ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
a)

určil, že Maďarsko nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 3 a 6, čl. 24 odst. 3, článku 43 a čl. 46 odst. 5 a 6 směrnice 2013/32/EU (1), z čl. 2 písm. h) a článků 8, 9 a 11 směrnice 2013/33/EU (2) a z článku 5, čl. 6 odst. 1, čl. 12 odst. 1 a čl. 13 odst. 1 směrnice 2008/115/ES (3), to vše ve spojení s články 6, 18 a 47 Listiny základních práv, a to tím, že — stanovilo, že žádost o azyl musí být podána k příslušnému azylovému orgánu osobě a výlučně v čekacích zónách, přístup do nichž je omezen jen na malý počet osob; — využívá v obecném měřítku zvláštní řízení, ve kterém není zajištěno dodržování záruk stanovených ve směrnici 2013/32; — nařídilo, aby se na všechny žadatele o azyl (s výjimkou osob mladších 14 let) vztahovalo řízení, v jehož důsledku jsou žadatelé povinně zajištěni v čekacích zónách po celou dobu azylového řízení, a to v zařízeních, které lze opustit jen směrem do Srbska, aniž se při tomto zajištění uplatňují záruky stanovené ve směrnici 2013/33; — přemísťuje státní příslušníky třetích zemí, kteří pobývají na jeho území neoprávněně, na druhou stranu hraničního oplocení bez dodržení postupů a záruk stanovených v článku 5, čl. 6 odst. 1, čl. 12 odst. 1 a čl. 13 odst. 1 směrnice 2008/115; — neprovedlo do svého vnitrostátního právního řádu čl. 46 odst. 5 směrnice 2013/32 a přijalo předpisy, které se odchylují od obecného pravidla o automatickém odkladném účinku v situacích, které nejsou zahrnuty do čl. 46 odst. 6 této směrnice;
C 131/21

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Timișoara (Rumunsko) dne 24. prosince 2018 — SC Terracult SRL v. Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Timișoara –Administrația Județeană a Finanțelor Publice Arad — Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Juridice 5, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Timișoara — Serviciul de Soluționare a Contestațiilor

(Věc C-835/18)

(2019/C 131/27)

Jednací jazyk: rumunština

Předkládající soud

Curtea de Apel Timișoara

Účastníci původního řízení

Odvolatelka: SC Terracult SRL

Odpůrci: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Timișoara –Administrația Județeană a Finanțelor Publice Arad — Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Juridice 5, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Timișoara — Serviciul de Soluționare a Contestațiilor

Předběžná otázka

Brání směrnice o DPH (1), jakož i zásady daňové neutrality, efektivnosti a proporcionality za takových okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, takové správní praxi nebo výkladu vnitrostátních právních předpisů, které brání opravě některých faktur a v důsledku toho zahrnutí opravných faktur do přiznání k DPH za období, ve kterém byla provedena oprava, pro transakce uskutečněné v období, které bylo předmětem daňové kontroly, po které daňové orgány vydaly platební výměr, který nabyl právní moci, a to za situace, kdy jsou po vydání platebního výměru zjištěny dodatečné údaje a informace, které by mohly vést k uplatnění jiného daňového režimu?

(1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).
2)

(a) Pokud bude odpověď na otázku 1 kladná, jaké kritérium nebo jaká hlediska je třeba vzít za základ pro určení, zda je pracovník působící jako řidič v mezinárodní přepravě zboží vyslán „na území členského státu“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 a 3 směrnice o vysílání pracovníků a zda tento pracovník ve smyslu čl. 2 odst. 1 směrnice o vysílání pracovníků „po omezenou dobu vykonává práci na území jiného členského státu než státu, ve kterém obvykle pracuje“? (b) Má pro zodpovězení otázky 2(a) význam skutečnost, že podnik, který vysílá pracovníky uvedené v otázce 2(a), je spojen s podnikem, do kterého je tento pracovník vysílán — např. prostřednictvím skupiny společností — a pokud ano, do jaké míry? (c) Pokud práce pracovníka uvedeného v otázce 2(a) zahrnuje zčásti kabotážní dopravu — tzn. přepravu, která je poskytována výlučně na území jiného členského státu než státu, ve kterém pracovník obvykle pracuje — je třeba pak u tohoto pracovníka v každém případě vycházet z toho, že ve vztahu k této části práce pracuje přechodně na území prvně jmenovaného státu? Pokud tomu tak je, platí v této souvislosti minimální hranice, například ve formě minimální doby za měsíc, ve které se tato kabotážní doprava uskutečňuje?
C 148/11

Kasační opravný prostředek podaný dne 28. prosince 2018 Mamas and Papas Ltd proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 23. října 2018 ve věci T-672/17, Mamas and Papas v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

(Věc C-825/18 P)

(2019/C 148/11)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Mamas and Papas Ltd (zástupci: S. Malynicz QC, B. Whitehead, J. Dainty, Solicitors)

Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

— zrušil rozsudek Tribunálu ve věci T-672/17, Mamas and Papas Ltd v. EUIPO;

— rozhodl o otázce předchozího zpřístupnění veřejnosti;

— vrátil věc Tribunálu Evropské unie, aby rozhodl o ostatních žalobních důvodech, které před ním byly předloženy, ale o kterých nerozhodl;

— rozhodl, že Úřad a vedlejší účastník ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Zaprvé se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, pokud jde o pravomoc EUIPO zkoumat skutečnosti podle čl. 63 odst. 1 nařízení (ES) 6/2002 (1) v souvislosti se zpřístupněním staršího vzoru veřejnosti. Jestliže majitel vzoru výslovně tvrdí, že k předchozímu zpřístupnění veřejnosti došlo, nemůže EUIPO v této otázce dospět k odlišnému závěru.

Pokud jde zadruhé o posouzení důkazů o předchozím zpřístupnění veřejnosti, Tribunál každopádně zkreslil důkazy a nesprávně posoudil skutečnosti a jeho rozhodnutí obsahuje podstatné nepřesnosti ve zjištěních učiněných na základě dokumentů, které mu byly předloženy, což jednoznačně vyplývá ze spisu.

(1) Nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství (Úř. věst. 2002, L 3, s. 1; Zvl. vyd. 13/27, s. 142).
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sądem Najwyższym (Polsko) dne 27. listopadu 2018 — JA v. Skarb Państwa — Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości a Minister Finansów

(Věc C-745/18)

(2019/C 164/04)

Jednací jazyk: polština

Předkládající soud

Sąd Najwyższy

Účastníci původního řízení

Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): JA

Žalovaní: Skarb Państwa — Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości i Minister Finansów

Předběžná otázka

Musí být článek 73 a čl. 78 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) a čl. 11 část A odst. 1 písm. a) a odst. 2 písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (2), které uvedeným článkům předcházely, ve světle obecných zásad odpovědnosti členského státu za škodu dovozených v judikatuře Soudního dvora (zejména rozsudky Soudního dvora ze dne 19. listopadu 1991, Andrea Francovich a Danila Bonifaci a další v. Italská republika, spojené věci C-6/90 a C-9/90, ECLI:EU:C:1991:428, a ze dne 5. března 1996, Brasserie du Pêcheur SA v. Bundesrepublik Deutschland a The Queen v. Secretary of State for Transport, ex parte: Factortame Ltd a další, spojené věci C-46/93 a C-48/93, ECLI:EU:C:1996:79), vykládány v tom smyslu, že z nich ode dne 1. května 2004 vyplývá členskému státu, který tímto dnem vstoupil do Evropské unie, povinnost přijmout právní úpravu, jež insolvenčnímu správci přiznává odměnu zvýšenou o částku daně z přidané hodnoty z této odměny?

(1) Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.

(2) Úř. věst. 1977, L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23.
C 295/2

Kasační opravný prostředek podaný dne 19. prosince 2018 Haskovo Chamber of Commerce and Industry proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 25. října 2018 ve věci T-122/17, Devin v. EUIPO — Haskovo

(Věc C-800/18 P)

(2019/C 295/03)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Haskovo Chamber of Commerce and Industry (zástupkyně: I. Pakidanska and D. Dimitrova, advokati)

Další účastníci řízení: Devin AD, Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Usnesením ze dne 11. července 2019 Soudní dvůr (devátý senát) rozhodl, že se kasační opravný prostředek zamítá jako zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný a že Haskovo Chamber of Commerce and Industry ponese vlastní náklady řízení.
C 112/34

Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 Prosegur Compañía de Seguridad, S.A., proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-406/11, Prosegur Compañía de Seguridad v. Komise

(Věc C-55/19 P)

(2019/C 112/40)

Jednací jazyk: španělština

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, a A. Lamadrid de Pablo, abogados)

Další účastnice řízení: Evropská komise

Návrhová žádání

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

— zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018;

— vyhověl žalobě na neplatnost a vydal konečné rozhodnutí zrušující napadené rozhodnutí a

— uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Dne 15. listopadu 2018 vynesl Tribunál rozsudek ve věci T-406/11 RENV, Prosegur Compañía de Seguridad, S.A., v. Evropská komise (1), proti kterému směřuje tento kasační opravný prostředek. Rozsudkem byla zamítnuta žaloba navrhovatelky proti rozhodnutí Evropské komise ze dne 12. ledna 2011 (2) o „finančním goodwillu“, upraveném v čl. 12 odst. 5 španělského zákona o dani z příjmů právnických osob.

Na podporu kasačního opravného prostředku uvádí navrhovatelka jediný důvod kasačního opravného prostředku, týkající se nesprávného právního posouzení, jehož se měl Tribunál v napadeném rozsudku dopustit při výkladu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie v souvislosti s pojmem „selektivita“.

Navrhovatelka konkrétně uvádí, že se Tribunál v napadeném rozsudku dopustil nesprávného posouzení

— při vymezování referenčního systému v první fázi posuzování selektivity;

— při vymezování cíle, na jehož základě srovnával různé skutkové a právní případy ve druhé fázi posuzování selektivity;

— v důsledku toho i při rozhodování, komu přísluší důkazní břemeno, a při uplatňování zásady proporcionality;

— podpůrně, při své analýze vztahující se k údajné neexistenci důkazů příčinné souvislosti mezi nemožností podniků fúzovat v zahraničí a nabytím podílů v zahraničních podnicích a

— podpůrně, tím, že nepřipustil oddělitelnost opatření v závislosti na kontrolním podílu.

— Napadený rozsudek nejenže obsahuje právně nesprávné odůvodnění, ale v několika ze shora uvedených bodů nahrazuje odůvodnění rozhodnutí vlastním a odlišným odůvodněním, takže trpí nesprávným právním posouzením i v dalších aspektech.

(1) Rozsudek ze dne 15. listopadu 2018, Prosegur Compañía de Seguridad v. Komise (T-406/11, nezveřejněný, EU:T:2018:793).

(2) Rozhodnutí Komise 2011/282/EU ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. L 2011, s. 135).
C 112/32

Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 Banco Santander, S.A., a Santusa Holding, S.L., proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-399/11, RENV, Banco Santander a Santusa v. Komise

(Věc C-53/19 P)

(2019/C 112/38)

Jednací jazyk: španělština

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Banco Santander, S.A., a Santusa Holding, S.L. (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, a A. Lamadrid de Pablo, abogados)

Vedlejší účastníci řízení v prvním stupni podporující žalobkyně: Španělské království, Spolková republika Německo a Irsko

Další účastnice řízení: Evropská komise

Návrhová žádání

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky) navrhují, aby Soudní dvůr:

— zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018;

— vyhověl žalobě na neplatnost a vydal konečné rozhodnutí zrušující napadené rozhodnutí a

— uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Dne 15. listopadu 2018 vynesl Tribunál rozsudek ve věci T-399/11 RENV, Banco Santander, S.A., a Santusa Holding, S.L. v. Evropská komise (1), proti kterému směřuje tento kasační opravný prostředek. Rozsudkem byla zamítnuta žaloba navrhovatelek proti rozhodnutí Evropské komise ze dne 12. ledna 2011 (2) o „finančním goodwillu“, upraveném v čl. 12 odst. 5 španělského zákona o dani z příjmů právnických osob.

Na podporu kasačního opravného prostředku uvádějí navrhovatelky jediný důvod kasačního opravného prostředku, týkající se nesprávného právního posouzení, jehož se měl Tribunál v napadeném rozsudku dopustit při výkladu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie v souvislosti s pojmem „selektivita“.

Navrhovatelky konkrétně uvádějí, že se Tribunál v napadeném rozsudku dopustil nesprávného posouzení

— při vymezování referenčního systému v první fázi posuzování selektivity;

— při vymezování cíle, na jehož základě srovnával různé skutkové a právní případy ve druhé fázi posuzování selektivity;

— v důsledku toho i při rozhodování, komu přísluší důkazní břemeno, a při uplatňování zásady proporcionality;

— podpůrně, při své analýze vztahující se k údajné neexistenci důkazů příčinné souvislosti mezi nemožností podniků fúzovat v zahraničí a nabytím podílů v zahraničních podnicích a

— podpůrně, tím, že nepřipustil oddělitelnost opatření v závislosti na kontrolním podílu.

— Napadený rozsudek nejenže obsahuje právně nesprávné odůvodnění, ale v několika ze shora uvedených bodů nahrazuje odůvodnění rozhodnutí vlastním a odlišným odůvodněním, takže trpí nesprávným právním posouzením i v dalších aspektech.

(1) Rozsudek ze dne 15. listopadu 2018, Banco Santander a Santusa v. Komise (T-399/11 RENV, EU:T:2018:787).

(2) Rozhodnutí Komise 2011/282/EU ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. L 2011, s. 135).
C 112/33

Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 Axa Mediterranean Holding, S.A. proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-405/11, Axa Mediterranean v. Komise

(Věc C-54/19 P)

(2019/C 112/39)

Jednací jazyk: španělština

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Axa Mediterranean Holding, S.A. (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo, advokáti)

Další účastnice řízení: Evropská komise

Návrhová žádání

— Zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018;

— vyhovět žalobě na neplatnost a s konečnou platností zrušit napadeného rozhodnutí; a

— uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Dne 15. listopadu 2018 vydal Tribunál rozsudek ve věci T-405/11, Axa Mediterranean Holding, S.A v. Evropská komise (1), proti kterému je namířen tento kasační opravný prostředek. Rozsudek zamítá žalobu navrhovatelky směřující proti rozhodnutí Evropské komise ze dne 28. října 2009 (2) o „finančním goodwillu“ podle článku 12.5 španělského Ley de Impuesto sobre Sociedades (zákon o dani z příjmu právnických osob).

Na podporu kasačního opravného prostředku navrhovatelka vznáší jediný důvod vycházející z nesprávných právních posouzení, kterými je stižen napadený rozsudek, při výkladu čl. 107 odst. 1 SFEU v souvislosti s pojmem „selektivita“.

Konkrétně tvrdí, že napadený rozsudek pochybil takto:

— při určení referenčního systému v první fázi analýzy selektivity;

— při určení cíle, se kterým se srovnávají různé skutkové a právní ve druhé fázi analýzy selektivity;

— v důsledku toho pochybil také při naložení důkazního břemene a uplatnění zásady proporcionality;

— podpůrně, v analýze týkající se údajného nedostatku důkazu vztahu mezi nemožností podniků fúzovat v zahraničí a nabývat podíly v zahraničí; a

— podpůrně odmítnutím oddělitelnosti opatření v závislosti na procentním podílu kontroly;

— navíc zachováním právně nesprávného odůvodnění rozsudek nahrazuje v několika uvedených bodech odůvodnění rozhodnutí odůvodněním odlišným a vlastním, čímž se dopouští dalších nesprávných právních posouzení.

(1) Rozsudek ze dne 15. listopadu 2018, Banco Santander v. Komise (T-227/10, nezveřejněný, EU:T:2018:785).

(2) Rozhodnutí Komise 2011/282/ES ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. 2011 L 135, s. 1).
—

zrušil čl. 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí, neboť podle rozhodnutí Komise 2011/282/EU ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (2) je sporné daňové opatření státní podporou, a
1)

Připouštějí články 36 a 38 Listiny základních práv Evropské unie a článek 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES (1) ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES vnitrostátní opatření, jako je to, o které se jedná v tomto případě a které je stanovené v článku 35 Zakona za energetikata (energetický zákon) a blíže upravené v článku 11 Naredba no. 2 za regulirane na cenite na prirodnija gaz (nařízení č. 2 o regulaci cen zemního plynu) ze dne 19. března 2013, které vydala Daržavnata komisija za energijno i vodno regulirane (Státní regulační komise pro energie a vodu, dále jen „KEVR“), podle něhož musí celé finanční zatížení, které je spojeno s povinnostmi veřejné služby, uloženými energetickým podnikům, nést zákazníci, s přihlédnutím ke skutečnosti, že: a) ekonomické zatížení související s povinnostmi veřejné služby se nedotýká všech energetických podniků; b) náklady související s povinnostmi veřejné služby nesou hlavně koneční spotřebitelé, kteří je nemohou napadnout, ačkoli zemní plyn od konečných dodavatelů odebírají za volně vytvořené ceny; c) neexistuje rozlišení ekonomického zatížení spojeného s plněním povinností veřejné služby, které přebírají různé typy zákazníků; d) neexistuje omezení doby uplatňování tohoto opatření; e) k výpočtu hodnoty povinností veřejné služby dochází na základě metody vyúčtování nákladů podle předpovědního modelu?
—

zrušit čl. 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž rozhodnutí Komise 2011/5/ES ze dne 28. října 2009 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (2) konstatuje, že dotčené daňové opatření je státní podpora; a
C 112/29

Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 společností Sigma Alimentos Exterior, S.L. proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-239/11, Sigma Alimentos Exterior v. Komise

(Věc C-50/19 P)

(2019/C 112/35)

Jednací jazyk: španělština

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Sigma Alimentos Exterior, S.L. (zástupce: M. Muñoz Pérez, advokát)

Další účastnice řízení: Evropská komise

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

— Vyhovět tomuto kasačnímu opravnému prostředku.

— Zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018 ve věci T-239/11 (1).

— Zrušit čl. 1 odst. 1 rozhodnutí Komise 2011/282/EU ze dne 12. ledna 2011 (2).

— Podpůrně zrušit článek 4 napadeného rozhodnutí.

— Uložit odvolatelce náhradu nákladů řízení.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Tento kasační opravný prostředek se zakládá na dvou důvodech, přičemž druhý z nich je rozdělen na tři části:

— nesprávný výklad rozsudku World Duty Free (3) z důvodu stanovení nesprávných kritérií srovnatelnosti, která vedou k nesprávnému posouzení existence selektivity a v důsledku toho k nesprávnému posouzení existence protiprávní podpory, čímž je porušen článek 107 SFEU;

— nesprávné posouzení spočívající v tom, že možné posouzení právních překážek přeshraničních spojů nezpůsobuje selektivitu sporného opatření, a to na základě nesprávné analýzy tříetapové metody použité Komisí pro určení existence protiprávní podpory. Jde o následující aspekty: — pochybení při identifikaci společného vnitrostátního daňového režimu, při porušení článku 107 SFEU týkajícího se kvalifikace protiprávní státní podpory; — pochybení, když sporné opatření nebylo považováno za opatření obecné povahy, čímž byl rovněž porušen článek 107 SFEU; — pochybení při posouzení existence výjimky ze společného vnitrostátního daňového režimu jako referenčního rámce, čímž byl porušen článek 107 SFEU.

Navrhovatelka má za to, že Tribunál Evropské unie několikrát porušil čl. 107 odst. 1 SFEU a zásadu daňové neutrality a v několika aspektech v zásadě doplnil či nahradil odůvodnění Komise v rozhodnutí vlastním odůvodněním, což je samo o sobě důvodem pro zrušení napadeného rozsudku.

(1) Rozsudek ze dne 15. listopadu 2018, Sigma Alimentos Exterior v. Komise (T-239/11, nezveřejněný EU:T:2018:781).

(2) Rozhodnutí Komise 2011/282/EU ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích č. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. 2011, L 135 s. 1).

(3) Rozsudek de zne 21. prosince 2016, Komise v. World Duty Free Group a další (C-20/15 P a C-21/15 P, EU:C:2016:981).