na niž jsem odkázal v bodě 45( ), vyplývá, že vody zálivu Somme, Boulogne‑sur‑Mer a Dunkerque jsou nadměrně obohaceny živinami, takže téměř každý rok jsou pobřežní vody Artois‑Picardie zamořeny řasou phaeocystis. Strážkyně primárního práva v žalobě zdůrazňuje, že již samotný výskyt této řasy naznačuje, že byla porušena rovnováha mezi mořskými organismy. Růst této řasy v zálivu Somme rovněž na některých místech způsobil odkysličení vody.

60. Francouzská vláda se domnívá, že existence sezónního cyklu živin spolu s cyklem růstu fytoplanktonu nestačí k prokázání jejich příčinné souvislosti. Odkazuje také na další studii Ifremer, jejíž znění dosud nedodala a z níž má vyplývat, že žádná úmrtnost měkkýšů nebo ryb není spojena s obdivuhodným jevem kvetení phaeocystis, který se na pobřeží rozrůstá každoročně ve stejném období. Dodává, že zrychlený růst řasy phaeocystis nemůže sám o sobě způsobovat nežádoucí porušení rovnováhy jednotlivých organismů žijících ve vodě a že tato řasa mimoto není toxická.

61. Komise ve své replice odkazuje na studii Ifremer, na niž poukazovala již výše( ). Zpracovatelé této zprávy tvrdí, že mezi sezónním cyklem živin a cyklem růstu hlavních druhů fytoplanktonu existuje úzký vztah.

62. Francouzská vláda ke své replice připojila jinou studii Ifremer( ), z níž vyplývá, že pobřežní vody Boulogne‑sur‑Mer a Dunkerque obsahují méně řas než vody zálivu Somme.

63. Francouzská vláda sice připouští, že vnitrozemské vody Artois‑Picardie vykazují nadměrné šíření některých rostlinných druhů, vylučuje však, že tyto jevy způsobují porušení rovnováhy mezi jednotlivými organismy přítomnými ve vodách, protože rybí populace neutrpěla žádnou škodu a nebyla zjištěna žádná toxická řasa.

Posouzení

64. Je třeba konstatovat, že francouzská vláda uznala zamoření pobřežních a vnitrozemských vod Artois‑Picardie nadměrným šířením řas a že tyto vody obsahují vysoké množství živin. Ze studií předložených účastníky řízení mimoto vyplývá, že zhoršení jakosti zde spočívá v poškození barvy, vzhledu a pachu vody a ve výskytu pěny na hladině.

65. Francouzská vláda popírá existenci vztahu příčinné souvislosti mezi těmito jednotlivými jevy. Již v bodě 25 výše jsem však konstatoval, že při splnění všech čtyř prvků pojmu eutrofizace je třeba příčinnou souvislost mezi nimi předpokládat a že dotčený členský stát má případně povinnost prokázat opak. Francouzská vláda nijak blíže neupřesnila, proč podle jejího názoru takový vztah příčinné souvislosti není dán, a proto se domnívám, že výtka Komise je opodstatněná.

66. Francouzská vláda tedy měla vymezit pobřežní a vnitrozemské vody Artois‑Picardie jako citlivé oblasti.

V Rhône‑Méditerranée‑Corse: řeka Vistre a rybník Thau

Vyjádření účastníků řízení

67. Komise konečně vytýká francouzské vládě, že nevymezila jako citlivé oblasti řeku Vistre a rybník Thau, které se nacházejí v regionu Rhône‑Méditerranée‑Corse, a že tím porušila své povinnosti podle práva Společenství.

68. Pokud se jedná o řeku Vistre a rybník Thau, není sporné, zda jsou tyto vody eutrofické, či nikoli, ale spíše, zda by čištění přísnější než sekundární čištění bylo ve skutečnosti účinnější. Francouzská vláda uznává, že odpadní vody vypouštěné do řeky Vistre musejí být podrobeny důkladnějšímu čištění, než je pouze sekundární čištění. Nepovažuje však za nutné uplatnit takové přísnější čištění na odpadní vody vypouštěné do rybníka Thau, protože jev eutrofizace je tu od 70. let na ústupu.

Posouzení

69. Francouzská vláda sice tvrdí, že přísnější čištění není nutné, ale argumenty, které používá na podporu svého tvrzení, nejsou dostatečně přesvědčivé vzhledem ke skutečnosti, že směrnice ukládá členským státům povinnost prohlásit za citlivé oblasti vody, které jsou eutrofické nebo by se mohly v blízké budoucnosti eutrofickými stát, pokud nebudou přijata ochranná opatření. Není však namístě se zde zabývat nezbytností a účinností určitého způsobu čištění vody.

70. Pokud se jedná o řeku Vistre, francouzská vláda uznala stav eutrofizace, a již na základě tohoto konstatování je tedy povinna ji v souladu se směrnicí prohlásit za citlivou oblast.

71. Rybník Thau měl být také prohlášen za citlivou oblast. Z podkladů předložených oběma účastníky řízení vyplývá, že tento rybník byl uznán citlivým vůči jevu eutrofizace již v 70. letech. Francouzská vláda mě nepřesvědčila svým tvrzením, že sekundární čištění odpadních vod, které jsou do rybníka vypouštěny, postačuje ke zlepšení jeho stavu eutrofizace. Směrnice stanoví rozsáhlejší ochranu vodních útvarů, které jsou eutrofické nebo by se v blízké budoucnosti mohly eutrofickými stát. Francouzská vláda tedy měla prohlásit i rybník Thau za citlivou oblast.

72. S ohledem na předcházející úvahy je třeba učinit závěr, že Francouzská republika tím, že neprohlásila za citlivé, jak jí to ukládá čl. 5 odst. 1 a 2 a příloha II směrnice, některé oblasti podléhající eutrofizaci v povodích Seine‑Normandie, Loire‑Bretagne, kromě ústí Elornu a zálivu Morbihan, a některých oblastí Artois‑Picardie a Rhône‑Méditerranée‑Corse, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice.

VI – Druhý žalobní důvod: přísnější čištění vypouštění městských odpadních vod do citlivých oblastí

Vyjádření účastníků řízení

73. Druhým žalobním důvodem Komise vytýká francouzské vládě, že neuložila přísnější čištění vypouštění městských odpadních vod z aglomerací čítajících více než 10 000 obyvatel. Francouzské orgány uznaly, že ke konečnému datu 31. prosince 1998 nebyla zařízení na čištění vod ve 130 aglomeracích v souladu s kritérii směrnice.

74. Komise v odůvodněném stanovisku vyzvala francouzskou vládu, aby do 10. června 2001 napravila zjištěné případy nesplnění povinnosti. V odpovědi ze dne 19. září 2001 francouzské orgány upřesnily, že k tomuto datu již odpadní vody některých ze 130 uvedených aglomerací skutečně podléhají přísnějšímu čištění, Komise však ve skutečnosti zjistila, že pouze aglomerace Vichy, Aix‑en‑Provence a Mâcon lze vyškrtnout ze seznamu oněch 130 aglomerací.

75. V odpověď na tvrzení Komise, že pouze ve třech aglomeracích jsou k tomuto datu čistírny odpadních vod v souladu s požadavky směrnice, jí francouzské orgány sdělily názvy 7 aglomerací, jejichž zařízení byla v provozu již před dnem 11. června 2001. Rovněž dodaly názvy 22 aglomerací, které také splňovaly kritéria směrnice od června 2001. Podle francouzských orgánů pouze 98 aglomerací prozatím nevyhovovalo pravidlům směrnice.

Posouzení

76. K výtce namířené proti francouzské vládě, že nepodrobila přísnějšímu čištění městské odpadní vody vypouštěné do citlivých oblastí z aglomerací čítajících více než 10 000 obyvatel, a že tím porušila čl. 5 odst. 2 směrnice, se vyjádřím stručně.

77. Účastníci řízení se shodují, že ke konečnému datu 31. prosince 1998 nebyly čistírny městských odpadních vod ve 130 aglomeracích v souladu s požadavky směrnice, a že tedy francouzská vláda nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 2 směrnice.

78. Z vyjádření účastníků řízení kromě toho vyplývá, že čistírny v 10 aglomeracích z celkového počtu 130 výše uvedených aglomerací byly uvedeny do souladu ke dni 10. června 2001.

79. Z výše uvedeného vyplývá, že po uplynutí měsíce června 2001 francouzská vláda stále ještě nesplnila své povinnosti, pokud se jedná o 120 aglomerací. Domnívám se proto, že tato výtka Komise je opodstatněná, protože ke dni 10. června 2001 nebyly čistírny odpadních vod ve 120 aglomeracích uvedeny do souladu s požadavky směrnice.

VII – Závěry

80. S ohledem na předcházející úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr:

„1) určil, že Francouzská republika tím, že neprohlásila za citlivé některé oblasti podléhající eutrofizaci v povodích Seine‑Normandie, Loire‑Bretagne, kromě ústí Elornu a zálivu Morbihan, a některých oblastí v Artois‑Picardie a Rhône‑Méditerranée‑Corse a že nepodřídila přísnějšímu čištění vypouštění městských odpadních vod z aglomerací s více než 10 000 obyvateli do citlivých oblastí nebo do oblastí, které měly být jako takové vymezeny, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 a 2 a z přílohy II směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod, a

2) uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení.“