CS
Sbí rkasoudníchroz hodnutí
ECLI:EU:F:2011 :9 1ROZSUDEK SOUDU PR O V EŘEJNOU SLUŽBU
(druhý senát)
8. února 2011
Věc F-95/09
Carina Sk areby
v.
E v ropská komise
„Veřejná služba — Úředníci — Psychické o btěžování ze strany nadřízeného — Články 12 a a 24 
služebního řádu — Žádost o pomoc — Přiměřená lhůta — Počátek běhu lhůty — Délka“
Předmět:Žaloba podaná na základě článků 236 E S a 152 A E, kterou se C. Skareby v podstatě 
domáhá zrušení rozhodnutí Komise ze dne 4. března 2009 o nezahájení správního šetření 
ohledně tvrzeného psychického obtěžování, jehož původcem j e jeden z jejích bývalých 
nadřízených
Roz hodnutí:Rozhodnutí Evropské ko mise ze dne 4. března 2009 o nezahájení správního šetření 
ohledně tvrzeného p sychického o btěžování, jehož p ůvodcem j e jeden z bývalých 
nadřízených žalobkyně, se zrušuje. Evropská ko mise ponese veškeré náklady řízení.
Sh rnutí
1. Úředníci — Žaloba — Právní zájem na podání žaloby
(Služební řád úředníků, článek 91)
2. Úředníci — Povinnost správy poskytnout pomoc — Provedení v oblasti psychického obtěžování — 
Podání žádosti o pomoc — Dodržení přiměřené lhůty
(Služební řád úředníků, články 12a, 24 a čl. 90 o dst. 1)
3. Úředníci — Povinnost správy poskytnout pomoc — Provedení v oblasti psychického obtěžování — 
Podání žádosti o pomoc — Počátek běhu lhůty, kterou je třeba dodržet
(Služební řád úředníků, článek 12a)
4. Úředníci — Povinnost správy poskytnout pomoc — Provedení v oblasti psychického obtěžování — 
Podání žádosti o pomoc — Dodržení přiměřené lhůty — Délka lhůty
(Statut Soudního dvora, článek 46; služební řád úředníků, článek 24)
1. Pokud jde o tak závažnou otázku, jakou je psychické o btěžování, je nutno p řipustit, aby si úředník, 
který tvrdí, že je obětí psychického obtěžování, a který u soudu napadl odmítnutí orgánu věcně 
přezkoumat jeho žádost o pomoc, zachoval v zásadě legitimní zájem v yžadovaný judikaturou jako
2 ECLI:EU:F:2011 :9SHRNU TÍ–VĚCF-95/09
SKAREBYv. KOMISE
 podmínka p řípustnosti žaloby, i když nepožaduje náhradu újmy vyplývající z tvrzeného obtěžování ani 
zahájení disciplinárního řízení proti údajnému původci tohoto obtěžování a toto obtěžování mělo 
skončit již před několika lety.
Toto řešení je nezbytné především z důvodu samotné závažnosti psychického obtěžování, které může 
mít mimořádně ničivý dopad n a zdravotní stav postiženého. Údajná oběť psychického obtěžování si 
zachovává svůj právní zájem n a podání žaloby nezávisle na tom, zda takové o btěžování přetrvává nebo 
zda d otčená osoba vznese, případně má právo či záměr vznést, da lší návrhy v souvislosti s psychickým 
obtěžováním, směřující zejména k náhradě škody. Případné uznání existence psychického obtěžování ze 
strany správy m ůže m ít samo o sobě příznivý účinek v rámci terapeutického procesu psychického 
zotavení obtěžované osoby.
(viz body 23, 25 a 26)
Odkazy:
Soud pro veřejnou službu: 30. listopadu 2009 , Wenig v. Komise, F-80/08, bod 35
2. Dodržení lhůty, která m usí být „přiměřená“, je vyžadováno ve v šech případech, kd y v situaci, kdy 
právní předpisy da nou oblast neupravují, zásady právní jistoty nebo ochrany legitimního očekávání 
brání tomu, aby unijní orgány a fyzické n ebo právnické o soby jednaly bez jakéhokoliv časového 
omezení, čímž by byla ohrožena zejména stabilita nabytých právních situací.
Pokud žádost o pomoc při údajném p sychickém o btěžování směřuje k tomu, aby byla určena existence 
protiprávního a zaviněného jednání úředníka n ebo zaměstnance, a není-li vyloučeno, že by takové 
jednání, jelikož k němu došlo při výkonu funkcí údajného původce obtěžování, mohlo případně 
zakládat odpovědnost dotyčného orgánu, žádost o pomoc popisující takové jednání se z právního 
hlediska b líží žádosti o náhradu škody předložené správě úředníkem n a základě čl. 90 o dst. 1 
služebního řádu. V oblasti náhrady škody přitom judikatura vyžaduje dodržení lhůty, která m usí být 
„přiměřená“. Je tak rovněž třeba připustit existenci lhůty, kterou je vázán úředník při předkládání 
žádostí o pomoc ve v ěcech psychického obtěžování.
(viz body 41, 43 a 44)
Odkazy:
Tribunál: 6. července 2004 , Huygens v. Komise, T-281/01, body 42 a 46 a ž 48; 5. října 2004 , Eagle a další v. Komise, 
T-144/02, body 57 a 66
Soud pro ve řejnou službu: 11. května 2010 , Nanopoulos v. Komise, F-30/08, bod 117, který je předmětem ka sačního 
opravného prostředku p rojednávaného před Tribunálem E vropské u nie, věc T-308/10 P; 9. července 2010 , Marcuccio 
v. Komise, F-91/09, bod 32, který je předmětem ka sačního opravného prostředku p rojednávaného před Tribunálem 
Evropské u nie, věc T-450/10 P
3. Podle čl. 12a odst. 3 služebního řádu se psychické o btěžování projevuje po delší dobu, je opakované 
nebo systematické. Psychické o btěžování tedy představuje z podstaty věci pokračující protiprávní 
jednání, je nutně dlouhodobé a k tomu, aby m ohlo být považováno z a dokonané, předpokládá 
existence opakovaného nebo systematického jednání. Příznaky s e navíc m ohou projevit až určitou 
dobu po prvních projevech psychického obtěžování nebo poté, co si oběť plně uvědomí dosah těchto 
projevů, přičemž uvedená oběť ostatně často potřebuje čas k tomu, aby si uvědomila, co se jí stalo, 
a vymanila se z vlivu obtěžovatele.
Vzhledem ke s pecifikám p sychického obtěžování a požadavku p rávní jistoty se tak jeví vhodným 
vycházet z výhradně objektivních kri térií a za počátek běhu lhůty pro podání žádostí o pomoc ve 
věcech psychického obtěžování považovat poslední projev ú dajného původce psychického obtěžování
ECLI:EU:F:2011 :9 3SHRNU TÍ–VĚCF-95/09
SKAREBYv. KOMISE
 nebo ka ždopádně okamžik, od něhož již údajný původce není schopen pokračovat ve s vých projevech 
vůči své o běti, a to nezávisle jak na tom, zda o běť věděla o jednotlivých projevech psychického 
obtěžování nebo si je uvědomila, tak na projevu, kterým p rotiprávní jednání údajného původce 
psychického obtěžování nabylo „dlouhodobou“ nebo „systematickou“ povahu vyžadovanou pro závěr 
o existenci takového obtěžování.
(viz body 47 a 49)
4. S ohledem n a právní blízkost me zi žádostí úředníků o náhradu škody a žádostí o pomoc vycházející 
z existence psychického obtěžování a při neexistenci jakéhokoliv relevantního důvodu vylučujícího výše 
uvedené srovnání je třeba připustit, zaprvé, že lhůta pro předložení žádosti o pomoc m usí být 
přiměřená, a zadruhé, že doba pěti let, obdobně jako v případě lhůty stanovené v článku 46 s tatutu 
Soudního dvora, musí být v zásadě považována za přiměřenou k platnému oznámení psychického 
obtěžování správě a požadování její pomoci, zejména zahájením správního šetření v tomto ohledu. 
Tato doba totiž umožňuje správě plně dostát své p ovinnosti péče a svým p ovinnostem v yplývajícím 
z článku 24 s lužebního řádu, a případně z vlastní iniciativy přijmout příslušná opatření, a současně 
dotyčné osobě m ít dostatek času pro uplatnění svých požadavků u orgánu. Umožňuje rovněž 
zohlednit zvláštnosti pojící se k pojmu psychického obtěžování, a sice skutečnost, že se jeho příznaky 
mohou projevit až po určité době od prvních projevů psychického obtěžování a dále že oběť často 
potřebuje čas k tomu, aby si uvědomila, co se jí stalo, a vymanila se z vlivu obtěžovatele.
Obdobně tomu, co je připuštěno v oblasti žalob úředníků na náhradu škody, však lhůta pěti let pro 
podání žádosti o pomoc v oblasti psychického obtěžování nemůže být považována za ri gidní 
a nedotknutelné pravidlo. Konkrétně žádost o pomoc v oblasti psychického obtěžování podaná ve 
lhůtě pěti let je sice v zásadě přípustná, mohlo by tomu však být jinak v případě zvláštních okolností, 
které je třeba posoudit v závislosti na významu sporu, složitosti věci a jednání dotyčného.
(viz body 53 a 54)
Odkazy:
Soud pro veřejnou službu: 4. listopadu 2008 , Marcuccio v. Komise, F-87/07, bod 30