ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
98

Je třeba dále připustit, že na základě zpětného účinku rozsudků o zrušení se určení protiprávnosti vztahuje zpět až ke dni, kdy zrušený akt nabyl účinnost (viz rozsudek ze dne 23. října 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran v. Rada, T‑256/07, EU:T:2008:461, bod 64 a citovaná judikatura). Z toho je tedy třeba vyvodit, že v projednávané věci by Rada mohla mít na základě článku 266 SFEU rovněž povinnost odstranit z aktů, které již byly přijaty před vynesením zrušujícího rozsudku, důvody pro zařazení jména žalobce na seznam, které mají stejný obsah jako důvody prohlášené za protiprávní, pokud jsou tyto důvody podloženy týmiž důkazy, které zkoumal Tribunál v tomto rozsudku (obdobně viz rozsudek ze dne 26. dubna 1988, Asteris a další v. Komise, 97/86, 99/86, 193/86 a 215/86, EU:C:1988:199, bod 30). To tedy platí pro akty přijaté po přijetí napadeného aktu obsahující stejné důvody pro zařazení na seznam, jako jsou ty, které byly prohlášeny za protiprávní v tomto zrušujícím rozsudku a které se opírají o stejné důkazy (obdobně viz rozsudek ze dne 26. dubna 1988, Asteris a další v. Komise, 97/86, 99/86, 193/86 a 215/86, EU:C:1988:199, bod 31), jakož i pro rozhodnutí 2019/870, jehož datum nabytí účinnosti je totožné s datem nabytí účinnosti napadeného aktu, pokud obsahuje důvody, které jsou totožné s těmi, které byly v tomto zrušujícím rozsudku prohlášeny za protiprávní, a pokud se opírá o stejné důkazy. [omissis]
93

Z toho vyplývá, že za účelem posouzení existence vazby uvedené v bodě 89 výše je třeba zejména ověřit, zda opatření svým účelem a svou obecnou systematikou usiluje o vytvoření výhody, která by pro stát představovala dodatečnou zátěž. Konkrétně, pokud je případná ztráta prostředků vyplývající z tohoto opatření inherentní tomuto opatření v tom smyslu, že je pouze jeho nepřímým důsledkem, není podmínka týkající se státních prostředků splněna (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 17. března 1993, Sloman Neptun, C‑72/91 a C‑73/91, EU:C:1993:97, bod 21; ze dne 1. prosince 1998, Ecotrade, C‑200/97, EU:C:1998:579, bod 36, a ze dne 13. března 2001, PreussenElektra, C‑379/98, EU:C:2001:160, bod 62). Naproti tomu, pokud je cílem opatření osvobodit podnik od zaplacení částek, které by byly obvykle splatné do státního rozpočtu, je vazba mezi opatřením a snížením státního rozpočtu dostatečně přímá k tomu, aby opatření bylo považováno za financované ze státních prostředků (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. září 2011, Komise v. Nizozemsko, C‑279/08 P, EU:C:2011:551, body 106 až 108).
2)

Porušení grantové dohody č. 225023, týkající se realizace projektu „ElDeRly-friEndly Alarm handling and MonitorING (Dreaming)“, a grantové dohody č. 250449, týkající se realizace projektu „Health monitoring and sOcial integration environMEnt for Supporting WidE ExTension of independent life at HOME (HOME SWEET HOME)“, kterých se dopustila společnost Health Information Management (HIM), jsou nesrovnalostmi ve smyslu bodu II.1 všeobecných podmínek uvedených dohod.
17

Na druhé straně je třeba připomenout, podobně jako to učinil EUIPO, že pravomoc změnit rozhodnutí přiznaná Tribunálu neznamená, že by měl pravomoc nahradit posouzení odvolacího senátu svým vlastním posouzením, natož provést posouzení v otázce, ke které se uvedený odvolací senát ještě nevyjádřil. Výkon pravomoci změnit rozhodnutí proto musí být v zásadě omezen na situace, kdy je Tribunál po přezkumu posouzení provedeného odvolacím senátem schopen určit na základě prokázaných skutkových a právních okolností, jaké rozhodnutí měl odvolací senát přijmout (rozsudek ze dne 5. července 2011, Edwin v. OHIM, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, bod 72). Otázka, zda jsou v projednávané věci splněny podmínky pro výkon pravomoci Tribunálu změnit rozhodnutí, je však otázkou meritorní, která nemá vliv na přípustnost žaloby [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. března 2020, Sumol + Compal Marcas v. EUIPO – Heretat Mont-Rubi (SUM011), T‑296/19, nezveřejněný, EU:T:2020:93, bod 22].
285

Soudní dvůr rozhodl, že vzhledem k tomu, že tyto zásady byly ve věci v původním řízení uplatněny za tím účelem, aby posoudil, zda Unie měla pravomoc k přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/101/ES ze dne 19. listopadu 2008, kterou se mění směrnice 2003/87/ES za účelem začlenění činností v oblasti letectví do systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství (Úř. věst. 2009, L 8, s. 3), a že tato směrnice může žalobkyním v původním řízení ukládat povinnosti, nelze vyloučit, že by se tyto žalobkyně mohly uvedených zásad dovolávat, i když se zdá, že zakládají povinnosti pouze mezi státy (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. prosince 2011, Air Transport Association of America a další, C‑366/10, EU:C:2011:864, body 108 a 109).
372

Žalobkyně, která byla na jednání dotázána na to, jaký dopad na projednávanou žalobu by mělo její bezprostřední dotčení rozhodnutím napadeným ve věci T‑344/19 v případě, že by měl Tribunál za to, že napadené nařízení nebrání tomuto bezprostřednímu dotčení, uvedla, že by to znamenalo, že není oprávněna projednávanou žalobu podat a tato žaloba by se každopádně stala bezpředmětnou. Je však třeba uvést, že žalobkyně nenavrhla, aby Tribunál konstatoval, že se žaloba stala bezpředmětnou.
100

V tomto ohledu, jak vyplývá z oddílu 3.2 pokynů z roku 2008 (motivační účinek a nezbytnost podpory), ze kterého Komise vycházela v bodech 81 až 86 napadeného rozhodnutí, a z těchto bodů samotných, nezbytnost podpor za účelem uskutečnění a provozování takových projektů na ochranu životního prostředí, jako jsou dotčené projekty, je právě podmínkou jejich slučitelnosti. Konkrétně podle bodu 146 písm. c) pokynů z roku 2008 musí dotčený členský stát k prokázání motivačního účinku podpory doložit, že investice by bez podpory nebyla dostatečně zisková. Připustit, jak tvrdí žalobci, že riziko konkrétního dopadu sporných podpor na jejich činnosti je prokázáno ze samotného důvodu nezbytnosti podpory pro existenci uvedených projektů, by znamenalo potenciálně přiznat postavení zúčastněné strany jakémukoli podniku nebo každému jednotlivci, na jejichž zájmy by uvedené projekty mohly mít dopad, což, jak bylo uvedeno v bodě 89 výše, nelze připustit. Mimoto je třeba uvést, že takové pojetí postavení zúčastněné strany by v praxi umožnilo systematické zpochybňování rozhodnutí nevznášet námitky týkající se podpor na ochranu životního prostředí takovými podniky nebo takovými jednotlivci, pokud by riziko konkrétního dopadu na jejich situaci bylo automaticky prokázáno na základě nezbytnosti těchto podpor.
15

Dne 2. prosince 2013 a 6. května 2014 podala společnost Robert Bosch GmbH dvě žádosti o schválení dvou typů vysoce účinných alternátorů jakožto ekologických inovací. První žádost, která je předmětem projednávané věci, se týkala vysoce účinných alternátorů s vysoce účinnými diodami (dále jen „alternátory HED“). Pro uvedenou žádost podala společnost Robert Bosch žádost o schválení jako ekologické inovace několika modelů alternátorů HED nesoucích označení PL 3Q-130 HED, PL 3Q-150 HED, EL 6-140 HED, EL 7-150 HED, EL 7-150 Plus HED, EL 7-175 Plus HED, EL 8-180 HED, EL 8Q-180 HED a EL 8Q-190 HED. Při podání žádosti se společnost Robert Bosch řídila zjednodušeným přístupem stanoveným technickými pokyny. Zejména poskytla protokol o zkušebních měřeních pro každý model alternátorů. V těchto protokolech o měřeních poskytla informace o metodě zkoušení alternátorů. V případě některých alternátorů bylo v těchto protokolech uvedeno, že byly „upraveny“ (EL 7-175 Plus HED a EL 8Q-190 HED), že množství maziva bylo sníženo o 25 % (PL 3Q-130 HED a PL 3Q-150 HED), že byly optimalizovány (EL 7-150 HED) nebo že byly přidány příruby (EL 8Q-190 HED). Účelem úpravy, která může spočívat ve snížení maziva ložisek alternátorů, v nahrazení těsnicích kroužků kuličkových ložisek ochrannou destičkou nebo v přidání přírub, jejichž funkcí je odstranit přebytečné mazivo co nejrychleji, je zkrátit fázi záběhu. Generickým výrazem pro jednotlivé metody úpravy, včetně záběhu, je stabilizace.
33

První žalobní důvod se vztahuje na opatření týkající se dálnic spravovaných Autostrade per l’Italia. V tomto ohledu žalobkyně uvádějí, že se posouzení Komise, podle kterého opatření týkající se dálnic spravovaných společností Autostrade per l’Italia splňují kritéria sdělení o vyrovnávacích platbách za závazek veřejné služby, a jsou tedy slučitelná s vnitřním trhem, opírá o tři předpoklady, které jsou chybné. Prvním předpokladem je kvalifikace stavebních prací „Gronda di Genova“ jako již upravených prací spadajících do záměru v rámci koncese, která byla společnosti Autostrade per l’Italia poskytnuta již v roce 2002, ačkoli ve skutečnosti se jedná o zcela nový záměr ve srovnání s platnými koncesemi, který by vyžadoval nové řízení o udělení koncese. Druhým předpokladem je, že společnost Autostrade per l’Italia je koncesionářem s jedinou koncesí, zatímco ve skutečnosti má tato společnost řadu odlišných koncesí. Třetím předpokladem je, že společnost Autostrade per l’Italia a italské orgány správně vypočítaly náklady na provedení prací, které odůvodnily sporné prodloužení, ačkoli tomu tak podle žalobkyň nebylo. Kromě toho a nezávisle na analýze týkající se dotčených předpokladů žalobkyně tvrdí, že analýza Komise týkající se slučitelnosti sporných opatření s kapitolami 2.2 až 2.10 sdělení o vyrovnávacích platbách za závazek veřejné služby (viz bod 15 výše) obsahuje chyby.
94

V souladu s článkem 76 písm. e) jednacího řádu je žalobce povinen uvést návrhová žádání v žalobě. V zásadě tak mohou být vzata v úvahu pouze návrhová žádání uvedená v žalobě a opodstatněnost žaloby musí být zkoumána pouze s ohledem na návrhová žádání obsažená v žalobě. Článek 84 odst. 1 jednacího řádu umožňuje předkládání nových důvodů za podmínky, že se tyto nové důvody zakládají na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení. Z judikatury vyplývá, že tato podmínka a fortiori platí pro jakoukoli změnu návrhového žádání a že bez právních a skutkových okolností, které vyšly najevo v průběhu písemné části řízení, mohou být zohledněna pouze návrhová žádání obsažená v žalobě (viz usnesení ze dne 27. března 2017, Frank v. Komise, T‑603/15, nezveřejněné, EU:T:2017:228, bod 41 a citovaná judikatura). Kromě toho je třeba mít za to, že argumentace, která mění samotný základ odpovědnosti Unie, představuje nový žalobní důvod, jehož uplatnění je v průběhu řízení zakázáno (viz rozsudek ze dne 11. června 2019, TO v. EEA, T‑462/17, nezveřejněný, EU:T:2019:397, bod 236 a citovaná judikatura).
66

V tomto ohledu je třeba poznamenat, že odstavec 10 článku 95 ES, který je právním základem směrnice 2006/42, stanoví, že harmonizační opatření přijatá na tomto základě zahrnují ve vhodných případech ochrannou doložku, která zmocňuje členské státy přijmout z jednoho nebo více důvodů neekonomické povahy uvedených v článku 36 SFEU „prozatímní opatření, která podléhají kontrolnímu postupu Unie“. Podle ustálené judikatury z toho vyplývá, že sice členským státům přísluší, aby správně provedly směrnici 2006/42, zejména s ohledem na zásadu proporcionality, a aby dbaly na to, aby strojní zařízení uvedená na trh nebo do provozu na jejich území odpovídala jejím ustanovením, případně tím, že přijmou taková opatření, jaká uvádí článek 11 uvedené směrnice, nic to nemění na tom, že Komisi přísluší kontrolovat odůvodněnost těchto opatření zejména tím, že se přesvědčí o opodstatněnosti právních a věcných důvodů pro jejich přijetí a zejména o proporcionalitě přijatých opatření. Výsledek této kontroly podmiňuje konečné zachování dotčeného vnitrostátního opatření v tom smyslu, že členský stát ho může ponechat v platnosti pouze tehdy, jestliže ho Komise prohlásí za odůvodněné, přičemž v opačném případě ho musí zrušit (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. května 2018, Grizzly Tools v. Komise, T‑168/16, nezveřejněný, EU:T:2018:246, bod 51 a citovaná judikatura).
81

Pokud by měl Tribunál v projednávané věci za to, že je návrh na zrušení prvního napadeného rozhodnutí opodstatněný, znamenalo by to, že by ředitelka musela poté přijmout nové rozhodnutí reagující na první žádost žalobce o pomoc, které by jasněji konstatovalo skutkový stav, a případně by mohlo vést k zahájení disciplinárního řízení vůči vedoucímu oddělení. V tomto smyslu může projednávaná žaloba přinést žalobci prospěch. Žalobce tudíž má právní zájem na podání žaloby proti prvnímu napadenému rozhodnutí.
216

Kromě toho, jelikož žalobkyně tvrdí, že dodatečné argumenty, které by bývaly mohly uplatnit před Komisí, kdyby obdržely dříve informace obsažené v dopise ze dne 2. srpna 2019, jsou argumenty, které vznesly před Tribunálem (viz bod 205 výše), je třeba poukázat na to, že všechny tyto argumenty byly při zkoumání ostatních žalobních důvodů uplatněných v projednávané žalobě odmítnuty. Není tak prokázáno, že kdyby žalobkyně tyto argumenty vznesly během správního řízení, mohlo by vést toto řízení k jinému výsledku (v tomto smyslu obdobně viz rozsudek ze dne 30. dubna 2014, Tisza Erőmű v. Komise, T‑468/08, nezveřejněný, EU:T:2014:235, bod 217).
2)

Public.Resource.Org, Inc. a Right to Know CLG ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropskou komisí.
65

Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobce, nelze mít za to, že výše uvedené úvahy znamenají založení domněnky nebo obrácení důkazního břemene v neprospěch žalobce. Tyto úvahy znamenají pouze to, že odkaz na funkce, které žalobce dříve vykonával, obsažený v odůvodnění napadených aktů ukazuje, že Rada měla za to, že žalobce je z tohoto důvodu nadále spojen s vládnoucím režimem ve Venezuele, a neměla k dispozici žádný poznatek, který by tento názor mohl zpochybnit (obdobně viz rozsudek ze dne 22. dubna 2015, Tomana a další v. Rada a Komise, T‑190/12, EU:T:2015:222, bod 167).
6

Rozhodnutím ze dne 24. července 2019 (dále jen „napadené rozhodnutí“) druhý odvolací senát EUIPO odvolání podané žalobkyní proti rozhodnutí průzkumového referenta zamítl. Nejprve konstatoval, že relevantní veřejnost tvoří pro výrobky obsažené ve třídách 29, 30, 32 a 33 široká veřejnost s průměrnou úrovní pozornosti a pro výrobky zahrnuté do třídy 6 převážně odborníci s vysokou úrovní pozornosti. Odvolací senát poté, co připomněl, že kritéria pro posouzení rozlišovací způsobilosti zvukových ochranných známek se neliší od kritérií použitelných na jiné kategorie ochranných známek, dále uvedl, že široká veřejnost není nutně zvyklá považovat zvuk za údaj o obchodním původu neotevřených nápojových obalů a balených nápojů. Dodal, že k tomu, aby zvuk mohl být zapsán jako ochranná známka, musí mít určitou rezonanci nebo schopnost být rozpoznán tak, aby mohl spotřebitelům sloužit jako údaj o obchodním původu dotčených výrobků nebo služeb. Nakonec měl odvolací senát za to, že přihlášená ochranná známka sestává ze zvuku, který je vlastní používání dotčených výrobků, takže relevantní veřejnost by uvedenou ochrannou známku vnímala jako funkční prvek a údaj o vlastnostech dotčených výrobků, a nikoli jako údaj o jejich obchodním původu. Odvolací senát z toho vyvodil, že přihlášená ochranná známka postrádá rozlišovací způsobilost.
48

Žalobkyně upřesňují, že výsledek záchrany Banca delle Marche ze strany FITD by byl jiný než v případě zásahu fondu pro řešení krizí. Taková záchrana by méně poškodila dotčené akcionáře, kteří by si mohli zachovat procentuální podíl účasti a nadále být akcionáři, přičemž v budoucnu, až by uvedená banka byla znovu zisková, by mohli očekávat opětovné zvyšování hodnoty této banky. Zvláštní správci Banca delle Marche ve své závěrečné zprávě v této souvislosti upřesnili, že zásah „v jeho naposledy navrhované podobě, která by umožnila rozdělení nákladů (burden sharing), by v každém případě představoval ‚mnohem méně traumatizující řešení než to, které bylo nakonec realizováno‘ “. Zásah FITD v říjnu a listopadu 2015 by totiž umožnil poskytnout Banca delle Marche prostředky nezbytné k překonání krize a přitom zachovat činnost, jak potvrdila uvedená závěrečná zpráva i samotná italská centrální banka, a to bez ochuzení věřitelů a s omezenějším ochuzením akcionářů.
39

Zaprvé žalobce zpochybňuje, že je předním podnikatelem působícím v Sýrii. V tomto ohledu zpochybňuje důkazy, na jejichž základě Rada zařadila jeho jméno na dotčené seznamy. Žalobce konkrétně tvrdí, že existuje jasný rozdíl mezi funkcí osoby odpovědné za činnost výkonných ředitelů společnosti Aman Holding JSC, kterou zastával, a funkcí viceprezidenta. Kromě toho žalobce tvrdí, že z této funkce odstoupil s okamžitým účinkem. Následně uznává, že byl zakladatelem a majoritním akcionářem společnosti Fly Aman LLC, tvrdí však, že celý svůj podíl převedl. Navíc kvalifikace žalobce, kterou použila Rada, jakožto „ředitele podniku působícího v různých odvětvích v Sýrii a v zahraničí“, není podložená, neboť dokument WK 47/2019 INIT odkazuje pouze na dvě společnosti se sídlem v Sýrii, ve vztahu k nimž je Rada s to prokázat, že v nich pracoval a jeho údajné postavení. Žalobce není přímo ani nepřímo zapojen do projektu Marota City, takže nemohl využívat vyvlastněné pozemky patřící osobám, které byly v důsledku konfliktu v Sýrii přesídleny, což jim zabránilo v tom, aby se vrátily do svých domovů. Kromě toho úkoly svěřené žalobci jakožto zaměstnanci společnosti Aman Holding, akcionářky společnosti Aman Damascus JSC (dále jen „společnost nebo společný podnik Aman Dimashq“), která je pověřena správou práv týkajících se stavebního záměru na části pozemků Marota City, nikdy nezahrnovaly dohled nad činnostmi posledně uvedené společnosti, který byl vyhrazen jinému zaměstnanci, p. Basharu Assimu. Podle žalobce se konečně projekt Marota City v žádném případě netýká využívání vyvlastněných pozemků, takže projekt Marota City jako celek, ani společnost Aman Dimashq nemohou být kvalifikovány jako podniky, které jsou podporovány státem.
74

Je třeba mít za to, že za okolností projednávané věci Rada dokument WK 54/2019 INIT nepředala v přiměřené lhůtě. Rada, která uvedený dokument žalobkyni předala pouze čtyři dny před přijetím aktů o ponechání na seznamech z roku 2019, jí totiž ponechala příliš krátkou dobu na to, aby jí umožnila účelně předložit případné vyjádření. Nezaručila tak účelný výslech žalobkyně. Navíc, i kdyby se mělo za to, že žalobkyně měla dostatek času k předložení vyjádření Radě v době, která jí zbývala před přijetím uvedených aktů, zůstalo Radě příliš málo času na to, aby s požadovanou náležitou péčí analyzovala uvedené vyjádření. Podstatná a zásadní ochrana pro právo na obhajobu, kterou představuje sdělení důkazů v neprospěch určité osoby a právo předložit vyjádření k těmto důkazům před přijetím aktů o ponechání na seznamech z roku 2019, jak bylo připomenuto v judikatuře citované v bodech 67 a 69 výše, tak byla ohrožena opožděným předáním spisu obsahujícího uvedené důkazy žalobkyni.
128

Z judikatury přitom vyplývá, že okolnost, že určitá osoba přestala vykonávat funkci v rámci určité struktury, sama o sobě neznamená, že tato dřívější funkce postrádá relevanci, jelikož její dřívější činnost by mohla ovlivnit její chování. Judikatura však blíže uvedla, že dřívější funkce určité osoby posuzované izolovaně nemohou odůvodnit zařazení jména této osoby na dotčené seznamy. Pokud by Rada zamýšlela vycházet z dřívější činnosti uvedené osoby, příslušelo by jí totiž předložit závažné a shodující se nepřímé důkazy umožňující mít důvodně za to, že tato osoba udržuje vazby se strukturou, která ji zaměstnávala ke dni přijetí napadeného aktu, odůvodňující zařazení jejího jména na seznamy, po ukončení jejích činností v rámci této struktury (obdobně viz rozsudky ze dne 6. září 2013, Bateni v. Rada, T‑42/12 a T‑181/12, nezveřejněný, EU:T:2013:409, body 64 a 65, a ze dne 18. února 2016, Jannatian v. Rada, T‑328/14, nezveřejněný, EU:T:2016:86, bod 40).
50

Jak již totiž unijní soud konstatoval, cílem postupu registrace je zabránit tomu, aby organizátoři vynakládali zbytečné úsilí v souvislosti s EOI, která by již od počátku nemohla dosáhnout kýženého výsledku, a rozhodnutí o registraci navrhované EOI předpokládá první posouzení této iniciativy z právního pohledu a není jím dotčeno posouzení, které provádí Komise v rámci sdělení přijatého na základě čl. 10 odst. 1 písm. c) nařízení č. 211/2011, které obsahuje její „právní a politické závěry“ ohledně EOI, případná opatření, která zamýšlí učinit, a odůvodnění, proč tato opatření hodlá či nehodlá učinit (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. dubna 2018, One of Us a další v. Komise, T‑561/14, EU:T:2018:210, bod 117 a citovaná judikatura).
52

K argumentu žalobkyně vycházejícímu z judikatury unijního soudu týkající se internetové stránky Wikipedia (viz bod 46 výše) je třeba uvést, že z této judikatury vyplývá, že výňatek z Wikipedie představuje nejistou informaci, jelikož vychází z kolektivní encyklopedie vytvořené na internetu, jejíž obsah lze kdykoli měnit, a v některých případech i jakýmkoli návštěvníkem, a to i anonymním [rozsudek ze dne 16. června 2016, Fútbol Club Barcelona v. EUIPO – Kule (KULE),T 614/14, non nezveřejněný, EU:T:2016:357, bod 47]. Jak EUIPO, tak vedlejší účastnice přitom tvrdily, aniž to žalobkyně zpochybnila, že na rozdíl od obsahu internetové stránky Wikipeda, který mohou uživatelé této stránky kdykoli upravit, může být obsah blogů upraven pouze jejich autory, a nikoli třetími osobami. S ohledem na mnohem omezenější možnosti změny obsahu blogů ve srovnání s možnostmi týkajícími se obsahu internetové stránky Wikipedia nepodporuje argument žalobkyně vycházející z judikatury týkající se této internetové stránky její tvrzení o omezené důkazní síle snímků obrazovky článků na blogu. V každém případě to nic nemění na tom, že žalobkyně neuplatnila žádný přesvědčivý a konkrétní poznatek, který by mohl vyvolat pochybnosti o věrohodnosti snímků obrazovky blogů „faneaccessories.blogspot“ a „nouveaucheap.blogspot“.
252

Zaprvé tato argumentace nezohledňuje skutečnost, že dotčené podpory, tedy platby za kapacitu, mohly být poskytnuty až poté, co Komise schválila režim podpor, k čemuž došlo dne 7. února 2018, co vstoupil v platnost zákon, a byla uzavřena první aukce stanovená na rok 2018, která zahrnovala poskytnutí prvních dohod o kapacitě pro první rok dodávky v roce 2021. Den poskytnutí podpor tak nemůže předcházet dni uzavření první aukce, jejíž výsledek dává úspěšnému uchazeči podle zákona zákonné právo obdržet platby za kapacitu (v tomto smyslu viz a obdobně rozsudky ze dne 21. března 2013, Magdeburger Mühlenwerke, C‑129/12, EU:C:2013:200, body 40 a 41, ze dne 6. července 2017, Nerea, C‑245/16, EU:C:2017:521, body 32 a 33, a ze dne 28. října 2020, INAIL, C‑608/19, EU:C:2020:865, body 30 až 34). Kromě toho i za předpokladu, že by Tempus chtěla tvrdit, že motivační účinek musí souviset se vstupem režimu podpor v platnost, totiž v prosinci 2017, je taková argumentace v rozporu s jejím vlastním konstatováním, podle kterého zohlednění dřívějších investičních nákladů po dobu pěti let bylo přípustné a vedlo k takovému motivačnímu účinku. [omissis]
105

Navíc, pokud žalobkyně tvrdí, že jí Komise mohla poskytnout dokument prokazující, že určité procento protiprávní a neslučitelné státní podpory bylo navráceno, znamenalo by to, že jí byly poskytnuty podstatné informace, což je v rozporu s tím, co naznačuje. V každém případě, pokud jde o přístup k dokumentům, na které se vztahuje obecná domněnka důvěrnosti, jako jsou požadované dokumenty, tato domněnka znamená, že dokumenty, na které se vztahuje, jsou zcela nebo zčásti vyňaty z povinnosti zpřístupnit jejich obsah (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 14. listopadu 2013, LPN a Finsko v. Komise, C‑514/11 P a C‑605/11 P, EU:C:2013:738, bod 68, a ze dne 7. září 2017, AlzChem v. Komise, T‑451/15, nezveřejněný, EU:T:2017:588, body 93 a 94 a citovaná judikatura).
18

Pokud tedy jde o prvně uvedená tvrzení, Komise měla v podstatě za to, že dotyčná jednání byla dostatečně pokryta závazky (viz body 2.2 a 2.3 napadeného rozhodnutí). Pokud jde o ostatní tvrzení, Komise se jimi postupně zabývala v bodě 2.4 napadeného rozhodnutí, nadepsaném „Záležitosti, na které se nevztahují závazky“ (Matters not covered by the commitments).
3

Podle formálního sdělení obvinění z trestného činu vyhotoveného United States Attorney for the Southern District of New York (státní zástupce Spojených států pro jižní distrikt New Yorku) měly některé finanční prostředky použité v roce 2013 pro zřízení a financování první žalobkyně protiprávní původ související s projektem ve Venezuele.