STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

ANTONIA TIZZANA

přednesené dne 24. února 2005 ( )

Věc C‑199/03

Irsko

proti

Komisi Evropských společenství

„Evropský sociální fond – Žaloba na neplatnost – Snížení finanční pomoci – Nesprávné posouzení – Přiměřenost – Právní jistota – Legitimní očekávání“





I – Úvod

1. Žalobou ze dne 13. května 2003 se Irsko podle článku 230 ES domáhalo zrušení rozhodnutí Komise C(2003) 99 ze dne 27. února 2003 o snížení pomoci z Evropského sociálního fondu (dále jen „ESF“) pro tři operační programy týkající se rozvoje lidských zdrojů, turismu a průmyslového rozvoje (dále jen „napadené rozhodnutí“).

II – Právní rámec

2. Článek 4 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2052/88 ze dne 24. června 1988 o úkolech strukturálních fondů a jejich účinnosti a o koordinaci mezi jejich činnostmi navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji( ) ve znění nařízení Rady (EHS) č. 2081/93 ze dne 20. července 1993( ) (dále jen „nařízení č. 2052/88“) zní následovně:

„Akce Společenství doplňují odpovídající vnitrostátní operace nebo k nim přispívají. Jsou zaváděny pomocí důkladných konzultací mezi Komisí, dotyčnými členskými státy a příslušnými orgány – v rámci možností daných institucionálními pravidly a praxí existující v každém členském státě také včetně hospodářských a sociálních partnerů – které členské státy určí na celostátní, regionální, místní nebo jiné úrovni, přičemž každá strana jedná jako partner usilující o dosažení společného cíle. Tyto konzultace jsou zde dále nazývány ‚partnerství‘. Toto partnerství zahrnuje přípravu, financování, jakož i ex ante posuzování a ex post hodnocení akcí.

Partnerství se uskutečňuje v plném souladu s institucionálními, právními a finančními pravomocemi každého z partnerů.“ (neoficiální překlad)

3. Článek 13 odst. 3 téhož nařízení poté stanoví maximální mez pomoci Společenství z různých strukturálních fondů na 75 % z veřejných výdajů pro opatření ve prospěch regionů, které mohou využívat pomoci na základě „cíle č. 1“( ). V období od roku 1994 do roku 1999 bylo Irsko oprávněno využívat tento druh pomoci.

4. Dále je v této věci důležité nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988( ), ve znění nařízení Rady (EHS) č. 2082/93 ze dne 20. července 1993( ) (dále jen „nařízení č. 4253/88“), kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 2052/88, pokud jde o koordinaci mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji.

5. Článek 17 odst. 2 tohoto nařízení stanoví, že:

„Příspěvek z fondů pro každou pomoc se vypočítá buď ve vztahu k celkovým nákladům, na které lze poskytnout pomoc, nebo ve vztahu k celkovým veřejným nebo rovnocenným výdajům, na které lze poskytnout pomoc (celostátním, regionálním nebo místním a výdajům Společenství), na každé opatření (operační program, režim podpor, globální granty, projekt, technickou pomoc, studii).“ (neoficiální překlad)

6. Toto nařízení poté v hlavě IV („Finanční ustanovení“) stanoví pravidla pro finanční kontrolu (článek 23) a pro snížení, pozastavení a zrušení pomoci (článek 24).

7. Článek 23 stanoví, že:

„1. Aby bylo zaručeno úspěšné dokončení akcí prováděných veřejnými nebo soukromými investory, členské státy přijmou […] nezbytná opatření k:

– pravidelnému ověřování, že akce financované Společenstvím byly řádně prováděny,

– předcházení nesrovnalostem a jejich sledování,

– nahrazení jakékoli částky ztracené v důsledku nesrovnalosti nebo nedbalosti. S výjimkou případů, kdy členský stát, zprostředkovatel nebo investor poskytne důkaz, že nejsou odpovědni za nesrovnalost nebo nedbalost, je členský stát podpůrně odpovědný za náhradu veškerých částek vyplacených neoprávněně. […]

Členské státy informují Komisi o opatřeních přijatých pro tyto účely a zejména Komisi sdělí popis kontrolních a řídících systémů pro zajištění efektivního provádění akcí. Průběžně informují Komisi o stavu správních a soudních řízení. Členské státy dají Komisi k dispozici veškeré příslušné vnitrostátní zprávy, týkající se kontroly opatření stanovených v dotyčných programech nebo akcích.

[…]

2. Aniž jsou dotčeny kontroly prováděné členskými státy v souladu s vnitrostátními právními a správními předpisy a aniž jsou dotčena ustanovení článku 206 Smlouvy nebo jakékoli inspekce prováděné na základě čl. 209 písm. c) Smlouvy, mohou úředníci nebo zaměstnanci Komise provádět kontroly na místě, včetně namátkových kontrol, akcí financovaných strukturálními fondy a řídících a kontrolních systémů.

Před provedením kontroly na místě ji Komise oznámí dotyčnému členskému státu, aby obdržela veškerou nezbytnou pomoc. Možnost Komise provádět případné kontroly na místě bez předchozího upozornění je upravena dohodami uzavřenými v souladu s ustanoveními finančního nařízení v rámci partnerství. Těchto kontrol se mohou účastnit úředníci nebo zaměstnanci dotyčného členského státu.

Komise může od dotyčného členského státu požadovat provedení kontroly na místě k ověření zachovávání pravidel ohledně žádosti o platbu. Takových kontrol se mohou účastnit úředníci nebo zaměstnanci Komise a musí tak učinit, pokud o to dotyčný členský stát požádá.

Komise zajistí, aby jakékoli kontroly, které provádí, byly prováděny koordinovaně tak, aby se vyloučily opakované kontroly, pokud jde o stejné záležitosti během stejného období. Dotyčný členský stát a Komise si bezodkladně vymění veškeré informace o výsledcích provedených kontrol.

3. Po dobu tří let po poslední platbě týkající se jakékoli akce ponechají odpovědné subjekty a orgány Komisi k dispozici veškeré dokumenty týkající se výdajů na akci a souvisejících kontrol.“ (neoficiální překlad)

8. Pokud jde o článek 24, ten zní následovně:

„1. Ukáže-li se, že uskutečnění akce nebo opatření neodůvodňuje k části ani k celkové částce přidělené pomoci, provede Komise patřičné přezkoumání takového případu v rámci partnerství, přičemž zejména požádá členský stát nebo jiný orgán určený členským státem k provedení akce, aby ve stanovené lhůtě předložily svá vyjádření.

2. Po tomto prošetření může Komise snížit nebo pozastavit pomoc pro dotyčnou akci nebo opatření, jestliže vyšetřování potvrdí existenci nesrovnalosti nebo významné změny, ovlivňující povahu nebo podmínky provedení akce nebo opatření, pro které nebyl žádán souhlas Komise.

3. Neoprávněně vyplacené částky, které mají být získány zpět, jsou navráceny Komisi.

[…]“

9. Dále je třeba uvést nařízení Komise (ES) č. 2064/97 ze dne 15. října 1997, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 4253/88, pokud jde o finanční kontrolu prováděnou členskými státy u operací spolufinancovaných strukturálními fondy( ) (dále jen „nařízení č. 2064/97“).

10. Zvláště čl. 2 odst. 1 písm. c) tohoto nařízení stanoví, že řídící a kontrolní systémy členských států musí „poskytovat dostatečný záznam o auditu“ (neoficiální překlad), tedy jasný a přesný záznam, který umožní „sledovat údaje od okamžiku jejich vstupu do vnitřního řídícího a kontrolního systému až do jejich výstupu“( ). (neoficiální překlad)

11. Podle čl. 2 odst. 2 téhož nařízení je záznam o auditu dostatečný, pokud umožňuje:

„a) ověření souvislosti mezi souhrnnými částkami oznámenými Komisi a jednotlivými prohlášeními o výdajích a podklady na různých správních úrovních a u konečných příjemců;

b) kontrolu rozdělení a převodu prostředků poskytnutých Společenstvím a členským státem“. (neoficiální překlad)

12. Konečně je třeba zmínit nařízení Komise (EHS) č. 1866/90 ze dne 2. července 1990( ) o opatřeních pro používání ecu pro účely rozpočtového řízení strukturálních fondů (dále jen „nařízení č. 1866/90“). Pokud jde o to, co je důležité v projednávaném případě, čl. 5 odst. 2 tohoto nařízení stanoví:

„Členské státy, které předkládají výkazy výdajů v ecu, přepočtou na ecu částky výdajů z národní měny, za použití kurzu platného v měsíci, ve kterém byly tyto výdaje zaznamenány v účetnictví orgánů odpovědných za finanční řízení programů. Za tímto účelem Komise měsíčně oznamuje členským státům platný kurz“. (neoficiální překlad)

III – Skutečnosti a řízení

13. Rozhodnutím 94/626/ES ze dne 13. července 1994 Komise stanovila rámec Společenství pro strukturální pomoc Společenství v regionech Irska, kterých se týká cíl č. 1, a sice celé irské území( ), pokud jde o programovací období od 1. ledna 1994 do 31. prosince 1999.

14. Při provádění tohoto opatření a třemi různými rozhodnutími poskytla Komise v roce 1994 ohledně toho, co nás zajímá v projednávaném případě, finanční pomoc z ESF na operační programy týkající se rozvoje lidských zdrojů( ), turismu( ) a průmyslového rozvoje( ) v celkové výši 1 897 206 226 eur.

15. Řídícím orgánem určeným Irskem pro provádění projektů spolufinancovaných ESF bylo Department of Enterprise, Trade and Employment (dále jen „DETE“).

16. Ve dnech od 6. do 10. listopadu a od 4. do 6. prosince 2000 provedly útvary Komise v souladu s čl. 23 odst. 2 nařízení č. 4253/88 v Dublinu kontroly na místě a šetření ohledně operací spolufinancovaných ESF v letech 1994 až 1998. Tyto kontroly se týkaly zvláště akcí provedených National Training and Development Institute (dále jen „NTDI“) a Central Remedial Clinic, působících za odpovědnosti National Rehabilitation Board. V průběhu těchto kontrol Komise kontrolovala rovněž „záznam o auditu“ předložený DETE, aby ověřila souvislost mezi částkami zaplacenými Komisí a částkami požadovanými různými konečnými příjemci, kteří se účastnili tří dotčených operačních programů.

17. V důsledku těchto kontrol zjistila Komise v žádostech o finanční pomoc z ESF týkajících se tří operačních programů několik nesrovnalostí.

18. Komise zejména uvedla, že:

a) NTDI v rámci operačního programu týkajícího se rozvoje lidských zdrojů nepřiznal veškeré skutečně disponibilní vnitrostátní zdroje, ale pouze zdroje ve výši 25 % z celkových nákladů, tedy minimální procento příspěvku vnitrostátních fondů požadované pro možnost dosáhnout spolufinancování z ESF v režimu „cíle č. 1“. Tato nesrovnalost tudíž vedla k nepřiměřené žádosti o příspěvek Společenství na projekt;

b) DETE po řádném použití konverzního mechanismu pro ecu upraveného v čl. 5 odst. 2 nařízení č. 1866/90 provedlo úpravy částek získaných touto operací tím, že převedlo část nespolufinancovaných veřejných výdajů do výdajů spolufinancovaných. Tímto způsobem DETE zvýšilo příspěvek z ESF, který byl původně stanoven pro tři operační programy, a tudíž předložilo nepřiměřené žádosti o spolufinancování;

c) obě výše uvedené nesrovnalosti se na úrovni operací provedených NTDI a DETE projevily poškozením „záznamu o auditu“, neboť neumožňovaly ověřit souvislost mezi uskutečněnými výdaji a požadovaným financováním.

19. Na základě těchto zjištění Komise vyhotovila zprávu z auditu, jejíž kopii zaslala irským orgánům dne 13. února 2001, a vyzvala DETE, aby se k ní vyjádřilo.

20. Po provedeném šetření domnělých nesrovnalostí zaznamenaných ve výše uvedené zprávě odpovědělo DETE dopisem ze dne 20. prosince 2001 na námitky vznesené Komisí.

21. Komise vzhledem k tomu, že se podle jejího názoru v těchto šetřeních neukázala žádná nová skutečnost, zahájila postup upravený v článku 24 nařízení č. 4253/88 a dopisem ze dne 28. února 2002 oznámila své rozhodnutí irským orgánům, přičemž je vyzvala, aby předložily svá vyjádření.

22. Dopisem ze dne 18. června 2002, doplněným dopisem ze dne 25. června 2002, DETE upozorňovalo, že:

a) původní žádosti o spolufinancování z ESF předložené NTDI nebyly v souladu s řádnými operačními postupy ESF a z tohoto důvodu byly po pečlivém ověření přepracovány alespoň pro roky 1997 a 1998. Naproti tomu nebylo možné provést toto ověření se stejným stupněm přesnosti pro roky předcházející roku 1997, především z důvodu změny informačního rozpočtového systému NTDI, která způsobila ztrátu mnoha údajů. Irsko se pak, aby rekonstruovalo finanční rámec od roku 1994 do roku 1996, uchýlilo k technikám zevšeobecňování, které nicméně umožnily zjistit zachovávání pravidel poskytnutého financování;

b) ačkoliv nebyl mechanismus úpravy žádostí o spolufinancování z ESF používaný DETE přiměřený, nezpůsobil nicméně neoprávněné nebo nadměrné financování Společenství;

c) ověření provedená irskými orgány prokázala, že žádosti o financování celkově odpovídaly nárokovatelným výdajům, čímž byly napraveny neúmyslné chyby v „záznamu o auditu“ zjištěné Komisí.

23. Dne 27. února 2003 Komise po přezkoumání odpovědi irských orgánů nakonec přijala napadené rozhodnutí, kterým na základě nesrovnalostí zjištěných při plnění dotčených projektů a v příslušných žádostech o financování snížila celkovou částku pomoci poskytnuté z ESF pro tři operační programy o 15 614 261 eur.

24. Žalobou podanou dne 13. května 2003 se Irsko domáhalo zrušení napadeného rozhodnutí a uložení náhrady nákladů řízení Komisi. Komise samozřejmě těmto žádostem odporuje a navrhuje, aby byla žaloba zamítnuta jako zcela neopodstatněná a aby byla žalobci uložena náhrada nákladů řízení.

25. Po ukončení písemné části řízení, během kterého byla předložena rovněž replika a duplika, byli účastníci řízení vyslechnuti na jednání konaném dne 13. ledna 2005.

IV – Právní analýza

A – Ke zjevně nesprávnému posouzení

26. Svým prvním žalobním důvodem Irsko uplatňuje, že Komise se tím, že použila projednávanou finanční opravu, dopustila zjevně nesprávného právního a skutkového posouzení.

27. Irsko zvláště uplatňuje, že údajné nesrovnalosti zjištěné Komisí jsou ve skutečnosti chybami čistě „technické“ či „procedurální“ povahy, jež neměly žádný podstatný dopad na rozpočet Společenství. Jinými slovy, tyto „nedbalosti“ nesmí být přirovnávány k vyloženým „nesrovnalostem“, takovým, které by odůvodňovaly snížení pomoci Společenství.

28. Konečně irské orgány tvrdí, že Komise neodůvodněně odmítla vzít v úvahu vysvětlení a opravné výpočty, které tyto orgány předložily a jejichž cílem bylo prokázat, že napadené nesrovnalosti nezpůsobily nadměrné nebo neoprávněné financování z ESF.

29. Ihned řeknu, že argumenty irské vlády mne nepřesvědčily.

30. Komise se totiž rozhodla snížit finanční pomoc z ESF na základě zprávy z auditu( ), která, jak jsem připomněl dříve, zaznamenala tři druhy nesrovnalostí při plnění operačních programů (viz výše bod 17). Irské orgány tedy ani během správního řízení ani před Soudním dvorem nezpochybnily ani existenci, ani systematickou povahu těchto nesrovnalostí, ale pouze se pokusily prokázat jejich omezený finanční dopad.

31. Můžeme tudíž soudit, že vláda, která podala žalobu, přijala výsledky ověření provedených Komisí. Je každopádně jisté, že se Komise nedopustila chyby při zjišťování systematických nedostatků ve fázi plnění výše uvedených programů vzhledem k tomu, že tyto nedostatky byly, opakuji, výslovně uznány samotnými irskými orgány.

32. Jak totiž již Soudní dvůr několikrát připomenul, jakmile Komise zjistí existenci nesrovnalosti v řízení fondů Společenství ze strany členského státu, je „povinna přistoupit k nápravě vyúčtování předloženého tímto členským státem“( ). To je ostatně výslovně vyžadováno zásadou „řádného finančního řízení“ podle článku 274 ES, jakož i přesněji článku 24 nařízení č. 4253/88, které upravuje „snížení, pozastavení a zrušení“ pomoci v případě nesrovnalosti.

33. Irská vláda nicméně soustředí svou obhajobu na údajně „technickou“ povahu dotyčných nedostatků. Dle jejího názoru totiž vzhledem k tomu, že tyto nedostatky nezpůsobily finanční škody ESF, není možné v této souvislosti hovořit o „nesrovnalosti“ podle článku 24 nařízení č. 4253/88.

34. Aniž by tedy bylo nezbytné zkoumat argumenty uváděné Irskem ohledně omezeného dosahu vlastních „nedbalostí“, argumenty, jejichž podstatou je ostatně čistě právní posouzení, zdá se mi dostatečné uvést, že navržený výklad článku 24 není podložen ani zněním tohoto článku, ani jeho účelem.

35. Toto ustanovení totiž stanoví, že Komise může snížit, pozastavit a zrušit poskytování financování Společenství v případě „nesrovnalosti nebo významné změny, ovlivňující povahu nebo podmínky provedení akce nebo opatření, pro které nebyl žádán souhlas Komise“. (neoficiální překlad) Naopak v závislosti na „finanční hodnotě“ dotyčné nesrovnalosti nebo změny nečiní toto ustanovení v této souvislosti žádné rozlišení.

36. Ostatně je známo a obsáhlou judikaturou Společenství v této oblasti( ) je rovněž potvrzeno, že také nedostatky nebo nepřiměřenosti (např. v oblasti řízení a kontroly fondů), které nemají konkrétní finanční vliv, mohou vážně poškodit finanční zájmy Unie, jakož i dodržování práva Společenství; tyto nedostatky a nepřiměřenosti tedy odůvodňují uplatnění finančních oprav Komisí. A to zejména tehdy, když se jako v projednávaném případě jedná o systematické porušování příslušných pravidel, jako jsou krom jiného nepřesné výkazy a ex post úpravy mezi spolufinancovanými a nespolufinancovanými výdaji, které jako takové mohou ohrozit transparentnost finančních toků a zachovávání pravidel operací, a tudíž nakonec správné financování celého systému.

37. Vláda, která podala žalobu, konečně uplatňuje, že Komise chybně odmítla vzít v úvahu opravy, které v roce 2001, jako odpověď na námitky, které vznesla ve zprávě z auditu, provedly irské orgány v žádostech o financování, které předložily pro tři operační programy. Podstatou těchto oprav bylo prokázat, že nesrovnalosti zjištěné Komisí nevedly k žádosti o neoprávněné nebo nadměrné financování, neboť jejich výše nepřekročila maximální mez spolufinancování ESF (v projednávaném případě 75 %).

38. Nehledě na otázku věrohodnosti výpočtů provedených irskými orgány( ) se mi zdá, že se Komisi snadno podaří namítnout, že tyto opravy byly nepřípustné, neboť byly předloženy po uplynutí lhůty. Tím, že byly zjištěny výdaje nebo vnitrostátní zdroje spolufinancování, které nebyly vykázány dříve, implikovaly totiž uvedené opravy nutně opětovné programování závazků ESF, které byly stanoveny na základě ročních výkazů irských orgánů během programovacího období let 1994‑99. Jak se tedy jasně jeví z příslušné právní úpravy( ), nemohla žádná změna finančních plánů nastat po 31. prosinci 1999, poslední lhůtě stanovené pro použití financování Společenství v rámci tří dotčených operačních programů. Jinými slovy, po tomto dni byly finanční plány definitivně uzavřeny a již nemohly být změněny, aby případně vzaly v úvahu opravy předložené Irskem.

39. Ve světle předchozích úvah soudím, že můžeme uzavřít s tím, že se Komise nedopustila zjevně chybného posouzení, když snížila projednávanou finanční pomoc z ESF, a že tudíž první žalobní důvod musí být zamítnut.

B – K porušení právních pravidel týkajících se uplatňování Smlouvy

40. Druhým žalobním důvodem irská vláda namítá porušení tří ustanovení sekundárního práva v oblasti strukturálních fondů.

41. a) Irská vláda především tvrdí, že Komise porušila čl. 23 odst. 1 nařízení č. 4253/88, neboť:

– v rozporu s tímto ustanovením nepřijala nezbytná prováděcí opatření v oblasti finanční kontroly do dne, kdy nařízení nabylo účinnosti (dne 3. srpna 1993), ale až v dubnu roku 1997 prostřednictvím nařízení č. 2064/97;

– napadené rozhodnutí uplatnilo na projekty spolufinancování z ESF pro roky 1994 až 1997 nařízení č. 2064/97 se zpětným účinkem, a zvláště pojem „záznam o auditu“ v článku 2 nařízení, třebaže v rozhodné době nebyl ještě tento pojem jasně stanoven (viz výše bod 10).

42. Pokud však jde o první bod, musím souhlasit s Komisí, když tvrdí, že opožděné přijetí prováděcích předpisů nařízení č. 4253/88 mohlo být zpochybněno pouze žalobou pro nečinnost podle článku 232 ES, nebo nanejvýš mohlo být žalobou na neplatnost podle článku 230 ES napadeno nařízení č. 2064/97 do dvou měsíců od jeho přijetí. Dotčené opoždění naopak nemůže být napadeno přímou žalobou, jejímž cílem je jako v projednávaném případě dosáhnout zrušení rozhodnutí o snížení financování Společenství.

43. Pokud jde o údajné použití nařízení č. 2064/97 se zpětným účinkem, uvádím především, že napadené rozhodnutí se neodvolává na žádné ustanovení tohoto nařízení.

44. Především pak, pokud jde o pojem „dostatečný záznam o auditu“, uvádím, že ačkoliv byl tento pojem formalizován až v roce 1997, neznamená to, že před tímto rokem mohl členský stát provádět operační programy spolufinancované ze strukturálních fondů bez provedení jasného a přesného záznamu, který by umožnil „sledovat údaje od okamžiku jejich vstupu do vnitřního řídícího a kontrolního systému až do jejich výstupu“( ), a tudíž posoudit řádné finanční řízení dotčených projektů. Jak totiž vyplývá z bodu 16 napadeného rozhodnutí, již před dubnem 1997 byl jakýkoli mechanismus, který by neumožňoval ověření souvislosti mezi souhrnnými částkami oznámenými Komisi a jednotlivými doklady o výdajích, jakož i kontrolu všech finančních toků týkajících se čerpání pomoci Společenství, považován za mechanismus v rozporu s čl. 4 odst. 1 a čl. 13 odst. 3 nařízení č. 2052/88, jakož i čl. 17 odst. 2 nařízení č. 4253/88.

45. Jinými slovy, soubor těchto ustanovení účinných před rokem 1997 vyžadoval, aby členský stát zaručil přímou souvislost mezi skutečně uskutečněnými výdaji v rámci spolufinancovaných projektů ze strukturálních fondů a souvisejícími žádostmi o pomoc Společenství a ustanovení byla sama o sobě dostatečná pro sankcionování nesrovnalostí, kterých se dopustily irské orgány.

46. b) Dále podle názoru irské vlády Komise porušila čl. 24 odst. 1 a 2 nařízení č. 4253/88, neboť:

– nepřezkoumala přiměřeně všechny okolnosti spisu a zvláště nevzala v úvahu opravy provedené v žádostech o příspěvek Společenství;

– zjištěné nesrovnalosti nebyly tak závažné, aby odůvodňovaly snížení finanční pomoci.

47. Zdá se mi však, že tento argument je pouhým opakováním toho, co tvrdí vláda, která podala žalobu, v prvním žalobním důvodu ohledně vlivu nesrovnalostí, které jí byly vytýkány. Z tohoto důvodu odkazuji na úvahy k tomu vyslovené (viz výše body 29 až 32).

48. c) Konečně Irsko tvrdí, že Komise porušila zásadu partnerství stanovenou v čl. 4 odst. 1 nařízení č. 2052/88.

49. Musím nicméně uvést, že žalobce tuto skutečnost nijak neodůvodňuje. Tudíž stejně jako Komise soudím, že je nepřípustná, neboť nesplňuje požadavky článku 21 Statutu Soudního dvora, ani článku 40 jednacího řádu Soudního dvora, podle kterých musí návrh na zahájení řízení vždy uvádět stručný popis žalobních důvodů( ), aby bylo žalovanému umožněno připravit si jeho obhajobu a Soudnímu dvoru vykonávat jeho kontrolu( ).

50. Ve světle výše uvedeného tudíž soudím, že druhý žalobní důvod je částečně neopodstatněný a částečně nepřípustný.

C – K porušení zásady proporcionality

51. Svým třetím žalobním důvodem Irsko uplatňuje, že Komise porušila zásadu proporcionality, neboť snížila pomoc ESF, zatímco mohla přijmout méně restriktivní opatření, kdyby přijala vysvětlení a opravy předložené irskými orgány, jejichž cílem bylo prokázat čistě „technickou“ povahu a omezený vliv dotčených nedostatků. Komise měla krom toho vzít v úvahu povahu příjemců financování vzhledem k tomu, že NTDI je neziskový subjekt, a skutečnost, že tři operační programy byly vždy uskutečňovány efektivně a v plném souladu se všemi základními podmínkami stanovenými právem Společenství.

52. V této souvislosti především uvádím, že vláda, která podala žalobu, i v tomto případě z větší části pouze opětovně uvádí argumenty již uvedené v prvním žalobním důvodu, jde‑li o povahu a dosah vlastních „chyb“ v řízení a plnění programů. K tomu jsem se však již vyjádřil (viz výše body 28 až 32).

53. Pokud pak jde konkrétněji o dodržování zásady proporcionality, soudím, že je namístě připomenout, že podle ustálené judikatury je v souladu s touto zásadou snížení pomoci Společenství provedené Komisí, které „přímo souvisí se zjištěnými nesrovnalostmi a jehož účelem je vyloučit vrácení pouze nezákonných nebo neoprávněných výdajů“( ). (neoficiální překlad)

54. Z napadeného rozhodnutí tedy jasně vyplývá, že snížení uplatněné v projednávaném případě přesně odpovídá částkám financování Společenství, na které měly podle výpočtů provedených Komisí vliv zjištěné nesrovnalosti, které, jak ještě jednou opakuji, nebyly zpochybněny vládou, která podala žalobu.

55. Tudíž soudím, že rovněž třetí žalobní důvod musí být zamítnut.

D – K porušení zásady ochrany legitimního očekávání a zásady právní jistoty

56. Ve čtvrtém a posledním žalobním důvodu vláda, která podala žalobu, tvrdí, že v rámci jednání uskutečněných během roku 2001 a 2002, jež následovala po kontrolách provedených útvary Komise, požádaly tyto útvary irské orgány, aby ověřily žádosti o financování dotčené uvedeným šetřením, což podle názoru této vlády vzbudilo legitimní očekávání, že Komise přijme požadovaná vysvětlení a opravné výpočty a nesníží pomoc z ESF. K posílení tohoto legitimního očekávání mimoto přispěl odlišný a méně restriktivní přístup Komise při posuzování účetních postupů v rámci dřívějších kontrol plnění programů financovaných v Irsku z ESF.

57. Vláda, která podala žalobu, dodává, že Komise se tím, že zklamala tato očekávání, dopustila rovněž porušení zásady právní jistoty. Zásady, která byla podle názoru této vlády dále porušena skutečností, že napadené rozhodnutí použilo pravidla, která nebyla stanovena právními předpisy účinnými v rozhodné době projednávaného případu zvláště tím, že požadovalo, aby byly účty ESF definitivně uzavřeny dne 31. prosince 1999, a že tudíž po tomto dni nemohla být učiněna žádná oprava nebo náprava.

58. Pokud jde o mne, především připomínám, že podle judikatury Společenství může zásadu legitimního očekávání uplatnit ten, kdo „se nalézá v situaci, ze které vyplývá, že v něm správa Společenství vzbudila důvodné očekávání tím, že mu poskytla konkrétní záruky“( ).

59. Z dokladů uváděných samotnou irskou vládou totiž nelze vyvodit žádný druh záruky Komise, pokud jde o neexistenci nesrovnalosti v dotyčných finančních a účetních postupech nebo neuplatnění snížení pomoci Společenství. Naopak, v již připomínané zprávě z auditu došly útvary Komise k jednoznačnému závěru, že zjištěné nesrovnalosti vedly k nepřiměřené žádosti o spolufinancování z ESF, která by měla být předmětem finanční opravy.

60. Dále vylučuji, že by nějaké legitimní očekávání mohlo být založeno, jak naopak, zdá se, předestírá irská vláda, na skutečnosti, že útvary Komise nezjistily v rámci dřívějších kontrolních operací v Irsku nesrovnalosti v řízení pomoci z ESF. Soudní dvůr totiž několikrát rozhodl, „že jestliže Komise tolerovala nesrovnalosti z důvodu spravedlnosti, nenabývá dotyčný členský stát právo požadovat na základě zásady právní jistoty nebo legitimního očekávání stejný postoj v případě nesrovnalostí, ke kterým došlo v následujícím období“( ). Tím spíše to platí v případě, ve kterém Komise dotčený druh nesrovnalosti dříve nezjistila( ).

61. Tudíž soudím, že napadeným rozhodnutím Komise neporušila zásadu legitimního očekávání.

62. Konečně, pokud jde o zásadu právní jistoty, připomínám, že její uplatňování vyžaduje, aby „[tyto] právní normy byly jasné a přesné“ a jejím „cílem je zajistit předvídatelnost právních stavů a vztahů, které vyplývají z práva Společenství“( ). Nerozumím tedy tomu, jak může být tato zásada porušena v projednávaném případě vzhledem k tomu, že, jak jsem uvedl dříve, účinná právní úprava jasně stanovila na jedné straně možnost snížit finanční pomoc v případě nesrovnalostí, jako je druh nesrovnalostí zjištěných Komisí v projednávaném případě při řízení strukturálních fondů (viz výše body 30 až 36 a 44 až 45), a na straně druhé vzhledem k tomu, že žádná změna finančních plánů nemohla nastat po 31. prosinci 1999, protože jak bylo uvedeno v bodě 38, byly tyto plány definitivně uzavřeny.

63. Soudím tudíž, že rovněž čtvrtý žalobní důvod je neopodstatněný, a že musí být zamítnut společně s žalobou v celém rozsahu.

V – K nákladům řízení

64. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení, a vzhledem k tomu, co jsem právě vyslovil k výsledku projednávané žaloby, soudím, že je nutno její žádosti vyhovět.

VI – Závěry

Ve světle dosud vyložených úvah tudíž Soudnímu dvoru navrhuji zamítnout žalobu a uložit Irsku náhradu nákladů řízení.