ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Daně z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty – Osvobození od daně stanovená šestou směrnicí

[Směrnice Rady 77/388, čl. 13 část A odst. 1 písm. e)]

Summary

Článek 13 část A odst. 1 písm. e) šesté směrnice Rady č. 77/388 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu, ve znění směrnice 95/7, musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na dodání zubních náhrad uskutečněná zprostředkovatelem, který není zubním lékařem nebo zubním technikem, ale který získal takové náhrady od zubního technika.

Výrazy „zubní lékaři“ a „zubní technici“, které obsahuje uvedený článek šesté směrnice, jsou totiž jednoznačné a nelze je zcela zřejmě chápat jako výrazy, které zahrnují zprostředkovatele, kteří nejsou ani zubními lékaři, ani zubními techniky, aniž by bylo výrazně změněno znění tohoto ustanovení a podmínka týkající se postavení dodavatele pozbyla účinnosti. V důsledku toho, jelikož zákonodárce Společenství neměl v úmyslu rozšířit osvobození od daně upravené v tomto ustanovení na dodávání zubních náhrad, která neuskutečňují zubní lékaři nebo zubní technici, nemůže ani účel sledovaný uvedeným osvobozením, ani zásada daňové neutrality vést k širokému výkladu čl. 13 část A šesté směrnice ohledně tohoto bodu. Naopak, s ohledem na přesné znění podmínek pro osvobození od daně upravené v uvedeném článku, by musel být každý výklad, který by rozšířil znění tohoto ustanovení, považován za neslučitelný s jeho účelem tak, jak byl pojat zákonodárcem Společenství.

(viz body 35–37, 42 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Hospodářská a měnová politika – Zavedení eura – Přepočet mezi národními měnovými jednotkami a jednotkou euro

(Nařízení Rady č. 1103/97 a č. 974/98)

Summary

Je sice pravda, že nařízení č. 1103/97 o některých ustanoveních týkajících se zavedení eura a nařízení č. 2866/98 o přepočítacích koeficientech mezi eurem a měnami členských států přijímajících euro nijak nezasáhla do daňové pravomoci členských států a jejich možnosti zvýšit částku svých daní, nic to však nemění na tom, že přepočet částky daně na eura musí být proveden v souladu s ustanoveními nařízení č. 1103/97, jakož i se zásadou trvání právních nástrojů a s cílem neutrality přechodu na eura. To zahrnuje zejména požadavky právní jistoty a transparentnosti umožňující chránit očekávání hospodářských subjektů při zavádění eura.

Nařízení č. 1103/97 a č. 974/98 o zavedení eura je tedy třeba vykládat tak, že brání vnitrostátní právní úpravě, kterou byla při přepočtu na eura částky daně uplatňované na produkci mouky, krupice a krupičky z měkké pšenice dodané nebo uváděné na trh za účelem lidské spotřeby tato částka převedena na částku vyšší, než by byla částka vyplývající z použití pravidel pro přepočet stanovených v těchto nařízeních, ledaže toto zvýšení splňuje požadavky právní jistoty a transparentnosti zaručené uvedenými nařízeními, což znamená, že dotčené právní předpisy umožňují jasně odlišit rozhodnutí orgánů členského státu o zvýšení této částky daně od postupu při přepočtu této částky na eura. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda je tomu tak ve věci, která mu byla předložena.

(viz body 32, 33, 37 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Struktura spotřebních daní z minerálních olejů – Směrnice 92/81

[Směrnice Rady 92/81, čl. 8 odst.1 písm. c) pododstavec 1]

2. Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Struktura spotřebních daní z minerálních olejů – Směrnice 92/81

[Směrnice Rady 92/81, čl. 8 odst. 1 písm. c) pododstavec 1]

Summary

1. Směrnice 92/81 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů ve svém čl. 8 odst. 1 stanoví některá povinná osvobození od daně, jako je osvobození uvedené v písm. c) prvním pododstavci, týkající se minerálních olejů dodávaných jako pohonné hmoty pro plavbu po vodách Společenství, včetně rybolovu, pro jiné než soukromé rekreační lodě.

Pojem „vody Společenství“ ve smyslu tohoto ustanovení se vztahuje na všechny vody, které mohou být využívány všemi námořními plavidly, včetně těch s největší kapacitou, která mohou křižovat mořské vody pro výdělečné účely. Zahrnuje tak některé vnitrozemské vody.

Plavidla vhodná pro plavby pro výdělečné účely po moři totiž mohou tuto plavbu vykonávat rovněž po některých vnitrozemských vodách až k některým přístavům, které jsou námořními přístavy, ačkoli se nenacházejí na pobřeží. Vyloučení takto prováděné plavby z působnosti povinného osvobození okamžitě, jakmile je prováděna po vnitrozemských vodách směrem k námořním přístavům, by poškodilo obchod uvnitř Společenství, protože by takové vyloučení tím, že by znevýhodňovalo hospodářské subjekty provádějící takovou plavbu, hrozilo odkloněním části námořní dopravy od těchto přístavů. Uvedené subjekty by tak byly znevýhodněny ve vztahu k subjektům činným v přístavech nacházejících se na pobřeží.

(viz body 19, 30, 32, výrok 1)

2. Manévrovací úkony prováděné tažnou bagrovací lodí během prací souvisejících s čerpáním a výsypem materiálů, to znamená plavební činnosti inherentně spojené s prováděním hloubicích činností, spadají do působnosti pojmu „plavba“, ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. c) prvního pododstavce směrnice 92/81 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů.

Účel prováděné plavby totiž není relevantní, pokud se jedná o plavbu spojenou s poskytováním úplatných služeb. Tažná bagrovací loď disponující poháněcím systémem, který ji činí samostatnou v jejích plavebních manévrech, vykazuje technické vlastnosti nezbytné pro plavbu, které jí umožňují provádět takové poskytování služeb.

(viz body 37–38, 40, výrok 2)
Keywords

Summary



Keywords

Volný pohyb kapitálu – Omezení nabývání nemovitostí

(Článek 56 ES)

Summary

Článek 56 ES brání tomu, aby vnitrostátní právní úprava podmiňovala nabytí zemědělského statku s pozemky tím, že si nabyvatel zřídí na dobu osmi let na tomto statku trvalé bydliště bez ohledu na konkrétní okolnosti související s vlastnostmi dotyčného zemědělského statku s pozemky.

Lze sice připustit, že vnitrostátní právní úprava, která obsahuje takovou povinnost bydliště, jejímž cílem je zabránit nabývání zemědělské půdy z čistě spekulativních důvodů, a která tak směřuje k usnadnění nabývání této půdy přednostně osobami, které ji chtějí obdělávat, odpovídá v členském státě, jehož zemědělská půda představuje omezený přírodní zdroj, cíli obecného zájmu. Nicméně povinnost bydliště představuje opatření, které překračuje meze toho, co je k dosažení takového cíle nezbytné. Jednak se totiž ukazuje jako obzvláště omezující v tom, že omezuje nejen volný pohyb kapitálu, ale rovněž právo nabyvatele zvolit si svobodně místo pobytu, zaručené Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod a chráněné v právním řádu Společenství, a zasahuje tak do základního práva. Krom toho nic neumožňuje konstatovat, že k dosažení sledovaného cíle není možné přijmout jiná opatření, méně omezující než tato povinnost. Taková povinnost, tím spíše pokud je doplněna podmínkou, že bydliště musí být zachováno po dobu několika let, překračuje meze toho, co lze považovat za nezbytné.

(viz body 33–37, 41–42, 50, výrok 1)
Keywords

Summary



Keywords

Volný pohyb služeb – Omezení

(Článek 49 ES)

Summary

Článek 49 ES brání takovým právním předpisům členského státu, které zcela vylučují, aby národní instituce sociálního zabezpečení hradila náklady způsobené hospitalizací svých pojištěnců v soukromých zdravotních zařízeních v jiném členském státě, s výjimkou úhrady léčby poskytnuté dětem mladším 14 let.

Takové opatření nemůže být odůvodněno rizikem závažného zásahu do finanční rovnováhy systému sociálního zabezpečení, jelikož absolutní povaha, s výjimkou případu dětí mladších 14 let, zákazu stanoveného těmito právními předpisy není vhodná k dosažení sledovaného cíle, neboť mohla být přijata taková méně omezující opatření, jež by více respektovala volný pohyb služeb, jako je režim předchozího povolení, který by byl v souladu s požadavky, které ukládá právo Společenství, a v případě potřeby stanovení sazebníků pro úhradu nákladů léčby.

(viz body 35, 38 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Sbližování právních předpisů – Zdravotnické prostředky – Směrnice 93/42

(Směrnice Rady 93/42, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1882/2003)

2. Sbližování právních předpisů – Zdravotnické prostředky – Směrnice 93/42

(Směrnice Rady 93/42, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1882/2003)

Summary

1. Zásada rovného zacházení a povinnost transparentnosti brání tomu, aby zadavatel, který vyhlásil nabídkové řízení na dodávky zdravotnických prostředků veřejné nemocnici, a upřesnil, že tyto prostředky musí být ve shodě s evropským lékopisem a opatřeny označením CE, odmítl přímo a mimo rámec ochranného postupu upraveného v článcích 8 a 18 směrnice 93/42 o zdravotnických prostředcích, ve znění nařízení č. 1882/2003, z důvodů ochrany veřejného zdraví nabídnutý materiál, pokud splňuje tuto požadovanou technickou podmínku. Pokud se zadavatel domnívá, že takové prostředky mohou ohrozit veřejné zdraví, má za účelem provedení uvedeného ochranného postupu povinnost informovat o tom příslušný vnitrostátní orgán.

(viz bod 55, výrok 1)

2. Zadavatel, který se obrátil na příslušný vnitrostátní orgán za účelem provedení ochranného postupu upraveného v článcích 8 a 18 směrnice 93/42 o zdravotnických prostředcích, ve znění nařízení č. 1882/2003, ohledně zdravotnických prostředků opatřených označením CE, má povinnost přerušit až do výsledku tohoto postupu nabídkové řízení, jelikož výsledek tohoto postupu zadavatele zavazuje. Pokud provedení takového ochranného postupu způsobí průtahy, které by mohly narušit chod veřejné nemocnice, a tím veřejné zdraví, je zadavatel oprávněn přijmout všechna nezbytná prozatímní opatření, která mu umožní obstarat si materiál nezbytný pro řádný chod této nemocnice, a to při dodržení zásady proporcionality.

(viz bod 62, výrok 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Předběžné otázky – Přípustnost – Omezení

(Článek 234 ES)

2. Právo Společenství – Soudní žaloba – Vnitrostátní procesní podmínky

(Směrnice Rady 85/511, ve znění směrnice 90/423 čl. 11 a 13)

Summary

1. Na otázky týkající se výkladu práva Společenství položené vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který tento soud vymezí v rámci své odpovědnosti a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat, se vztahuje domněnka relevance. Odmítnutí žádosti podané vnitrostátním soudem je ze strany Soudního dvora možné pouze tehdy, pokud je zjevné, že žádaný výklad práva Společenství nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny. Uvedená domněnka relevance nemůže být vyvrácena pouhou okolností, že jeden z účastníků původního řízení zpochybňuje určité skutečnosti, jejichž správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat a na nichž závisí vymezení předmětu uvedeného sporu.

(viz body 22–23)

2. Právo Společenství neukládá vnitrostátnímu soudu v takovém soudním řízení týkajícím se legality správního aktu s ohledem na žalobní důvody vycházející z porušení článků 11 a 13 směrnice 85/511, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky, ve znění směrnice 90/423, povinnost uplatnit bez návrhu důvod vycházející z porušení ustanovení právního předpisu Společenství, vzhledem k tomu, že to nevyžaduje ani zásada rovnocennosti, ani zásada efektivity.

Jednak totiž ohledně zásady rovnocennosti uvedená ustanovení směrnice neurčují ani podmínky pro zahájení řízení v oblasti tlumení slintavky a kulhavky, ani orgány příslušné v jejich rámci určit rozsah práv a povinností procesních subjektů, takže je nelze považovat za rovnocenná s vnitrostátními pravidly veřejného pořádku, která jsou samotným základem vnitrostátních řízení, vzhledem k tomu, že vymezují podmínky, za nichž je lze zahájit, jakož i orgány příslušné v jejich rámci k určení rozsahu práv a povinností procesních subjektů. A dále, zásada efektivity nevylučuje vnitrostátní právní předpis, jenž brání vnitrostátním soudům uplatnit bez návrhu důvod vycházející z porušení právních předpisů Společenství, jestliže by je přezkum takového důvodu donutil k opuštění jejich pasivní role tím, že by vykročily z rámce sporu vymezeného účastníky řízení a opřely by se o jiné skutečnosti a okolnosti, než na kterých účastník řízení mající zájem na uplatnění uvedených ustanovení založil svoji žalobu. V takovém řízení zásada efektivity neukládá vnitrostátním soudům povinnost uplatnit bez návrhu důvod vycházející z ustanovení právního předpisu Společenství, nezávisle na jeho významu pro právní řád Společenství, pokud mají účastníci řízení skutečnou možnost uplatnit před vnitrostátním soudem žalobní důvod založený na právu Společenství.

(viz body 29–31, 36, 41–42 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Volný pohyb zboží – Množstevní omezení – Opatření s rovnocenným účinkem – Pojem

[Článek 28 ES; směrnice Rady 1999/37, čl. 2 písm. b) a článek 4]

2. Volný pohyb zboží – Množstevní omezení – Opatření s rovnocenným účinkem

(Články 28 ES a 30 ES)

Summary

1. Vnitrostátní právní úprava, která vyžaduje, aby před registrací vozidla bylo toto vozidlo identifikováno, a podle níž se v souladu s čl. 2 písm. b) a článkem 4 směrnice 1999/37 tato identifikace provádí v případě dovozu vozidla, jež bylo předtím registrováno v jiném členském státě, osvědčením o registraci vydaným tímto jiným členským státem a která zahrnuje požadavek dostavit se s vozidlem ke kontrole, která umožňuje ověřit, zda se vozidlo skutečně nachází na území členského státu dovozu a odpovídá údajům uvedeným v osvědčení o registraci vydaném jiným členským státem, nemůže, ať přímo, nebo nepřímo, skutečně, nebo potenciálně, narušit obchod ve Společenství. Vzhledem k tomu, že tento postup představuje pouhou správní formalitu, která nezavádí žádnou dodatečnou kontrolu, ale je spjata se samotným vyřizováním žádosti o registraci stejně jako s průběhem souvisejícího řízení, nemůže mít totiž způsob kontroly jakýkoli odrazující účinek na dovoz vozidla do tohoto členského státu ani učinit takový dovoz méně zajímavým.

(viz body 53–55, 58, 63)

2. Členský stát tím, že podrobuje obecně a systematicky vozidla starší tří let, jež byla předtím registrována v jiných členských státech, kontrole jejich fyzického stavu před jejich registrací v tomto státě, aniž by byly uznány výsledky případných technických kontrol provedených v jiných členských státech, nesplňuje povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 28 ES a 30 ES. Taková kontrola, která může odradit některé zúčastněné osoby od dovozu vozidel starších tří let, která byla předtím registrována v jiných členských státech, do dotčeného členského státu, totiž nemůže být odůvodněna tím, že zajišťuje bezpečnost silničního provozu a ochranu životního prostředí, jestliže dotčený členský stát nedoložil konkrétně přiměřenost omezení volného pohybu dotčeného zboží ve vztahu ke sledovanému cíli.

(viz body 73–74, 77–78, 80 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Předběžné otázky – Pravomoc Soudního dvora – Výklad mezinárodní dohody uzavřené Společenstvím a členskými státy na základě sdílené pravomoci

(Článek 234 ES; Dohoda TRIPS, článek 33)

2. Mezinárodní dohody – Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (TRIPS)

(Dohoda TRIPS, článek 33)

Summary

1. Jelikož Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (Dohoda TRIPS) byla uzavřena Společenstvím a jeho členskými státy na základě sdílené pravomoci, Soudní dvůr, kterému byla věc předložena na základě ustanovení Smlouvy o ES, zejména článku 234 ES, má pravomoc vymezit povinnosti, které na sebe Společenství takto vzalo, a vykládat za tím účelem ustanovení Dohody TRIPS. Otázka rozdělení pravomocí mezi Společenství a členské státy vyžaduje jednotnou odpověď na úrovni Společenství, kterou může dát pouze Soudní dvůr.

Existuje tedy jasný zájem Společenství na tom, aby byl Soudní dvůr považován za příslušný k výkladu článku 33 uvedené Dohody TRIPS, týkajícího se minimální doby ochrany patentů, s cílem určit, zda právo Společenství brání tomu, aby byl tomuto ustanovení přiznán přímý účinek.

(viz body 33, 36–38)

2. V kontextu Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (Dohoda TRIPS), která je přílohou 1 C Dohody o zřízení Světové obchodní organizace, podepsané v Marrákeši dne 15. dubna 1994 a schválené rozhodnutím 94/800 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986–1994), pokud se jedná o oblast, v níž Společenství dosud nepřijalo právní předpisy, a která tedy spadá do pravomoci členských států, ochrana práv duševního vlastnictví a opatření přijatá za tímto účelem soudními orgány nespadají do práva Společenství, takže toto právo nevyžaduje ani nevylučuje, aby právní řád členského státu přiznával jednotlivcům právo opírat se přímo o normu obsaženou v Dohodě TRIPS nebo ukládal soudci povinnost uplatnit tuto normu z úřední povinnosti.

Naproti tomu, je-li zjištěno, že v dotyčné oblasti existuje právní úprava Společenství, použije se právo Společenství, což znamená povinnost provést výklad v co největším možném rozsahu v souladu s Dohodou TRIPS, aniž by však mohl být dotčenému ustanovení této dohody přiznán přímý účinek.

Společenství přitom dosud v oblasti patentů, do níž spadá článek 33 Dohody TRIPS o minimální době ochrany patentů, své pravomoci neuplatnilo, anebo přinejmenším na vnitřní úrovni není dosud toto uplatnění dostatečně významné, aby bylo možné mít za to, že tato oblast za současného stavu náleží do práva Společenství.

Za současného stavu právní úpravy Společenství v oblasti patentů právo Společenství tedy nebrání tomu, aby byl uvedený článek 33 použit vnitrostátním soudem za podmínek stanovených vnitrostátním právem přímo.

(viz body 34–35, 46, 48 a výrok)
(viz body 39-41)

V případě, že daňoví poplatníci jednoho členského státu nechají vzdělávat své děti ve škole v jiném členském státě, jejíž financování je zajišťováno z podstatné části ze soukromých prostředků, je třeba článek 49 ES vykládat v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která stanoví možnost, aby poplatníci uplatnili platby školného určitým tuzemským soukromým školám jako zvláštní výdaje zakládající nárok na snížení zdanitelných příjmů, ale obecně tuto možnost vylučuje u plateb školného soukromé škole v jiném členském státě.

Taková právní úprava představuje překážku volného pohybu služeb zaručeného článkem 49 ES, jelikož v jejím důsledku jsou daňoví poplatníci s bydlištěm v dotčeném členském státě odrazeni od toho, aby posílali své děti do škol v jiném členském státě. Krom toho rovněž omezuje soukromé vzdělávací instituce v jiných členských státech v nabízení vzdělávání dětem daňových poplatníků s bydlištěm v prvním členském státě.

Odmítnutí přiznat dotčené daňové zvýhodnění ve vztahu k platbám školného školám v jiném členském státě nelze odůvodnit cílem zajistit pokrytí nákladů na provoz soukromých škol, aniž by tak vznikla nepřiměřená zátěž pro stát, jelikož by tento cíl mohl být dosažen méně omezujícími prostředky. Členský stát, aby zabránil nadměrnému finančnímu zatížení, totiž může omezit odpočitatelnou částku v souvislosti s platbami školného určitou horní hranicí, která odpovídá výši daňového zvýhodnění poskytovaného tímto státem s ohledem na určité hodnoty, které jsou mu vlastní, za navštěvování škol na jeho území, což by představovalo méně omezující prostředek než odmítnutí přiznání dotčeného daňového zvýhodnění. Každopádně je nepřiměřené z tohoto zvýhodnění úplně vyloučit platby školného školám nacházejícím se v jiném členském státě nezávisle na tom, zda tyto školy splňují objektivní kritéria stanovená v souladu se zásadami, které jsou každému jednotlivému členskému státu vlastní, a umožňující určit, jaké druhy školného zakládají nárok na uvedené daňové zvýhodnění.

(viz body 66-67, 79-82, výrok 1)
Keywords

Summary



Keywords

1. Sociální zabezpečení migrujících pracovníků – Zvláštní nepříspěvkové dávky (Nařízení Rady č. 1408/71, čl. 4 odst. 2a, článek 10a a příloha IIa)

2. Volný pohyb osob – Pracovníci – Rovné zacházení – Sociální výhody

(Článek 39 ES; nařízení Rady č. 1612/68, článek. 7, a nařízení Rady č. 1408/71, čl. 4 odst. 2a, článek 10a a příloha IIa)

Summary

1. Dávka poskytovaná na základě nizozemského zákona o dávkách při nezpůsobilosti k práci pro mladé zdravotně postižené (Wet arbeidsongeschiktheidsvoorziening jonggehandicapten), uvedená v příloze IIa nařízení č. 1408/71 ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, ve znění nařízení č. 1223/98, musí být považována za zvláštní nepříspěvkovou dávku ve smyslu čl. 4 odst. 2a nařízení č. 1408/71, takže se použije pouze koordinační pravidlo stanovené v článku 10a tohoto nařízení a výplata této dávky může být oprávněně vyhrazena pouze osobám, které mají bydliště na území členského státu, jenž uvedenou dávku poskytuje. Okolnost, že příjemce původně pobíral dávku pro mladé postižené osoby, která byla přenositelná do zahraničí, nemá vliv na použití uvedených ustanovení.

(viz bod 38, výrok 1)

2. Článek 39 ES a článek 7 nařízení č. 1612/68 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství musejí být vykládány tak, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, kterou se provádí čl. 4 odst. 2a a článek 10a nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, ve znění nařízení č. 1223/98, a která stanoví, že zvláštní nepříspěvková dávka uvedená v příloze IIa tohoto posledně uvedeného nařízení může být přiznána pouze osobám s bydlištěm na státním území. Avšak uplatňováním této právní úpravy nesmí být zasaženo do práv osoby, která pro ni vyplývají z volného pohybu pracovníků, natolik, že budou překročeny meze toho, co vyžaduje uskutečnění legitimního cíle sledovaného vnitrostátním zákonem. Je na vnitrostátním soudu, který je povinen vykládat vnitrostátní právo v co největším možném rozsahu tak, aby bylo slučitelné s právem Společenství, aby zohlednil zejména skutečnost, že dotčený pracovník si zachoval veškeré své hospodářské a sociální vazby v členském státě původu.

(viz body 56, 58, výrok 2)