Tribunál: usnesení ze dne 16. září 2013, Bouillez v. Rada, T‑31/13 P , Sb. VS, EU:T:2013:521 , body 34 a 49 a citovaná judikatura, a ze dne 20. září 2013, Van Neyghem v. Rada, T‑113/13 P , Sb. VS, EU:T:2013:568 , bod 31 a citovaná judikatura

Soud pro veřejnou službu má v zásadě diskreční pravomoc posoudit, zda je užitečné nařídit, aby byly předloženy důkazy, které jsou nezbytné k řešení sporů, jež mu byly předloženy. Průkazný nebo neprůkazný charakter procesních písemností spadá do jeho svrchovaného posouzení skutkových okolností, které nepodléhá přezkumu Tribunálu v rámci řízení o kasačním opravném prostředku, s výjimkou případu zkreslení důkazů předložených Soudu pro veřejnou službu nebo jestliže z dokumentů založených do spisu vyplývá věcná nesprávnost zjištění tohoto soudu.

Tribunál: rozsudky ze dne 15. září 2005, Casini v. Komise, T‑132/03 , Sb. VS, EU:T:2005:324 , bod 52 , a ze dne 15. ledna 2014, Stols v. Rada, T‑95/12 P , Sb. VS, EU:T:2014:3 , body 29 až 32 a citovaná judikatura

Pro zachování v tomto ohledu užitečného účinku prostoru pro uvážení, který normotvůrce zamýšlel svěřit uvedenému orgánu v oblasti povyšování, nemůže unijní soud zrušit rozhodnutí pouze z toho důvodu, že má za to, že existují skutečnosti vzbuzující možné pochybnosti o posouzení orgánu oprávněného ke jmenování, či dokonce prokazující existenci nesprávného posouzení. Unijnímu soudu tedy nepřísluší provádět podrobný přezkum všech spisů uchazečů připadajících v úvahu pro povýšení, aby se ujistil, že sdílí závěr, k němuž dospěl uvedený orgán, neboť pokud by takto postupoval, překročil by rámec přezkumu legality, který má provádět, a svým vlastním posouzením zásluh uchazečů připadajících v úvahu pro povýšení by nahradil posouzení orgánu oprávněného ke jmenování. Široká posuzovací pravomoc takto přiznaná uvedenému orgánu je však omezena nutností pečlivě a nestranně ve služebním zájmu a v souladu se zásadou rovného zacházení provést srovnávací přezkum zásluh uchazečů. V praxi musí být tento přezkum proveden na rovném základě a vycházet ze srovnatelných informačních zdrojů.

Orgán oprávněný ke jmenování má při srovnávacím přezkumu zásluh úředníků, kteří jsou uchazeči o povýšení, širokou posuzovací pravomoc a přezkum unijního soudu se v této oblasti musí omezit na to, zda vzhledem k prostředkům a důvodům, které mohly vést administrativní orgán k jeho posouzení, tento orgán nepřekročil meze, které by mohly podléhat kritice, a nepoužil svoji pravomoc zjevně nesprávným způsobem. Unijní soud tedy nemůže nahradit svým posouzením kvalifikací a zásluh uchazečů posouzení orgánu oprávněného ke jmenování.

Zásada rovného zacházení s úředníky a jejich právo na služební postup vedou k tomu, že srovnávací přezkum zásluh úředníků připadajících v úvahu pro povýšení podle čl. 45 odst. 1 služebního řádu se vztahuje na všechny úředníky připadající v úvahu pro povýšení, bez ohledu na služební povinnosti, které vykonávají. Nařízení č. 723/2004, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců, v tomto ohledu ukončilo rozlišování, které se předtím uplatňovalo, mezi pracovními místy, jež nemají jazykovou povahu a která byla obsazena úředníky, kteří patřili do kategorií A až D, a pracovními místy jazykové povahy, která byla obsazena úředníky, kteří spadali do kategorie LA, a zavedlo novou strukturu služebního postupu, která zahrnuje dvě funkční skupiny, a sice funkční skupinu asistentů (AST), jež nahrazuje dřívější kategorie C a B, a funkční skupinu administrátorů (AD), jež nahrazuje dřívější kategorii A, jakož i jazykovou kategorii LA. Jelikož měl tedy normotvůrce v úmyslu sloučit do jedné funkční skupiny všechny administrátory, kteří vykonávají jazykové nebo jiné úkoly, má orgán oprávněný ke jmenování příslušný k rozhodování o povýšení provést jednotný srovnávací přezkum zásluh všech administrátorů připadajících v úvahu pro povýšení do jednotlivých platových tříd.

(viz body 40 a 41)

Tribunál: rozsudky ze dne 19. března 2003, Tsarnavas v. Komise,T‑188/01 až T‑190/01, Recueil FP, EU:T:2003:77, bod 121, a ze dne 15. prosince 2010, Almeida Campos a další v. Rada, F‑14/09, Sb. VS, EU:F:2010:167, bod 35