ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
56

V tomto ohledu je třeba poznamenat, že jak bude uvedeno v rámci analýzy druhého žalobního důvodu vycházejícího z porušení práva žalobce na obhajobu a práva být vyslechnut, průběh vnitřně-správního řízení nesvědčí o žádné skutečnosti, která by mohla zasáhnout do práva žalobce na obhajobu (viz bod 91 níže). Výkonný ředitel ostatně v dokumentu ze dne 16. března 2020 uvádí, že prostudoval celý spis k žalobcově záležitosti a dospěl k závěru, že jeho práva byla během vyšetřování dodržena (viz bod 22 výše).
112

Je pravda, že podle belgického práva uvedeného výše v bodě 106 by toto opomenutí žalobce mohlo být takové povahy, že by vedlo ke zproštění mise EUCAP Somálsko odpovědnosti za to, že nesplnila povinnost oznámit výpověď na správnou adresu žalobce. Nicméně, jak je uvedeno výše v bodě 74, žalobce před sporným odesláním sdělil misi EUCAP Somálsko svou úplnou adresu ve formuláři týkajícím se uvedení totožnosti právního nástupce pro případ smrti, který byl předán současně s formulářem týkajícím se jeho osobních kontaktních údajů, jakož i ve formuláři týkajícím se jeho bankovních údajů. Za těchto podmínek mohla mise EUCAP Somálsko, jež měla k těmto informacím přístup, vyhledat co nejúplnější adresu žalobce mezi dalšími údaji, které jí poskytl. Nedbalost žalobce tedy za těchto okolností nemůže zprostit misi EUCAP Somálsko odpovědnosti za vadné oznámení dopisu ze dne 4. listopadu 2019 a v důsledku toho vyloučit neplatnost výpovědní doby stanovené tímto dopisem.
39

Pokyn velitele civilní operace ze dne 30. října 2019 byl totiž vydán poté, co byla lhůta stanovená pro sjednání dohody o vystoupení prodloužena v souladu s čl. 50 odst. 3 SEU do 31. ledna 2020. V této souvislosti velitel civilní operace sdělil vedoucím misí v rámci SZBP, že doba trvání pracovních smluv nabízených jejich zaměstnancům, kteří jsou státními příslušníky Spojeného království, nemůže překročit datum 31. ledna 2020, aniž se vyjádřil k možnosti případného obnovení smluv po tomto datu. V tomtéž pokynu velitel civilní operace upřesnil, že obnovení pracovních smluv mezinárodních smluvních zaměstnanců, kteří jsou státními příslušníky Spojeného království, podléhá posouzení zájmu služby ze strany mise, což ponechává vedoucímu mise prostor pro uvážení stran vhodnosti takového obnovení, a to případně prostřednictvím individuálních rozhodnutí spadajících do rámce smluvních vztahů s dotyčnými zaměstnanci.
7

Dne 31. července 2019 zaslal EFSA Komisi prohlášení nazvané „Statement on the avaible outcomes of the human health assessment in the context of the pesticides peer review of the activitration chlorpyrifos“ (Prohlášení o dostupných výsledcích posouzení vlivu účinné látky chlorpyrifos na lidské zdraví v rámci vzájemného hodnocení pesticidů) [EFSA Journal 2019; 17 (5): 5809) (dále jen „prohlášení EFSA ze dne 31. července 2019 o chlorpyrifu“), v němž dospěl k závěru, že platné podmínky pro schválení z hlediska lidského zdraví stanovené v článku 4 nařízení č. 1107/2009 nejsou splněny.
93

Z tohoto posouzení obsaženého ve zprávě společnosti Uus Maa vyplývá, že od počátku prvního desetiletí tohoto století byly pachtovní smlouvy poměrně jednoduché, byly formulovány obecně a neukládaly pachtýřům žádné zvláštní povinnosti (viz rovněž bod 34 napadeného rozhodnutí). Později, převážně od roku 2005, byla do uvedených smluv zahrnována povinnost odvádět pozemkovou daň a další daně související s pachtem, zejména povinnost platit daň z příjmů. Zlepšování kvality půdy a údržba krajnic byla v těchto smlouvách povinností pachtýře (viz rovněž bod 35 napadeného rozhodnutí). Podle uvedeného posouzení je výstavba nebo náhrada odvodňovacích systémů investicí do majetku vlastníka, která představuje významný náklad vedle úhrady pachtovného. S rozvojem propachtovávání zemědělské půdy byly do dotčených smluv od roků 2010 a 2011 zahrnovány doložky o obezřetném agronomickém chování (viz rovněž bod 36 uvedeného rozhodnutí).
6

Článek 21 grantové dohody upřesňoval, že účelem předběžného financování je zaručit příjemci prostředky v hotovosti a že tyto prostředky zůstávají majetkem Unie až do vyplacení zůstatku grantu. Částka předběžného financování činila 1092301,88 eura a agentura EASME si z ní ponechala částku 109230,19 eura, kterou převedla do záručního fondu. Článek 21 rovněž upřesňoval, že částka zůstatku nahrazuje zbývající část způsobilých nákladů vynaložených žalobkyní za účelem provedení činnosti. Naproti tomu, pokud by celková částka předchozích plateb byla vyšší než konečná částka grantu, musí mít platba zůstatku podobu zpětného získání již vyplacené částky. Pokud jde o výpočet zůstatku, bylo stanoveno, že EASME musí zůstatek vypočítat tak, že od konečné částky grantu odečte celkovou částku předběžného financování a jakékoli již provedené průběžné platby. Pokud byl v okamžiku platby zůstatku tento zůstatek kladný, měla být částka vložená do záručního fondu uvolněna a vyplacena příjemci. Pokud byl naopak zůstatek záporný, a měl tedy podobu zpětného získání již vyplacené částky, měl být odečten od částky vložené do záručního fondu. V případě, že by zůstatek zůstal záporný po odečtení částky vložené do záručního fondu, měla být zbývající částka zůstatku vrácena.
67

V tomto ohledu, pokud jde o argument žalobkyň, podle kterého nepředložily tabulku rozlišující mezi vývozem do Unie a ostatním vývozem, je třeba uvést, že žalobkyně při slyšení nejprve uvedly, že taková tabulka není nutná, neboť všechny informace, které by obsahovala, jsou již obsaženy v seznamu DMSAL, poté potvrdily, že by byly schopny takovou tabulku předložit, pokud by je o to Komise požádala, jak uvedly v připomínkách zaslaných dne 25. října 2019 po oznámení prozatímního nařízení, a nakonec přiznaly, že takovou tabulku nepředložily, protože se obávaly, že Komise bude tvrdit, že taková tabulka není věrohodná z důvodu absence faktur, které by takové údaje dokládaly.
V tomto ohledu i za předpokladu, že je vždy třeba stanovit čas pro přizpůsobení se novým pracovním úkolům a novým pracovním zvyklostem, jakož i čas nezbytný pro začlenění se do nové služby, je legitimní, aby orgán usiloval o přijetí osob, které budou od okamžiku nástupu do funkce schopny přinejmenším zaprvé komunikovat se svými nadřízenými a kolegy, a být tak schopny pochopit co nejrychleji a co nejlépe rozsah funkcí, které jsou jim svěřeny, a náplň úkolů, které budou muset plnit, a zadruhé komunikovat se spolupracovníky a zaměstnanci a odpovídajícími externími osobami dotčených služeb. Jak již bylo rozhodnuto, jazykové znalosti úředníků jsou totiž podstatným prvkem jejich služebního postupu. Proto musí být považováno za legitimní, že orgán usiluje o nábor osob, které co nejlépe účinně používat jazyk nebo jazyky používané v rámci profesní pozice, do které budou tyto osoby integrovány, a uvedenému jazyku či jazykům rozumět (viz rozsudek ze dne 8. září 2021, Španělsko v. Komise, T‑554/19, nezveřejněný, EU:T:2021:554, bod 66 a citovaná judikatura).
154

Pokud jde o skutky, které byly spáchány po 1. lednu 2016, Komise uvedla, že čl. 106 odst. 14 písm. c) nařízení č. 966/2012, ve znění nařízení 2015/1929, stanovil, že doba vyloučení nesmí překročit tři roky v případě vážného profesního pochybení uvedeného v čl. 106 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení a pět let v případech korupce uvedených v čl. 106 odst. 1 písm. d) téhož nařízení.
7

Rozhodnutím ze dne 15. června 2016 zrušovací oddělení návrh na prohlášení neplatnosti v plném rozsahu zamítlo. Mělo za to, že se čl. 7 odst. 1 písm. g) nařízení č. 207/2009 nepoužije, jelikož klamavost zpochybněné ochranné známky musí být prokázána ke dni podání její přihlášky. V projednávané věci každé případné klamání vyplývá z užívání této ochranné známky po skončení platnosti obchodní dohody uzavřené mezi žalobkyní a vedlejší účastnicí, která byla v platnosti od roku 1967 do roku 2011. Na takovou situaci se přitom konkrétně vztahuje důvod zrušení stanovený v čl. 51 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 58 odst. 1 písm. c) nařízení 2017/1001]. Zrušovací oddělení rovněž odmítlo argument vznesený na základě čl. 52 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení, když mělo za to, že ze skutečnosti, že zpochybněná ochranná známka byla přihlášena po ukončení obchodního vztahu s vedlejší účastnicí, nelze vyvodit žádný závěr o nedostatku dobré víry.
48

Začtvrté stran argumentu, že Komise neprokázala, že by úpadek společnosti Finnair nutně ohrozil finské hospodářství a konektivitu, žalobkyně Komisi konkrétně vytýká, že neprokázala jednak to, že Finnair by bez dotčeného opatření nutně vyhlásila úpadek, a všechny její činnosti by tak byly ukončeny, a jednak to, že žádná jiná letecká společnost by nebyla s to se přizpůsobit a provozovat linky, které dříve zajišťovala Finnair. Žalobkyně má za to, že úpadky leteckých společností Malev a Spanair v tomto ohledu ilustrují, že úpadek národní letecké společnosti může zvýšit konektivitu země a zajistit prosperitu jejího hlavního letiště.
60

Zatřetí, co se týče kontextuálního výkladu, je třeba konstatovat, že znění druhé části věty čl. 30 odst. 5 písm. g) rozhodnutí ECB/2016/2 vykazuje podobnosti se zněním čl. 57 odst. 4 písm. i) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. 2014, L 94, s. 65), ve znění změn, který stanoví, že „[v]eřejní zadavatelé mohou z účasti v zadávacím řízení vyloučit nebo po nich mohou členské státy požadovat, aby vyloučili hospodářský subjekt, který se nachází v některé z těchto situací: […] i) pokud se hospodářský subjekt pokusil neoprávněně ovlivnit rozhodovací proces veřejného zadavatele, získat důvěrné informace, které by mu mohly zajistit neoprávněné výhody v zadávacím řízení, nebo z nedbalosti poskytl zavádějící informace, jež by mohly mít věcný dopad na rozhodnutí ohledně vyloučení, výběru nebo zadání veřejné zakázky […]“. Unijní normotvůrce tím, že odkázal na skutečnost, že hospodářský subjekt se pokusil neoprávněně ovlivnit rozhodovací proces veřejného zadavatele, neomezil tento důvod vyloučení pouze na kontakty mezi zájemci nebo uchazeči s dalšími zájemci nebo uchazeči.
57

Argument Komise, podle kterého navzdory okolnostem zmíněným v bodech 48 až 54 výše měla stále za cíl provést pokyny týkající se včel, aby orgánům členských států poskytla dokument uvádějící „současné vědeckotechnické poznatky“ v souladu s čl. 36 odst. 1 nařízení č. 1107/2009, nemůže vést k jinému závěru. I kdyby byl takový cíl prokázán, neznamená to totiž samo o sobě, že v okamžiku přijetí napadených rozhodnutí probíhal rozhodovací proces, jehož předmětem byl takový dokument. Skutečnosti uvedené ve spise naopak spíše ukazují na to, že se Komise rozhodla již neprovést pokyny týkající se včel z roku 2013 a že rozhodovací proces, jehož předmětem by byly revidované pokyny týkající se včel, by mohl případně proběhnout, až by úřad EFSA předložil tento dokument Komisi a ta by rozhodla o jeho provedení, což bylo ostatně v okamžiku přijetí napadených rozhodnutí hypotetické a zůstávalo hypotetické i kde dni jednání. Ze stejných důvodů a na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, skutečnost, že Komise požadovala nebo dokonce stále požaduje, aby byly pokyny týkající se včel z roku 2013 přijaty v plném rozsahu, neznamená, že v okamžiku přijetí napadených rozhodnutí probíhal, nebo dokonce stále probíhá rozhodovací proces týkající se tohoto dokumentu.
27

Tento žalobní důvod je třeba zamítnout. Oznámení o výběrovém řízení nevedlo výběrovou komisi ke zpochybnění skutečnosti, že francouzský diplom žalobce byl podle rozhodnutí příslušného chorvatského orgánu uznán za rovnocenný chorvatskému diplomu na základě odborného uznávání zahraničních vysokoškolských diplomů pro účely výkonu zaměstnání v Chorvatsku. Toto vnitrostátní uznání pro tyto účely však neznamenalo, že by tento francouzský diplom měl být pro účely výběrového řízení pro přijetí do zaměstnání v unijním orgánu automaticky uznán za rovnocenný chorvatským diplomům požadovaným v oznámení o výběrovém řízení. Chorvatské orgány totiž nemají pravomoc určovat podmínky přijímání do takového orgánu. V projednávané věci tedy oznámení o výběrovém řízení nemohlo vést výběrovou komisi k zásahu do pravomocí chorvatských orgánů. Je však třeba již nyní upřesnit, že toto konstatování neznamená, že unijní orgán, který organizuje přijímací výběrové řízení, nesmí v žádném případě zohlednit takové vnitrostátní uznání při posuzování přihlášek do tohoto výběrového řízení.
19

Podle ustálené judikatury platí, že při výkladu ustanovení práva Evropské unie je třeba vzít v úvahu nejen jeho znění, ale i kontext, do kterého spadá, a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí. Informace relevantní pro výklad ustanovení unijního práva může rovněž poskytnout historie jeho vzniku (rozsudek ze dne 2. září 2021, CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, bod 31; v tomto smyslu viz rovněž rozsudek ze dne 10. března 2021, AM v. EIB, T‑134/19, EU:T:2021:119, bod 60).
41

Pokud by tedy Tribunál vyhověl žalobě a zrušil napadená rozhodnutí rozsudkem, v němž by určil, že žalobní důvody a argumenty uplatněné žalobkyní, zejména výtka týkající se sporného souběhu, umožňují prokázat existenci závažných obtíží, které Komise nevzala v úvahu, byla by Komise povinna v rámci splnění povinností vyplývajících z takto vydaného rozsudku přijmout rozhodnutí podle čl. 4 odst. 4 nařízení 2015/1589, která by měla obsah stanovený v čl. 6 odst. 1 tohoto nařízení. Žalobkyně, jakožto „zúčastněná strana“ ve smyslu čl. 1 písm. h) uvedeného nařízení (viz body 24 a 26 výše), by měla možnost předložit své připomínky po analýze těchto rozhodnutí. Mohla by tedy uplatňovat svá procesní práva mnohem relevantnějším způsobem a informovaněji než v průběhu předběžného posouzení (v tomto smyslu a obdobně viz rozsudek ze dne 20. června 2019, a&o hostel and hotel Berlin v. Komise, T‑578/17, nezveřejněný, EU:T:2019:437, bod 52). Pokud by konkrétně Tribunál zrušil napadená rozhodnutí z důvodu existence závažných obtíží, pokud jde o nadměrnou náhradu, která by mohla vyplývat ze sporného souběhu, mohla by žalobkyně v rámci formálního vyšetřovacího řízení v důsledku tohoto zrušení předložit Komisi připomínky týkající se změn, které by měly být provedeny ve sporných režimech proto, aby tyto režimy mohly být prohlášeny za slučitelné s vnitřním trhem.
56

Výraz „které […] nevyžadují přijetí prováděcích opatření“ ve smyslu čl. 263 čtvrtého pododstavce třetí části věty SFEU musí být vykládán ve světle cíle tohoto ustanovení, kterým je, jak vyplývá z historie vzniku tohoto ustanovení, zabránit tomu, aby byl jednotlivec nejprve nucen právo porušit, aby se poté mohl obrátit na soud. Má-li přitom nařizovací akt bezprostřední účinky na právní postavení fyzické či právnické osoby a nevyžaduje přijetí prováděcích opatření, hrozilo by této osobě nebezpečí, že by se jí nedostalo účinné právní ochrany, pokud by za účelem zpochybnění legality tohoto nařizovacího aktu nedisponovala možností podat žalobu k unijnímu soudu. V případě neexistence prováděcích opatření by totiž fyzická či právnická osoba, přestože je dotyčným aktem bezprostředně dotčena, byla schopna dosáhnout soudního přezkumu tohoto aktu až poté, co by ustanovení uvedeného aktu porušila a odvolala by se na protiprávnost těchto ustanovení v rámci řízení, jež by proti ní bylo zahájeno před vnitrostátními soudy (rozsudky ze dne 19. prosince 2013, Telefónica v. Komise, C‑274/12 P, EU:C:2013:852, bod 27, a ze dne 6. listopadu 2018, Scuola Elementare Maria Montessori v. Komise, Komise v. Scuola Elementare Maria Montessori a Komise v. Ferracci, C‑622/16 P až C‑624/16 P, dále jen „rozsudek Montessori, EU:C:2018:873, bod 58).
196

Jak bylo připomenuto v bodě 163 výše, článek 3 základního nařízení stanoví, že se má za to, že subvence byla poskytnuta, pokud existuje „finanční příspěvek“ ze strany vlády a je-li tím poskytnuta „výhoda“. Články 6 a 7 uvedeného nařízení stanoví podrobné podmínky pro výpočet „poskytnuté výhody“. Podle judikatury se o výhodu pro příjemce jedná tehdy, jestliže na tom bude příjemce lépe než bez režimu subvence. Z článku 3 bodu 1 a 2 základního nařízení navíc vyplývá, že pouze v případě, kdy finanční příspěvek vlády skutečně poskytuje vyvážejícímu výrobci výhodu, se má za to, že tomuto vyvážejícímu výrobci byla poskytnuta subvence (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. dubna 2019, Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise, T‑300/16, EU:T:2019:235, body 195 a 210).
224

V souladu s judikaturou citovanou výše v bodě 26 je třeba rovněž připomenout, že v oblasti společné obchodní politiky, konkrétně v oblasti obchodních ochranných opatření, disponují unijní orgány vzhledem ke složitosti hospodářských, politických a právních situací, které musí přezkoumávat, širokou posuzovací pravomocí. V tomto kontextu je třeba mít za to, že přezkum hrozby újmy předpokládá posouzení složitých hospodářských otázek, a že soudní přezkum tohoto posouzení proto musí být omezen na ověření dodržení právních a procesních pravidel, věcné správnosti skutkových zjištění, na jejichž základě se napadená volba provádí, a neexistence zjevně nesprávných posouzení skutkového stavu nebo neexistence zneužití pravomoci. Tento omezený soudní přezkum neznamená, že unijní soud nesmí přezkoumávat výklad hospodářských údajů provedený orgány (obdobně viz rozsudek ze dne 29. ledna 2014, Hubei Xinyegang Steel v. Rada, T‑528/09, EU:T:2014:35, bod 53 a v tomto smyslu rozsudek ze dne 19. května 2021, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products a další v. Komise, T‑254/18, napadený kasačním opravným prostředkem, EU:T:2021:278, bod 149). Tribunálu konkrétně přísluší nejen ověřit věcnou správnost uplatněných důkazů, jejich věrohodnost a soudržnost, ale rovněž přezkoumat, zda tyto důkazy představují veškeré relevantní údaje, jež musí být vzaty v úvahu při posuzování komplexní situace, a zda o ně lze opřít závěry, které jsou z nich vyvozovány (obdobně viz rozsudek ze dne 18. října 2018, Gul Ahmed Textile Mills v. Rada, C‑100/17 P, EU:C:2018:842, bod 64).
81

Úvodem je třeba zaprvé uvést, že tato studie je nadepsána „Chronic inhalation exposure of Wistar rats and two different strains of mice to diesel engine exhaust, carbon black and Titanium dioxide“ (chronická expozice při vdechování potkanů wistar a dvou různých kmenů myší výfukovým plynům z dieselových motorů, černému uhlíku a oxidu titaničitému) a zabývala se expozicí při vdechování u potkanů a myší výfukovým plynům z dieselových motorů, černému uhlíku a oxidu titaničitému.
127

Kromě toho již bylo rozhodnuto, že potvrdí-li Tribunál v rámci výkonu pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci část výše pokuty, povinnost hradit úroky z prodlení ab initio není sankcí, která by doplňovala pokutu původně uloženou Komisí a představovala překážku výkonu práva na podání žaloby. Skutečnost, že při přezkumu pokuty ze strany unijního soudu nedochází ke změně její právní povahy, i zásada, že žaloby nejsou nadány odkladným účinkem, totiž brání tomu, aby Komise zprostila podnik, který tuto pokutu nezaplatil okamžitě a jehož žalobě bylo částečně vyhověno, povinnosti uhradit úroky z pokuty stanovené unijním soudem, a to ode dne splatnosti pokuty uložené Komisí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. července 1995, CB v. Komise, T‑275/94, EU:T:1995:141, body 86 a 87).
96

A konečně, příslušný hodnotící orgán od žalobkyně nevyžadoval, aby prokázala výhody ošetřených předmětů ve smyslu Nordic Working Paper. Ačkoli je tento dokument citován v přechodných pokynech agentury ECHA k účinnosti dezinfekčních prostředků, které se vztahují na hodnocení dotyčných látek, v posudcích z června 2017 ani ve stanoviscích Výboru pro biocidní přípravky agentury ECHA není uveden žádný odkaz na tento dokument. Z těchto zpráv a stanovisek rovněž nevyplývá, že by žalobkyně měla předložit zkoušky konečného výrobku, jak je stanoveno ve výňatcích z Nordic Working Paper, které žalobkyně cituje v replice, aby prokázala účinnost dotyčných látek. Z toho jednoduše vyplývá, že žalobkyně nepředložila zkoušky provedené za podmínek relevantních pro nařízení č. 528/2012, jež by jí umožnily prokázat účinnost ochrany, kterou by reprezentativní biocidní přípravek složený ze 100 % z předmětných látek mohl poskytnout reprezentativním materiálům.
65

Z judikatury Soudního dvora zaprvé vyplývá, že v situaci, kdy Komise ve věci podpory poskytnuté v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU přijala konečné rozhodnutí o slučitelnosti této podpory s vnitřním trhem na základě článku 107 SFEU, je vnitrostátní soud podle unijního práva povinen nařídit, aby příjemce podpory zaplatil z této podpory úroky za dobu trvání její protiprávnosti (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. února 2008, CELF a ministre de la Culture et de la Communication, C‑199/06, EU:C:2008:79, body 52 a 55). V případě, že by konkurenti společnosti Vattenfall zahájili řízení před vnitrostátními soudy ohledně legality dotčeného opatření a tyto soudy by je kvalifikovaly jako státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, vyplývalo by z toho, že byl porušen čl. 108 odst. 3 SFEU z důvodu neoznámení dotčeného opatření Komisi a že Nizozemskému království přísluší požadovat po společnosti Vattenfall úroky za dobu trvání protiprávnosti.
Rozsudek Tribunálu (třetího senátu) ze dne 2. března 2022 – Distintiva Solutions v. EUIPO – Makeblock (Makeblock)

(věc T‑86/21) ( 1 )

„Ochranná známka Evropské unie – Řízení o prohlášení neplatnosti – Obrazová ochranná známka Evropské unie Makeblock – Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu – Rozlišovací způsobilost – Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001] – Neexistence popisného charakteru – Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení 2017/1001] – Neexistence ochranné známky, která by mohla klamat veřejnost – Článek 7 odst. 1 písm. g) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. g) nařízení 2017/1001]“

1. Ochranná známka Evropské unie – Přezkumné řízení – Žaloba k unijnímu soudu – Návrh na zahájení řízení – Formální náležitosti – Právní důvody neuvedené v žalobě – Globální odkaz na jiné písemnosti – Nepřípustnost [Jednací řád Tribunálu, čl. 177 odst. 1 písm. d)] (viz bod 22)

2. Ochranná známka Evropské unie – Vzdání se, zrušení a neplatnost – Absolutní důvody neplatnosti – Ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit k označení vlastností výrobku nebo služby – Pojem [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 7 odst. 1 písm. c) a čl. 52 odst. 1 písm. a)] (viz body 35, 36, 38–40)

3. Ochranná známka Evropské unie – Vzdání se, zrušení a neplatnost – Absolutní důvody neplatnosti – Ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit k označení vlastností výrobku nebo služby – Obrazová ochranná známka Makeblock [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 7 odst. 1 písm. c) a čl. 52 odst. 1 písm. a)] (viz body 45–50, 54–56)

4. Ochranná známka Evropské unie – Vzdání se, zrušení a neplatnost – Absolutní důvody neplatnosti – Ochranné známky postrádající rozlišovací způsobilost – Posouzení rozlišovací způsobilosti – Kritéria [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 52 odst. 1 písm. a)] (viz body 63, 65)

5. Ochranná známka Evropské unie – Vzdání se, zrušení a neplatnost – Absolutní důvody neplatnosti – Ochranné známky postrádající rozlišovací způsobilost – Obrazová ochranná známka Makeblock [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 52 odst. 1 písm. a)] (viz body 70, 71, 74, 79, 80, 83)

6. Ochranná známka Evropské unie – Přezkumné řízení – Žaloba k unijnímu soudu – Návrh na zahájení řízení – Formální náležitosti – Stručný popis dovolávaných žalobních důvodů [Statut Soudního dvora, čl. 21 první pododstavec a čl. 53 první pododstavec; jednací řád Tribunálu, čl. 177 odst. 1 písm. d)] (viz bod 89)

7. Ochranná známka Evropské unie – Procesní ustanovení – Odůvodnění rozhodnutí – Článek 94 odst. 1 první věta nařízení 2017/1001 – Stejná působnost jako u článku 296 SFEU – Využití implicitního odůvodnění odvolacím senátem – Přípustnost – Podmínky (Článek 296 SFEU; Listina základních práv Evropské unie, čl. 41 odst. 2; nařízení Evropského parlamentu a Rady 2017/1001, čl. 94 odst. 1 první věta) (viz bod 97)

Výrok

1) Žaloba se zamítá.

2) Společnosti Distintiva Solutions S. Coop. Pequeña se ukládá náhrada nákladů řízení.

( 1 ) – Úř. věst. C 110, 29.3.2021.