Věc T-59/02

Archer Daniels Midland Co.

v.

Komise Evropských společenství

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Kyselina citronová – Článek 81 ES – Pokuta – Článek 15 odst. 2 nařízení č. 17 – Pokyny o metodě stanovování pokut – Sdělení o spolupráci – Zásada právní jistoty a zákazu zpětné účinnosti – Zásada proporcionality – Rovné zacházení – Povinnost odůvodnění – Práva obhajoby“

Shrnutí rozsudku

1. Právo Společenství – Obecné právní zásady – Zásada zákazu zpětné účinnosti trestních předpisů

(Nařízení Rady č. 17, článek 15; sdělení Komise 96/C 207/04 a 98/C 9/03)

2. Hospodářská soutěž – Pokuty – Pokyny o metodě stanovování pokut

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03)

3. Hospodářská soutěž – Pokuty – Sankce Společenství a sankce uložené v členském nebo třetím státě za porušení vnitrostátního práva hospodářské soutěže

(Nařízení Rady č. 17, článek 15)

4. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení

(Článek 81 odst. 1 ES a článek 82 ES; Dohoda o EHP, čl. 53 odst. 1; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

5. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

6. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Odrazující povaha pokuty

(Článek 81 ES; nařízení Rady č. 17, článek 15)

7. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Skutečný dopad na trh

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 1a první pododstavec)

8. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

9. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti

(Nařízení Rady č. 17, článek 15)

10. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Dodržování práv obhajoby

(Články 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 17, článek 11)

11. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Přitěžující okolnosti

(Nařízení Rady č. 17, článek 15; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 2)

12. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

13. Hospodářská soutěž – Pravidla Společenství – Protiprávní jednání – Pokuty – Výše – Určení

(Článek 81 ES; nařízení Rady č. 17)

14. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti

(Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 3 třetí odrážka)

15. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti

(Článek 81 odst. 1 ES; nařízení Rady č. 17, článek 15)

16. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení

(Nařízení Rady č. 17, článek 15; sdělení Komise 96/C 207/04, body B, C a D)

17. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Oznámení námitek – Nezbytný obsah

(Nařízení Rady č. 17, čl. 19 odst. 1)

18. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Oznámení námitek – Nezbytný obsah

(Nařízení Rady č. 17, čl. 19 odst. 1)

19. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Posuzovací pravomoc Komise – Soudní přezkum

(Článek 229 ES)

1. Zásada zákazu zpětné účinnosti trestních zákonů, zakotvená v článku 7 Evropské úmluvy o lidských právech, představuje jakožto základní právo, obecnou právní zásadu Společenství, jejíž dodržování je nutné, jsou-li ukládány pokuty za porušení pravidel hospodářské soutěže. Tato zásada vyžaduje, aby vyslovené sankce odpovídaly sankcím, jež byly stanovovány v době, kdy k protiprávnímu jednání došlo.

Přijetí pokynů způsobilých změnit obecnou politiku hospodářské soutěže Komise v oblasti pokut může v zásadě spadat do působnosti zásady zákazu zpětné účinnosti.

Jednak totiž mohou pokyny způsobovat právní účinky. Tyto právní účinky nevyplývají z vlastního normativního charakteru pokynů, ale z jejich přijetí a zveřejnění Komisí. Toto přijetí a zveřejnění pokynů, jako ostatně i sdělení o spolupráci, vede k vlastnímu omezení posuzovací pravomoci Komise, která se nemůže od těchto pokynů odchýlit, aniž by byla případně sankcionována z důvodu porušení obecných právních zásad, jako je rovné zacházení, ochrana legitimního očekávání a právní jistota.

Kromě toho pokyny, jakožto nástroj politiky v oblasti hospodářské soutěže, spadají do působnosti zásady zákazu zpětné účinnosti, stejně jako nový soudní výklad normy stanovující protiprávní jednání podle judikatury Evropského soudu pro lidská práva k čl. 7 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech, na základě které toto posledně uvedené ustanovení brání zpětnému použití nového výkladu normy stanovující protiprávní jednání. Tak je tomu podle této judikatury zvláště tehdy, pokud se jedná o soudní výklad, jehož výsledek nebyl v době, kdy bylo protiprávní jednání spácháno, rozumně předvídatelný, zejména s ohledem na výklad zastávaný v této době v judikatuře týkající se dotčeného právního ustanovení. Z téže judikatury nicméně vyplývá, že dosah pojmu předvídatelnosti do značné míry závisí na obsahu textu, o nějž se jedná, oblasti, kterou pokrývá, jakož i na množství a postavení jeho adresátů. Předvídatelnost zákona tak nebrání tomu, aby dotyčná osoba byla přinucena obstarat si odborné rady pro přiměřené posouzení důsledků, jež mohou za okolností konkrétního případu z daného aktu vyplývat. Konkrétněji, platí to zvláště pro profesionály, kteří musejí při výkonu svého povolání prokazovat značnou obezřetnost. Lze od nich tedy očekávat, že pečlivě posoudí rizika, která toto povolání zahrnuje.

Za účelem kontroly dodržování zásady zákazu zpětné účinnosti je namístě ověřit, zda změna, kterou představuje přijetí pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO, byla rozumně předvídatelná v době, kdy došlo k dotčeným protiprávním jednáním. V tomto ohledu hlavní inovace pokynů spočívá v tom, že výchozím bodem pro výpočet je základní částka určená rozpětími stanovenými v tomto ohledu uvedenými pokyny, přičemž tato rozpětí odrážejí různé stupně závažnosti protiprávních jednání, které ale jako takové nesouvisejí s relevantním obratem. Tato metoda je tak v podstatě založena na stanovení sazeb pokut, byť relativním a pružném.

Dále skutečnost, že Komise v minulosti uplatňovala pokuty určité úrovně na určité typy protiprávního jednání, ji nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích uvedených v nařízení č. 17, je-li to nezbytné k tomu, aby bylo zajištěno uplatňování politiky Společenství hospodářské soutěže. Účinné použití soutěžních pravidel Společenství naopak vyžaduje, aby Komise měla možnost kdykoli přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky.

Z toho plyne, že podniky, vůči nimž se vede správní řízení, jež může vyústit v pokutu, nemohou nabýt legitimního očekávání, že Komise nepřekročí dříve používanou úroveň pokut, ani očekávání ohledně způsobu jejich výpočtu.

Uvedené podniky tedy musejí vzít v úvahu možnost, že se Komise kdykoli rozhodne zvýšit úroveň výše pokut ve srovnání s úrovní používanou v minulosti. Toto platí, nejen pokud Komise přikročí ke zvýšení úrovně výše pokut při jejich uložení v individuálních rozhodnutích, ale rovněž, pokud k tomuto zvýšení dojde v projednávaných případech použitím takových obecně závazných pravidel chování, jako jsou pokyny.

(viz body 41–49, 409)

2. Skutečnost, že Komise použila metodu stanovenou v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO k výpočtu výše pokuty uložené podniku, nemůže představovat diskriminační zacházení ve vztahu k podnikům, které porušily pravidla Společenství hospodářské soutěže během téhož období, ale které z důvodů vztahujících se k datu odhalení protiprávního jednání nebo z důvodů vztahujících se k průběhu správního řízení, které se jich týkalo, byly odsouzeny ke dni předcházejícímu přijetí a zveřejnění pokynů.

(viz bod 53)

3. Zásada ne bis in idem zakazuje, aby téže osobě bylo za stejné protiprávní jednání uloženo více sankcí za účelem ochrany téhož právního zájmu. Použití této zásady podléhá třem kumulativním podmínkám, a sice totožnosti skutků, totožnosti pachatele a totožnosti chráněného právního zájmu.

Vůči podniku tak mohou být platně vedena dvě souběžná řízení pro totéž protiprávní jednání a mohou mu být tedy uloženy dvě různé sankce, jedna příslušným orgánem dotčeného členského státu a druhá orgánem Společenství, a to jestliže tato řízení sledují odlišné cíle a jestliže porušené normy nejsou totožné.

Z toho vyplývá, že zásada ne bis in idem nemůže být tím spíše použita v takovém případě, kdy zahájená řízení a sankce uložené Komisí na jedné straně a orgány třetích států na straně druhé nesledují zjevně tytéž cíle. Pokud totiž jde v prvním případě o ochranu nenarušené hospodářské soutěže na území Evropské unie nebo v Evropském hospodářském prostoru, v druhém případě se sledovaná ochrana týká trhu třetího státu. Podmínka totožnosti chráněného právního zájmu, která je nezbytná k použití zásady ne bis in idem, tak v tomto případě není splněna.

(viz body 61–63)

4. Pravomoc Komise ukládat pokuty podnikům, které úmyslně nebo z nedbalosti porušily ustanovení čl. 81 odst. 1 ES nebo článku 82 ES, je jedním z prostředků svěřených Komisi, aby mohla plnit úkol dohledu, který jí svěřuje právo Společenství. Tento úkol zahrnuje povinnost provádět obecnou politiku směřující k uplatňování zásad hospodářské soutěže stanovených ve Smlouvě a v tomto smyslu směrovat chování podniků.

Z toho plyne, že Komise má pravomoc rozhodovat o výši pokut s cílem posílit jejich odrazující účinek, pokud jsou protiprávní jednání stejného typu stále poměrně častá, byť jejich protiprávnost byla ustanovena od začátků politiky Společenství v oblasti hospodářské soutěže, z důvodu zisku, který z nich mohou mít určité dotyčné podniky.

Cíl odrazení, uváděný Komisí, má totiž souvislost s jednáním podniků uvnitř Společenství nebo Evropského hospodářského prostoru (EHP). V důsledku toho odrazující povaha pokuty uložené podniku z důvodu porušení pravidel hospodářské soutěže Společenství nemůže být stanovena ani pouze v závislosti na zvláštní situaci podniku, ani v závislosti na jeho dodržování pravidel hospodářské soutěže stanovených ve třetích zemích mimo Evropský hospodářský prostor.

(viz body 70–72)

5. Závažnost porušení pravidel hospodářské soutěže musí být zjištěna v závislosti na vícero skutečnostech, jakými jsou zejména zvláštní okolnosti věci a její kontext, aniž by byl sestaven závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto.

Stejně tak mezi posuzované skutečnosti v rámci závažnosti protiprávního jednání lze případně zahrnout objem a hodnotu zboží, které je předmětem protiprávního jednání, stejně jako velikost a hospodářskou sílu podniku, a tím i vliv, jaký mohl vykonávat na relevantní trh. Na jedné straně z toho vyplývá, že pro účely stanovení výše pokuty lze přihlédnout jak k celkovému obratu podniku, který představuje údaj, byť jen přibližný a nedokonalý, o jeho velikosti a hospodářské síle, tak k tržnímu podílu dotčených podniků na daném trhu, který může poskytnout údaj o rozsahu protiprávního jednání. Na druhé straně z toho plyne, že ani jednomu, ani druhému z těchto údajů nelze přikládat přílišný význam ve srovnání s jinými posuzovanými faktory, takže stanovení přiměřené výše pokuty nemůže být výsledkem pouhého výpočtu založeného na celkovém obratu.

(viz body 98–99)

6. Odrazení je jednou z hlavních úvah, které musí Komisi vést při stanovování výše pokut uložených za porušení pravidel hospodářské soutěže Společenství.

Přitom pokud by pokuta měla být stanovena na úrovni, která se omezuje na zrušení prospěchu z kartelové dohody, neměla by odrazující účinek. Je totiž možné rozumně předpokládat, že podniky v rámci svých finančních výpočtů a své správy racionálně zohlední nejenom úroveň pokut, které jim mohou být uloženy v případě protiprávního jednání, ale rovněž míru rizika odhalení kartelové dohody. Navíc pokud by se funkce pokuty omezila na pouhé odstranění očekávaného zisku nebo prospěchu, nezohlednila by se dostatečně protiprávnost dotčeného jednání s ohledem na čl. 81 odst. 1 ES. Tím, že by se totiž pokuta omezila na pouhé vyrovnání utrpěné škody, zanedbal by se kromě odrazující povahy pokuty, která se může týkat pouze budoucího chování, také represivní charakter takového opatření ve vztahu ke skutečně spáchanému, konkrétnímu protiprávnímu jednání.

Stejně tak v případě podniku, který je přítomen na značném množství trhů a disponuje zvláště velkou finanční kapacitou, nemusí být přihlédnutí k obratu dosaženému na relevantním trhu dostačující k zajištění odrazujícího účinku pokuty. Čím je totiž podnik větší a disponuje celkovými zdroji, které mu umožňují jednat nezávisle na trhu, tím více si musí být vědom významu své úlohy, co se týče řádného fungování hospodářské soutěže na trhu. Při přezkumu závažnosti protiprávního jednání tak musí být zohledněny skutkové okolnosti, zejména pak celkový obrat, které se vztahují k hospodářské síle podniku, který se protiprávním jednáním provinil.

(viz body 129–131)

7. Podle znění bodu 1a prvního pododstavce pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO bere Komise při stanovení pokuty podle závažnosti protiprávního jednání v úvahu zejména skutečný dopad protiprávního jednání na trh, pokud jej lze měřit. Tento měřitelný dopad kartelové dohody na trh musí být považován za dostatečně prokázaný, pokud je Komise schopna poskytnout konkrétní a důvěryhodné údaje, které s přiměřenou pravděpodobností ukazují, že kartelová dohoda měla na trh dopad.

Přezkum dopadu kartelové dohody na trh totiž nezbytně znamená uchýlit se k domněnkám. V tomto kontextu musí Komise zejména zkoumat, jaká by byla cena dotčeného výrobku, kdyby kartelová dohoda neexistovala. Přitom při přezkumu důvodů skutečného vývoje cen je nebezpečné spekulovat o příslušném podílu každého z těchto důvodů. Je třeba přihlédnout k objektivní okolnosti, že se z důvodu kartelové dohody o cenách účastníci právě vzdali své svobody soutěžit v oblasti cen. Hodnocení vlivu vyplývajícího z jiných faktorů, než je toto dobrovolné rozhodnutí účastníků kartelové dohody vzdát se soutěžení, je nezbytně založeno na rozumné pravděpodobnosti, kterou není možné přesně vyčíslit.

Proto, pokud nemá být kritérium bodu 1a prvního pododstavce zbaveno svého užitečného účinku, nemůže být Komisi vytýkáno, že vycházela ze skutečného dopadu dohody mající protisoutěžní povahu, jako je kartelová dohoda o cenách nebo o kvótách, na relevantní trh, aniž by tento dopad kvantifikovala nebo k němu poskytla vyčíslené posouzení.

(viz body 157–161)

8. Při určování závažnosti protiprávního jednání v oblasti hospodářské soutěže je namístě zohlednit zejména právní a hospodářský kontext dotčeného jednání. V tomto ohledu má Komise při posuzování konkrétního dopadu protiprávního jednání na trh vycházet z hospodářské soutěže, která by normálně existovala, kdyby nedošlo k protiprávnímu jednání.

Jednak z toho vyplývá, že v případě kartelových dohod týkajících se cen musí být s přiměřenou pravděpodobností konstatováno, že dohody dotčeným účastnicím řízení skutečně umožnily dosáhnout vyšší úrovně cen, než které by bylo dosaženo bez kartelové dohody. Krom toho z výše uvedeného vyplývá, že v rámci svého posuzování musí brát Komise do úvahy všechny objektivní podmínky na relevantním trhu s ohledem na příslušný hospodářský, a případně právní kontext. Případně je třeba zohlednit existenci „objektivních hospodářských faktorů“, z níž vyplývá, že v rámci „volné hospodářské soutěže“ by se úroveň cen nevyvíjela stejně jako úroveň uplatňovaných cen.

(viz body 181–182)

9. Skutečnost, že účastnice kartelové dohody svoji dohodu nedodržovaly a zcela neuplatňovaly dohodnuté ceny, neznamená, že tím uplatňovaly ceny, které by mohly účtovat při neexistenci kartelové dohody, a nepředstavuje tedy poznatek, který je nutné zohlednit jako polehčující okolnost. Podnik, který navzdory jednání ve vzájemné shodě se svými soutěžiteli nadále sleduje víceméně nezávislou politiku na trhu, se totiž může jednoduše pokusit využít kartelovou dohodu ve svůj prospěch.

(viz bod 189)

10. Žádné ustanovení nezakazuje Komisi vycházet, jako z důkazu, který může sloužit k určení porušení článků 81 ES a 82 ES a ke stanovení pokuty, z dokumentu, který byl vypracován v rámci jiného řízení, než které vedla samotná Komise.

Přesto je podniku na základě obecných zásad práva Společenství, jejichž nedílnou součástí jsou základní práva, ve světle kterých musí být vykládána všechna ustanovení práva Společenství, přiznáno právo nebýt Komisí v rámci článku 11 nařízení č. 17 nucen přiznat svoji účast na protiprávním jednání. Ochrana tohoto práva zahrnuje, v případě zpochybnění dosahu otázky, aby bylo ověřeno, zda odpověď osoby, které je tato otázka určena, skutečně představuje doznání protiprávního jednání tak, že by byla narušena práva obhajoby.

Vychází-li Komise, v rámci svého volného posuzování důkazů, které má k dispozici, z výpovědi učiněné v kontextu odlišném od kontextu řízení před Komisí a obsahuje-li tato výpověď možné informace, které by dotčený podnik byl oprávněn odmítnout jí předat, pokud by mu položila otázky týkající se téhož předmětu, je povinna zajistit dotčenému podniku procesní práva odpovídající právům poskytnutým podniku, kterému pokládá otázky.

Dodržení těchto procesních záruk v takovém kontextu znamená, že Komise je i bez návrhu povinna posoudit, zda na první pohled existují vážné pochybnosti o dodržení procesních práv dotčených účastnic v rámci řízení, v průběhu kterého poskytly takové výpovědi. Při neexistenci takových vážných pochybností musejí být procesní práva dotčených účastnic považována za dostatečně zaručená, pokud Komise v oznámení námitek jasně uvádí, případně i tím, že k tomuto oznámení připojí dotčené dokumenty, že hodlá z dotčených výpovědí vycházet. Tímto způsobem umožňuje Komise dotčeným účastnicím řízení zaujmout stanovisko nejen vůči obsahu těchto výpovědí, ale rovněž k případným nesrovnalostem nebo zvláštním okolnostem doprovázejícím jejich vznik nebo jejich předložení Komisi.

(viz body 261–265)

11. Pokud se protiprávního jednání porušujícího pravidla hospodářské soutěže dopustilo více podniků, je namístě přezkoumat v rámci stanovení výše pokut závažnost účasti každého z nich na protiprávním jednání, což zejména předpokládá prokázání jejich rolí v protiprávním jednání po dobu jejich účasti na něm.

Z toho vyplývá zejména, že role „vůdce“ v případě jednoho nebo více podniků v rámci kartelové dohody musí být zohledněna pro účely výpočtu výše pokuty v rozsahu, v jakém podniky, které takovou roli zastávaly, musejí z tohoto důvodu nést zvláštní odpovědnost v porovnání s ostatními podniky.

(viz body 296–297)

12. V rámci stanovení výše pokuty uložené z důvodu porušení pravidel hospodářské soutěže disponuje Komise posuzovací pravomocí. Skutečnost, že Komise v minulosti, když existovaly přitěžující okolnosti, uplatnila určitou míru zvýšení pokut, ji nemůže zbavit možnosti zvýšení těchto měr, v mezích uvedených v nařízení č. 17 a v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO, je-li to nezbytné pro zajištění provádění politiky hospodářské soutěže Společenství.

(viz bod 312)

13. V rámci uplatňování čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 na každý jednotlivý případ to znamená, že pokud Komise ukládá pokuty z důvodu porušení pravidel hospodářské soutěže, je povinna dodržovat obecné právní zásady, mezi které patří zásada rovného zacházení, tak jak byla vyložena soudy Společenství. Podnik může nicméně zpochybňovat výši pokuty, která mu byla udělena, dovoláváním se porušení uvedené zásady pouze tehdy, prokáže-li, že okolnosti věcí týkající se rozhodnutí, na která se odvolává, jako jsou dotčené trhy, výrobky, země, podniky a období, jsou srovnatelné s projednávaným případem.

(viz body 315–316)

14. Při posouzení závažnosti porušení pravidel hospodářské soutěže za účelem stanovení výše pokuty je Komise povinna zohlednit nejen zvláštní okolnosti případu, ale rovněž kontext, ve kterém k protiprávnímu jednání došlo, a musí dbát na to, aby její konání mělo odrazující účinek. Pouze zohlednění těchto aspektů totiž umožňuje zaručit plnou účinnost úkonů Komise za účelem zachování nenarušené hospodářské soutěže na společném trhu.

Čistě doslovná analýza ustanovení uvedeného v bodě 3 třetí odrážce pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO by mohla vyvolat dojem, že pouhá skutečnost, že pachatel ukončí veškeré protiprávní jednání při prvních zásazích Komise, představuje obecně a bez výhrady polehčující okolnost. Přitom takový výklad tohoto ustanovení by snížil užitečný účinek ustanovení, která umožňují zachování účinné hospodářské soutěže, protože by oslaboval jak sankci, která může být uložena za porušení článku 81 ES, tak odrazující účinek takové sankce.

Na rozdíl od ostatních polehčujících okolností není totiž tato okolnost součástí ani subjektivních zvláštností pachatele, ani zvláštních skutečností projednávaného případu, protože vyplývá hlavně z vnějšího zásahu Komise. Ukončení protiprávního jednání pouze v důsledku zásahu Komise tak nemůže být přirovnáváno k zásluhám vyplývajícím z nezávislé iniciativy pachatele, ale představuje pouze přiměřenou a běžnou reakci na uvedený zásah. Kromě toho tato okolnost pouze znamená, že se pachatel vrátil k legálnímu chování a nepřispívá k větší účinnosti šetření Komise. Konečně, údajná polehčující povaha této okolnosti nemůže být odůvodněna pouhým podnětem k ukončení protiprávního jednání, který v sobě obsahuje. V tomto ohledu kvalifikování pokračování v protiprávním jednání po prvních zásazích Komise jako přitěžující okolnosti již správně představuje podnět k ukončení protiprávního jednání, který nezmenšuje ani sankci, ani odrazující účinek této sankce.

Pokud by tak bylo ukončení protiprávního jednání po prvních zásazích Komise uznáno za polehčující okolnost, neodůvodněně by to zasahovalo do užitečného účinku čl. 81 odst. 1 ES, protože by to omezovalo jak sankci, tak odrazující účinek sankce. V důsledku toho se Komise nemůže zavázat, že bude mít za to, že pouhé ukončení protiprávního jednání po jejích prvních zásazích představuje polehčující okolnost. Je tak namístě vykládat ustanovení v bodě 3 třetí odrážce pokynů restriktivně, tak aby nebylo v rozporu s užitečným účinkem čl. 81 odst. 1 ES, a v tom smyslu, že pouze zvláštní okolnosti projednávaného případu, za kterých došlo k ukončení protiprávního jednání po prvních zásazích Komise, by mohly odůvodnit přihlédnutí k tomuto ukončení jako k polehčující okolnosti.

V případě zvláště závažného protiprávního jednání, jehož předmětem je stanovení cen a rozdělení trhů, spáchaného dotčenými podniky úmyslně, nemůže být jeho ukončení považováno za polehčující okolnost, pokud bylo toto jednání ukončeno po zásahu Komise.

(viz body 334–338, 340–341)

15. I když je sice důležité, že podnik přijme opatření, aby zabránil v budoucnu novým porušením práva hospodářské soutěže Společenství ze strany svých zaměstnanců, přijetí těchto opatření nemění nic na existenci zjištěného protiprávního jednání. Komise tedy není povinna zohlednit takovou skutečnost jako polehčující okolnost, zvláště když dotčené protiprávní jednání představuje zjevné porušení čl. 81 odst. 1 ES.

(viz bod 359)

16. Za účelem zabránění rozporu se zásadou rovného zacházení musí být sdělení o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod používáno v tom smyslu, že Komise musí v rámci snížení pokut zacházet stejným způsobem s podniky, které poskytují Komisi v téže fázi řízení a za obdobných podmínek podobné informace, které se týkají skutečností, jež jsou jim vytýkány. Pouhá okolnost, že jeden z těchto podniků jako první uznal vytýkané skutečnosti a odpověděl na otázky, které jim Komise položila v téže fázi řízení, nemůže představovat objektivní důvod k tomu, aby vůči podnikům uplatňovala rozdílné zacházení.

To však platí pouze v rámci spolupráce podniků, která nespadá do působnosti bodů B a C sdělení o spolupráci.

Na rozdíl od těchto bodů totiž bod D nestanoví rozdílné zacházení s dotčenými podniky v závislosti na pořadí, ve kterém spolupracovaly s Komisí.

(viz body 400–401, 403)

17. Oznámení námitek musí obsahovat popis námitek, které jsou formulovány dostatečně jasně, byť stručně, aby bylo dotčeným osobám umožněno skutečně zjistit, jaké chování jim Komise vytýká. Pouze za této podmínky totiž může oznámení námitek splnit svou funkci vyplývající z nařízení Společenství, spočívající v poskytnutí všech nezbytných informací podnikům a sdružením podniků za účelem jejich účinné obhajoby předtím, než Komise přijme konečné rozhodnutí.

(viz bod 416)

18. Komise splní svou povinnost dodržet právo podniků být vyslechnuty, pokud ve svém oznámení námitek výslovně uvede, že bude zkoumat, zda je třeba uložit dotčeným účastnicím řízení pokuty, a pokud uvede hlavní skutkové a právní okolnosti, které mohou vést k uložení pokuty, jako je závažnost a délka trvání předpokládaného protiprávního jednání, stejně jako skutečnost, že k němu došlo „úmyslně nebo z nedbalosti“. Komise jim tak poskytuje údaje, které jsou nezbytné pro jejich obranu nejen proti zjištění protiprávního jednání, ale i proti uložení pokuty.

Z toho vyplývá, že pokud se jedná o stanovení výše pokut, práva obhajoby dotčených podniků jsou před Komisí zaručena prostřednictvím možnosti předkládat připomínky k délce trvání, závažnosti a předvídatelnosti protisoutěžní povahy protiprávního jednání. Tento závěr platí tím spíše, že Komise zveřejněním pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO podrobně obeznámila dotčené osoby se způsobem stanovení výše případné pokuty a s tím, jak tato kritéria zohlední. Tento závěr není zpochybněn skutečností, že pokyny výslovně neodkazují na násobící koeficient, jelikož uvádějí, že je nezbytné zohlednit skutečnou hospodářskou schopnost subjektů, které se dopustily protiprávního jednání, způsobit ostatním hospodářským subjektům škodu a stanovit výši pokuty na úrovni, která zajišťuje její dostatečně odrazující povahu.

(viz body 434–435)

19. Jelikož přezkum žalobních důvodů vznesených podnikem proti legalitě rozhodnutí Komise, kterým mu byla udělena pokuta za porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže, prokázal určitou protiprávnost, je namístě, aby Soud posoudil, zda musí, při uplatnění soudního přezkumu v plné jurisdikci, napadené rozhodnutí změnit.

(viz bod 443)





ROZSUDEK SOUDU (třetího senátu)

27. září 2006( )

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Kyselina citronová – Článek 81 ES – Pokuta – Článek 15 odst. 2 nařízení č. 17 – Pokyny o metodě stanovování pokut – Sdělení o spolupráci – Zásada právní jistoty a zákazu zpětné účinnosti – Zásada proporcionality – Rovné zacházení – Povinnost odůvodnění – Práva obhajoby“

Ve věci T‑59/02,

Archer Daniels Midland Co., se sídlem v Decatur, Illinois (Spojené státy), zastoupená C. O. Lenzem, advokátem, L. Martin Alegi, E. Batchelorem a M. Garcia, solicitors,

žalobkyně,

proti

Komisi Evropských společenství, zastoupené P. Oliverem, jako zmocněncem,

žalované,

jejímž předmětem je návrh na zrušení článku 1 rozhodnutí Komise 2002/742/ES Komise ze dne 5. prosince 2001 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (COMP/E-1/36.604 – Kyselina citronová) (Úř. věst. 2002, L 239, s. 18), v části, ve které určuje, že žalobkyně porušila článek 81 ES a článek 53 Dohody o EHP tím, že se podílela na omezení dotčených tržních kapacit a na určení výrobce, který měl řídit zvyšování cen v každé vnitrostátní oblasti uvedeného relevantního trhu, návrh na zrušení článku 3 téhož rozhodnutí v části, ve které se týká žalobkyně, a, podpůrně, návrh na snížení jí uložené pokuty,

SOUD PRVNÍHO STUPNĚ

EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (třetí senát),

ve složení J. Azizi, předseda, M. Jaeger a F. Dehousse, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: J. Plingers, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 9. června 2004,

vydává tento

Rozsudek

Skutkový základ sporu

1 Žalobkyně Archer Daniels Midland Co. (dále jen „ADM“) je mateřskou společností skupiny podniků, která působí v odvětví zpracování obilnin a olejnatých semen. Na trh s kyselinou citronovou vstoupila v roce 1991.

2 Kyselina citronová je ve světě nejpoužívanější kyselinotvorná a konzervační látka. Existují různé druhy kyseliny citronové s různým využitím, zejména v oblasti potravinářských výrobků a nápojů, pracích a čisticích prostředků, farmaceutických a kosmetických výrobků, jakož i v různých průmyslových postupech.

3 V roce 1995 dosáhl celkový prodej kyseliny citronové na světové úrovni přibližně 894,72 milionů eur a prodej uskutečněný v Evropském hospodářském prostoru (EHP) přibližně 323,69 milionů eur. V roce 1996 se přibližně 60 % světového trhu s kyselinou citronovou nacházelo v rukou pěti adresátů rozhodnutí, jež je předmětem projednávané žaloby, tedy, mimo ADM, Jungbunzlauer AG (dále jen „JBL“), F. Hoffmann-La Roche AG (dále jen „HLR“), Haarmann & Reimer Corporation (dále jen „H&R“), společnosti náležející ke skupině Bayer AG (dále jen „Bayer“), a Cerestar Bioproducts BV (dále jen „Cerestar“), společně nazývaných „dotčené účastnice řízení“.

4 V srpnu 1995 americké ministerstvo spravedlnosti informovalo Komisi o tom, že probíhá vyšetřování týkající se trhu s kyselinou citronovou. Mezi říjnem 1996 a červnem 1998 dotčené účastnice řízení, včetně ADM, přiznaly, že se účastnily kartelové dohody. V návaznosti na dohody uzavřené s americkým ministerstvem spravedlnosti byly těmto podnikům americkými orgány uloženy pokuty. Některým z obviněných osob byly mimoto uloženy osobní pokuty. Krom toho byla vyšetřování vedena také v Kanadě, kde byly uloženy pokuty některým z týchž podniků, mimo jiné též ADM.

5 Dne 6. srpna 1997 zaslala Komise podle článku 11 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81] a [82] Smlouvy (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), čtyřem největším výrobcům kyseliny citronové ve Společenství žádosti o informace. V lednu 1998 mimoto Komise zaslala žádosti o informace hlavním odběratelům kyseliny citronové ve Společenství a v červnu a červenci 1998 znovu zaslala žádosti o informace hlavním výrobcům kyseliny citronové ve Společenství.

6 V návaznosti na první žádost o informace, která jí byla zaslána v červenci 1998, Cerestar kontaktovala Komisi a v průběhu schůzky konané dne 29. října 1998 prohlásila, že má v úmyslu s Komisí spolupracovat na základě sdělení Komise ze dne 18. července 1996 o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod (Úř. věst. C 207, s. 4, dále jen „sdělení o spolupráci“). Při téže příležitosti Cerestar poskytla ústní popis činností vyplývajících z kartelové dohody, jichž se účastnila. Dne 25. března 1999 zaslala Komisi písemné prohlášení potvrzující to, co uvedla během této schůzky.

7 Dopisem ze dne 28. července 1998 Komise zaslala JBL novou žádost o informace, na kterou tato odpověděla dopisem ze dne 28. září 1998.

8 Během schůzky, která proběhla dne 11. prosince 1998, ADM prohlásila, že má v úmyslu spolupracovat s Komisí, a ústně popsala protisoutěžní činnosti, jichž se účastnila. Svá ústní prohlášení ADM potvrdila dopisem ze dne 15. ledna 1999.

9 Komise zaslala HLR, JBL a Cerestar dne 3. března 1999 žádosti o dodatečné informace.

10 Dne 28. dubna, 21. května, respektive 28. července 1999 vydaly Bayer jménem H&R, JBL a HLR svá prohlášení na základě sdělení o spolupráci.

11 Dne 29. března 2000 na základě informací, které jí byly sděleny, Komise zaslala oznámení námitek společnosti ADM a dalším dotčeným účastnicím řízení z důvodu porušení čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP (dále jen „Dohoda o EHP“). ADM a ostatní dotčené účastnice řízení předložily v odpovědi na námitky Komise písemné připomínky. Žádná z těchto účastnic nepožadovala konání slyšení ani podstatně nezpochybnila věcnou správnost skutkových zjištění uvedených v oznámení námitek.

12 Dne 27. července 2001 zaslala Komise společnosti ADM a ostatním dotčeným účastnicím řízení žádosti o doplňující informace.

13 Dne 5. prosince 2001 Komise přijala rozhodnutí K(2001)3923 konečné v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (COMP/E-1/36.604 – Kyselina citronová) (dále jen „Rozhodnutí“). Rozhodnutí bylo oznámeno společnosti ADM dopisem ze dne 17. prosince 2001.

14 Rozhodnutí obsahuje zejména následující ustanovení:

„Článek 1

[ADM], [Cerestar], [H&R], [HLR] a [JBL] porušily čl. 81 odst. 1 Smlouvy a čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP tím, že se účastnily dohody nebo pokračujícího jednání ve vzájemné shodě v odvětí kyseliny citronové.

Protiprávní jednání trvalo:

– v případě [ADM], [H&R], [HLR] a [JBL]: od března 1991 do května 1995;

– v případě [Cerestar]: od května 1992 do května 1995.

[…]

Článek 3

Podnikům uvedeným v článku 1 byly z důvodu protiprávního jednání konstatovaného v uvedeném článku uloženy následující pokuty:

a) [ADM]: pokuta 39,69 milionů eur,

b) [Cerestar]: pokuta 170 000 eur,

c) [HLR]: pokuta 63,5 milionů eur,

d) [H&R]: pokuta 14,22 milionů eur,

e) [JBL]: pokuta 17,64 milionů eur."

15 V bodech 80 až 84 odůvodnění Rozhodnutí Komise uvedla, že se kartelová dohoda týkala přidělení přesných prodejních kvót každému účastníkovi dohody a dodržování těchto kvót, stanovení cílových nebo referenčních cen, zrušení slev a výměny specifických informací o klientech.

16 Pro výpočet výše pokut Komise v Rozhodnutí zavedla metodologii uvedenou v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3, dále jen „pokyny“), stejně jako ve sdělení o spolupráci.

17 Zaprvé Komise určila základní částku pokuty ve vztahu k závažnosti a délce trvání protiprávního jednání.

18 V tomto kontextu, pokud jde o závažnost protiprávního jednání, Komise byla především toho názoru, že se dotčené účastnice řízení dopustily velmi závažného protiprávního jednání vzhledem k jeho povaze, konkrétnímu dopadu na trh s kyselinou citronovou v EHP a zeměpisnému rozsahu dotčeného trhu (bod 230 odůvodnění Rozhodnutí).

19 Dále měla Komise za to, že je třeba zohlednit skutečnou hospodářskou schopnost narušit hospodářskou soutěž a stanovit pokutu na úrovni, která zaručí dostatečně odrazující účinek. V důsledku toho Komise vycházela z celosvětového obratu vytvořeného dotčenými účastnicemi řízení prodejem kyseliny citronové v průběhu posledního roku, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, a to roku 1995, a rozdělila je do tří skupin, a sice do první skupiny zařadila H&R s celosvětovým podílem na trhu ve výši 22 %, do druhé skupiny ADM a JBL s tržními podíly ve výši [důvěrné]( ) a HLR s podílem na trhu ve výši 9 % a do třetí skupiny Cerestar s celosvětovým podílem na trhu ve výši 2,5 %. Na tomto základě Komise stanovila výchozí částky 35 milionů eur pro podnik patřící do první skupiny, 21 milionů eur pro podniky patřící do druhé skupiny a 3,5 milionů eur pro podnik patřící do třetí skupiny (bod 239 odůvodnění Rozhodnutí).

20 Mimoto, za účelem zajištění dostatečně odrazujícího účinku pokuty Komise provedla úpravu této výchozí částky. V důsledku toho, s ohledem na velikost a celkové zdroje dotčených účastnic řízení, vyjádřené celkovou výší jejich celosvětových obratů, Komise použila násobící koeficient ve výši 2 na výchozí částky stanovené pro ADM a HLR a ve výši 2,5 na výchozí částku stanovenou pro H&R (body 50 a 246 odůvodnění Rozhodnutí).

21 Co se týče délky trvání protiprávního jednání, jehož se dopustily jednotlivé podniky, byla takto stanovená výchozí částka zvýšena o 10 % za každý rok, což znamená zvýšení o 40 % pro ADM, H&R, HLR a JBL a o 30 % pro Cerestar (body 249 a 250 odůvodnění Rozhodnutí).

22 Takto Komise stanovila základní částku pokuty pro ADM ve výši 58,8 milionů eur. Pokud jde o Cerestar, HLR, H&R a JBL, byla základní částka stanovena ve výši 4,55, 58,8, 122,5 a 29,4 milionů eur (bod 254 odůvodnění Rozhodnutí).

23 Zadruhé, na základě přitěžujících okolností byly zvýšeny základní částky pokut uložených společnostem ADM a HLR o 35 % z toho důvodu, že tyto podniky měly v rámci kartelové dohody vedoucí roli (bod 273 odůvodnění Rozhodnutí).

24 Zatřetí, Komise přezkoumala a zamítla argumenty některých podniků ohledně výhody vyplývající z polehčujících okolností (body 274 až 291 odůvodnění rozhodnutí).

25 Začtvrté, podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 upravila Komise takto stanovené částky pro Cerestar a H&R, aby nepřekračovaly hranici 10 % celkového obratu dotčených účastnic řízení (bod 293 odůvodnění Rozhodnutí).

26 Zapáté, podle bodu B sdělení o spolupráci Komise přiznala společnosti Cerestar „velmi podstatné snížení“ (tedy 90% snížení) výše pokuty, kterou by jí udělila, pokud by nedošlo ke spolupráci. Podle části D tohoto sdělení Komise schválila „podstatné snížení“ (a sice 50% snížení) výše pokuty pro ADM, pro JBL (40% snížení), pro H&R (30% snížení) a pro HLR (20% snížení) (bod 326 odůvodnění).

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

27 Návrhem doručeným kanceláři Soudu dne 28. února 2002 podala ADM projednávanou žalobu.

28 Samostatným podáním kanceláři Soudu ze dne 28. února 2002 navrhla ADM, aby bylo některým informacím obsaženým v písemných podáních a v určitých přílohách poskytnuto důvěrné zacházení.

29 Na základě zprávy soudce zpravodaje Soud (třetí senát) rozhodl zahájit ústní část řízení a v rámci organizačních procesních opatření stanovených v článku 64 jednacího řádu Soudu položil účastnicím řízení písemné dotazy, na které odpověděly ve stanovených lhůtách.

30 Řeči a odpovědi účastnic řízení na otázky položené Soudem byly vyslechnuty na jednání dne 9. června 2004.

31 ADM navrhuje, aby Soud:

– zrušil článek 1 rozhodnutí v části, ve které konstatuje, že tím, že se ADM účastnila omezení dotčených tržních kapacit a určení výrobce, který měl řídit zvyšování cen na každém vnitrostátním relevantním trhu, porušila článek 81 ES a článek 53 Dohody o EHP;

– zrušil článek 3 Rozhodnutí v části, ve které se jí týká;

– podpůrně, snížil výši její pokuty;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

32 Komise navrhuje, aby Soud:

– zamítl žalobu;

– uložil ADM náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

I – K použitelnosti pokynů

A – Argumenty účastnic řízení

33 Na straně jedné ADM uplatňuje, že pokyny zavedený způsob výpočtu pokut se radikálně odchyluje od předchozí praxe Komise v této oblasti, která, jak Komise připustila v Rozhodnutí (bod 253 odůvodnění), spočívala ve stanovení výše pokuty v závislosti na základní výši odpovídající určitému procentu prodejů na relevantním trhu Společenství. Pokyny nyní naopak zavádějí pevnou výši pokuty, například 20 milionů eur v případě velmi závažného protiprávního jednání, nezávisle na objemu prodejů dotčeného výrobku.

34 ADM upozorňuje, že v období dotčeném v projednávané věci (1991 až 1995) Komise uložila podle této trvalé praxe pokuty, jejichž výše se obecně pohybovala mezi 2,5 a 9 % obratu vytvořeného prodejem dotčeného výrobku na trhu Společenství. Naopak, použití nové politiky vycházející z pokynů vede k pokutám, jejichž výše je 10 až 34násobně vyšší, než výše pokud uložených na základě starší praxe.

35 ADM uznává, že Komise disponuje diskreční pravomocí pro zvýšení pokut, vyžaduje-li politika v oblasti práva hospodářské soutěže, aby byly ukládány pokuty s více odrazující povahou. Nicméně tím, že Komise uložila pokutu, jejíž výše se zdá být 10 až 34násobně vyšší než výše pokuty, která by byla stanovena podle dřívější praxe, Komise zjevně tento prostor pro uvážení překročila. V rozporu s tím, co tvrdí Komise, je tento závěr podpořen rozsudkem Soudu ze dne 20. března 2002, Lögstör Rör v. Komise (T 16/99, Recueil, s. II‑1633, bod 237). ADM totiž jednak zdůrazňuje, že v tomto rozsudku Soud připustil možnost Komise zvýšit úroveň pokut v mezích uvedených v nařízení č. 17, pokud to je nezbytné k zajištění uplatňování politiky Společenství v oblasti hospodářské soutěže. Přitom ani v Rozhodnutí, ani ve svých písemných odůvodněních Komise neposkytla odůvodnění nebo nepodala důkazy prokazující, že pro uplatňování této politiky je nezbytné ukládat pokuty 10 až 34násobně vyšší, než byly pokuty vyplývající z dřívější praxe. Kromě toho poznamenává, že ve věci, ve které byl vydán uvedený rozsudek, jakož i ve všech ostatních věcech týkajících se kartelové dohody ohledně rozvodů dálkového vytápění, s výjimkou případu společnosti ABB (rozsudek Soudu ze dne 20. března 2002, ABB Asea Brown Boveri v. Komise, T‑31/99, Recueil, s. II‑1881), Komise uložila pokuty na srovnatelné úrovni, jako byla ta, která převládala při uplatňování dřívější praxe Komise. Uplatňuje totiž, že podnikům dotčeným v této kartelové dohodě byly uloženy pokuty představující pouze 3 až 14 % dotčeného prodeje, a dokonce i společnosti ABB byla uložena pouze pokuta odpovídající 44 % jejího dotčeného obratu.

36 ADM se domnívá, že podniky musí být schopny vykonávat svou činnost za předvídatelných podmínek. Podle pokynů (prvního pododstavce) se Komise musí při stanovení výše pokut řídit soudržnou a nediskriminační politikou. ADM má za to, že neexistence právní jistoty při stanovování pokut je neslučitelná s myšlenkou účinného provedení odrazující povahy pokuty. Aby měla pokuta v jednotlivém případě skutečně odrazující účinek, je nezbytné, aby podniky dopředu znaly použitelné sankce. ADM uvádí, že celková amnestie nebo účinná politika shovívavosti vyžadují, aby sankce použitelné v případě odmítnutí spolupráce byly předem jasně vymezeny. Stejně tak je nerozumné udržovat stav stálé nejistoty ohledně úrovně pokut, které mohou být uloženy v případě porušení pravidel hospodářské soutěže, zejména z důvodu značné doby šetření takových protiprávních jednání. V důsledku toho zásada právní jistoty vyžaduje, aby postup, který Komise přijme pro stanovení pokut podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, mohl být s dostatečným stupněm jistoty předvídatelný.

37 ADM doplňuje, že z manuálu k pokynům Sentencing Commission Spojených států [bod 1B1.11(b)(1), dále jen „americké pokyny“] a z judikatury federálního odvolacího soudu [rozsudek United States v. Kimler, 167 F. 3d 889 (5th Circ. 1999)] vyplývá, že zpětná účinnost nových pokynů v oblasti pokut je zakázána pravidlem ex post facto ústavy Spojených států, vede-li k uložení přísnějšího trestu, než je trest stanovený v okamžiku, kdy k protiprávnímu jednání došlo.

38 Podle ADM v důsledku toho zpětné použití nové politiky stanovené v pokynech na protiprávní jednání, ke kterému došlo, jako v projednávaném případě, před jejich zveřejněním, která má za účinek, že ADM je uložena o tolik vyšší pokuta, než byly pokuty ukládané podle dřívější praxe, a to aniž by tato odchylka byla nezbytná pro zajištění dodržování politiky v oblasti práva hospodářské soutěže, porušuje zásadu právní jistoty a je protiprávní.

39 ADM krom toho tvrdí, že použití pokynů porušuje zásadu rovného zacházení, protože vede k rozlišování mezi podniky, které se dopustily porušení práva hospodářské soutěže v závislosti nikoliv na datu protiprávního jednání, ale na datu přijetí rozhodnutí Komise, které tato stanoví svévolným způsobem. Jako příklad ADM uvádí, že podnikům, na které se vztahuje rozhodnutí Komise 97/624/ES ze dne 14. května 1997 v řízení podle článku [82] Smlouvy o ES (IV/34.621, 35.059/F‑3 – Irish Sugar plc) (Úř. věst. L 258, s. 1), a rozhodnutí Komise 94/210/ES ze dne 29. března 1994, v řízení podle článků [81] a [82] Smlouvy o ES (IV/33.941 – HOV-SVZ/MCN) (Úř. věst. L 104, s. 34), byly uloženy pokuty představující pouze 6,8, respektive 5 % výše prodejů uskutečněných na relevantním trhu, ačkoliv k dotčeným protiprávním jednáním došlo v době, kdy platila i kartelová dohoda o kyselině citronové.

40 Komise navrhuje zamítnutí těchto žalobních důvodů.

B – Závěry Soudu

41 Soud nejprve připomíná, že zásada zákazu zpětné účinnosti trestních zákonů, zakotvená v článku 7 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, jakožto základní právo, představuje obecnou právní zásadu Společenství, jejíž dodržování je nutné, jsou-li ukládány pokuty za porušení pravidel hospodářské soutěže, a že tato zásada vyžaduje, aby vyslovené sankce odpovídaly sankcím, jež byly stanovovány v době, kdy k protiprávnímu jednání došlo (rozsudek Soudního dvora ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C 189/02 P, C 202/02 P, C 205/02 P až C 208/02 P a C 213/02 P, Sb. rozh. s. I‑5425, bod 202; rozsudky Soudu ze dne 20. března 2002, LR AF 1998 v. Komise, T‑23/99, Recueil, s. II‑1705, body 218 až 221, a ze dne 9. července 2003, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, T‑224/00, Recueil, s. II‑2597, bod 39).

42 Dále má Soud za to, že přijetí pokynů způsobilých změnit obecnou politiku hospodářské soutěže Komise v oblasti pokut může v zásadě spadat do působnosti zásady zákazu zpětné účinnosti.

43 Jednak, pokyny totiž mohou způsobovat právní účinky. Tyto právní účinky nevyplývají z vlastního normativního charakteru pokynů, ale z jejich přijetí a zveřejnění Komisí. Toto přijetí a zveřejnění pokynů vede k vlastnímu omezení posuzovací pravomoci Komise, která se nemůže od těchto pokynů odchýlit, aniž by byla případně sankcionována z důvodu porušení obecných právních zásad, jako je rovné zacházení, ochrana legitimního očekávání a právní jistota (viz v tomto smyslu rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 41 výše, body 209 až 212).

44 Kromě toho pokyny, jakožto nástroj politiky v oblasti hospodářské soutěže, spadají do působnosti zásady zákazu zpětné účinnosti stejně jako nový soudní výklad normy stanovující protiprávní jednání podle judikatury Evropského soudu pro lidská práva k čl. 7 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (viz zejména rozsudky ESLP S. W. a C. R. v. Spojené království ze dne 22. listopadu 1995, série A č. 335-B a 335-C, odstavce 34 až 36 a 32 až 34; Cantoni v. Francie ze dne 15. listopadu 1996, Sbírka rozsudků a rozhodnutí 1996-V, odstavce 29 až 32, a Coëme a další v. Belgie ze dne 22. června 2000, Sbírka rozsudků a rozhodnutí 2000-VII, odstavec 145), na základě které toto posledně uvedené ustanovení brání zpětnému použití nového výkladu normy stanovující protiprávní jednání. Tak je tomu podle této judikatury zvláště tehdy, pokud se jedná o soudní výklad, jehož výsledek nebyl v době, kdy bylo protiprávní jednání spácháno, rozumně předvídatelný, zejména s ohledem na výklad zastávaný v této době v judikatuře týkající se dotčeného právního ustanovení. Je nicméně třeba upřesnit, že z téže judikatury vyplývá, že dosah pojmu předvídatelnosti do značné míry závisí na obsahu textu, o nějž se jedná, oblasti, kterou pokrývá, jakož i na množství a postavení jeho adresátů. Předvídatelnost zákona tak nebrání tomu, aby dotyčná osoba byla přinucena obstarat si odborné rady pro přiměřené posouzení důsledků, jež mohou za okolností konkrétního případu z daného aktu vyplývat. Konkrétněji, podle rozsudku Cantoni v. Francie (výše uvedený, odstavec 35) to platí zvláště pro profesionály, kteří musejí při výkonu svého povolání prokazovat značnou obezřetnost. Lze od nich tedy očekávat, že pečlivě posoudí rizika, která toto povolání zahrnuje (rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 41 výše, body 215 až 223).

45 S přihlédnutím k výše uvedenému je tedy namístě ověřit, zda změna, kterou představuje přijetí pokynů, byla rozumně předvídatelná v době, kdy došlo k dotčeným protiprávním jednáním.

46 V tomto ohledu je třeba konstatovat, že hlavní inovace pokynů spočívá v tom, že výchozím bodem pro výpočet je základní částka určená rozpětími stanovenými v tomto ohledu uvedenými pokyny, přičemž tato rozpětí odrážejí různé stupně závažnosti protiprávních jednání, které ale jako takové nesouvisejí s relevantním obratem. Tato metoda je tak v podstatě založena na stanovení sazeb pokut, byť relativním a pružném (rozsudek Dansk Rørindustri v. Komise, bod 37 výše, bod 225).

47 Dále je třeba připomenout, že skutečnost, že Komise v minulosti uplatňovala pokuty určité úrovně na určité typy protiprávního jednání, ji nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích uvedených v nařízení č. 17, je-li to nezbytné k tomu, aby bylo zajištěno uplatňování politiky Společenství hospodářské soutěže, ale že naopak účinné použití soutěžních pravidel Společenství vyžaduje, aby Komise měla možnost kdykoli přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 41 výše, bod 227, ze dne 7. června 1983, Musique Diffusion française a další v. Komise, 100/80 až 103/80, Recueil, s. 1825, bod 109, a ze dne 2. října 2003, Aristrain v. Komise, C 196/99 P, Recueil, s. I‑11005, bod 81; rozsudky Soudu ze dne 10. března 1992, Solvay v. Komise, T‑12/89, Recueil, s. II‑907, bod 309, a ze dne 14. května 1998, Europa Carton v. Komise, T‑304/94, Recueil, s. II‑869, bod 89; rozsudek Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, bod 41 výše, bod 56).

48 Z toho plyne, že podniky, vůči nimž se vede správní řízení, jež může vyústit v pokutu, nemohou nabýt legitimního očekávání, že Komise nepřekročí dříve používanou úroveň pokut, ani očekávání ohledně způsobu jejich výpočtu (rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 41 výše, bod 228).

49 Uvedené podniky tedy musejí vzít v úvahu možnost, že se Komise kdykoli rozhodne zvýšit úroveň výše pokut ve srovnání s úrovní používanou v minulosti. Toto platí nejen pokud Komise přikročí ke zvýšení úrovně výše pokut při jejich uložení v individuálních rozhodnutích, ale rovněž, pokud k tomuto zvýšení dojde v projednávaných případech použitím takových obecně závazných pravidel chování, jako jsou pokyny (rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 41 výše, body 229 a 230).

50 ADM tak neprávem v zásadě uplatňuje, že zvýšení úrovně výše pokut Komisí je v kontextu kartelové dohody zjevně nepřiměřené ve vztahu k cíli zajištění uplatňování politiky hospodářské soutěže.

51 Stejně tak okolnost uplatněná ADM, i kdyby byla prokázaná, že použití nové politiky vede k pokutám, jejichž výše je 10 až 34násobně vyšší než výše pokut, které by byly uloženy na základě dřívější praxe, nemůže způsobovat porušení zásady zákazu zpětné účinnosti. S ohledem zejména na judikaturu uvedenou v bodě 44 rozsudku v projednávané věci musela totiž ADM rozumně předvídat, že Komise může kdykoliv změnit obecnou úroveň pokut v kontextu provádění jiné politiky hospodářské soutěže. ADM tak měla v době, kdy došlo k dotčeným protiprávním jednáním, možnost rozumně předvídat takové, i kdyby bylo prokázané, zvýšení.

52 Konečně k tomu, že se ADM domnívá, že pro zajištění odrazujícího účinku pokut je nezbytné, aby podniky předem znaly úroveň pokut, které musí očekávat, pokud se dopustí porušení pravidel hospodářské soutěže Společenství, stačí zdůraznit, že odrazující povaha pokut nikterak nepředpokládá, že podniky předem znají přesnou úroveň pokuty, kterou mohou očekávat za dané protisoutěžní chování.

53 Co se týče porušení zásady rovného zacházení uplatňované ADM, je třeba zdůraznit, že již bylo rozhodnuto, že použití metody uvedené v pokynech pro stanovení výše pokuty pro ADM nemůže představovat diskriminační zacházení ve vztahu k podnikům, které porušily pravidla Společenství hospodářské soutěže během téhož období, ale které z důvodů vztahujících se k datu odhalení protiprávního jednání nebo z důvodů vztahujících se k průběhu správního řízení, které se jich týkalo, byly odsouzeny ke dni předcházejícímu přijetí a zveřejnění pokynů (viz v tomto smyslu rozsudek Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, bod 41 výše, body 69 až 73; rozsudek Soudu ze dne 12. července 2001, Tate & Lyle a další v. Komise, T‑202/98, T‑204/98 a T‑207/98, Recueil, s. II‑2035, body 118 a 119).

54 V důsledku toho je třeba bod žalobního důvodu vycházející z porušení zásady rovného zacházení zamítnout.

II – K dopadu pokut již uložených v jiných zemích

A – Argumenty účastnic řízení

55 ADM uplatňuje, že Komise tím, že odmítla výši pokuty stanovenou Rozhodnutím snížit o výši pokut, které již byly ADM uloženy ve Spojených státech a v Kanadě, porušila zásadu zakazující současné uložení více sankcí pro totéž protiprávní jednání. Jak vyplývá z rozsudku Soudního dvora ze dne 14. prosince 1972, Boehringer v. Komise (7/72, Recueil, s. 1281), Komise je povinna započíst sankci uloženou orgány třetí země, jsou-li skutková zjištění uplatňovaná proti žalující společnosti Komisí na straně jedné a těmito orgány na straně druhé totožná. Tak je tomu právě v projednávaném případě, jelikož na rozdíl od věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Boehringer v. Komise, byla podle žalobkyně sankcionovaná kartelová dohoda svým předmětem, územním umístěním a trváním totožná s kartelovou dohodou sankcionovanou Komisí, která krom toho vycházela z důkazů shromážděných americkými orgány.

56 V tomto ohledu ADM zpochybňuje posouzení obsažené v Rozhodnutí, podle kterého pokuty uložené ve Spojených státech a v Kanadě zohlednily pouze protisoutěžní účinky kartelové dohody v oblasti pravomoci těchto orgánů (bod 333 odůvodnění Rozhodnutí). Rozsudek proti ADM vydaný ve Spojených státech dne 15. října 1996 naopak zdůrazňuje, že potrestaná kartelová dohoda je celosvětová a škodí tak obchodu „ve Spojených státech i mimo ně“. Uložená pokuta je krom toho obzvláště vysoká z důvodu zeměpisného rozsahu protiprávního jednání. Co se týče řízení vedeného v Kanadě, skutečnost, že se jedná o celosvětovou kartelovou dohodu, bylo rovněž specificky zohledněno.

57 V každém případě, i za předpokladu, že by tvrzení Komise bylo správné, skutečnost, že jiné orgány zohlednily pouze místní účinky protiprávního jednání, není relevantní pro účely uplatnění zásady zákazu současného uložení více sankcí. Podle rozsudku Boehringer v. Komise, bod 55 výše, je zde totiž rozhodující pouze totožnost předmětných jednání. Tento přístup je potvrzen praxí samotné Komise, která v rozhodnutí z roku 1983 snížila výši pokuty uložené podnikům, které se účastnily kartelové dohody, o výši pokuty, která již byla stanovena německými orgány, zatímco rozhodovala pouze o aspektech této kartelové dohody, které s Německem nesouvisely [viz rozhodnutí Komise 83/546/EHS ze dne 17. října 1983 v řízení podle článku [81] Smlouvy o Evropském hospodářském společenství (IV/30.064 – Odlévané litinové a ocelové válce) (Úř. věst. L 317, s. 1)].

58 ADM zastává názor, že Komise opomenula při stanovení výše pokuty zohlednit skutečnost, že společnost již byla ve třetích zemích odsouzena k pokutám a náhradě škody dostatečně vysokým k tomu, aby nedošlo k novému porušení práva hospodářské soutěže. ADM proto byla již dostatečně sankcionována.

59 Mimoto, podle ADM se Komise tím, že došla k závěru, že náhrada škody zaplacená společností v rámci řízeních uskutečněných ve Spojených státech a v Kanadě, je čistě kompenzační, dopustila nesprávného posouzení. ADM totiž zdůrazňuje, že tyto náhrady škody, uhrazené na základě vyrovnávacího řízení, zohlednily návrhy na náhradu trojnásobku škody („triple damages“) požadované dotčenými kupujícími. Z tohoto důvodu uvedené náhrady škody převýšily čistě kompenzační výši a obsahovaly prvek trestní povahy. V důsledku toho byla Komise povinna zohlednit tyto částky trestní povahy v souladu se zásadou, podle které nemůže být žádná sankce uložena za stejné protiprávní jednání dvakrát.

60 Komise navrhuje žalobní důvod zamítnout.

B – Závěry Soudu

61 Je třeba připomenout, že zásada ne bis in idem zakazuje, aby téže osobě bylo za stejné protiprávní jednání uloženo více sankcí za účelem ochrany téhož právního zájmu. Použití této zásady podléhá třem kumulativním podmínkám, a sice totožnosti skutků, totožnosti pachatele a totožnosti chráněného právního zájmu (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, bod 338).

62 Judikatura Společenství tak připustila, že vůči podniku mohou být platně vedena dvě souběžná řízení pro totéž protiprávní jednání a mohou mu být tedy uloženy dvě různé sankce, jedna příslušným orgánem dotčeného členského státu a druhá další orgánem Společenství, a to v rozsahu, v němž tato řízení sledují odlišné cíle a v němž porušované normy nejsou totožné (rozsudek Soudního dvora ze dne 13. února 1969, Wilhelm a další, 14/68, Recueil, s. 1, bod 11; rozsudky Soudu ze dne 6. dubna 1995, Tréfileurope v. Komise, T‑141/89, Recueil, s. II‑791, bod 191, a ze dne 6. dubna 1995, Sotralentz v. Komise, T‑149/89, Recueil, s. II‑1127, bod 29).

63 Z toho vyplývá, že zásada ne bis in idem nemůže být tím spíše použita v takovém případě, jako je projednávaný případ, kde zahájená řízení a sankce uložené Komisí na jedné straně a americkými a kanadskými orgány na straně druhé nesledují zjevně tytéž cíle. Pokud jde totiž v prvním případě o ochranu nenarušené hospodářské soutěže na území Evropské unie nebo v EHP, v druhém případě se sledovaná ochrana týká amerického nebo kanadského trhu (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 29. dubna 2004, Tokai Carbon a další v. Komise, T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01, T‑246/01, T‑251/01 a T‑252/01, Recueil, s. II‑1181, bod 134, a zde uvedená judikatura). Podmínka totožnosti chráněného právního zájmu, která je nezbytná k použití zásady ne bis in idem, tak není splněna.

64 ADM se tak v projednávaném případě neprávem dovolává zásady ne bis in idem.

65 Tento závěr není zpochybněn rozsudkem Boehringer v. Komise, bod 55 výše, uplatňovaným ADM. V této věci totiž Soudní dvůr neuvedl, že Komise je povinna započíst sankci uloženou orgány třetího státu za předpokladu, že skutková jednání vytýkaná podniku Komisí a uvedenými orgány jsou totožná, ale omezil se na uvedení toho, že tato otázka musí být řešena, jakmile nastane (rozsudek Boehringer v. Komise, bod 55 výše, bod 3).

66 V každém případě, i když by zásada ekvity mohla za některých zvláštních okolností přinutit Komisi k zohlednění sankcí uložených orgány třetích státu, sankcionují-li rovněž chování na území Společenství, je nutno konstatovat, že ADM neprokázala, že je tomu tak v projednávaném případě a že americké a kanadské orgány sankcionovaly kartelovou dohodu v části, ve které se týkala území Společenství nebo EHP.

67 Pouhý odkaz v narovnání uzavřeném s americkými orgány na skutečnost, že se kartelová dohoda dotýkala „Spojených států a jiného území“, totiž neprokazuje, že při stanovení výše pokuty americké orgány zohlednily jiná provedení nebo účinky kartelové dohody než ty, které se týkají amerického území, zejména pak v EHP (viz v tomto smyslu rozsudek Tokai Carbon a další v. Komise, bod 63 výše, bod 143).

68 Stejně tak, co se týče vysoké částky pokuty z důvodu zeměpisného dosahu protiprávního jednání, je nutno mít za to, že pouze toto tvrzení nestačí k prokázání toho, že byl zohledněn dopad kartelové dohody na trh EHP.

69 Co se týče narovnání uzavřeného s kanadskými orgány, ADM nepředložila jediný důkaz toho, že by při stanovení výše pokuty tyto orgány zohlednily jiná provedení nebo účinky kartelové dohody než ty, které se týkají této země, zejména ty, které byly zjištěny v EHP. Odkaz na celosvětový dosah kartelové dohody učiněný kanadskými orgány a uplatňovaný ADM byl zmíněn pouze za účelem definování rozsahu kartelové dohody na celém kanadském trhu.

70 Co se týče odrazujícího účinku již uložených pokut a náhrad škody, mimo jiné nekompenzačních náhrad trojnásobku škody, Soud připomíná, že pravomoc Komise ukládat pokuty podnikům, které úmyslně nebo z nedbalosti porušily ustanovení čl. 81 odst. 1 ES nebo článku 82 ES, je jedním z prostředků svěřených Komisi, aby mohla plnit úkol dohledu, který jí svěřuje právo Společenství. Tento úkol zahrnuje povinnost provádět obecnou politiku směřující k uplatňování zásad hospodářské soutěže stanovených ve Smlouvě a v tomto smyslu směrovat chování podniků (rozsudek Musique diffusion française a další v. Komise, bod 47 výše, bod 105).

71 Z toho plyne, že Komise má pravomoc rozhodovat o výši pokut s cílem posílit jejich odrazující účinek, pokud jsou protiprávní jednání stejného typu stále poměrně častá, byť jejich protiprávnost byla ustanovena od začátků politiky Společenství v oblasti hospodářské soutěže, z důvodu zisku, který z nich mohou mít určité dotyčné podniky (rozsudek Musique diffusion française a další v. Komise, bod 47 výše, bod 108).

72 ADM nemůže legitimně uplatňovat, že se ve vztahu k ní nenabízí žádné odrazení z důvodu, že již byla odsouzena pro totožné skutečnosti soudy třetích států. Cíl odrazení uváděný Komisí má totiž souvislost s jednáním podniků uvnitř Společenství nebo EHP. V důsledku toho odrazující povaha pokuty uložené ADM z důvodu porušení pravidel hospodářské soutěže Společenství nemůže být stanovena ani pouze v závislosti na zvláštní situaci ADM, ani v závislosti na jejím dodržování pravidel hospodářské soutěže stanovených ve třetích zemích mimo EHP (viz v tomto smyslu rozsudek Tokai Carbon a další v. Komise, bod 63 výše, body 146 a 147).

73 Proto je třeba žalobní důvod vycházející z nezohlednění pokut uložených v jiných státech zamítnout.

III – K závažnosti protiprávního jednání

A – Úvod

74 ADM má za to, že Komise v rámci stanovení výše pokuty nesprávně posoudila závažnost protiprávního jednání. Žalobní důvody uplatňované v tomto ohledu se týkají zaprvé nezohlednění nebo nedostatečného zohlednění obratu vzniklého při prodeji dotčeného výrobku, zadruhé použití násobícího koeficientu na výchozí částku a zatřetí konkrétního dopadu kartelové dohody na trh.

75 Před vyjádřením k opodstatněnosti jednotlivých žalobních důvodů uplatňovaných v tomto kontextu je třeba shrnout metodu sledovanou Komisí v projednávaném případě, co se týče posouzení a zohlednění závažnosti protiprávního jednání, tak jak vyplývá z bodů odůvodnění Rozhodnutí.

76 Z Rozhodnutí vyplývá, že při posuzování závažnosti protiprávního jednání měla Komise nejdříve za to, že se dotčené účastnice řízení dopustily velmi závažného protiprávního jednání s ohledem na jeho povahu, skutečný dopad na trh s kyselinou citronovou a velikost dotčeného zeměpisného trhu, a sice celého EHP (body 204 až 232 odůvodnění Rozhodnutí).

77 Dále se Komise domnívala, že je třeba na dotčené účastnice řízení uplatnit rozdílné zacházení, aby mohla být „zohledněna skutečná hospodářská schopnost autorů protiprávního jednání způsobit významnou škodu na hospodářské soutěži a […] stanovena pokuta na úrovni zajišťující pro ně dostatečně odrazující účinek“. V tomto kontextu Komise uvedla, že zohlední specifickou váhu každého podniku, a tedy skutečný účinek jeho nedovoleného jednání na hospodářskou soutěž (body 233 a 234 odůvodnění Rozhodnutí).

78 Za účelem posouzení těchto prvků se Komise rozhodla vycházet z obratů realizovaných dotčenými účastnicemi řízení prodejem kyseliny citronové v celosvětovém měřítku v průběhu posledního roku, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, a sice roku 1995. Komise v tomto kontextu měla za to, že jelikož je trh s kyselinou citronovou globální, „poskytují tyto obraty nejpřesnější obraz o schopnosti zúčastněných podniků způsobit značnou škodu ostatním hospodářským subjektům na společném trhu nebo v EHP“ (bod 236 odůvodnění Rozhodnutí). Komise dodala, že podle ní tuto metodu potvrzuje skutečnost, že se jedná o celosvětovou kartelovou dohodu, jejímž předmětem je zejména rozdělení trhů v celosvětovém měřítku. Navíc se domnívala, že celosvětový obrat strany kartelové dohody poskytuje rovněž představu o jejím příspěvku k účinnosti kartelové dohody v jejím celku, nebo naopak o nestabilitě, kterou by se vyznačovala, pokud by se jí uvedená účastnice neúčastnila (bod 236 odůvodnění Rozhodnutí).

79 Na tomto základě se Komise rozhodla rozdělit podniky do tří skupin: do první skupiny zařadila H&R, když uplatňovala skutečnost, že „s celosvětovým podílem 22 % je největším výrobcem na trhu“. Do druhé skupiny zařadila ADM, JBL a HLR, když uvedla, že první dva podniky zaujímají „podobný podíl na trhu ve výši [důvěrné]“ a že podíl na trhu posledně uvedeného podniku činí 9 %. A konečně do třetí skupiny zařadila Cerestar z důvodu, že tento podnik je „zdaleka nejmenším soutěžitelem“ s 2,5% podílem na trhu v roce 1995. Komise tak stanovila výchozí částku na 35 milionů eur pro H&R, 21 milionů ADM, JBL a HLR a 3,5 milionů pro Cerestar (body 237 až 239 odůvodnění Rozhodnutí).

80 A konečně, za účelem zajištění toho, aby měla pokuta dostatečně odrazující účinek, Komise provedla úpravu této výchozí částky v závislosti na velikosti a celkových zdrojích dotčených účastnic řízení. Komise tak použila u výchozí částky stanovené pro ADM násobící koeficient 2 (tj. 100% navýšení), která se tím tak zvýšila na 42 milionů eur, a u výchozí částky stanovené pro HLR násobící koeficient 2,5 (tj. 150% navýšení), která se tím tak zvýšila na 87,5 milionů eur (body 240 až 246 odůvodnění Rozhodnutí).

B – K nezohlednění obratu pocházejícího z prodeje dotčeného výrobku

1. Argumenty účastnic řízení

81 ADM vytýká Komisi, že při stanovení základní výše pokuty nezohlednila nebo nedostatečně zohlednila její obrat realizovaný prodejem dotčeného výrobku.

82 ADM jednak uplatňuje, že z judikatury Soudu vyplývá, že obrat realizovaný díky dotčenému výrobku je důležitým prvkem při stanovování pokut (rozsudky Soudu ze dne 14. července 1994, Parker Pen v. Komise, T‑77/92, Recueil, s. II‑549, body 92 až 95; ze dne 8. října 1996, Compagnie maritime belge transports a další v. Komise, T‑24/93 až T‑26/93 a T‑28/93, Recueil, s. II‑1201, bod 233; ze dne 21. října 1997, Deutsche Bahn v. Komise, T‑229/94, Recueil, s. II‑1689, bod 127, a ze dne 14. května 1998, SCA Holding v. Komise, T‑327/94, Recueil, s. II‑1373, bod 176).

83 ADM má za to, že zohlednění obratu realizovaného v EHP díky dotčenému výrobku je vhodným základem pro zhodnocení ohrožení hospodářské soutěže na trhu dotčeného výrobku uvnitř Společenství, stejně jako relativní velikosti účastnic kartelové dohody s ohledem na dotčený výrobek. Tento závěr je podepřen judikaturou Soudu (rozsudek Europa Carton v. Komise, bod 47 výše, bod 126, a rozsudek Soudu ze dne 14. května 1998, KNP BT v. Komise, T‑309/94, Recueil, s. II‑1007, bod 108, potvrzený po opravném prostředku rozsudkem Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, KNP BT v. Komise, C‑248/98 P, Recueil, s. I‑9641).

84 Mimoto, podle ADM potvrzuje rozsudek LR AF 1998 v. Komise, bod 41 výše, že nepřiměřené zohlednění celkové velikosti podniku je při stanovení pokuty protiprávní.

85 Stejně tak se ADM dovolává skutečnosti, že v rozhodovací praxi posledních let ve věcech podobajících se projednávanému případu [rozhodnutí Komise 94/601/ES ze dne 13. července 1994 v řízení podle článku 85 Smlouvy o ES (IV/C/33.833 – Lepenka) (Úř. věst. L 243, s. 1); rozhodnutí Komise 94/815/ES ze dne 30. listopadu 1994 v řízení podle článku 85 Smlouvy o ES (IV/33.126 a 33.322 – Cement) (Úř. věst. L 343, s. 1); rozhodnutí Komise 86/398/EHS ze dne 23. dubna 1986 v řízení podle článku 85 Smlouvy o EHS (IV/31.149 – Polypropylen) (Úř. věst. L 230, s. 1); rozhodnutí Komise 89/515/EHS ze dne 2. srpna 1989 v řízení podle článku 85 Smlouvy o EHS (IV/31.553 – Svařované mříže) (Úř. věst. L 260, s. 1) a rozhodnutí Komise 94/215/ESUO ze dne 16. února 1994 v řízení podle článku 65 Smlouvy o ESUO o dohodách a jednání ve vzájemné shodě evropských výrobců trámů (Úř. věst. L 116, s. 1)] sama Komise vycházela z objemu prodejů dotčeného výrobku realizovaných na trhu Společenství, jak ostatně potvrdila v Rozhodnutí (bod 253 odůvodnění). Přitom uvádí, že tím, že ve svých rozhodnutích vycházela z tohoto kritéria výpočtu, stanovila Komise pokuty, jejichž výše se nacházela mezi 2,5 a 9 % obratu realizovaného dotčenými účastnicemi řízení díky dotčenému výrobku. ADM zdůrazňuje, že pokud by Komise v projednávaném případě rovněž postupovala podle tohoto kritéria výpočtu, musela by jí udělit pokutu, jejíž výše by se nacházela mezi 1,15 a 4,14 miliony eur. A naopak uplatňuje, že tím, že se opomenula tímto kritériem výpočtu řídit, udělila jí Komise v projednávaném případě pokuty, jejichž výše je 10 až 34násobně vyšší než pokuty, které by jí udělila na tomto základě.

86 ADM se domnívá, že Komise rovněž neprávem zdůrazňuje, že při rozřazení dotčených účastnic do tří skupin odpovídajících velikosti jejich podílů na světovém trhu s kyselinou citronovou zohlednila jejich obrat (bod 236 odůvodnění). Podle ADM měla Komise rovněž zohlednit omezenou hodnotu prodejů kyseliny citronové v EHP v roce 1995.

87 Jak totiž zaprvé Komise sama připustila, je povinna stanovit závažnost protiprávního jednání, a tak i úroveň pokuty v závislosti na účincích v EHP. Přitom v tomto ohledu argument uplatňovaný Komisí v bodě 236 odůvodnění Rozhodnutí, podle kterého bylo v tomto kontextu třeba použít celosvětový obrat, vzhledem k tomu, že předmětem kartelové dohody bylo „odstranění soutěžních rezerv z trhu EHP“, je neopodstatněný. Rozhodnutí netvrdí, že se účastnice smluvily na zrušení dodávek na trh EHP. ADM zdůrazňuje, že kartelová dohoda stanovila celosvětové kvóty (body 97 až 101 odůvodnění Rozhodnutí) a že zvláštní kvóty pro Evropu neexistovaly. V kartelové dohodě postihující spotřebitele EHP je jim způsobená škoda stejná nezávisle na tom, zda kartelová dohoda zasahuje mimo EHP či nikoliv. V tomto ohledu nesmí být žádný rozdíl v posuzování závažnosti protiprávního jednání a při stanovování uložené pokuty.

88 Zadruhé, rozhodovací praxe Komise je nedůsledná. Ve věcech nazvaných „Bezešvé ocelové trubky“ [rozhodnutí Komise 2003/382/ES ze dne 8. prosince 1999 v řízení podle článku 81 ES (věc IV/E-1/35.860-B – Bezešvé ocelové trubky) (Úř. věst. 2003 L 140, s. 1)] a „Glukonát sodný“ (rozhodnutí ze dne 2. října 2001 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP, COMP/E-1/36.756 – Glukonát sodný) totiž Komise zohlednila pouze prodeje uskutečněné v EHP.

89 Zatřetí, neblahé důsledky zohlednění celosvětového obratu se v projednávaném případě ukázaly v celém rozsahu, neboť prodeje ADM v Kanadě a ve Spojených státech, které činí téměř 50 % jejích prodejů kyseliny citronové na světovém trhu, byly již zohledněny orgány těchto zemích při ukládání sankcí ADM. Zohledněním celosvětového obratu uložila Komise ADM v porovnání s prodeji, za které již byla tato společnost sankcionována, nepřiměřenou pokutu.

90 Začtvrté, ADM zastává názor, že i za předpokladu, že by celosvětový obrat realizovaný prodejem kyseliny citronové mohl tvořit relevantní faktor pro stanovení pokuty, nezohlednila ho Komise vhodným způsobem. Výše pokuty uložené ADM (před uplatněním sdělení o spolupráci) totiž tvoří 66 % celosvětového obratu realizovaného prodejem kyseliny citronové. Tato sankce citelně převyšuje veškeré škody způsobené spotřebitelům nebo hospodářské soutěži účastí ADM na kartelové dohodě, která ve skutečnosti odpovídala pouze jedné části obratu realizovaného na světovém trhu. Přesněji, Komise vycházela výhradně z celkového obratu a zdrojů podniku. Přitom, jak se domnívá ADM, to, že budeme nepřiměřeně vycházet z celkového obratu, vede k uložení protiprávní pokuty.

91 V důsledku toho má ADM za to, že Komise nejenže porušila zásady zakotvené judikaturou, ale rovněž porušila zásadu proporcionality.

92 ADM dále uplatňuje, že pokyny uvádějí, že je „nezbytné brát v úvahu, zda původci protiprávních jednání skutečně měli hospodářskou schopnost způsobit významnou škodu jiným hospodářským subjektům, zejména pak spotřebitelům“, a že mimoto v případě kartelů stanoví případné zvážení určené k zohlednění „specifické váhy […] každého podniku na hospodářskou soutěž“.

93 Přitom podle ADM může být hospodářský dopad na hospodářskou soutěž nebo na ostatní hospodářské subjekty vyhodnocen pouze ve vztahu k výši prodejů dotčeného výrobku. Pouze zohlednění těchto prodejů umožní odhadnout rozsah případné škody pro spotřebitele nebo pro hospodářskou soutěž vyjádřenou protisoutěžní výhodou nebo s ohledem na jiné protiprávní zisky.

94 V důsledku toho má za to, že Komise tím, že opomněla zohlednit obrat vycházející z prodeje dotčeného výrobku, nesprávně použila své vlastní pokyny.

95 A konečně, ADM se domnívá, že Komise tím, že opomněla specificky uvést důvody zohledněné na podporu jejího rozhodnutí nezohlednit prodeje, které ADM uskutečnila na trhu dotčeného výrobku v EHP, porušila povinnost odůvodnění, kterou měla.

96 Komise navrhuje žalobní důvody zamítnout.

2. Závěry Soudu

97 ADM uplatňuje porušení jednak zásady proporcionality a pokynů, a jednak povinnosti odůvodnění.

a) K porušení zásady proporcionality

98 Jak bylo uznáno ustálenou judikaturou, závažnost protiprávních jednání musí být zjištěna v závislosti na vícero skutečnostech, jakými jsou zejména zvláštní okolnosti věci a její kontext, aniž by byl sestaven závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto (nařízení Soudního dvora ze dne 25. března 1996, SPO a další v. Komise, C‑137/95 P, Recueil, s. I‑1611, bod 54; rozsudek Soudního dvora ze dne 17. července 1997, Ferriere Nord v. Komise, C‑219/95 P, Recueil, s. I‑4411, bod 33; rozsudek Soudu ze dne 20. března 2002, HFB a další v. Komise, T‑9/99, Recueil, s. II‑1487, bod 443).

99 Stejně tak z ustálené judikatury vyplývá, že mezi posuzované skutečnosti v rámci závažnosti protiprávního jednání lze případně zahrnout objem a hodnotu zboží, které je předmětem protiprávního jednání, stejně jako velikost a hospodářskou sílu podniku, a tím i vliv, jaký mohl vykonávat na relevantní trh. Na jedné straně z toho vyplývá, že pro účely stanovení výše pokuty lze přihlédnout jak k celkovému obratu podniku, který představuje údaj, byť jen přibližný a nedokonalý, o jeho velikosti a hospodářské síle, tak k tržnímu podílu dotčených podniků na daném trhu, který může poskytnout údaj o rozsahu protiprávního jednání. Na druhé straně z toho plyne, že ani jednomu, ani druhému z těchto údajů nelze přikládat přílišný význam ve srovnání s jinými posuzovanými faktory, takže stanovení přiměřené výše pokuty nemůže být výsledkem pouhého výpočtu založeného na celkovém obratu (viz v tomto smyslu rozsudek Musique diffusion française a další v. Komise, bod 47 výše, body 120 a 121; rozsudky Parker Pen v. Komise, bod 82 výše, bod 94; SCA Holding v. Komise, bod 82 výše, bod 176; Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, bod 41 výše, bod 188, a HFB a další v. Komise, bod 98 výše, bod 444).

100 Z toho plyne, že nelze-li popřít, jak zdůrazňuje ADM, že obrat dotčeného výrobku může tvořit vhodný základ pro vyhodnocení narušení hospodářské soutěže na trhu dotčeného výrobku uvnitř Společenství, stejně jako velikosti jednotlivých účastnic kartelové dohody vzhledem k dotčeným výrobkům, nemění to nic na skutečnosti, že tento prvek zdaleka nepředstavuje jediné kritérium, podle kterého musí Komise posuzovat závažnost protiprávního jednání.

101 V důsledku toho by, na rozdíl od tvrzení ADM, omezení se na posouzení spojitosti mezi uloženou pokutou a obratem dotčeného výrobku, aby bylo možné posoudit její přiměřenou povahu, jak zřejmě tato společnost navrhuje, znamenalo přisouzení přílišného významu tomuto prvku. Přiměřenou povahu této úrovně pokuty je třeba posuzovat vzhledem ke všem prvkům, k nimž musí Komise přihlížet při posouzení závažnosti protiprávního jednání, a sice k samotné povaze protiprávního jednání, k jeho skutečnému dopadu na relevantní trh a k velikosti zeměpisného trhu.

102 Opodstatněnost Rozhodnutí vzhledem k některým z těchto kritérií bude posouzena na základě všech čtyř argumentů ADM, směřujících v podstatě k prokázání toho, že Komise měla v projednávaném případě v tomto kontextu uplatnit obrat dotčených podniků na úrovni EHP, a nikoliv na celosvětové úrovni.

103 Svým prvním argumentem ADM v podstatě kritizuje skutečnost, že v bodě odůvodnění 236 Rozhodnutí měla Komise za to, že je třeba při zařazení dotčených účastnic řízení do tří skupin použít celosvětový obrat, jelikož předmětem kartelové dohody bylo „odstranění soutěžních rezerv z trhu EHP“. Přitom podle ADM Rozhodnutí neuvádělo, že by se účastnice řízení smluvily na zrušení dodávek na trh EHP.

104 Soud se domnívá, že je třeba konstatovat, že ADM uvádí tuto část Rozhodnutí mimo jeho kontext. Výklad celého bodu 236 odůvodnění Rozhodnutí jasně ukazuje, že podle Komise může v kontextu celosvětového kartelu, o jaký se jedná v projednávaném případě, pouze celosvětový obrat umožnit posoudit skutečnou schopnost dotčených účastnic řízení způsobit škodu na relevantním trhu. V důsledku toho není tento první argument opodstatněný.

105 Svým druhým argumentem se ADM snaží prokázat, že v nedávné správní praxi sama Komise používala obraty realizované v EHP.

106 Soud nicméně konstatuje, že obě rozhodnutí, která ADM uplatňuje na podporu uvedeného argumentu, nejsou v projednávaném případě relevantní. Ve věci „Bezešvé ocelové trubky“ (viz bod 88) totiž Komise neprovedla rozřazení dotčených účastnic řízení (viz body 159 až 162 odůvodnění Rozhodnutí v uvedené věci). Co se týče věci „Glukonát sodný“ (viz bod 88), Komise stejně jako v projednávaném případě použila při rozřazení podniků celosvětový obrat. Argumentace ADM tedy není podložena skutkovými okolnostmi.

107 Svým třetím argumentem ADM v podstatě uplatňuje skutečnost, že prodeje kyseliny citronové v Kanadě a ve Spojených státech, které představují téměř 50 % jejích prodejů kyseliny citronové na světovém trhu, již byly při uložení sankcí ADM zohledněny orgány těchto států. V části, ve které ADM touto argumentací v podstatě opakuje bod žalobního návrhu vycházející z porušení zásady zákazu současného uložení více sankcí, byla již tato argumentace Soudem odmítnuta jako neopodstatněná (viz body 61 až 73 výše). V části, ve které má ADM touto argumentací za to, že Komisi nepřísluší stanovit pokutu na základě chování na trzích mimo prostor Společenství, není tato argumentace podložena skutkovými okolnostmi. Komise totiž nepoužila celosvětový obrat jako základ pro stanovení pokuty, ale pouze jako prostředek určení skutečné hospodářské schopnosti každého podniku způsobit škodu hospodářské soutěži a stanovení pokuty na úrovni zaručující odrazující účinek pro každý podnik, což odůvodňuje celosvětová povaha kartelové dohody.

108 Svým čtvrtým argumentem se ADM v podstatě snaží prokázat, že zohlednění obratu realizovaného díky prodeji kyseliny citronové na celosvětové úrovni vede k nepřiměřené pokutě vzhledem ke škodě způsobené spotřebitelům a hospodářské soutěži.

109 Přitom je třeba připomenout, že v projednávaném případě se jedná o kartel sdružující podniky působící na celosvětové úrovni, které drží 60% podíl na trhu relevantního výrobku na celosvětové úrovni, a zejména o kartel týkající se mimo stanovení cen zejména rozdělení trhu přidělením prodejních kvót. V takovém případě může Komise v rámci odlišného zacházení s dotčenými účastnicemi řízení, jak to učinila v projednávaném případě, vycházet z obratů realizovaných jednotlivými účastníky kartelové dohody na celosvětové úrovni, v projednávaném případě dosažených prodejem kyseliny citronové. Cílem tohoto odlišného zacházení je totiž zhodnocení skutečné hospodářské schopnosti autorů protiprávního jednání způsobit svým protiprávním jednáním škodu hospodářské soutěži, a tedy zohlednění jejich specifické váhy uvnitř kartelu. Komise v důsledku toho nevybočila z širokého prostoru pro posouzení, který jí je v této oblasti přiznán, když se domnívala, že podíl jednotlivých účastníků kartelové dohody na světovém trhu je vhodným popisným ukazatelem.

110 Proto musejí být žalobní důvody vycházející z porušení zásady proporcionality zamítnuty.

b) K porušení pokynů

111 Co se týče porušení pokynů, Soud konstatuje, že tyto nestanovují, že se výše pokut vypočítá podle celkového obratu nebo obratu realizovaném podniky na relevantním trhu. Nicméně ale ani nebrání tomu, aby tyto obraty byly při stanovení výše pokuty zohledněny, aby byly dodrženy obecné zásady práva Společenství, vyžadují-li to okolnosti (viz v tomto smyslu rozsudky LR AF 1998 v. Komise, bod 41 výše, bod 283, potvrzený v řízení o kasačním opravném prostředku rozsudkem Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 41 výše, bod 258, a Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, bod 41 výše, bod 187).

112 V důsledku toho pokyny nestanoví, že obraty dotčených podniků, ať už se jedná o celkový obrat nebo obrat vycházející z prodeje dotčeného výrobku, představují výchozí bod pro stanovení výše pokut, a tím méně to, že představují jediná relevantní kritéria pro stanovení závažnosti protiprávního jednání.

113 Naopak, Komise je může zohlednit jako jedno z relevantních kritérií. Tak tomu je zejména tehdy, přizpůsobí-li Komise, podle třetího až šestého pododstavce bodu 1a pokynů, výši pokut tak, aby zajistila jejich dostatečně odrazující úroveň. V tomto kontextu Komise zohledňuje skutečnou schopnost autorů protiprávního jednání způsobit značnou škodu ostatním hospodářským subjektům a nezbytnost zajistit pokutě dostatečně odrazující povahu (bod 1a čtvrtý pododstavec) a provádí poměrné vážení stanovených částek v závislosti na specifické váze, a tedy skutečném dopadu protiprávního jednání každého podniku na hospodářskou soutěž, zejména existuje-li značná nerovnost ve velikosti podniků, které se dopustily protiprávního jednání téže povahy (bod 1a šestý pododstavec).

114 V projednávaném případě Komise ve svých písemných odůvodněních tvrdila, že při posuzování velikosti každého z podniků vycházela z obratu dosaženého na trhu dotčeného výrobku. Přitom, jak vyplývá z bodu 236 odůvodnění Rozhodnutí, Komise opravdu zohlednila celosvětový obrat dosažený u posuzovaného výrobku, aby tak zohlednila důležitost každého podniku na relevantním trhu. Jak totiž již bylo konstatováno v bodech 77 a 78, Komise se rozhodla, že pro uplatnění rozdílného zacházení, aby mohla být zohledněna skutečná hospodářská schopnost autorů protiprávního jednání způsobit významnou škodu na hospodářské soutěži a stanovena pokuta na úrovni zajišťující jí dostatečně odrazující účinek, bude vycházet z obratů dosažených dotčenými účastnicemi řízení prodejem kyseliny citronové na celosvětové úrovni v průběhu posledního roku, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, a sice roku 1995.

115 V projednávaném případě se jedná o celosvětový kartel sdružující podniky zaujímající velmi velký podíl na trhu relevantního výrobku na celosvětové úrovni. Mimoto se kartel týká stanovení cen a rozdělení trhu přidělením prodejních kvót. V takovém případě může Komise v rámci různého zacházení s dotčenými podniky legitimně vycházet z obratů dosažených účastníky této kartelové dohody jejich prodejem kyseliny citronové na celosvětové úrovni. Jelikož cílem tohoto rozdílného zacházení je ocenění skutečné hospodářské schopnosti autorů protiprávního jednání způsobit svým protiprávním jednáním škodu hospodářské soutěži, a tedy zohlednění jejich specifické váhy uvnitř kartelu, Komise nepřekročila svůj široký prostor pro posouzení, když se domnívala, že celosvětový tržní podíl jednotlivých účastníků kartelové dohody je vhodným ukazatelem.

116 V důsledku toho musí být žalobní důvod vycházející z porušení pokynů zamítnut.

c) K porušení povinnosti odůvodnění

117 Podle ustálené judikatury musejí z odůvodnění vyžadovaného článkem 253 ES jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž daný akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum. Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech projednávaného případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze uplatňovaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání těchto vysvětlení. Není požadováno, aby odůvodnění upřesňovalo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 253 ES, musí být posuzována s ohledem nejen na jeho znění, ale také s ohledem na jeho celkový kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast (rozsudky Soudního dvora ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, s. I‑1719, bod 63, a ze dne 30. září 2003, Německo v. Komise, C‑301/96, Recueil, s. I‑9919, bod 87).

118 Pokud jde o rozhodnutí, které ukládá pokuty vícero podnikům za porušení pravidel hospodářské soutěže Společenství, dosah povinnosti odůvodnění musí být určen zejména s ohledem na skutečnost, že závažnost protiprávních jednání musí být zjištěna v závislosti na vícero skutečnostech, jakými jsou zejména zvláštní okolnosti věci a její kontext, a to aniž by byl sestaven závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto (usnesení SPO a další v. Komise, bod 98 výše, bod 54).

119 V projednávaném případě Komise stanovila výši pokuty, která má být podniku uložena, na základě jeho obratu vztahujícímu se k dotčenému výrobku, nicméně nezohlednila obrat týkající se dotčeného výrobku v EHP, ale na celosvětové úrovni. V rozporu s tvrzením ADM nebyla Komise povinna zohlednit obrat vztahující se k dotčenému výrobku v EHP (viz bod 111 výše). V důsledku toho jí nemůže být vytýkáno, že neuvedla důvody, pro které nevyužila tento činitel pro stanovení výše uložené pokuty.

120 V důsledku toho musí být žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti odůvodnění rovněž zamítnut.

C – K použití násobícího koeficientu na výchozí částku

1. Argumenty účastnic řízení

121 ADM má za to, že použití násobícího koeficientu 2 na výchozí částku (bod 246 odůvodnění Rozhodnutí) představuje zjevně nepřiměřené opatření, které je kromě toho založeno na nesprávné úvaze a porušuje zásadu rovného zacházení.

122 ADM zaprvé připomíná, že v rámci řízení zahájených ve Spojených státech a v Kanadě pro porušení pravidel hospodářské soutěže již zaplatila pokuty [30 milionů amerických dolarů (USD) ve Spojených státech a 2 miliony kanadských dolarů (CAD) v Kanadě], odškodnila spotřebitele (83 milionů USD), uhradila přibližně 34 milionů USD na ukončení řízení zahájeného proti ní akcionáři, byl již odsouzen jeden z jejích zaměstnanců k trestu odnětí svobody ve Spojených státech a v celosvětovém měřítku přijala politiku souladu s pravidly hospodářské soutěže. Všechny tyto sankce a opatření činí uložení nové pokuty s odrazující povahou přijaté Komisí neúčinné a nepřiměřené.

123 Zadruhé ADM uplatňuje, že s přihlédnutím k tomu, že podniky jsou racionální hospodářské subjekty, je pro dosažení skutečně odrazující povahy pokuty nezbytné pouze to, aby byla stanovena na takové úrovni, že její očekávaná výše bude přesahovat prospěch vyplývající z protiprávního jednání. Domnívá se, že pokud si podniky uvědomí, že ztráta spojená se sankcí ruší prospěch z kartelové dohody, pokuta již bude mít odrazující účinek. Tento přístup byl potvrzen Soudním dvorem v rozsudku Musique diffusion française a další v. Komise, bod 47 výše (bod 108). Odpovídá rovněž pokynům, které ukládají (v bodě Ia čtvrtém pododstavci) hodnotit odrazující účinek ve vztahu k možnosti účastnic dotčené kartelové dohody způsobit škodu spotřebitelům, a v důsledku toho vyžadují, aby byl každý prospěch vyplývající z protiprávní kartelové dohody zohledněn při stanovení přiměřeného odrazujícího účinku. Konečně, tento přístup je společným pojmem jiných právních úprav Společenství.

124 ADM nezpochybňuje, že při stanovení pokuty může být zohledněn celkový obrat. Nicméně pokud se tomuto obratu přizná nepřiměřený význam, vede to k nepřiměřené pokutě. Komise se v tomto ohledu omezila na to, že zastává navýšení prostřednictvím srovnání, s odkazem na obrat ADM. Přitom žádné rozumné vysvětlení nemůže odůvodnit, že se stanovení navýšení s odrazujícím účinkem soustředilo na její celkový obrat. Postup zvolený Komisí nijak nevysvětluje, proč bylo třeba zcela eliminovat zisky dosažené ADM díky prodeji výrobků, které nemají žádný vztah k dotčenému protiprávnímu jednání, s cílem odradit dotčené účastnice řízení od pokračování v jejich činnostech v rámci kartelové dohody o kyselině citronové.

125 Zatřetí, ADM opakuje tvrzení, podle kterého má účinná odrazující sankce snížit očekávaný zisk z kartelové dohody na nulu (viz bod 123). Nicméně, jak tvrdí ADM, v projednávaném případě dosáhla nejvyšších ročních prodejů v EHP JBL (77 milionů eur), a měla tak z kartelové dohody největší zisk. Přitom, jak uvádí ADM, JBL nebylo v tomto stádiu stanovování pokut uloženo odrazující navýšení. Naopak, uplatňuje ADM, s ročními prodeji v EHP představujícími 46 milionů eur jí byla základní výše uložené pokuty zdvojnásobena navýšením o 21 milionů eur uplatněným za účelem dosažení odrazujícího účinku. ADM z toho vyvozuje, že Komise porušila zásadu rovného zacházení.

126 Začtvrté, ADM se domnívá, že Komise nemůže ve své žalobní odpovědi platně tvrdit, že mimo kartelové dohody na trhu kyseliny citronové se ADM současně účastnila dalších dvou kartelových dohod. Tento poznatek totiž nebyl v Rozhodnutí uveden. Krom toho uplatnila Komise násobící koeficient v každém rozhodnutí týkajícím se těchto kartelových dohod, tak aby pokutě zajistila odrazující účinek.

127 Zapáté, ADM se domnívá, že Rozhodnutí je v tomto bodě nedostatečně odůvodněno. ADM totiž tvrdí, že Komise opomenula upřesnit, na jakém základě může být navýšení takového rozsahu považováno za nezbytné pro dosažení odrazujícího účinku. Komise se omezila na prohlášení, že větší společnosti mají být postiženy vyššími pokutami, ale neuvedla důvody, pro které bylo v projednávaném případě navýšení pokuty na dvojnásobek považováno pro ADM za vhodné, ani zda byly zohledněny takové faktory, jako sankce již uložené a mající odrazující účinek na snahu o dosahování zisku z kartelové dohody. Přitom podle ADM měla v projednávaném případě Komise povinnost jasně uvést důvody odůvodňující přijetí dotčeného opatření. Jak totiž tvrdí ADM, neexistuje žádná zveřejněná věc, ve které by Komise provedla „dostatečně odrazující“ navýšení jako doplňující opatření při stanovování pokut. Krom toho, toto navýšení představuje značnou část pokuty, která byla ADM nakonec uložena.

128 Komise navrhuje uplatňované žalobní důvody zamítnout.

2. Závěry Soudu

a) K porušení zásady proporcionality

129 K tomu, že ADM v podstatě uplatňuje, že s přihlédnutím k tomu, že podniky jsou racionální hospodářské subjekty a že pro dosažení skutečně odrazující povahy pokuty je nezbytné pouze to, aby byla stanovena na takové úrovni, že její očekávaná výše bude přesahovat prospěch vyplývající z protiprávního jednání, je třeba připomenout, že odrazení je jednou z hlavních úvah, které musí Komisi vést při stanovování výše pokut (rozsudky Soudního dvora ze dne 15. července 1970, Chemiefarma v. Komise, 41/69, Recueil, s. 661, bod 173, a ze dne 14. července 1972, BASF v. Komise, 49/69, Recueil, s. 713, bod 38).

130 Přitom pokud by pokuta měla být stanovena na úrovni, která se omezuje na zrušení prospěchu z kartelové dohody, neměla by odrazující účinek. Je totiž možné rozumně předpokládat, že podniky v rámci svých finančních výpočtů a své správy racionálně zohlední nejenom úroveň pokut, které jim mohou být uloženy v případě protiprávního jednání, ale rovněž míru rizika odhalení kartelové dohody. Navíc pokud by se funkce pokuty omezila na pouhé odstranění očekávaného zisku nebo prospěchu, nezohlednila by se dostatečně protiprávnost dotčeného jednání s ohledem na čl. 81 odst. 1 ES. Tím, že by se totiž pokuta omezila na pouhé vyrovnání utrpěné škody, zanedbal by se kromě odrazující povahy pokuty, která se může týkat pouze budoucího chování, také represivní charakter takového opatření ve vztahu ke skutečně spáchanému, konkrétnímu protiprávnímu jednání.

131 Stejně tak v případě podniku, který je, tak jako ADM, přítomen na značném množství trhů a disponuje zvláště velkou finanční kapacitou, nemusí být přihlédnutí k obratu dosaženému na relevantním trhu dostačující k zajištění odrazujícího účinku pokuty. Čím je totiž podnik větší a disponuje celkovými zdroji, které mu umožňují jednat nezávisle na trhu, tím více si musí být vědom významu své úlohy, co se týče řádného fungování hospodářské soutěže na trhu. Při přezkumu závažnosti protiprávního jednání tak musí být zohledněny skutkové okolnosti, které se vztahují k hospodářské síle podniku, který se protiprávním jednáním provinil. V důsledku toho zohlednění celkového obratu ADM pro stanovení výše pokuty nemá v projednávaném případě za následek nepřiměřenou pokutu.

132 V důsledku toho je třeba žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality zamítnout.

b) K porušení zásady rovného zacházení

133 Je třeba připomenout, že podle zásady rovného zacházení Komise nesmí zacházet se stejnými situacemi odlišně anebo s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněné (rozsudek Soudního dvora ze dne 13. prosince 1984, Sermide, 106/83, Recueil, s. 4209, bod 28, a rozsudek Soudu ze dne 14. května 1998, BPB de Eendracht v. Komise, T‑311/94, Recueil, s. II‑1129, bod 309).

134 ADM v podstatě uplatňuje, že přes vyšší prodej kyseliny citronové (77 milionů eur), než kterého dosáhla ona sama (46 milionů eur), Komise neuložila JBL takové navýšení pokuty, které uložila jí.

135 V tomto ohledu je namístě zdůraznit, že použití násobícího koeficientu má za cíl zajistit, aby pokuta měla odrazující účinek i pro velmi velké podniky. Přitom obrat, kterého dosáhla JBL v roce 2000, dosahoval sotva 314 milionů eur, zatímco u ADM dosahoval 13 936 milionů eur. Krom toho je třeba rovněž zohlednit, že velmi velké podniky, jako je ADM, mají zvýšenou odpovědnost za zachování volné hospodářské soutěže na trzích, na kterých jsou přítomny, a mají obecně k dispozici větší zázemí, pokud jde o právně-hospodářské poradenství, které jim umožňuje posoudit protiprávní povahu svého chování s ohledem na právo hospodářské soutěže Společenství.

136 V důsledku toho musí být žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení rovněž zamítnut.

c) K porušení povinnosti odůvodnění

137 K tomu, že ADM v podstatě uplatňuje, že Komise neuvedla důvody, pro které je zvýšení pokuty na dvojnásobek považováno za odpovídající, ani to, zda byly zohledněny faktory, jako jsou sankce již uložené a mající odrazující účinek na snahu o dosahování zisku z kartelové dohody, je třeba nejprve odkázat na judikaturu uvedenou v bodech 117 a 118. Dále je namístě připomenout, že Komise odůvodnila použití násobícího koeficientu zejména na pokutu vypočtenou pro ADM nezbytností zajistit pokutě dostatečně odrazující účinek. Komise v tomto ohledu vycházela z celosvětových obratů dotčených účastnic řízení (body odůvodnění 50 a 241 Rozhodnutí). A konečně, v bodě 246 odůvodnění Rozhodnutí uvedla, že má za to, že použití násobícího koeficientu 2 je vhodné pro zajištění odrazující povahy pokuty, která měla být ADM uložena.

138 Co se týče zejména výše násobícího koeficientu použitého na ADM, Komise se mohla omezit na to, že by se dovolávala velikosti tohoto podniku, jak přibližně vyplývá z jím dosaženého celkového obratu, a zdůraznit nezbytnost zajištění odrazující povahy pokuty. Komise nemusí na základě povinnosti odůvodnění uvést číselné údaje týkající se metody výpočtu podléhající této volbě (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, Sarrió v. Komise, C‑291/98 P, Recueil, s. I‑9991, bod 80).

139 Komise proto Rozhodnutí v tomto bodě dostatečně odůvodnila a žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti odůvodnění musí být rovněž zamítnut.

D – K existenci nesprávných posouzení týkajících se konkrétního dopadu kartelové dohody na trh

1. Úvod

140 Nejprve je namístě připomenout, že závažnost protiprávních jednání musí být zjištěna v závislosti na vícero skutečnostech, jakými jsou zejména zvláštní okolnosti věci a její kontext, aniž by byl sestaven závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto (usnesení SPO a další v. Komise, bod 98 výše, bod 54; rozsudky Ferriere Nord v. Komise, bod 98 výše, bod 33, a HFB a další v. Komise, bod 98 výše, bod 443). V tomto kontextu může být skutečný dopad kartelové dohody na relevantní trh zohledněn jako jedno z relevantních kritérií.

141 Ve svých pokynech (bod 1a první pododstavec) Komise uvedla, že při posuzování závažnosti protiprávního jednání bere v úvahu kromě vlastní povahy tohoto protiprávního jednání a velikosti dotčeného zeměpisného trhu „skutečný dopad [protiprávního jednání] na trh, pokud jej lze měřit“.

142 Co se týče projednávaného případu, z bodů 210 až 230 odůvodnění Rozhodnutí vyplývá, že Komise skutečně stanovila výši pokuty, určenou v závislosti na závažnosti protiprávního jednání, při zohlednění těchto tří kritérií. Zejména v tomto kontextu měla za to, že kartelová dohoda má „skutečný dopad“ na trh s kyselinou citronovou (bod odůvodnění 230 Rozhodnutí).

143 Přitom podle ADM se v tomto kontextu Komise dopustila několika nesprávných posouzení při hodnocení skutečného dopadu kartelové dohody na trh kyseliny citronové. Podle ADM se tato pochybení projevují na stanovení výše pokut.

2. Pokud jde o skutečnost, že Komise zvolila nesprávný postup pro prokázání, že kartelová dohoda měla skutečný dopad na trh

a) Argumenty účastnic řízení

144 ADM v podstatě uplatňuje, že Komise zvolila nesprávný postup pro prokázání, že kartelová dohoda měla skutečný dopad na trh.

145 ADM vytýká Komisi, že neprokázala skutečný dopad kartelové dohody na trh s kyselinou citronovou. Uvádí, že v bodě 211 odůvodnění Rozhodnutí Komise sama uvedla, že rozdíl mezi cenami, které byly skutečně uplatňovány, a cenami, které by byly uplatňovány při neexistenci kartelové dohody, nemůže být spolehlivě změřen. V takové situaci se Komise místo toho, aby předložila alespoň hospodářsky obhajitelnou teorii o tom, co by se stalo, kdyby kartelová dohoda neexistovala, omezila na uplatnění domněnek v tom smyslu, že uskutečnění kartelové dohody muselo mít dopad na relevantní trh.

146 ADM se domnívá, že navzdory skutečnosti, že v průběhu správního řízení ADM Komisi předložila zprávu expertů ze dne 30. června 2000, uvedenou zejména v bodech 222 a 223 odůvodnění Rozhodnutí a na kterou ADM odkazovala ve svém vyjádření k oznámení námitek a ve které bylo prokázáno, že kartelová dohoda neměla dopad na relevantní trh (dále jen „zpráva expertů“), Komise neprovedla vhodnou hospodářskou analýzu předložených údajů. ADM uvádí, že zpráva expertů uváděla následující:

„V důsledku toho omezení narušující kapacity a přebytečnou poptávku, následované čím dál více konkurenčními dodávkami pocházejícími z čínských dovozů kyseliny citronové, spolu s výrazným zvýšením kapacit, ke kterému přistoupili mnozí výrobci, poskytují přesvědčivé vysvětlení chování cen v letech 1991 až 1995 [...]. Skutečnost, že v období, kdy došlo k protiprávnímu jednání, ceny navzdory přebytečné poptávce nedosáhly úrovně z poloviny 80. let, spolu s okolností, že výrobci podílející se na kartelové dohodě nemohli kontrolovat kapacity nebo vstup nových soutěžitelů na trh, znamená, že je namístě odmítnout hypotézu, podle které výrobci v tomto období účinně kontrolovali ceny kyseliny citronové.“

147 ADM upozorňuje, že v bodě 226 odůvodnění Rozhodnutí Komise sama připustila, že vysvětlení zvýšení cen v letech 1991 a 1992, předložená zejména ADM, „[mohou] mít určitou platnost“. Nicméně, jak kritizuje ADM, Komise se spokojila s tvrzením, že nelze vyloučit, že kartelová dohoda měla dopad na trh.

148 Zaprvé, podle ADM z toho plyne, že Komise neprokázala, že kartelová dohoda měla skutečný dopad na trh, který může být změřen, ve smyslu pokynů, ale naopak protiprávně obrátila důkazní břemeno.

149 Zadruhé, ADM má za to, že z toho vyplývá, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když prohlásila, že kolísání cen jsou nezbytně slučitelná s účinnou kartelovou dohodou. Tím, že Komise vycházela z takového čistě abstraktního prohlášení, totiž nezohled