STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

TAMARY ĆAPETA

přednesené dne 17. března 2022 ( 1 )

Věc C‑159/20

Evropská komise

proti

Dánskému království

„Nesplnění povinnosti členským státem – Ochrana označení původu a zeměpisných označení zemědělských produktů a potravin – Nařízení (EU) č. 1151/2012 – Článek 1 odst. 1, články 4 a 13 – Používání chráněného označení původu (CHOP) ‚Feta‘ pro sýr produkovaný v Dánsku, ale určený k vývozu do třetích zemí – Článek 4 odst. 3 SEU – Zásada loajální spolupráce“

I. Úvod

1. A zase ta „Feta“. Takto lze studentům práva Evropské unie představit projednávanou věc, jelikož se jedná přinejmenším o čtvrté pokračování ságy známé pod názvem „Feta“ ( 2 ).

2. V projednávané věci se Evropská komise podáním žaloby na základě článku 258 SFEU domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Dánské království tím, že nezabránilo používat název „Feta“ pro sýr vyráběný v Dánsku, který je určen k vývozu do třetích zemí, nebo toto neoprávněné používání nezastavilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 13 nařízení č. 1151/2012 ( 3 ). Komise rovněž tvrdí, že Dánské království nesplnilo povinnosti loajální spolupráce vyplývající z čl. 4 odst. 3 SEU, a to buď samostatně, nebo ve spojení s čl. 1 odst. 1 a článkem 4 nařízení č. 1151/2012.

3. „Feta“ je druh sýra, který je tradičně vyráběn z ovčího nebo ovčího a kozího mléka v částech Řecka. Pro ty, kteří se chtějí o sýru „Feta“ dozvědět více, odkazuji na poetický popis generálního advokáta D. Ruiz-Jaraba Colomera, neboť bych to svými slovy nevyjádřila lépe ( 4 ). Pro projednávanou věc je důležité, že od roku 2002 je název „Feta“ zapsán jako chráněné označení původu (dále jen „CHOP“) podle unijního práva ( 5 ).

4. Evropská unie reguluje ochranu výrobků na základě jejich zeměpisného původu u zemědělských produktů a potravin ( 6 ), jakož i u vín ( 7 ), lihovin ( 8 ) a aromatizovaných vinných výrobků ( 9 ). Ochrana zemědělských produktů, potravin a vín je založena na pojmech CHOP a chráněné zeměpisné označení (dále jen „CHZO“), přičemž pojem zeměpisné označení („ZO“) se používá ve vztahu k lihovinám a aromatizovaným vinným výrobkům. Pojem CHOP ztělesňuje zvláštní spojení mezi jakostí produktu a určitou zeměpisnou oblastí, které je silnější než u CHZO, neboť všechny fáze výroby a relevantní složky musí pocházet z vymezené zeměpisné oblasti ( 10 ). Kromě CHOP „Feta“ v Řecku jsou dalšími příklady CHOP „Parmigiano Reggiano“ v Itálii, „Champagne“ ve Francii a „Paški sir“ v Chorvatsku.

5. K zápisu názvu „Feta“ jako CHOP došlo až po řadě případů, v nichž tomu některé členské státy bránily. Sága „Feta“ přitom začala ještě dříve. První věc se týkala žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce ohledně souladu řeckých opatření zakazujících uvádění sýrů dánského původu s názvem „Feta“ na trh v Řecku s unijními pravidly o volném pohybu. Uvedená žádost o rozhodnutí o předběžné otázce však byla vzata zpět dříve, než o ní Soudní dvůr rozhodl ( 11 ). Druhou věcí byla žaloba na neplatnost směřující proti nařízení Komise, na základě něhož byl sýr „Feta“ zapsán jako CHOP v roce 1996 ( 12 ), kterou podaly Dánské království, Spolková republika Německo a Francouzská republika. Soudní dvůr ve svém rozsudku ( 13 ) uvedené žalobě vyhověl a zrušil uvedené nařízení z důvodu, že Komise řádně nezohlednila všechny faktory nezbytné pro posouzení, zda název zdruhověl ( 14 ). Ve třetí věci však Soudní dvůr zamítl žalobu na neplatnost podanou Spolkovou republikou Německo a Dánským královstvím proti nařízení č. 1829/2002, kterým Komise po dalším přezkoumání opět zapsala název „Feta“ jako CHOP ( 15 ).

6. Zápis názvu „Feta“ jako CHOP na základě nařízení č. 1151/2012 znamená, že tento název může být použit pouze pro sýr pocházející z určité zeměpisné oblasti v Řecku, který odpovídá specifikaci výrobku podle nařízení č. 1829/2002.

7. Článek 13 odst. 3 nařízení č. 1151/2012 ukládá členským státům povinnost přijmout opatření s cílem zabránit neoprávněnému používání CHOP zapsaných na jejich území, nebo toto neoprávněné používání zastavit. Komise podporovaná Řeckou republikou a Kyperskou republikou tvrdí, že Dánské království porušilo tuto povinnost tím, že nezabránilo používání názvu „Feta“ pro sýr vyráběný v Dánsku, který je určen k vývozu do třetích zemí, nebo toto neoprávněné používání nezastavilo.

8. Dánské království nezpochybňuje, že nebrání výrobcům, aby na jeho území používali název „Feta“, pokud jsou jejich produkty určeny k vývozu do třetích zemí, nebo toto používání nezastavuje. Má však za to, že nařízení č. 1151/2012 se vztahuje pouze na výrobky prodávané v Unii a netýká se vývozu do třetích zemí. Proto podle Dánského království používání názvu „Feta“ pro sýr vyrobený v Dánsku, který je však určený výhradně k vývozu na trhy třetích zemí, kde název „Feta“ není chráněn na základě mezinárodní dohody, nepředstavuje porušení nařízení č. 1151/2012. Nezabránění používání názvu „Feta“ pro vyvážený sýr, nebo nezastavení tohoto používání, není tedy porušením povinnosti stanovené v čl. 13 odst. 3 nařízení č. 1151/2012, jelikož taková povinnost z tohoto ustanovení nevyplývá.

9. Podstatou sporu mezi účastníky projednávané věci je to, zda relevantní unijní právní předpisy brání používání názvu „Feta“ pro výrobky vyvážené do třetích zemí, které nejsou vyrobeny v souladu se specifikací výrobku „Feta“ jakožto zapsaného CHOP.

10. Je jasné, že tento spor se netýká pravomocí Unie. Dánské království netvrdí, že Unie nemá pravomoc k přijetí právních předpisů za účelem zákazu používání názvu „Feta“ pro vyvážené produkty. Tvrdí pouze, že podle platných právních předpisů se unijní normotvůrce nerozhodl takové používání zakázat.

11. Projednávaná věc si tedy žádá, aby Soudní dvůr vyložil oblast působnosti nařízení č. 1151/2012. Předpokladem k tomu je pochopení hlavního důvodu a účelu ochrany zeměpisných označení, konkrétně CHOP, zamýšlených unijních normotvůrcem. Projednávaná věc nastoluje rovněž důležité otázky týkající se zásady loajální spolupráce stanovené v čl. 4 odst. 3 SEU v rámci žalob pro nesplnění povinnosti podaných proti členským státům.

II. Právní rámec

12. Aby mohl Soudní dvůr v projednávané věci rozhodnout, musí vyložit nařízení č. 1151/2012. Článek 1 tohoto nařízení, nadepsaný „Cíle“, který se nachází v hlavě I („Obecná ustanovení“), stanoví: „1. Cílem tohoto nařízení je pomoci producentům zemědělských produktů a potravin informovat kupující a spotřebitele o vlastnostech svých produktů a potravin a charakteristikách své produkce, čímž se zajistí: a) spravedlivá hospodářská soutěž pro zemědělce a producenty zemědělských produktů a potravin s vlastnostmi a charakteristikami představujícími přidanou hodnotu; b) dostupnost spolehlivých informací o těchto produktech pro spotřebitele; c) dodržování práv duševního vlastnictví a d) integrita vnitřního trhu. Účelem opatření stanovených v tomto nařízení je podpořit zemědělské a zpracovatelské činnosti a systémy hospodaření spojené s produkty vysoké jakosti a přispět tím k naplňování cílů politiky rozvoje venkova. […]“

13. Článek 4 nařízení č. 1151/2012, nadepsaný „Cíl“, který je součástí hlavy II tohoto nařízení („Chráněná označení původu a chráněná zeměpisná označení“), stanoví: „Režim chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení je zřízen s cílem pomoci producentům produktů spojených s určitou zeměpisnou oblastí prostřednictvím: a) zajištění spravedlivých výnosů za vlastnosti jejich produktů; b) zajištění jednotné ochrany názvů jako práva duševního vlastnictví na území Unie; c) poskytování jasných informací spotřebitelům, pokud jde o charakteristiky produktu představující přidanou hodnotu.“

14. Článek 13 nařízení č. 1151/2012, ve znění použitelném v rozhodné době ( 16 ), nadepsaný „Ochrana“, který je rovněž součástí hlavy II tohoto nařízení, stanoví: „1. Zapsané názvy jsou chráněny proti: a) jakémukoli přímému či nepřímému obchodnímu použití zapsaného názvu pro produkty, na které se zápis nevztahuje, pokud jsou tyto produkty srovnatelné s produkty zapsanými pod tímto názvem nebo pokud je při používání tohoto názvu využívána pověst chráněného názvu, včetně případů, kdy jsou tyto produkty používány jako přísada; b) jakémukoli zneužití, napodobení nebo připomenutí, a to i tehdy, je-li uveden skutečný původ produktů nebo služeb nebo je-li chráněný název přeložen nebo doprovázen výrazy jako ‚druh‘, ‚typ‘, ‚způsob‘, ‚jak se vyrábí v‘, ‚napodobenina‘ nebo podobnými výrazy, včetně případů, kdy jsou tyto produkty používány jako přísada; c) jakémukoli jinému nepravdivému nebo zavádějícímu údaji o provenienci, původu, povaze nebo základních vlastnostech produktu, který je použit na vnitřním nebo vnějším obalu, na reklamních materiálech nebo na dokladech týkajících se daného produktu, jakož i proti použití obalů, které by mohly vyvolat mylný dojem, pokud jde o původ produktu; d) všem ostatním praktikám, které by mohly spotřebitele uvést v omyl, pokud jde o skutečný původ produktu. V případě, že chráněné označení původu nebo chráněné zeměpisné označení v sobě obsahuje název produktu, který je považován za druhový, nelze považovat užití tohoto druhového názvu za užití v rozporu s písm. a) nebo b) prvního pododstavce. 2. Chráněná označení původu a chráněná zeměpisná označení nesmějí zdruhovět. 3. Členské státy přijmou vhodná správní a soudní opatření s cílem zabránit neoprávněnému používání chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení podle odstavce 1 u produktů, které jsou produkovány nebo uváděny na trh v daném členském státě, nebo toto neoprávněné používání zastavit. […]“

III. Postup před zahájením soudního řízení

15. Na základě stížností podaných řeckými orgány zaslala Komise Dánskému království dne 26. ledna 2018 výzvu dopisem podle článku 258 SFEU, v níž uvedla svůj názor, že tento členský stát tím, že nezabránil dánským výrobcům ve vývozu sýra s názvem „Feta“ do třetích zemí, přestože tento sýr neodpovídal specifikaci výrobku „Feta“ uvedené v nařízení č. 1829/2002, nebo toto používání nezastavil, porušil právo Unie, a zejména článek 4 SEU a článek 13 nařízení č. 1151/2012.

16. Dne 21. března 2018 odpovědělo Dánské království na výzvu dopisem a zpochybnilo argumenty Komise.

17. Dne 25. ledna 2019 zaslala Komise Dánskému království odůvodněné stanovisko, ve kterém tento členský stát vyzvala, aby ve lhůtě dvou měsíců od doručení tohoto odůvodněného stanoviska ukončil vytýkaná porušení čl. 4 odst. 3 SEU a článku 13 nařízení č. 1151/2012.

18. Dne 22. března 2019 odpovědělo Dánské království na odůvodněné stanovisko a setrvalo na svém názoru, že vytýkaná nesplnění povinnosti nejsou opodstatněná.

IV. Řízení před Soudním dvorem

19. Návrhem došlým dne 8. dubna 2020 podala Komise k Soudnímu dvoru projednávanou žalobu na základě článku 258 SFEU. Komise navrhuje, aby Soudní dvůr: – určil, že Dánské království nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 13 nařízení č. 1151/2012, když dánským výrobcům nezabránilo používat zapsaný název „Feta“ pro sýr, který není v souladu se specifikací výrobku podle nařízení č. 1829/2002, nebo toto používání nezastavilo; – určil, že Dánské království tím, že dánským výrobcům umožňuje vyrábět a prodávat napodobeniny sýru „Feta“, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 3 SEU ve spojení s čl. 1 odst. 1 a článkem 4 nařízení č. 1151/2012; a – uložil Dánskému království náhradu nákladů řízení.

20. Dánské království v žalobní odpovědi předložené dne 6. října 2020 navrhuje, aby Soudní dvůr: – žalobu zamítl v plném rozsahu jako neopodstatněnou a – uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

21. Komise a Dánské království předložily rovněž repliku a dupliku, a to dne 1. prosince 2020, resp. dne 29. ledna 2021.

22. Usneseními ze dne 8. a 18. září 2020 povolil předseda Soudního dvora vedlejší účastenství Řecké republiky a Kyperské republiky na podporu návrhových žádání Komise.

23. Jednání nebylo požadováno a nekonalo se. Soudní dvůr zaslal Komisi, Dánskému království, Řecké republice a Kyperské republice některé otázky k písemnému zodpovězení v souladu s čl. 61 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora. Všichni tito účastníci předložili ve lhůtě písemné odpovědi na otázky, které jim byly položeny.

V. Analýza

A. K prvnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení článku 13 nařízení č. 1151/2012

24. Úvodem je třeba poznamenat, že nařízení č. 1151/2012 neobsahuje ustanovení, které by výslovně uvádělo, že se toto nařízení vztahuje na vývoz do třetích zemí. Není tedy zřejmé, zda toto nařízení může či nemůže být vykládáno tak, že se vztahuje na takový vývoz. Izolovaně, aniž je dotčena má následující analýza, považuji stanoviska Komise a Dánského království k této věci za stejně důvodná. Existují tedy dva možné výklady čl. 13 odst. 3 nařízení č. 1151/2012.

25. Tato dvě protichůdná pojetí nařízení č. 1151/2012 podle všeho vycházejí z odlišných výkladových rámců.

1. Výkladové rámce

26. Pohled Komise bych popsala jako pohled, který zdůrazňuje význam ochrany duševního vlastnictví a chápe CHOP jako nezbytné pro podporu hodnot pro místní společenství. Tento pohled budu nazývat jako výkladový rámec zaměřený na duševní vlastnictví.

27. Dánské království spíše chápe nařízení č. 1151/2012 z pohledu liberalizace obchodu. Takový výkladový rámec chápu tak, že vychází z logiky, podle níž je obchod v zásadě dobrý, a nemělo by mu tedy být bráněno. Překážky obchodu lze připustit, ale musí být považovány za výjimku, a nikoli za pravidlo. Tento pohled budu nazývat jako výkladový rámec zaměřený na liberalizaci.

28. Tento postoj Dánského království není překvapivý. Je třeba připomenout, že výroba a vývoz sýrů pod názvem „Feta“ existovala v Dánsku od 60. let 20. století ( 17 ). Je tedy starší než zápis názvu „Feta“ jakožto CHOP v roce 2002. Dokonce se jeví, že pobídka k vývozu sýra pod názvem „Feta“ byla důsledkem vývozních náhrad Unie ( 18 ). Na rozdíl od sýru „Feta“, který je dnes chráněn jako CHOP, je „dánská Feta“ vyráběna z kravského mléka za použití jiných výrobních metod. Dánští výrobci spolu s dalšími výrobci toho, co budu nazývat „falešná Feta“, soutěží s výrobci pravých sýrů „Feta“ na trzích třetích zemí, kde název „Feta“ není chráněn.

29. Obě tyto rozdílné možnosti výkladu vedou k různým argumentům předloženým Komisí a Dánským královstvím v projednávané věci a vedou k zásadnímu sporu, jehož se projednávaná věc skutečně týká.

30. Podle Dánského království se tento spor týká záměru unijního normotvůrce, který podle Dánského království nezamýšlel přijetím nařízení č. 1151/2012 zabránit vývozu „falešné Fety“ do třetích zemí. Uvedené nařízení tedy nemůže být vykládáno tak, že zakazuje dánským (nebo jiným) výrobcům „falešné Fety“ soutěžit na dostupných mezinárodních trzích (na trzích, kde název „Feta“ není chráněn). Z tohoto důvodu má Dánské království za to, že nemělo povinnost zabránit takovému vývozu.

31. Podle Komise podporované Řeckou republikou a Kyperskou republikou jako vedlejšími účastníky se tento spor týká protiprávního používání názvu „Feta“ dánskými výrobci. Podle Komise, Řecké republiky a Kyperské republiky není místo určení výrobku relevantní pro prokázání tvrzeného protiprávního jednání.

32. Za účelem odůvodnění svých postojů předkládají účastníci řízení obvyklé typy argumentů, které se opírají o znění, kontext, cíle a historii dotčené právní úpravy s ohledem na přístup, který zaujímá judikatura Soudního dvora ( 19 ). Ukážu, že uvedené argumenty se z hlediska výkladových rámců účastníků řízení jeví z každé strany jako přesvědčivé, nebo přinejmenším do značné míry přesvědčivé. Je tomu tak proto, že účastníci řízení vybírají takové argumenty, které nejlépe odpovídají jejich výkladovému rámci.

33. Podle mého názoru Soudní dvůr v projednávané věci nemá zvážit uvedené argumenty a vybrat mezi nimi, ale má vybrat mezi oběma výkladovými rámci. Rámec, který podle názoru Soudního dvora lépe odpovídá ( 20 ) politice, na níž je založena ochrana označení původu, je rámcem, jehož argumenty by měly převážit.

34. Vzhledem k tomu, že argumenty účastníků jsou použity v rámci různých výkladových rámců, ne pokaždé „spolu mluví“. Jeden či druhý účastník řízení však občas uvádí i argumenty v rámci výkladového rámce, který používá druhý účastník. V následující části uvedu souhrn nejrelevantnějších argumentů předložených účastníky řízení a uspořádám je podle tradičních kategorií týkajících se znění, kontextu, cílů a historie vzniku a kategorií vyplývajících z judikatury Soudního dvora ( 21 ). Následně navrhnu své stanovisko k pohledu, který by měl podle mého názoru Soudní dvůr upřednostnit, a vysvětlím proč.

35. Předesílám, že se přikláním k výkladovému rámci navrhovanému Komisí a vedlejšími účastníky. Soudnímu dvoru tak navrhnu, aby vyhověl žalobnímu důvodu Komise, podle něhož Dánské království nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 13 nařízení č. 1151/2012.

2. Systematizace a posouzení argumentů účastníků řízení

a) Argumenty týkající se znění

36. Komise vychází ze znění čl. 13 odst. 1 nařízení č. 1151/2012, který poskytuje zapsaným názvům ochranu proti „jakémukoli“ přímému a nepřímému použití ( 22 ). Opírá se rovněž o znění čl. 13 odst. 3 tohoto nařízení, podle něhož povinnosti členských států vznikají používáním zapsaného názvu výrobků „produkovaných nebo uváděných na trh v daném členském státě“ ( 23 ). Z těchto ustanovení podle Komise jasně vyplývá, že členské státy musí zajistit ochranu proti používání názvů zapsaných jako CHOP ve dvou typech případů: zaprvé, pokud jsou výrobky, které používají takové názvy, produkovány na jejich území, nebo zadruhé, pokud jsou na jejich území uváděny na trh výrobky z jiných členských států nebo třetích zemí, které neoprávněně používají zapsaný název.

37. Dánské království má za to, že čl. 13 odst. 3 nařízení č. 1151/2012 není tak jasný, jak uvádí Komise. Dánské království tvrdí, že skutečnost, že se uvedené ustanovení týká výrobků „produkovaných nebo uváděných na trh v daném členském státě“, nestačí sama o sobě k určení oblasti působnosti uvedeného nařízení. Existence neoprávněného používání, kterému musí být na základě tohoto ustanovení zabráněno, závisí na otázce, zda má být sýr prodáván na vnitřním trhu, nebo vyvážen do třetích zemí. Dánské království sdílí názor Komise, že ochrana musí být poskytnuta již v okamžiku výroby, ale pouze v případě, že název zapsaný jako CHOP je v tomto okamžiku používán neoprávněně. Používání zapsaných názvů výrobků určených na vývoz do třetích zemí přitom nepředstavuje neoprávněné používání. Neexistuje tedy žádná povinnost zabránit používání názvu „Feta“ pro sýr vyráběný v Dánsku, ale určený k vývozu do třetích zemí. Pokud by unijní normotvůrce zamýšlel, aby se nařízení č. 1151/2012 vztahovalo na vývoz do třetích zemí, musel by to výslovně uvést.

38. Z hlediska výkladového rámce zaměřeného na liberalizaci obchodu je takový argument přesvědčivý. Zákaz používání názvu, pod kterým je vyvážený produkt uváděn na trh, představuje překážku obchodu ( 24 ). Lze tedy připustit, že podle výkladového rámce zaměřeného na liberalizaci obchodu nemůže být taková překážka implicitní, ale musí být výslovně předvídána, a k tomu, aby byla legální, musí být rovněž odůvodněná a přiměřená. Na podporu svého argumentu, že vývoz do třetích zemí musí být výslovně zmíněn, uvádí Dánské království zásadu právní jistoty. Vzhledem k důsledkům pro vývozce sýra pod názvem „Feta“ musí podle názoru Dánského království zákaz takového vývozu z ustanovení nařízení č. 1151/2012 jasně vyplývat.

39. Ve snaze zabývat se těmito argumenty z pohledu výkladového rámce zaměřeného na liberalizaci obchodu Komise tvrdí, že její výklad, podle kterého musí být používání názvu „Feta“ zabráněno rovněž, pokud je výrobek určen k vývozu do třetích zemí, nepředstavuje zákaz vývozu, jelikož dánští producenti mohou tento sýr dále vyvážet; nemohou jej pouze nazývat „Feta“. I když se však nejedná o zákaz vývozu, zákaz používání tohoto názvu je stále překážkou vývozu. Z hlediska výkladového rámce zaměřeného na liberalizaci obchodu není tedy toto tvrzení Komise přesvědčivé.

40. Z hlediska výkladového rámce Komise však Komise ve své reakci charakterizuje vyloučení vývozů do třetích zemí, o které Dánské království usiluje, jako pokus o zavedení výjimky ze znění nařízení č. 1151/2012. Toto znění z hlediska rámce zaměřeného na duševní vlastnictví jasně zakazuje jakékoli používání názvů zapsaných jako CHOP. Z tohoto hlediska se tedy výslovné vyloučení vývozu do třetích zemí jeví jako nadbytečné.

b) Argumenty týkající se kontextu

41. Podle judikatury Soudního dvora zahrnuje posouzení celkové systematiky a kontextu ustanovení unijního práva zejména jiná ustanovení téhož opatření, jakož i další opatření, která s dotyčným opatřením souvisí, nebo jsou s ním nějak věcně spojena ( 25 ). Oba účastníci řízení se na podporu svých postojů dovolávají dalších ustanovení nařízení č. 1151/2012, jakož i dalších souvisejících unijních opatření.

42. Dánské království konkrétně tvrdí, že body 20 a 27 odůvodnění nařízení č. 1151/2012, které vyzývají k vytvoření mechanismů ochrany označení původu Unie na mezinárodní úrovni prostřednictvím Světové obchodní organizace (WTO) a podpisem dvoustranných a vícestranných mezinárodních dohod ( 26 ), jsou nadbytečné, pokud se samotné nařízení č. 1151/2012 týká vývozu. Komise se naopak domnívá, že tytéž body odůvodnění nelze vykládat v tom smyslu, že k zajištění toho, aby unijní výrobci neohrožovali snahu Unie o ochranu CHOP na mezinárodní úrovni, by bylo nutné uzavřít mezinárodní dohody. Takové dohody jsou nezbytné k ochraně výrobců CHOP v Unii před nepravými výrobky, které na zahraniční trhy uvádějí zahraniční výrobci. Podle Komise je výklad uvedených bodů odůvodnění Dánským královstvím v rozporu s jejich cílem a podněcuje členské státy k tomu, aby takové dohody zpochybňovaly.

43. Kyperská republika, která podporuje Komisi v rámci jejího výkladového rámce zaměřeného na duševní vlastnictví, poukazuje na čl. 13 odst. 2 nařízení č. 1151/2012. Podle uvedeného ustanovení nesmějí CHOP zdruhovět. Kyperská republika podotýká, že toto ustanovení není omezeno na území Unie.

44. V rámci širšího kontextu se Dánské království dovolává jiných unijních opatření týkajících se ochrany označení původu a zeměpisných označení pro vína, lihoviny a aromatizované vinné výrobky. Zdůrazňuje, že tato opatření obsahují ustanovení, která se výslovně týkají vývozu do třetích zemí ( 27 ). Proto unijní normotvůrce tím, že takový výslovný odkaz v nařízení č. 1151/2012 neuvedl, zjevně zamýšlel, aby se uvedené nařízení na vývoz do třetích zemí nevztahovalo. Podle Komise a vedlejších účastnic lze však výslovné uvedení takového vývozu v uvedených opatřeních vysvětlit jejich širším dosahem. Na rozdíl od nařízení č. 1151/2012 se uvedená opatření rovněž vztahují na požadavky související s výrobky. Kromě toho odkazy na vývoz do třetích zemí nejsou zmíněny v příslušných oddílech týkajících se zeměpisných označení ( 28 ). Z toho vyplývá, že skutečnost, že vývoz do třetích zemí je v uvedených opatřeních výslovně uveden, nemůže být použita jako argument, že jeho neuvedení v nařízení č. 1151/2012 znamená, že se toto nařízení na takový vývoz nepoužije.

45. Pokud jde o rámec zaměřený na duševní vlastnictví, Dánské království argumentuje tím, že jiná unijní opatření v oblasti práv duševního vlastnictví obsahují výslovná ustanovení týkající se vývozu do třetích zemí ( 29 ). Pokud by nařízení č. 1151/2012 mělo být použito na vývoz do třetích zemí, muselo by to v něm být rovněž uvedeno.

46. Pokud jde o širší kontext, Komise se dovolává nařízení č. 608/2013 ( 30 ), které stanoví jednotnou ochranu práv duševního vlastnictví (včetně CHOP) v celních režimech, včetně případů, kdy jsou určena k vývozu do třetích zemí. Podle uvedeného nařízení může být zboží porušující práva duševního vlastnictví celními orgány například zničeno. To by se týkalo i falešných CHOP určených k vývozu, což je argument na podporu zákazu používání zapsaných názvů produktů vyrobených v Unii a určených k vývozu do třetích zemí.

c) Argumenty týkající se cílů

47. Každý unijní právní předpis má více cílů, nebo by tak alespoň mohl být chápán. Nařízení č. 1151/2012 vyjmenovává několik cílů v čl. 1 odst. 1 a článku 4. V závislosti na jednotlivých výkladových rámcích tudíž účastníci řízení kladou důraz na cíle sledované tímto nařízením, které se týkají ochrany spotřebitelů nebo ochrany duševního vlastnictví.

48. Dánské království klade důraz na cíl zajistit řádnou informovanost spotřebitelů. Dovolává se tedy čl. 1 odst. 1 nařízení č. 1151/2012, podle kterého je jedním z cílů tohoto nařízení pomoci producentům informovat spotřebitele o vlastnostech produktů. Ve světle bodů 2, 29 a 40 odůvodnění nařízení č. 1151/2012 ( 31 ) je podle Dánského království zřejmé, že toto nařízení má na mysli spotřebitele na vnitřním trhu. Vzhledem k tomu, že produkty uváděné na trh mimo Unii nepřenášejí informace o produktech spotřebitelům na vnitřním trhu, vykládat nařízení č. 1151/2012 tak, že odkazuje na vývoz do třetích zemí, nepřispívá k jeho cíli.

49. Komise zpochybňuje, že jediným, či dokonce hlavním cílem nařízení č. 1151/2012 je ochrana spotřebitelů v Unii. Komise naopak tvrdí, že mezi nejdůležitější cíle nařízení č. 1151/2012 patří ochrana majitelů práv duševního vlastnictví založených na CHOP. Jejich práva jsou chráněna pouze, pokud je nařízení č. 1151/2012 vykládáno tak, že se použije rovněž na vývoz do třetích zemí. Taková ochrana slouží k zajištění spravedlivé hospodářské soutěže producentů CHOP. To je v souladu s cíli společné zemědělské politiky „zajistit odpovídající životní úroveň zemědělského obyvatelstva, a to zejména zvýšením individuálních příjmů osob zaměstnaných v zemědělství“, jak vyplývá z článku 39 SFEU. Komise uvádí, že právním základem nařízení č. 1151/2012 je vedle článku 118 SFEU týkajícího se práv duševního vlastnictví i článek 43 odst. 2 SFEU, který stanoví pravomoc Unie přijmout opatření k dosažení cílů společné zemědělské politiky.

50. Dánské království se kromě toho dovolává čl. 1 odst. 1 písm. d) nařízení č. 1151/2012, který jako jeden z cílů uvádí integritu vnitřního trhu. Dánské království chápe uvedené ustanovení v tom smyslu, že nařízení č. 1151/2012 se týká vnitřního trhu, a nikoli trhů třetích zemí. Komise na tyto argumenty reaguje konstatováním, že cíl spočívající v ochraně integrity vnitřního trhu je ve skutečnosti ohrožován neoprávněným používáním CHOP zapsaných v Unii na trzích třetích zemí.

d) Argumenty týkající se historie vzniku

51. Dánské království tvrdí, že v průběhu legislativního procesu Evropský parlament navrhl vložit do původního návrhu čl. 13 odst. 3 nařízení č. 1151/2012 doplňující pododstavec ( 32 ). Navrhovaná změna zněla následovně: „S cílem zabránit tomu, aby byly do třetích zemí vyváženy nebo na trh Unie uváděny produkty, jejichž označování není v souladu s tímto nařízením, je Komise oprávněna přijímat v souladu s článkem 53 akty v přenesené pravomoci týkající se stanovení opatření, která mají v této souvislosti přijmout členské státy ( 33 ).“ Tato změna však nebyla obsažena v konečném znění nařízení č. 1151/2012. Vzhledem k tomu, že unijní normotvůrce zvažoval vývoz do třetích zemí, ale nezahrnul jej do konečného znění, Dánské království z toho dovozuje, že do působnosti tohoto nařízení takový vývoz nespadá.

52. Komise vysvětluje, že dotčená změna nebyla do konečného znění nařízení č. 1151/2012 promítnuta nikoliv proto, že zmiňovala vývoz, ale proto, že hodlala svěřit Komisi přenesenou pravomoc.

53. Dánské království se dále dovolává stanoviska Výboru regionů k uvedenému návrhu Komise ( 34 ). Jeden z jeho oddílů věnovaný politickým doporučením se týkal „ochrany a podpory jakosti v mezinárodním obchodě“. Výbor regionů v této souvislosti doporučil „stanovit jasná opatření s cílem předejít uvádění výrobků, jejichž označení není v souladu s právními předpisy týkajícími se jakosti zemědělských produktů EU, na trh v EU nebo jejich vývozu ( 35 )“. Ze skutečnosti, že znění odkazující na vývoz nebylo promítnuto do konečného znění nařízení č. 1151/2012, Dánské království vyvozuje, že unijní normotvůrce se nerozhodl zařadit vývoz do třetích zemí do oblasti působnosti nařízení č. 1151/2012. Komise nicméně vysvětluje, že skutečnost, že čl. 13 odst. 3 nařízení č. 1151/2012 obsahuje povinnost členských států zabránit neoprávněnému používání CHOP a CHZO, které jsou „produkovány nebo uváděny na trh v daném členském státě“, nebo toto neoprávněné používání zastavit, vychází ze změny navržené Evropským parlamentem. Z tohoto bodu stanoviska Výboru regionů tedy nelze vyvodit, že vývoz do třetích zemí neměl spadat do oblasti působnosti nařízení č. 1151/2012.

e) Argumenty týkající se judikatury Soudního dvora

54. Dánské království se opírá o rozsudek ze dne 10. prosince 2002, British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco ( 36 ). Uvedená věc vychází z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu a platnosti unijní směrnice týkající se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových výrobků. Soudní dvůr zejména rozhodl, že článek 7 uvedené směrnice, který se týká popisu výrobků, se vztahuje pouze na cigarety prodávané v rámci Unie, a nikoli na cigarety vyvážené do třetích zemí. Dánské království uvádí, že k tomu, aby Soudní dvůr mohl rozhodnout, zda záměrem unijního normotvůrce bylo rozšířit uvedené ustanovení na vývoz do třetích zemí, vycházel z kontextu a cílů dotčené směrnice. Komise má za to, že kontext rozsudku BAT se lišil od kontextu projednávané věci, jelikož cílem směrnice dotčené v uvedeném rozsudku bylo zlepšit fungování vnitřního trhu, zatímco projednávaná věc se týká porušování práv duševního vlastnictví přiznaných unijním právem.

55. Dánské království se za účelem potvrzení svého argumentu, podle kterého by unijní normotvůrce měl povinnost výslovně uvést vývoz do třetích zemí, aby spadal do působnosti nařízení č. 1151/2012, dovolává rovněž rozsudku ze dne 24. září 2019, Google (Územní dosah odstranění odkazů) ( 37 ). Uvedená věc se týkala územního dosahu práva na odstranění odkazů a možných extrateritoriálních účinků směrnice 95/46 ( 38 ) a jejího nástupce, nařízení 2016/679 (dále jen „GDPR“) ( 39 ). Soudní dvůr konstatoval, že nebylo zřejmé, že unijní normotvůrce měl v úmyslu uložit hospodářskému subjektu, jako je společnost Google, povinnost odstranit odkazy přesahující území členských států. Příslušná ustanovení směrnice 95/46 a nařízení 2016/679 se neuplatnila mimo Unii. Komise uvádí, že rozsudek ve věci Google se týkal možného extrateritoriálního uplatňování unijního práva. Jak však Komise vysvětluje, v projednávané věci se Komise nesnaží aplikovat unijní právní předpisy na třetí zemi. Tato věc se týká pouze uplatňování nařízení č. 1151/2012 v samotné Unii. Rozsudek Google je tedy pro projednávanou věc irelevantní.

f) Dílčí závěry

56. Žádný z uvedených argumentů, ať už jde o argumenty týkající se znění, kontextu, cílů nebo historie vzniku nařízení č. 1151/2012, není podle mého názoru rozhodující pro vyslovení se k jednomu ze dvou protichůdných výkladů. Je tedy třeba vybrat si mezi těmito dvěma výkladovými rámci a podpořit ty argumenty, které odůvodňují řešení navrhované zvoleným rámcem.

3. Nařízení č. 1151/2012 musí být vykládáno v tom smyslu, že zakazuje vývoz „falešné Fety“ do třetích zemí

57. Jak jsem již uvedla na začátku, souhlasím s výkladem Komise, podle kterého se nařízení č. 1151/2012 vztahuje rovněž na výrobky produkované v členských státech, ale určené k vývozu do třetích zemí, a navrhuji Soudnímu dvoru, aby tento výklad přijal.

58. K tomuto závěru jsem došla na základě dvou hlavních důvodů. Zaprvé takový výsledek může být odůvodněn u obou výkladových rámců, tedy u rámce týkajícího se duševního vlastnictví i u rámce týkajícího se liberalizace obchodu. Naopak výklad, podle kterého se nařízení č. 1151/2012 nepoužije na produkty se zapsanými názvy určenými k vývozu do třetích zemí, může fungovat pouze ve výkladovém rámci zaměřeném na liberalizaci obchodu. Zadruhé, pokud jednoznačný záměr unijního normotvůrce může vůbec existovat a může být „nalezen“, považuji navrhovaný výklad za lépe odpovídající tomu, jak chápu záměr unijního normotvůrce, který je základem ochrany označení původu a zeměpisných označení.

59. Pokud jde o prvně uvedený důvod, volný obchod je nepochybně jednou z hodnot, kterou unijní právní řád respektuje. Liberalizace obchodu však jistě nebyla jedinou, ba dokonce nejvýznamnější hnací silou. Již od začátku Soudní dvůr v judikatuře připustil zvažování zájmů volného obchodu s ostatními zájmy ( 40 ). Je pravda, že soudní analýza pravidel, je-li prováděna ve výkladovém rámci zaměřeném na liberalizaci, vychází z předpokladu, že překážky obchodu jsou zakázány. Překážku lze však považovat za přijatelnou za podmínky, že je odůvodněna jinými zájmy, které se netýkají obchodu, jako je například ochrana životního prostředí, ochrana spotřebitele nebo duševního vlastnictví, a je ve vztahu k nim přiměřená.

60. Ochrana označení původu a zeměpisných označení je bezpochyby důležitá z obchodního hlediska. Podle nedávných studií ( 41 ) má tento režim pro Unii značnou hospodářskou hodnotu, přičemž v roce 2017 přesahovaly jeho odhadované tržby 77 miliard eur a značnou část prodejů mimo Unii představující 22 %. Tento režim tedy vytváří významné obchodní možnosti pro výrobce CHOP. Naproti tomu možnosti vyplývající z ochrany práv výrobců CHOP vytváří překážky obchodu pro jiné subjekty. Zákaz používání názvu „Feta“ pro produkty uváděné na trhy třetích zemí představuje překážku vývozu. Argumentace Komise, podle níž takový zákaz nepředstavuje zákaz vývozu, jelikož sýr může být uváděn na trh pod jiným názvem, je irelevantní. Překážka vývozu do třetích zemí existuje již v okamžiku, kdy je vývoz obtížnější.

61. Překážky obchodu vytvořené vnitrostátními nebo unijními právními předpisy jsou nicméně přípustné, pokud jsou odůvodněné. Souhlasím s Dánským královstvím, že odůvodnění vycházející z ochrany spotřebitelů (umožňující věrohodné informace o produktu) by již nesplňovalo test vhodnosti, zejména pokud jsou spotřebiteli, kteří mají být chráněni, spotřebitelé na vnitřním trhu. Vyvážená „falešná Feta“ nemůže tyto spotřebitele dezinformovat, jelikož tito spotřebitelé se nenacházejí na trzích třetích zemí. Překážka obchodu způsobená výkladem, podle kterého se nařízení č. 1511/2012 použije rovněž na vývoz výrobků do třetích zemí, tedy nemůže být odůvodněna obavami týkajícími se ochrany spotřebitelů.

62. Domnívám se však, že zákaz vývozu „falešné Fety“ vyrobené na území Unie do třetích zemí lze odůvodnit důvody spočívajícími v ochraně práv duševního vlastnictví. I když Unie nemůže regulovat trhy třetích zemí svými vlastními právními předpisy, a unijní CHOP tak mohou být na těchto trzích vystavena konkurenci ze strany nepravých výrobků, existence nepravých výrobků vyrobených v Unii přesto zhoršuje konkurenční postavení pravých CHOP na těchto trzích. Zákaz vývozu sýra s názvem „dánská Feta“ vyráběného v Dánsku do třetích zemí je v dosahu legislativních pravomocí Unie ( 42 ), zatímco například zákaz prodeje sýra „Wisconsin Feta“ ( 43 ) na trhu ve Spojených státech nikoli. Podle mého názoru není nepřiměřené, aby Unie učinila vše, co je v jejích silách, aby ochránila konkurenční postavení unijních výrobců CHOP. Z tohoto důvodu nemůže být neexistence ochrany unijních CHOP na trzích třetích zemí použita jako argument na podporu tvrzení, že výklad nařízení č. 1151/2012 v tom smyslu, že se vztahuje na vývoz do třetích zemí, nesplňuje kritérium proporcionality, pokud je jako odůvodnění navržena ochrana duševního vlastnictví. Výklad nařízení č. 1151/2012, který zakazuje vývoz „falešné Fety“ do třetích zemí, se tedy jeví být obhajitelný i v rámci výkladového rámce zaměřeného na liberalizaci.

63. Vzhledem k tomu, a tím se dostávám k mému druhému důvodu, jsem rovněž toho názoru, že výkladový rámec zaměřený na duševní vlastnictví dostatečně vysvětluje legislativní záměr pro přijetí nařízení č. 1151/2012. Podle tohoto výkladového rámce je účelem CHOP jakožto práv duševního vlastnictví umožnit výrobcům produktů CHOP poctivou hospodářskou soutěž výměnou za jejich úsilí udržet a zaručit vysokou kvalitu jejich produktů. To umožňuje přežití tradičních podniků a zajišťuje rozmanitost produktů na trhu. Takové hledisko tedy zohledňuje kromě ekonomických zájmů i jiné zájmy, které jsou rovněž součástí vnímání občanů Unie ohledně toho, co je dobrá kvalita života ( 44 ).

64. Jedním z ukazatelů „vůle zákonodárce“, který lze v unijním právu objektivně určit, je volba právního základu určitého opatření. Nařízení č. 1151/2012 bylo přijato na dvojím právním základě čl. 43 odst. 2 a článku 118 SFEU. To naznačuje, že hlavní myšlenkou tohoto nařízení je zlepšení situace zemědělských producentů v Unii prostřednictvím poskytnutí ochrany duševního vlastnictví výrobkům zahrnujícím tradiční způsoby výroby, ke kterým dochází v určitých zeměpisných oblastech a které jsou s nimi spojeny. Francouzština používá k popisu této zvláštní spojitosti mezi kvalitou výrobků a jejich zeměpisným původem slovo terroir ( 45 ).

65. Od 70. let 20. století vytváří Evropská unie síť opatření, která upravují a chrání určité druhy výrobků s označeními původu nebo zeměpisnými označeními, jakož i podmínky pro udělení, ochranu a kontrolu zeměpisných označení ( 46 ). Kromě zemědělských a potravinářských produktů se tato opatření vztahují rovněž na víno, lihoviny a aromatizované vinné výrobky. Nařízení č. 1151/2012 je klíčovým právním nástrojem tohoto režimu ( 47 ).

66. Nařízení č. 1151/2012 zavádí jednotný a vyčerpávající režim ochrany označení původu a zeměpisných označení zemědělských a potravinářských produktů ( 48 ). Stanoví postup pro zápis těchto výrobků na úrovni Unie k tomu, aby mohly požívat ochrany ve všech členských státech ( 49 ).

67. Specifičnost CHOP stejně jako jiných chráněných zeměpisných označení jako druhu práva duševního vlastnictví v Unii spočívá v tom, že na rozdíl od jiných práv duševního vlastnictví – především ochranných známek ( 50 ) se opírá o veřejnoprávní vymáhání, a nikoli pouze o soukromoprávní vymáhání ( 51 ). Z tohoto důvodu nařízení č. 1151/2012 ukládá členským státům povinnost zabránit neoprávněnému používání názvů zapsaných jako CHOP, nebo toto neoprávněné používání zastavit. Použití veřejného vymáhání lze chápat v kontextu, v němž ochrana CHOP v Unii vznikla – jako prostředek ochrany a zaručení spravedlivého příjmu tradičním výrobcům, kteří by jinak nemuseli mít znalosti (nebo finanční prostředky) na ochranu svých práv prostřednictvím soukromého vymáhání.

68. Tato myšlenka není přijímána po celém světě. Třetí země, jako je Kanada a Spojené státy, se rozhodly chránit jakost výrobků prostřednictvím ochranných známek (včetně kolektivních ochranných známek) ( 52 ).

69. Vnitřní unijní právní předpisy nemohou regulovat trhy třetích zemí tak, aby zaručovaly stejnou úroveň ochrany unijních CHOP, jakou tyto CHOP požívají na vnitřním trhu. To je možné pouze prostřednictvím jednání na mnohostranné (WTO nebo Světová organizace duševního vlastnictví) nebo dvoustranné úrovni. Proto Unie v rámci širší politiky ochrany výrobků spojených s jejich zeměpisným původem podniká kroky na mezinárodní úrovni s cílem uzavřít dohody, které zajistí co nejširší úroveň ochrany zeměpisných označení včetně CHOP ( 53 ). Snaha Unie zajistit ochranu i na trzích třetích zemí je jasně uvedena jako politický cíl v odůvodnění nařízení č. 1151/2012 ( 54 ). Taková politika je patrná z více či méně úspěšných jednání o dohodách se zeměmi, jako jsou Kanada, Čína, Singapur nebo Spojené státy ( 55 ), a také ze snah Unie na mnohostranné mezinárodní úrovni ( 56 ).

70. Snaha Unie zajistit odpovídající ochranu unijních CHOP na trzích třetích zemí je rovněž motivována významnou kulturní a ekonomickou hodnotou, kterou má tato ochrana pro místní společenství ( 57 ).

71. Existují tedy unijní činnosti, které vytvářejí důvěryhodnou a soudržnou politiku Unie zaměřenou na co nejvyšší úroveň ochrany unijních výrobků, jejichž kvalitu lze rozpoznat podle jejich spojení s vymezenou zeměpisnou oblastí, což může zvýšit konkurenceschopnost výrobců těchto výrobků.

72. Tato politika svědčí ve prospěch výkladu působnosti nařízení č. 1151/2012 v tom smyslu, že se toto nařízení vztahuje na zákaz vývozu nepravých CHOP na trhy třetích zemí. Jak zdůraznily Řecká republika a Kyperská republika, bylo by skutečně nelogické, aby Unie sjednávala mezinárodní dohody se třetími zeměmi, které by jim ukládaly povinnost přijmout opatření k zamezení výroby produktů neoprávněně nesoucích zapsané názvy, a zároveň tolerovala takovou praxi na svém území, pokud jde o její vlastní výrobky.

73. Přítomnost nepravých CHOP vyrobených v Unii na trzích třetích zemí navíc přispívá k tomu, že jejich názvy jsou vnímány jako druhové. To následně ztěžuje Unii úlohu zajistit prostřednictvím jednání jejich ochranu na těchto trzích. Článek 13 odst. 2 nařízení č. 1151/2012, který stanoví, že CHOP nesmějí zdruhovět, může být zajisté použit, jak navrhuje Kyperská republika ( 58 ), na podporu tvrzení, že nařízení č. 1151/2012 se vztahuje na vývoz do třetích zemí.

74. Proto se výklad nařízení č. 1151/2012 v tom smyslu, že toto nařízení zakazuje vývoz produktů, které neoprávněně používají zapsaná označení, i do třetích zemí, v nichž tato ochrana (zatím) není poskytována, pokud jej umístíme do celkové unijní politiky, jejímž cílem je ochrana CHOP jako zvláštního druhu práva duševního vlastnictví na vnitřním trhu a na trzích třetích zemí, jeví jako věrohodný. Takový výklad podle všeho odráží vůli unijního normotvůrce.

75. Na základě všech výše uvedených důvodů navrhuji Soudnímu dvoru, aby rozhodl, že první žalobní důvod Komise je opodstatněný a určil, že Dánské království nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 13 nařízení č. 1151/2012, když nezabránilo používání názvu „Feta“ pro sýr produkovaný v Dánsku, který je však určen k vývozu do třetích zemí, v nichž Unie dosud neuzavřela mezinárodní dohodu zaručující ochranu tohoto názvu, nebo toto používání nezastavilo.

B. K druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení povinnosti loajální spolupráce

76. Komise tvrdí, že Dánské království porušilo čl. 4 odst. 3 SEU ve spojení s čl. 1 odst. 1 a článkem 4 nařízení č. 1151/2012. Toto porušení má vyplývat z toho, že dánské orgány nezabránily dánským producentům ve výrobě a uvádění napodobenin „Feta“ na trh, nebo toto používání nezastavily, což ohrožuje cíle obsažené v uvedených ustanoveních nařízení č. 1151/2012. Kromě tohoto návrhu obsaženého v petitu předkládá Komise další tvrzení v odůvodnění a závěrech (ale nikoliv v petitu) žaloby. Podle tohoto tvrzení Dánské království rovněž samostatně porušilo čl. 4 odst. 3 SFEU tím, že ohrozilo postavení Unie v mezinárodních jednáních týkajících se ochrany unijních zapsaných názvů.

77. Tato dvě tvrzení se liší. Podle mého názoru nelze druhé z uvedených tvrzení v projednávané věci zohlednit, jelikož nebylo obsaženo v petitu žaloby Komise. Nicméně pro případ, že by se Soudní dvůr rozhodl vyjádřit k tomuto tvrzení, se k němu vyjádřím.

78. Dánské království tvrdí, že nedošlo k porušení čl. 4 odst. 3 SEU, ať již samostatně nebo ve spojení s čl. 1 odst. 1 a článkem 4 nařízení č. 1151/2012, a to s ohledem na judikaturu Soudního dvora a skutečnost, že neshody týkající se výkladu unijního práva nepředstavují samy o sobě porušení povinnosti loajální spolupráce ze strany členského státu.

1. Údajné porušení čl. 4 odst. 3 SEU ve spojení s čl. 1 odst. 1 a článkem 4 nařízení č. 1151/2012

79. Podle čl. 4 odst. 3 SEU, který vyjadřuje zásadu loajální spolupráce, jsou členské státy povinny přijmout veškerá opatření nezbytná k zajištění působnosti a účinnosti unijního práva a odstranit protiprávní důsledky porušení tohoto práva. Tuto povinnost má v rámci svých pravomocí každý orgán dotčeného členského státu ( 59 ).

80. V rámci řízení o nesplnění povinnosti existují příklady, kdy Soudní dvůr konstatoval, že členský stát porušil čl. 4 odst. 3 SEU samostatně ( 60 ) nebo ve spojení s jinými ustanoveními unijního práva ( 61 ).

81. Soudní dvůr nicméně rozhodl, že nesplnění obecné povinnosti loajální spolupráce, která vyplývá z čl. 4 odst. 3 SEU, není totéž co nesplnění zvláštních povinností, které jsou jejím vyjádřením. Její nesplnění lze tedy konstatovat pouze u jednání, která jsou odlišná od jednání zakládajících nesplnění těchto zvláštních povinností ( 62 ). Pokud se údajné porušení čl. 4 odst. 3 SEU týká stejného jednání jako údajné porušení specifičtějších ustanovení unijního práva, postačí posouzení podle těchto specifických ustanovení ( 63 ).

82. V projednávané věci se mi jeví, že druhá výtka týkající se údajného porušení čl. 4 odst. 3 SEU ve spojení s čl. 1 odst. 1 a článkem 4 nařízení č. 1151/2012 se týká v podstatě stejného předmětu a jednání, jaké je namítáno v první výtce, pokud jde o údajné porušení zvláštních povinností podle článku 13 nařízení č. 1151/2012. Vychází ze stejného odlišného názoru na výklad územní působnosti nařízení č. 1151/2012 a z téhož jednání dánských orgánů, které nezabránily produkci a prodeji napodobenin sýru „Feta“, nebo toto neoprávněné používání nezastavily. Jak uvedlo Dánské království, dánské orgány totiž povolují výrobu napodobenin sýru „Feta“ a jejich uvádění na trh vzhledem k tomu, jak Dánské království vykládá to, co představuje neoprávněné používání ve smyslu čl. 13 odst. 3 nařízení 1151/2012. Na základě judikatury Soudního dvora uvedené v bodě 81 tohoto stanoviska je tedy třeba mít za to, že není třeba, aby Soudní dvůr rozhodl o druhém žalobním důvodu.

83. Podle mého názoru existuje důležitý důvod, na němž je založena judikatura Soudního dvora, podle níž zjištění porušení zvláštní povinnosti vyplývající z unijního práva nemá za následek rovněž porušení zásady loajální spolupráce. Tento důvod vychází z účelu řízení pro nesplnění povinnosti a obecnějších soudních postupů pro řešení sporů. Řízení o nesplnění povinnosti členského státu upravené v článku 258 SFEU totiž umožňuje stanovit povinnosti členských států v případě odlišného výkladu téže právní normy. V takových případech sporu ohledně významu právní normy, kdy Komise i členský stát tvrdí něco jiného, může tento výkladový spor rozhodnout Soudní dvůr v rámci řízení o nesplnění povinnosti. To uznává judikatura ( 64 ).

84. Souhlasím tedy s argumenty Dánského království, že nelze konstatovat, že členský stát porušil čl. 4 odst. 3 SEU z důvodu, že tento členský stát nesouhlasí s Komisí ohledně výkladu ustanovení unijního práva, jako je tomu v projednávané věci. Skutečnost, že členský stát chápe unijní právo jinak než Komise, sama o sobě nepředstavuje porušení zásady loajální spolupráce ze strany tohoto členského státu.

85. Bylo by totiž nebezpečné, pokud by tomu tak bylo, neboť by to mohlo bránit tomu, aby Soudnímu dvoru byly předkládány spory týkající se výkladu unijního práva. Neshody o významu právních předpisů jsou součástí každého právního systému. Systémy založené na právním státě řeší takové spory tak, že umožňují soudům, aby význam právních předpisů určily. Konstatování, že členské státy porušily povinnost loajální spolupráce z důvodu rozdílného chápání právních předpisů, by bylo v rozporu se snahami dosáhnout vyřešení takových neshod v rámci soudního řízení. Význam právních předpisů v liberálních demokraciích musí být možné zpochybnit a na účastníka řízení, s jehož výkladem se soud neztotožňuje, nelze pouze z důvodu, že se tento účastník „mýlí“, pohlížet tak, že není loajální k zákonům. Jinak by tomu bylo, kdyby poté, co Soudní dvůr konstatoval, jak má být právo vykládáno, členský stát toto právo nadále uplatňoval v rozporu s tím, co uvedl Soudní dvůr.

86. V tomto ohledu je třeba připomenout, že základem sporu vzniklého v projednávané věci je neshoda mezi Komisí a Dánským královstvím ohledně výkladu článku 13 nařízení č. 1151/2012. Panuje mezi nimi neshoda ohledně otázky, zda toto nařízení může být vykládáno v tom smyslu, že se vztahuje na produkty určené k vývozu do třetích zemí. Dánské orgány mimo tuto spornou působnost nařízení č. 1151/2012 sdělily Soudnímu dvoru (což Komise nezpochybnila), že na vnitřním trhu uplatňují vhodná donucovací opatření. Tato opatření neuplatňují pouze v případě vývozu do třetích zemí (pokud s nimi Unie neuzavřela mezinárodní dohodu), neboť se domnívají, že na takový vývoz se ustanovení nařízení č. 1151/2012 nevztahují. Za těchto podmínek alternativní výklad tohoto nařízení navrhovaný Dánským královstvím nepředstavuje sám o sobě porušení zásady loajální spolupráce podle čl. 4 odst. 3 SEU.

87. Lze dodat, že okolnosti projednávané věci nejsou srovnatelné s okolnostmi, které vedly k vydání rozsudku ze dne 19. února 1991, Komise v. Belgie ( 65 ), kterého se dovolává Komise. V uvedené věci spočíval žalobní důvod v tom, že členský stát odmítl poskytnout informace Komisi, přičemž uvedený členský stát splnil své povinnosti pouze na základě přímé hrozby podání žaloby k Soudnímu dvoru, a jakmile se jevilo, že tato hrozba pominula, začal uvedený členský stát tyto povinnosti porušovat. Žádné takové jednání či opomenutí tohoto druhu však Komise v projednávané věci v případě Dánského království neprokázala.

88. Proto nelze vyhovět žalobnímu důvodu, podle něhož Dánské království porušuje čl. 4 odst. 3 SEU, jelikož nejedná v souladu s cíli nařízení č. 1151/2012, které chápe jinak.

2. K údajnému porušení čl. 4 odst. 3 SEU

89. Komise tvrdí, že Dánské království rovněž porušilo čl. 4 odst. 3 SEU tím, že oslabilo pozici Unie v mezinárodních jednáních týkajících se ochrany zapsaných názvů.

90. Jak v tomto ohledu zdůrazňuje nauka ( 66 ), má povinnost loajální spolupráce v kontextu vnějších vztahů Unie skutečně zvláštní význam.

91. To se odráží i v několika rozsudcích Soudního dvora, které byly vydány v rámci řízení o nesplnění povinnosti.

92. Například v rozsudku ze dne 12. února 2009, Komise v. Řecko ( 67 ), Soudní dvůr konstatoval, že Řecká republika porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z unijního práva, včetně čl. 4 odst. 3 SEU tím, že předložila mezinárodní organizaci návrh, kterým zahájila postup, jenž mohl vést k přijetí nových pravidel, která mohla ovlivnit ustanovení unijního práva, a jednala tak individuálně v oblasti, v níž má Unie výlučnou vnější pravomoc.

93. V rozsudku ze dne 20. dubna 2010, Komise v. Švédsko („PFOS“) ( 68 ), Soudní dvůr rozhodl, že Švédské království porušilo čl. 4 odst. 3 SEU tím, že jednostranně navrhlo doplnit konkrétní látku do přílohy k mezinárodní úmluvě v oblasti sdílené pravomoci. Tím se totiž tento členský stát odklonil od společné strategie dohodnuté v rámci Rady, což mělo důsledky pro Unii.

94. V rozsudku ze dne 27. března 2019, Komise v. Německo ( 69 ), Soudní dvůr dále rozhodl, že Spolková republika Německo tím, že hlasovala proti postoji Unie stanovenému v rozhodnutí Unie a veřejně vyjádřila nesouhlas s uvedeným postupem a s úpravou výkonu hlasovacích práv stanovenou v tomto postoji, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedeného rozhodnutí a z čl. 4 odst. 3 SEU. Soudní dvůr měl konkrétně za to, že se uvedený členský stát svým jednáním distancoval od postoje Unie stanoveného v uvedeném rozhodnutí, což mohlo oslabit vyjednávací pozici Unie v rámci dotčené mezinárodní úmluvy.

95. V projednávané věci však Soudnímu dvoru nebyly předloženy žádné informace, které by prokazovaly, že se Dánské království pokusilo oslabit vyjednávání Unie o ochraně zapsaných názvů na mezinárodní (mnohostranné či dvoustranné) úrovni. Judikatura Soudního dvora uvedená v bodech 92 až 94 tohoto stanoviska se od projednávané věci liší. Zejména nebylo prokázáno, že by Dánské království podniklo na mezinárodní scéně nebo v rámci mezinárodních jednání nějaké konkrétní kroky v rozporu s dohodnutým postojem Unie.

96. S ohledem na výše uvedené důvody je třeba druhý žalobní důvod vznesený Komisí zamítnout.

VI. K nákladům řízení

97. Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Nicméně podle čl. 138 odst. 3 první věty uvedeného jednacího řádu může Soudní dvůr rozhodnout, že pokud měli účastníci řízení ve věci částečně úspěch i neúspěch, ponese každý z nich vlastní náklady řízení. Vzhledem k tomu, že Komise i Dánské království měli ve věci částečně úspěch i neúspěch, je důvodné rozhodnout, že každý z nich ponese vlastní náklady řízení.

98. Kromě toho podle čl. 140 odst. 1 jednacího řádu členské státy, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci, nesou vlastní náklady řízení. Za těchto podmínek je třeba rozhodnout, že Řecká republika a Kyperská republika ponesou vlastní náklady řízení.

VII. Závěry

99. S ohledem na výše uvedené navrhuji, aby Soudní dvůr: „1. určil, že Dánské království tím, že dánským producentům nezabránilo používat zapsaný název ‚Feta‘ pro sýr určený k vývozu do třetích zemí, nebo toto používání nezastavilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 13 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin; 2. ve zbývající části žalobu zamítl; 3. uložil Evropské komisi a Dánskému království nést vlastní náklady řízení a 4. uložil Řecké republice a Kyperské republice nést vlastní náklady řízení.“

( 1 ) – Původní jazyk: angličtina.

( 2 ) – Viz v tomto ohledu O’Connor, B. a Kireeva, I., „What’s in a name? The ‚feta‘ cheese saga“, International Trade Law & Regulation, sv. 9, 2003, s. 110.

( 3 ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. 2012, L 343, s. 1). Toto nařízení bylo naposledy změněno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/2117 ze dne 2. prosince 2021, kterým se mění nařízení (EU) č. 1308/2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty, nařízení (EU) č. 1151/2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin, nařízení (EU) č. 251/2014 o definici, popisu, obchodní úpravě, označování a ochraně zeměpisných označení aromatizovaných vinných výrobků a nařízení (EU) č. 228/2013, kterým se stanoví zvláštní opatření v oblasti zemědělství ve prospěch nejvzdálenějších regionů Unie (Úř. věst. 2021, L 435, s. 262).

( 4 ) – Viz stanovisko generálního advokáta D. Ruiz-Jaraba Colomera ve věci Canadane Cheese Trading a Kouri (C‑317/95, EU:C:1997:311, body 9 až 19).

( 5 ) – Viz nařízení Komise (ES) č. 1829/2002 ze dne 14. října 2002, kterým se mění příloha nařízení (ES) č. 1107/96, pokud jde o název „Feta“ (Úř. věst. 2002, L 277, s. 10; Zvl. vyd. 03/37, s. 195).

( 6 ) – Viz poznámka pod čarou č. 3 tohoto stanoviska.

( 7 ) – Viz nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty a zrušují nařízení Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 671). Toto nařízení bylo naposledy změněno nařízením 2021/2117.

( 8 ) – Viz nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/787 ze dne 17. dubna 2019 o definici, popisu, obchodní úpravě a označování lihovin, používání názvů lihovin v obchodní úpravě a při označování jiných potravin, ochraně zeměpisných označení lihovin, používání lihu a destilátů zemědělského původu při výrobě alkoholických nápojů a o zrušení nařízení (ES) č. 110/2008 (Úř. věst. 2019, L 130, s. 1).

( 9 ) – Viz nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 251/2014 ze dne 26. února 2014 o definici, popisu, obchodní úpravě, označování a ochraně zeměpisných označení aromatizovaných vinných výrobků a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1601/91 (Úř. věst. 2014, L 84, s. 14). Toto nařízení bylo naposledy změněno nařízením 2021/2117. Viz dále poznámka pod čarou 28 tohoto stanoviska.

( 10 ) – Viz čl. 5 odst. 1 a 2 nařízení č. 1151/2012. Pokud jde o vína, viz čl. 93 odst. 1 písm. a) a b) nařízení č. 1308/2013.

( 11 ) – Viz usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 8. srpna 1997, Canadane Cheese Trading a Kouri (C‑317/95, EU:C:1997:393). Viz ale stanovisko generálního advokáta D. Ruiz-Jaraba Colomera ve věci Canadane Cheese Trading a Kouri (C‑317/95, EU:C:1997:311).

( 12 ) – Nařízení Komise (ES) č. 1107/96 ze dne 12. června 1996 o zápisu zeměpisných označení a označení původu podle postupu stanoveného v článku 17 nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 (Úř. věst. 1996, L 148, s. 1; Zvl. vyd. 03/19, s. 176), pokud jde o zápis označení „Feta“ jako CHOP.

( 13 ) – Rozsudek ze dne 16. března 1999, Dánsko a další v. Komise (C‑289/96, C‑293/96 a C‑299/96, EU:C:1999:141).

( 14 ) – Viz rozsudek ze dne 16. března 1999, Dánsko a další v. Komise (C‑289/96, C‑293/96 a C‑299/96, EU:C:1999:141, body 81 až 103).

( 15 ) – Viz rozsudek ze dne 25. října 2005, Německo a Dánsko v. Komise (C‑465/02 a C‑466/02, EU:C:2005:636).

( 16 ) – Nařízení č. 1151/2012 bylo změněno nařízením 2021/2117. Nařízení č. 2021/2117 změnilo zejména znění článku 13 nařízení č. 1151/2012, přičemž tyto změny nejsou pro projednávanou věc významné.

( 17 ) – Viz bod 11 odůvodnění nařízení č. 1829/2002.

( 18 ) – Viz bod 32 odůvodnění nařízení č. 1829/2002.

( 19 ) – V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 2. května 2019, Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego (C‑614/17, EU:C:2019:344, bod 16).

( 20 ) – Viz v tomto ohledu Dworin, R., Law’s Empire, Harvard University Press, 1988. I když jsem skeptická, pokud jde o Dworkinův návrh týkající se existence jedné správné právní odpovědi, jsem přesvědčena o jeho myšlence, že hledání toho nejvhodnějšího je jednou ze zásad, kterou by se soudci měli řídit.

( 21 ) – Považuji za nezbytné vysvětlit, že některé argumenty mohou být zařazeny do více než jedné kategorie. V zájmu zjednodušení jsem takové argumenty zařadila do kategorie, která je podle mě nejrelevantnější.

( 22 ) – Kurzivou zvýraznila autorka stanoviska.

( 23 ) – Kurzivou zvýraznila autorka stanoviska.

( 24 ) – V první věci „Feta“, která se týkala řeckých opatření zabraňujících uvádění sýru pocházejícího z Dánska s názvem „Feta“ na trh, měl generální advokát D. Ruiz-Jarabo Colomer za to, že taková opatření představovala překážku volnému pohybu zboží, a vztahovala se na ně tedy unijní právní úprava zakazující opatření s rovnocenným účinkem na dovoz (nyní článek 34 SFEU). Generální advokát D. Ruiz-Jarabo Colomer měl nicméně za to, že taková opatření, i když představují překážku obchodu, mohou být odůvodněna ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví. Viz poznámka pod čarou č. 11 tohoto stanoviska.

( 25 ) – Viz například rozsudek ze dne 2. května 2019, Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego (C‑614/17, EU:C:2019:344, body 23 až 28).

( 26 ) – Bod 20 odůvodnění nařízení č. 1151/2012 v relevantní části uvádí: „Je zapotřebí přijmout ustanovení umožňující rozvoj označení původu a zeměpisných označení na úrovni Unie a podporu vytvoření mechanismů pro jejich ochranu ve třetích zemích v rámci Světové obchodní organizace (WTO) nebo vícestranných či dvoustranných dohod, a tím přispět k tomu, aby jakost produktů a způsob jejich produkce byly uznány za činitele přidané hodnoty.“ Bod 27 odůvodnění nařízení č. 1151/2012 navíc uvádí, že Unie „sjednává se svými obchodními partnery mezinárodní dohody, včetně dohod týkajících se ochrany označení původu a zeměpisných označení“ a že s cílem zajistit ochranu a kontrolu používání takových názvů mohou být tyto názvy zapsány do rejstříku CHOP a CHZO.

( 27 ) – Pokud jde o vína, viz nařízení č. 1308/2013, zejména články 89, 119 odst. 1 a 122 odst. 4. Pokud jde o lihoviny, viz nařízení č. 2019/787, čl. 1 odst. 2 a bod 7 odůvodnění. Pokud jde o aromatizované vinné výrobky, viz nařízení č. 251/2014, čl. 1 odst. 3 a bod 6 odůvodnění.

( 28 ) – Pokud jde o vína, viz články 93 až 111 nařízení č. 1308/2013. Pokud jde o lihoviny, viz články 21 až 42 nařízení č. 2019/787. Pokud jde o aromatizované vinné výrobky, změnami zavedenými nařízením 2021/2117 byla ustanovení týkající se ochrany zeměpisných označení takových produktů přesunuta do oblasti působnosti nařízení č. 1151/2012 (viz článek 3 a bod 77 odůvodnění nařízení 2021/2117). Ustanovení nařízení č. 251/2014 se nyní týkají pouze definice, popisu, obchodní úpravy a označování aromatizovaných vinných výrobků a odkazy na vývoz do třetích zemí zůstaly nezměněny.

( 29 ) – Jak uvedlo Dánské království, takovými opatřeními jsou zejména nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství (Úř. věst. 2002, L 3, s. 1; Zvl. vyd. 13/27, s. 142); směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2436 ze dne 16. prosince 2015, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 2015, L 336, s. 1), čl. 10 odst. 3 písm. c), čl. 11 písm. b) a čl. 16 odst. 5 písm. b); nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. 2017, L 154, s. 1), čl. 9 odst. 3 písm. c), čl. 10 písm. b) a čl. 18 odst. 1 písm. b).

( 30 ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 608/2013 ze dne 12. června 2013 o vymáhání práv duševního vlastnictví celními orgány a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 (Úř. věst. 2013, L 181, s. 15).

( 31 ) – Bod 2 odůvodnění nařízení č. 1151/2012 uvádí: „Občané a spotřebitelé v Unii stále více požadují jakostní produkty i produkty tradiční. Záleží jim též na zachování rozmanitosti zemědělské produkce v Unii. Z toho vyplývá poptávka po zemědělských produktech nebo potravinách, u nichž lze rozpoznat specifické vlastnosti, zejména vlastnosti související s jejich zeměpisným původem.“ Bod 29 odůvodnění tohoto nařízení v relevantní části uvádí: „Názvy zařazené do rejstříku by měly být chráněny s cílem zajistit jejich řádné používání a zabránit praktikám, které by mohly spotřebitele uvádět v omyl.“ Bod 40 odůvodnění uvedeného nařízení navíc uvádí: „Za účelem ochrany názvů zapsaných v rejstříku před zneužitím nebo před praktikami, které by mohly uvádět spotřebitele v omyl, by jejich použití mělo být vyhrazeno.“

( 32 ) – Viz Evropská komise, návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o režimech jakosti zemědělských produktů, COM(2010) 733 final, 10. prosince 2010. Původně navrhované znění čl. 13 odst. 3 v uvedeném návrhu bylo následující: „Členské státy přijmou vhodná správní a soudní opatření k zabránění nebo zastavení neoprávněného používání chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení podle odstavce 1, zejména na žádost seskupení producentů, jak je stanoveno v čl. 42 písm. a).“

( 33 ) – Viz zpráva Evropského parlamentu o návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o režimech jakosti zemědělských produktů, návrh legislativního usnesení Evropského parlamentu, A7-0266/2011, 12. července 2011, pozměňovací návrh 55. Kurzivou zvýraznila autorka stanoviska.

( 34 ) – Viz stanovisko Výboru regionů na téma „Ambiciózní evropská politika ve prospěch zemědělských režimů jakosti“, 12. května 2011 (Úř. věst. 2011, C 192, s. 28, dále jen „stanovisko Výboru regionů“), oddíl C.

( 35 ) – Viz stanovisko Výboru regionů citované v poznámce pod čarou 34 tohoto stanoviska, bod 24. Kurzivou zvýraznila autorka stanoviska.

( 36 ) – C‑491/01, EU:C:2002:741 (dále jen „rozsudek BAT“, body 203 až 217).

( 37 ) – C‑507/17, EU:C:2019:772 (dále jen „rozsudek Google“, body 53 až 65).

( 38 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 1995, L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355).

( 39 ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46 (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1) a oprava (Úř. věst. 2018, L 127, s. 2).

( 40 ) – Klasickým příkladem je již rozsudek ze dne 20. února 1979, Rewe-Zentral (Cassis de Dijon) (120/78, EU:C:1979:42), v němž Soudní dvůr rozšířil výčet možných důvodů pro zachování překážek obchodu ve srovnání s důvody upravenými Smlouvami a nechal tento výčet otevřený.

( 41 ) – Viz například Evropská komise, Study on economic value of EU quality schemes, geographical indications (GIs) and traditional specialities guaranteed (TSGs), Úřad pro publikace Evropské unie, Lucemburk, 2021.

( 42 ) – Jak již bylo uvedeno, Dánské království nezpochybňuje existenci takové pravomoci. Tvrdí pouze, že v době přijetí nařízení č. 1151/2012 nebyla tato pravomoc vykonávána.

( 43 ) – Tento název je vymyšlený.

( 44 ) – Viz v tomto ohledu Davies, G., „Free Movement, the Quality of Life and the Myth that the Court Balances Interests“, in Koutrakos, P. et al. (eds), Exceptions from EU Free Movement Law: Derogation, Justification and Proportionality, Hart Publishing, Oxford, 2016, s. 214.

( 45 ) – Současná myšlenka ochrany zeměpisných označení jakožto práv duševního vlastnictví má kořeny ve francouzském pojmu terroir, který byl rozvinut ve vztahu k vínu. Je výsledkem pokusů o zamezení podvodů na francouzském trhu s vínem poté, co byly vinice zničeny mšičkou révokazem. Viz Calboli, I., „Geographical Indications between Trade, Development, Culture, and Marketing: Framing a Fair(er) System of Protection in the Global Economy?“, in Calboli, I. a Wee Loon, N.-L. (eds), Geographical Indications at the Crossroads of Trade, Development, and Culture: Focus on Asia-Pacific, Cambridge, 2017, s. 3. Viz rovněž např. Chaisse, J. et al. (eds), Wine Law and Policy: From National Terroirs to a Global Market, Brill Nijhoff, Leiden 2021; Zappalaglio, A., The Transformation of EU Geographical Indications Law: The Present, Past and Future of the Origin Link, Routledge, London, 2021.

( 46 ) – V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 25. října 2017, Komise v. Rada (Revidovaná Lisabonská dohoda) (C‑389/15, EU:C:2017:798, bod 15).

( 47 ) – Viz rovněž například Kireeva, I., „The new European Regulation on Quality Schemes for Agricultural Products and Foodstuffs“, in McMahon, J. A. a Cardwell, M. N. (eds), Research Handbook on EU Agricultural Law, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2015, s. 285; Nathon, N., „The Protection of Geographical Indications for Agricultural Products in the European Union“, in Sundara Rajan, M. T. (ed.), The Cambridge Handbook of Intellectual Property in Central and Eastern Europe, Cambridge University Press, Cambridge 2019, s. 349.

( 48 ) – V tomto ohledu viz rozsudky ze dne 8. září 2009, Budějovický Budvar (C‑478/07, EU:C:2009:521, bod 114), a ze dne 22. prosince 2010, Bayerischer Brauerbund (C‑120/08, EU:C:2010:798, bod 59).

( 49 ) – V tomto ohledu viz rozsudky ze dne 9. června 1998, Chiciak a Fol (C‑129/97 a C‑130/97, EU:C:1998:274, body 25 a 26), a ze dne 8. září 2009, Budějovický Budvar (C‑478/07, EU:C:2009:521, bod 107).

( 50 ) – Soudní dvůr rovněž rozhodl, že zeměpisná označení a ochranné známky sledují různé cíle. Viz rozsudek ze dne 20. září 2017, The Tea Board v. EUIPO (C‑673/15 P až C‑676/15 P, EU:C:2017:702, bod 62).

( 51 ) – V tomto ohledu viz stanovisko generálního advokáta G. Pitruzzelly ve věci Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier (C‑490/19, EU:C:2020:730, bod 29).

( 52 ) – K rozdílům mezi přístupy Evropské unie a Spojených států nebo Kanady k ochraně zeměpisných označení viz například Matthews, A., „What Outcome to Expect on Geographical Indications in the TTIP Free Trade Agreement Negotiations with the United States?“ a O'Connor, B., „The Legal Protection of GIs in TTIP: Is There an Alternative to the CETA Outcome,“ in Arfini, F. (ed.), Intellectual Property Rights for Geographical Indications. What is at Stake in the TTIP?, Cambridge Scholars Publishing, Newcastle upon Tyne, 2016, s. 1 a 19.

( 53 ) – Seznam příslušných mezinárodních dohod uzavřených Unií, které chrání název „Feta“ ve třetích zemích, je uveden v rejstříku GIview, který je dostupný na adrese https://ec.europa.eu.

( 54 ) – Viz body 20 a 27 odůvodnění nařízení č. 1151/2012.

( 55 ) – Unii se podařilo vyjednat ochranu názvu „Feta“ v dohodách uzavřených s Kanadou, Čínou a Singapurem. Viz poznámka pod čarou č. 53 tohoto stanoviska.

( 56 ) – Pro podrobnou diskuzi viz například Gangjee, D. S. (ed.), Research Handbook on Intellectual Property and Geographical Indications, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2016; Blakeney, M., The Protection of Geographical Indications: Law and Practice, druhé vydání, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2019.

( 57 ) – Viz nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/1753 ze dne 23. října 2019 o opatřeních Unie po jejím přistoupení k Ženevskému aktu Lisabonské dohody o označeních původu a zeměpisných označeních (Úř. věst. 2019, L 271, s. 1), bod 5 odůvodnění.

( 58 ) – Viz bod 43 tohoto stanoviska.

( 59 ) – Viz například rozsudky ze dne 17. prosince 2020, Komise v. Slovinsko (Archivy ECB) (C‑316/19, EU:C:2020:1030, body 119 a 124), jakož i ze dne 18. května 2021, Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ a další (C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 a C‑397/19, EU:C:2021:393, bod 176).

( 60 ) – Viz například rozsudky ze dne 31. října 2019, Komise v. Spojené království (C‑391/17, EU:C:2019:919), a ze dne 31. října 2019, Komise v. Nizozemsko (C‑395/17, EU:C:2019:918). V těchto dvou případech však Soudní dvůr dospěl k závěru, že porušení čl. 4 odst. 3 SEU spočívalo v tom, že příslušné členské státy odmítly nahradit ztrátu tradičních vlastních zdrojů Unie, k níž došlo v důsledku rozhodnutí vlád zámořských zemí a území, za něž byly dotčené členské státy odpovědné. Další případ, kdy Soudní dvůr konstatoval samostatné porušení čl. 4 odst. 3 SEU, se týká situace, kdy členský stát neposkytl Komisi v průběhu postupu před zahájením řízení o nesplnění povinnosti nezbytné informace. Viz například rozsudek ze dne 2. září 2021, Komise v. Švédsko (Čistírny městských odpadních vod) (C‑22/20, EU:C:2021:669, bod 149).

( 61 ) – Pro klasický příklad viz rozsudek ze dne 9. prosince 1997, Komise v. Francie (C‑265/95, EU:C:1997:595) (obecně nazývaný věc „španělské jahody“, ve kterém Soudní dvůr konstatoval, že Francouzská republika tím, že nepřijala všechna nezbytná a vhodná opatření pro to, aby jednání jednotlivců nenarušovala volný pohyb ovoce a zeleniny, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z unijních pravidel volného pohybu ve spojení s nynějším čl. 4 odst. 3 SEU a ze společných organizací trhů zemědělských produktů).

( 62 ) – Viz například rozsudky ze dne 15. listopadu 2005, Komise v. Dánsko (C‑392/02, EU:C:2005:683, bod 69), a ze dne 17. prosince 2020, Komise v. Slovinsko (Archivy ECB) (C‑316/19, EU:C:2020:1030, bod 121).

( 63 ) – Viz například rozsudky ze dne 30. května 2006, Komise v. Irsko (C‑459/03, EU:C:2006:345, body 168 až 182), a ze dne 17. prosince 2020, Komise v. Slovinsko (Archivy ECB) (C‑316/19, EU:C:2020:1030, body 122 až 129).

( 64 ) – Viz například rozsudky ze dne 14. prosince 1971, Komise v. Francie (7/71, EU:C:1971:121, bod 49), a ze dne 11. září 2014, Komise v. Německo (C‑525/12, EU:C:2014:2202, bod 24).

( 65 ) – C‑374/89, EU:C:1991:60, body 12 až 16.

( 66 ) – Viz například De Baere, G. a Roes, T., „EU loyalty as good faith“, International & Comparative Law Quarterly, sv. 64, 2015, s. 829; Cremona, M. (ed.), Structural Principles in EU External Relations Law, Hart Publishing, Oxford, 2018; Van Elsuwege, P., „The Duty of Sincere Cooperation and Its Implications for Autonomous Member State Action in the Field of External Relations“, in Varju, M. (ed.), Between Compliance and Particularism: Member State Interests and European Union Law, Springer, Cham, 2019, s. 283; Eckes, C., „Disciplining Member States: EU Loyalty in External Relations“, Cambridge Yearbook of European Legal Studies, sv. 22, 2020, s. 85.

( 67 ) – C‑45/07, EU:C:2009:81.

( 68 ) – C‑246/07, EU:C:2010:203.

( 69 ) – C‑620/16, EU:C:2019:256.