ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
53.

Lze si například představit posouzení vlivů na životní prostředí, které nesprávně vyloučí, že by záměr vedl k vypouštění určitých jedovatých látek do okolí. Pokud členové dotčené veřejnosti z tohoto důvodu nepřijmou preventivní opatření, později ale vzniknou kvůli těmto emisím škody, mohlo by to zakládat odpovědnost státu. Totéž by muselo platit, pokud by nedošlo k nezbytnému posouzení vlivů na životní prostředí, které by veřejnost informovalo o těchto rizicích. V takových případech je nesprávné uplatnění směrnice 85/337 adekvátní příčinou pozdějších škod.
13.

Hlavní klauzule uvedené smlouvy jsou v předkládacím rozhodnutí shrnuty následovně: doba splácení úvěru je stanovena na 33 ročních splátek, které je třeba splácet v 396 měsíčních splátkách, počítaných od 1. srpna 2007 do 31. července 2040. Výše každé měsíční splátky v době, kdy počáteční úroková sazba byla stanovena jako pevná, činila 701,04 eur. Běžná úroková sazba je stanovena následujícím způsobem: do 30. ledna 2008 platí pevná roční nominální úroková sazba 4,87 %; od následujícího dne do úplného splacení úvěru se nominální úroková sazba mění na pohyblivou (index Euribor + 1,10 %).
49.

Ať je tomu jakkoliv, v každém případě platí, že argument, podle něhož by osvobození společnosti GfBk od daně mohlo ve srovnání se správcovskými společnostmi znevýhodnit soukromé investory, kteří přímo využívají služeb GfBk, by vedl k nekonečnému řetězci diskriminací. Generální advokátka E. Sharpston v nedávné věci Deutsche Bank uvedla, že „pokud by se všemi činnostmi, které si vzájemně částečně konkurují, mělo být zacházeno z hlediska DPH stejně, konečným výsledkem by bylo – vzhledem k tomu, že prakticky každá činnost se do určité míry s jinou překrývá – eliminování všech rozdílů v zacházení z hlediska DPH v plném rozsahu. To by (patrně) vedlo k likvidaci všech osvobození od daně, jelikož systém DPH existuje pouze proto, aby byla zdaňována plnění.“ ( 21 )
12.

V rámci změn směrnice o pohonných hmotách provedených směrnicí 2009/30 byla doplněna další ustanovení týkající se užití biopaliv. Článek 7a odst. 2 směrnice o pohonných hmotách ukládá členským státům, aby snižovaly emise skleníkových plynů z paliva: „Členské státy požadují, aby dodavatelé postupně snižovali, až o 10 % do 31. prosince 2020, životní cyklus emisí skleníkových plynů na jednotku energie z paliva a dodané energie ve srovnání se základní normou pro paliva uvedenou v odst. 5 písm. b). Toto snížení se skládá z těchto kroků: a) cíle 6 % do 31. prosince 2020. Členské státy mohou za účelem tohoto snížení požadovat, aby dodavatelé splnili tyto průběžné cíle: 2 % do 31. prosince 2014 a 4 % do 31. prosince 2017; b) dalšího orientačního cíle 2 % do 31. prosince 2020, kterého má být podle čl. 9 odst. 1 písm. h) dosaženo jednou nebo oběma z těchto metod: i) dodávkami energie pro dopravu pro použití ve všech typech silničních vozidel, nesilničních pojízdných vozidel (včetně plavidel vnitrozemské plavby), zemědělských nebo lesnických traktorů nebo rekreačních plavidel, ii) použitím veškerých technologií (včetně zachycování a ukládání uhlíku), které mohou snížit životní cyklus emisí skleníkových plynů na jednotku energie dodaného paliva nebo energie; c) dalšího indikativního cíle 2 % stanoveného pro odvětví dodávající pohonné hmoty, kterého má být podle čl. 9 odst. 1 písm. i) dosaženo do 31. prosince 2020 využíváním kreditů získaných nákupem v rámci mechanismu čistého rozvoje vycházejícího z Kjótského protokolu, a to za podmínek stanovených ve směrnici 2003/87/ES […]“
22.

Dne 1. února 2011 byl M. Arslan zadržen hlídkou Policie ČR a následně zajištěn. Dne 2. února 2011 bylo vůči němu vydáno rozhodnutí o vyhoštění. Rozhodnutím ze dne 8. února 2011 bylo zajištění M. Arslana stanoveno na dobu 60 dnů zejména s odůvodněním, že s ohledem na jeho chování v minulosti je možné mít za to, že bude rozhodnutí o vyhoštění mařit. V rozhodnutí bylo uvedeno, že M. Arslan, který je držitelem průkazu totožnosti Turecké republiky, vstoupil nelegálně do schengenského prostoru a pobýval na území Rakouska a následně České republiky bez cestovního dokladu a víza. Toto rozhodnutí dále poukázalo na skutečnost, že M. Arslan byl již v roce 2009 zadržen na řeckém území s padělaným cestovním pasem a následně byl vrácen zpět do země svého původu a byl zařazen do Schengenského informačního systému jakožto osoba se zákazem vstupu na území států schengenského prostoru v období od 26. ledna 2010 do 26. ledna 2013.
49.

Pokud jde o zásadu efektivity, mám za to, že splnění požadavků dvoufázového řízení, jasně upraveného vnitrostátními právními předpisy, zřejmě samo o sobě nemůže způsobit nadměrné obtíže, pokud i) počáteční „formální“ žádost může být učiněna bez obtíží během případně krátké doby mezi přijetím objednávky na zboží, které již bylo propuštěno pro domácí spotřebu, a následným odesláním takového zboží do jiného členského státu a ii) veškeré relevantní doklady mohou být předloženy později. Jsou-li tyto podmínky splněny, i kdyby nedodržení lhůty pro podání počáteční žádosti vedlo ke ztrátě práva na vrácení daně, které vyplývá z unijního práva, toto řízení by zřejmě v praxi výkon tohoto práva neznemožňovalo ani nadměrně neztěžovalo. Kdyby však dotčené řízení mělo vést k systematickému odmítání vrácení daně vždy, kdyby žádost nebyla podána před odesláním zboží spolu s doklady, které by mohly být získány až po doručení zboží, nebo kdyby doba požadovaná pro splnění nezbytných formalit pro podání předběžné žádosti o vrácení daně byla tak dlouhá, že by bránila rychlému odeslání objednaného zboží, výkon práva na vrácení daně by se očividně stal v praxi nemožným nebo přehnaně obtížným. Správný výklad vnitrostátní judikatury je rovněž na vnitrostátním soudu.
86.

Rozlišování podle distribučního kanálu pro poskytování finančních služeb dále vede k odlišnému zacházení, jehož uplatňování je dle mého názoru umělé a neodůvodněné. Úvěrové instituce, které své finanční služby poskytují prostřednictvím pobočky, a ty, které je nabízí v režimu volného pohybu služeb, působí totiž nejen na stejném zeměpisném trhu, ale i na stejném výrobkovém trhu, neboť s ohledem na nové technologie může být v současnosti škála nabízených služeb stejně široká v jednom i v druhém případě. V případě stejné služby by ovšem prvně zmíněné instituce byly přesto povinny oznamovat podezřelé finanční transakce finanční zpravodajské jednotce členského státu, v němž mají pobočku, zatímco druhé by takovou povinnost neměly. Popsaná situace by očividně oslabila účinnost dohledu zavedeného směrnicí 2005/60 a ti, kdo perou peníze, by mohli využívat volného pohybu služeb a těžit z něj k usnadnění své trestné činnosti.
32.

Soudní dvůr rozhodl o konání veřejného jednání a vyzval účastníky, aby do 15. června 2012 odpověděli na dvě písemné otázky, z nichž jedna se týkala data, kdy se navrhovatelé „skutečně dozvěděli“ o sporných aktech, a druhá důvodů, které vedly Radu k závěru, že sporné akty nelze navrhovatelům oznámit osobně. Ve stanovené lhůtě byla zapsána do rejstříku kanceláře Soudního dvora pouze odpověď Rady, že jí nebyly známy adresy dotčených osob, a že vzhledem k chaotické situaci v Pobřeží slonoviny v březnu a dubnu roku 2011 by bylo velmi obtížné zajistit, aby byla oznámení adresátům skutečně doručena, a to i kdyby byla zaslána faxem či doporučeným dopisem do jejich kanceláře či úřadu, nehledě na to, že Rada zastává politiku nezasílat oznámení určená fyzickým osobám na jejich úřední adresy.
16.

Španělské království má za to, že unijní právo v zásadě nebrání ustanovením vnitrostátního práva, jež omezují buď výši náhrady škody, kterou by mohl získat jednotlivec, jehož právo bylo porušeno, nebo částku, která mu má být vrácena z důvodu bezdůvodné platby. Podle Španělského království je zásada efektivity porušena pouze v případě, kdy by platba úroků byla natolik nízká, že by značně omezila nárok na zaplacení úroků, „zbavila by jej nadměrně jeho podstaty“ nebo by tento nárok zcela vyloučila. Španělské království má za to, že zaplacení úroků od okamžiku podání žádosti o vrácení protiprávní daně nezbavuje uvedený nárok jeho podstaty.
48.

K dosažení dovoleného sledovaného cíle tak není vhodné ani nutné stanovit výlučné používání nizozemštiny k zajištění toho, že zaměstnanec podniku, jenž má sídlo v dotyčném regionu, bude mít účinný přístup k informacím, které potřebuje jak před podpisem pracovní smlouvy, tak po něm. Alternativa, podle níž by strany mohly kromě nizozemštiny používat i jiné jazyky, i kdyby to znamenalo, že by byla případně uložena povinnost překladu do nizozemštiny, by mohla být podle mého názoru účinnější k zajištění ochrany zájmů pracovníka.
42.

Podle tohoto rozsudku (viz bod 47) by tedy členský stát, který by stanovil kritérium, jehož následkem by bylo, že by v praxi celá určitá kategorie plánů byla předem vyňata z posuzování vlivů na životní prostředí, překročil prostor pro uvážení, který má na základě čl. 3 odst. 5 směrnice SEA, ledaže by všechny vyloučené plány mohly být považovány na základě takových relevantních kritérií, jako jsou zejména jejich předmět, rozsah území, na které se vztahují či citlivost dotčených přírodních oblastí, za plány, které nemohou mít významný vliv na životní prostředí.
32.

Místní orgány tvrdí, že chybí nezbytný evropský rozměr: jelikož lokalita v rozhodném období nespadala do působnosti čl. 6 odst. 3, Komise není oprávněna vydat stanovisko ve smyslu čl. 6 odst. 4. Tato okolnost je podle mého názoru irelevantní. Nijak neovlivňuje nutnost předejít rozdílům ve výkladu uvedenou v bodě 31 výše. Kromě toho, pokud se (při správném výkladu článku 30 nařízení s ohledem na směrnici) projekt může uskutečnit jen na základě čl. 6 odst. 4 směrnice, mám za to, že Irsko by bylo povinno buď vyjmout tuto lokalitu ze seznamu lokalit uvedeného v bodě 16 výše (ač není jasné, jak by to mohlo učinit), anebo vyčkat, až lokalita bude vyhlášena, a poté se obrátit na Komisi podle čl. 6 odst. 4. Je to však jen logický důsledek uvedení vnitrostátního práva do souladu s požadavky směrnice před skutečným okamžikem vytvoření sítě Natura 2000.
58.

Domnívám se, že kontext je v tomto případě zásadním faktorem. V bodě 35 odůvodnění směrnice 2001/83 je jasně uvedeno, že „je nezbytné provádět kontrolu celého distribučního řetězce léčivých přípravků od jejich výroby nebo dovozu do Společenství až k výdeji veřejnosti“. Podle mého názoru se požadavek na existenci rozhodnutí o registraci (a tudíž – z povahy věci – na jeho dodržování) nepřestává uplatňovat v okamžiku, kdy je dotčený přípravek poprvé uveden na trh (takže podmínky stanovené v registraci by nemusely být poté dodržovány). Tento požadavek se přestává uplatňovat pouze tehdy, když lze uvádění na trh považovat za ukončené. Je proto třeba, aby registrace existovala při každé příležitosti, kdy je dotyčný přípravek uváděn na trh, a to až do okamžiku, kdy je tento přípravek ve skutečnosti dodán veřejnosti.
11.

Žaloba byla v roce 2005 zamítnuta soudem prvního stupně. David Edwards následně podal proti tomuto rozhodnutí opravný prostředek ke Court of Appeal. U tohoto soudu vstoupila do řízení na straně žalobce po zbývající dobu trvání řízení poté, co D. Edwards z řízení odstoupil, L. Pallikaropoulos. Její povinnost uhradit náklady řízení před Court of Appeal byla nejprve omezena částkou 2000 GBP. Court of Appeal zamítl opravný prostředek a v roce 2006 vydal rozhodnutí o nákladech řízení, kterým byla L. Pallikaropoulos uložena náhrada nákladů řízení odpůrců omezená výše uvedenou částkou.
48.

Nemá-li hospodářský subjekt nárok na odpočet DPH odvedené na vstupu, jež vznikla při nákupu, mohlo by být pro něj z ekonomického hlediska výhodné, aby sám dodával zboží nebo poskytoval služby. Například banka, která nemá nárok na odpočet DPH, by spíš mohla mít ekonomický prospěch ze zajišťování IT služeb potřebných pro její bankovní činnosti interně, než aby je nakupovala od třetí osoby. Existuje-li však možnost vytvořit seskupení pro účely DPH, může si zajistit své IT služby externě prostřednictvím dceřiné společnosti patřící do skupiny a nadále si uchovat tutéž výhodu.
22.

Předkládající soud ovšem nevysvětlil, do jaké míry jsou tyto otázky relevantní pro konkrétní situaci Dr. Konstantinidese. Z předkládacího usnesení jednoznačně neplyne, zda požadavek formálního členství stanoví obecně německý právní řád nebo spolková země Hesensko anebo lékařská komora této spolkové země ani zda jde o případ Dr. Konstantinidese. Otázka se velmi obecně týká hypotetického rozporu německé právní úpravy se směrnicí 2005/36 a soud podle mě neobjasnil, do jaké míry přispívá k rozhodnutí o právním postavení Dr. Konstantinidese v původním řízení. Mám tudíž za to, že jde o hypotetickou otázku, na kterou by Soudní dvůr neměl v tomto řízení odpovídat.
46.

Soudní dvůr však konstatoval, že i v případě, že by se zemské parlamenty a vlády musely beze změn řídit těmito doporučeními, neměnilo by to nic na tom, že by tento mechanismus stanovení výše poplatku byl upraven státem, který by takto přenesl na komisi odborníků výkon veřejné moci ( 20 ).
106.

Takové opatření, jako je pravidlo tří let, je pravděpodobně transparentnější a efektivnější než pravidlo, které vyžaduje přezkum individuálních okolností v každém jednotlivém případě. Posledně uvedené pravidlo by bylo pravděpodobně méně omezující a více inkluzivní. Třetí druh opatření by mohl stanovit, že bydliště lze použít jako primární nebo běžný způsob prokázání požadovaného stupně integrace, aniž to žadateli nebo orgánu brání předložit skutečnosti prokazující existenci (nebo neexistenci) skutečného a efektivního pouta. Takové opatření se jeví jako transparentnější a efektivnější než druhý druh opatření, který jsem popsala, a méně omezující, než je pravidlo tří let.
9.

Podle čl. 3a odst. 1 a 2 směrnice 89/552 v platném znění: „1. Každý členský stát může v souladu s právem Společenství přijmout opatření, která zajistí, aby subjekty televizního vysílání, které spadají do jeho pravomoci, nevysílaly na základě výhradních práv události, jimž členský stát přikládá zásadní společenský význam, způsobem, který zbavuje významnou část veřejnosti tohoto členského státu možnosti sledovat tyto události v přímém přenosu nebo ze záznamu ve volně dostupném televizním vysílání. V této souvislosti dotyčný členský stát vypracuje seznam určených vnitrostátních nebo jiných událostí, jimž přikládá zásadní společenský význam. Tento seznam vypracuje jasným a transparentním způsobem v přiměřené lhůtě. Přitom dotyčný členský stát rovněž určí, zda by tyto události měly být celé nebo zčásti přenášeny v přímém přenosu nebo, je-li to nezbytné nebo vhodné z objektivních důvodů veřejného zájmu, zda mají být celé nebo zčásti přenášeny ze záznamu. 2. Členské státy neprodleně oznámí Komisi všechna opatření, která podle odstavce l přijaly nebo zamýšlejí přijmout. Ve lhůtě tří měsíců po oznámení Komise ověří, zda jsou opatření slučitelná s právem Společenství, a sdělí je ostatním členským státům. Vyžádá si stanovisko výboru zřízeného podle článku 23a. Přijatá opatření neprodleně zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství a nejméně jednou ročně zveřejní souhrnný seznam opatření přijatých členskými státy. […]“
65.

V tomto ohledu je třeba poznamenat, že účel domněnky uznané Soudním dvorem v bodech 54 až 56 rozsudku Padawan spočívá v tom, že v praxi je téměř nemožné určit, zda fyzické osoby užívají koupený nosič k rozmnožování děl chráněných autorským právem pro soukromé účely s následnou povinností zaplatit spravedlivou odměnu, či nikoli. V důsledku této nemožnosti Soudní dvůr stanovil, že pokud fyzická osoba kupuje nosič pro soukromé účely, je možné vycházet z domněnky, že ho bude užívat k rozmnožování chráněných děl. V tomto kontextu mám tedy za to, že uplatnění této domněnky by bylo konkrétně zmařeno, pokud by nebylo možné předpokládat, že v případě, že fyzická osoba koupí nosič, bude ho užívat pro soukromé účely, dokud se neprokáže opak. Pokud by tomu tak nebylo pokaždé, když by fyzická osoba koupila nosič, by existoval stav nejistoty, k jakému účelu tak činí, a tudíž ohledně existence povinnosti zaplatit spravedlivou odměnu ( 47 ).
45.

Na první pohled to skutečně vypadá tak, jako by se Tribunál v projednávaném případě zabředl do značných rozporů. Na straně jedné totiž Tribunál v souvislosti s použitím pětiprocentního kritéria postrádá vymezení trhu ve sporném rozhodnutí ( 42 ), na straně druhé konstatuje, že svým odkazem na „mezinárodní stěhovací služby v Belgii“ Komise podala „dostatečně podrobný popis dotčeného odvětví, a to včetně nabídky, poptávky a zeměpisného rozsahu“ ( 43 ). Tribunál navíc sice považuje vymezení trhu v souvislosti s použitím pětiprocentního kritéria za nezbytné, současně však zastává názor, že Komise v projednávaném případě mohla vycházet právě z tohoto pětiprocentního kritéria a „přitom výslovně nevymezit trh“ ( 44 ).
34.

Stran společnosti Aquatis měl Tribunál za to, že se od června 2003 do dubna 2004 účastnila schůzek logistického výboru Fédération française des négociants en appareils sanitaires, chauffage, climatisation et canalisations (Francouzská federace obchodníků se sanitárním zařízením, topením, klimatizací a kanalizací) (dále jen „FNAS“), jejichž předmětem byla koordinace cen, přičemž tyto schůzky představovaly pouze jednu část protiprávního jednání, které probíhalo od roku 1991 do března 2001 ( 17 ).
13.

V původním řízení jde o žalobu na náhradu škody způsobenou v důsledku protiprávního jednání. Vozidlo C. Di Donny bylo poškozeno vysokozdvižným vozíkem společnosti SIMSA srl ( 5 ) nacházejícím se v její provozovně. SIMSA nepopírá ani způsobenou škodu, ani odpovědnost, ale domnívá se, že způsobenou škodu musí nahradit její pojišťovna, a proto C. Di Donnovi dosud nezaplatila. C. Di Donna tedy z důvodu, že neměl možnost žalovat přímo pojišťovnu, podal žalobu na zaplacení peněžité částky proti společnosti SIMSA. SIMSA požádala o odročení prvního jednání, aby svou pojišťovnu mohla vyrozumět o sporu.
66.

S ohledem na výše uvedené mám tedy za to, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, jelikož neměl rozhodnout, jak učinil v bodech 215 a 226 napadeného rozsudku – že kritérium podání žádosti před zahájením realizace projektů je jednoduchým, relevantním a přiměřeným kritériem umožňujícím Komisi se domnívat, že existuje motivační účinek, ale měl rozhodnout, že podání žádosti o podporu před zahájením realizace projektů je po schválení podpory Komisí nepominutelnou podmínkou nezbytnosti podpory. Skutečnost, že tato podmínka je nepominutelná, by mohla být zpochybněna a umožnit zkoumání i jiných okolností pouze tehdy, pokud by v rámci posuzování slučitelnosti konkrétního režimu podpor, mohly vést dokumenty (korespondence, prohlášení, rozhodnutí, oznámení atd.), jejichž původcem je pouze Komise, k omylu ohledně použitelnosti nebo podmínek použitelnosti ustanovení bodu 4.2 posledního pododstavce pokynů z roku 1998 na dotčený režim. Mám za to, že toto posouzení je potvrzeno dalšími opatřeními upravenými Komisí v pokynech k regionální podpoře na období 2007–2013 ( 30 ).
58.

Komise tedy nemohla v případě sporného rozhodnutí vykládat a použít směrnici 2003/87 takovým způsobem, že se směrnice dotýká především volby členského státu mezi různými energetickými zdroji a základní skladby jeho zásobování energií. Její právní základ by naopak nebyl zpochybněn, pokud by se takové dotčení, i kdyby mělo být významné, týkalo pouze vedlejších složek nebo cíle, tedy pokud by se jednalo do jisté míry o vedlejší účinek směrnice.
76.

Navrhuji tedy, aby Soudní dvůr odpověděl na předběžné otázky takto: „1) Článek 6 odst. 2 směrnice 2000/78 opravňuje členský stát, aby zachoval právní úpravu, podle které může zaměstnavatel platit jako část odměny příspěvky na zaměstnanecké penzijní připojištění odstupňované podle věku tak, že například zaplatí příspěvek na penzijní připojištění ve výši 6 % pro zaměstnance mladší než 35 let, ve výši 8 % pro zaměstnance mezi 35 a 44 lety a ve výši 10 % pro zaměstnance starší než 45 let. 2) Takový systém penzijního připojištění může být odůvodněn i podle čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78, pokud stanovené odstupňování příspěvků dle věku slouží cíli umožnit starším zaměstnancům, aby uspořili dostatečnou částku důchodu i tehdy, když zahájili činnost u dotčeného podniku až v pozdějším okamžiku své kariéry, a věkovým odstupňováním se zároveň mají mladší zaměstnanci již záhy zapojit do zaměstnaneckého důchodového zabezpečení, současně jím ale nemají být finančně příliš zatíženi. To platí nicméně jen tehdy, pokud nelze při vynaložení hospodářsky únosných výdajů přijmout jiná stejně vhodná a proveditelná opatření k uskutečnění tohoto cíle, která budou pro mladší zaměstnance méně nevýhodná a pokud nepříznivé následky rozdílného zacházení nejsou navíc nepřiměřené výhodám systému.“
11.

V šesti jazycích, v nichž byla šestá směrnice původně vypracována (dánština, nizozemština, angličtina, francouzština, němčina a italština), byl výraz „cestující“ nebo jeho ekvivalent použit v celém článku 26, s výjimkou anglické verze, která použila výraz „zákazník“ pouze jednou, při vymezení působnosti režimu v čl. 26 odst. 1: „where the travel agents deal with customers in their own name and use the supplies and services of other taxable persons in the provision of travel facilities“ ( 7 ).
63.

Předkládající soud upřesňuje, že nelze zcela vyloučit existenci zdravotnického zájmu při zavedení nebo zachování zvláštního režimu územního rozložení příslušných provozoven. Podle uvedeného soudu by bylo možné tvrdit, že pokud by neexistovala žádná úprava, provozovny oční optiky by se koncentrovaly v místech považovaných za výhodná z obchodního hlediska, takže místa méně atraktivní by měla nedostatek očních optiků.
77.

Pokud by i v případě takových opatření, jako je napadené rozhodnutí, existovala snaha o využití pravidla opt-in, a v konečném důsledku tedy myšlenky Evropy à la carte, byl by ohrožen nejen vnitřní trh jako jeden ze základních pilířů Evropské unie, ale zásadním způsobem by byla zpochybněna i existence EHP. Existovalo by riziko roztříštění tohoto vnitřního trhu rozšířeného o tři státy ESVO – Norsko, Island a Lichtenštejnsko – s negativními důsledky pro rovnost zacházení se všemi osobami a podniky, které na tomto trhu působí, jakož i pro jednotnost podmínek hospodářské soutěže, které by se na ně měly uplatnit.
59.

Ustanovení § 32 zákona o státní službě vylučuje úředníky s vyplatitelným nárokem na důchod paušálně z nároku na plat po propuštění. Nebere v úvahu, zda chtějí skutečně jít do důchodu, nebo zda chtějí být k dispozici pro nové místo. Ve věku 65 let mají úředníci pouze nárok na odchod do důchodu. Nejsou k tomu ale povinni. Tato povinnost k odchodu do důchodu nastávala až do roku 2008 dosažením věku 70 let. Mezitím byla podle údajů předkládajícího soudu dokonce i tato věková hranice zrušena.