ROZSUDEK SOUDU (pátého senátu)

10. června 2004

Věc T-307/01

Jean-Paul François

v.

Komise Evropských společenství

„Úředníci – Disciplinární režim – Zařazení na nižší služební stupeň – Smlouva o ostraze budov Komise – Přiměřená lhůta – Trestní řízení – Žaloba na náhradu škody“

Úplný text ve francouzském jazyce II - 0000

Předmět: Žaloba, jejímž předmětem je jednak návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 5. dubna 2001, kterým se žalobci ukládá disciplinární sankce spočívající v zařazení na nižší služební stupeň, a jednak návrh na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, o které se žalobce domnívá, že ji utrpěl.

Rozhodnutí: Rozhodnutí Komise ze dne 5. dubna 2001, kterým se ukládá žalobci disciplinární sankce spočívající v zařazení na nižší služební stupeň, se zrušuje. Komisi se ukládá zaplatit žalobci náhradu nemajetkové újmy, kterou utrpěl, ve výši 8 000 EUR. Komise ponese veškeré náklady řízení.

Shrnutí

1. Úředníci ─ Disciplinární režim ─ Disciplinární řízení ─ Lhůty stanovené článkem 7 přílohy IX ─ Povinnost správy jednat v přiměřené lhůtě ─ Nedodržení ─ Důsledky

(Služební řád, příloha IX, článek 7)

2. Úředníci ─ Disciplinární režim ─ Zahájení disciplinárního řízení ─ Promlčecí lhůta ─ Nedostatek ─ Povinnost správy jednat v přiměřené lhůtě ─ Nedodržení ─ Důsledky

(Služební řád, články 86 až 89; příloha IX)

3. Úředníci ─ Disciplinární režim ─ Disciplinární řízení ─ Disciplinární a trestní řízení vedená zároveň ohledně stejných skutků ─ Povinnost správy přijmout konečné rozhodnutí o situaci úředníka až po pravomocném rozhodnutí trestního soudu

(Služební řád, čl. 88 pátý pododstavec; příloha IX, čl. 7 druhý pododstavec)

4. Úředníci ─ Disciplinární režim ─ Disciplinární řízení ─ Disciplinární a trestní řízení vedená zároveň ohledně stejných skutků ─ Účel přerušení disciplinárního řízení ─ Povinnost dodržovat skutková zjištění trestního soudu ─ Možnost kvalifikovat tato skutková zjištění s ohledem na pojem disciplinární provinění

(Služební řád, čl. 88 pátý pododstavec)

5. Úředníci ─ Práva a povinnosti ─ Zneužití smlouvy o ostraze za účelem zaměstnání spolupracovníka přiděleného k administrativním úkolům ─ Obecně rozšířená praxe, aniž by sama o sobě měla podvodný charakter ─ Nedostatek oznámení a distancování se ─ Porušení služebních povinností ─ Nedostatek, pokud jde o úředníka kategorie B

(Služební řád, článek 11)

6. Úředníci ─ Žaloba ─ Žaloba na náhradu škody ─ Zrušení napadeného aktu nezajišťující přiměřenou náhradu nemajetkové újmy ─ Nemajetková újma způsobená disciplinárním řízením stiženým vadami

(Služební řád, článek 91)

1. Je sice pravda, že striktní lhůty stanovené v článku 7 přílohy IX služebního řádu pro průběh disciplinárního řízení mohou být prodlouženy, vyjadřují nicméně pravidlo řádné správy, jehož účelem je v zájmu jak správy, tak úředníků zabránit neodůvodněnému prodlení v přijetí rozhodnutí, kterým se uzavírá disciplinární řízení. Disciplinární orgány jsou tak povinny vést disciplinární řízení pečlivě a jednat tak, aby každý další akt byl přijat v přiměřené lhůtě ve vztahu k aktu předcházejícímu. Nedodržení této lhůty, které může být posouzeno jen v závislosti na zvláštních okolnostech věci, může přivodit neplatnost aktu přijatého mimo tuto lhůtu.

(viz bod 47)

Odkazy: Soudní dvůr, 4. února 1970, Van Eick v. Komise, 13/69, Recueil, s. 3; Soudní dvůr, 29. ledna 1985, F v. Komise, 228/83, Recueil, s. 275; Soudní dvůr, 19. dubna 1988, M v. Rada, 175/86 a 209/86, Recueil, s. 1891; Soud, 17. října 1991, de Compte v. Parlament, T-26/89, Recueil, s. II-781, bod 88; Soud, 26. ledna 1995, D v. Komise, T-549/93, Recueil FP, s. I-A-13 a II-43, bod 25; Soud, 30. května 2002, Onidi v. Komise, T-197/00, Recueil FP, s. I-A-69 a II-325, bod 91

2. I v případě neexistence promlčecí lhůty stanovené služebním řádem v článcích 86 až 89 a v jeho příloze IX, jsou disciplinární orgány povinny jednat tak, aby k zahájení řízení, které má vyústit v přijetí sankce, došlo v přiměřené lhůtě. Nedodržení této lhůty pro zahájení disciplinárního řízení, která závisí na zvláštních okolnostech věci, může vést k protiprávnosti disciplinárního řízení zahájeného správou zvlášť opožděně, a mít za následek zrušení sankce přijaté v tomto řízení.

Zásada právní jistoty by byla zpochybněna, pokud by správa mimořádně oddalovala zahájení disciplinárního řízení. Jak posouzení skutečností a jednání, která mohou tvořit disciplinární pochybení, ze strany správy, tak výkon práv na obhajobu úředníkem mohou být zvláště obtížné, uplynula-li dlouhá doba mezi okamžikem, kdy k těmto skutečnostem a k tomuto jednání došlo, a začátkem disciplinárního šetření.

(viz body 48 a 49)

Odkazy: Soudní dvůr, 27. listopadu 2001, Z v. Parlament, C-270/99 P, Recueil, s. I-9197, body 43 a 44; Soud, 19. června 2003, Voigt v. ECB, T-78/02, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 64; de Compte v. Parlament, výše uvedený, bod 88; D v. Komise, výše uvedený, bod 25

3. Článek 88 pátý pododstavec služebního řádu zakazuje orgánu oprávněnému ke jmenování přijmout konečné rozhodnutí v oblasti disciplinární o situaci dotčeného úředníka týkající se skutečností, které byly zároveň předmětem trestního řízení, do doby, než rozhodnutí trestního soudu nabude právní moci. Tento článek tudíž neposkytuje uvedenému orgánu žádnou diskreční pravomoc na rozdíl od čl. 7 druhého pododstavce přílohy IX služebního řádu, podle kterého může disciplinární výbor rozhodnout v případě stíhání před trestním soudem, že je namístě odložit vydání jeho stanoviska až do doby vynesení rozhodnutí soudem.

(viz bod 59)

Odkazy: Soud, 19. března 1998, Tzoanos v. Komise, T-74/96, Recueil FP, s. I-A-129 a II-343, body 32 a 33; Soud, 13. března 2003, Pessoa e Costa v. Komise, T-166/02, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 45

4. Článek 88 pátý pododstavec služebního řádu existuje z dvojího důvodu. Jednak tento článek odpovídá snaze nedotknout se postavení dotčeného úředníka v rámci trestního stíhání, které bylo proti němu zahájeno kvůli skutkům, které jsou rovněž předmětem disciplinárního řízení uvnitř orgánu. Krom toho přerušení disciplinárního řízení do doby ukončení trestního řízení zároveň umožňuje vzít v úvahu v rámci disciplinárního řízení skutková zjištění trestního soudce poté, co se jeho rozhodnutí stane pravomocným. Článek 88 pátý pododstavec služebního řádu totiž zakotvuje zásadu, podle které „trestní řízení přerušuje řízení disciplinární“, která je odůvodněna zejména skutečností, že vnitrostátní trestní soudy mají významnější vyšetřovací pravomoci než orgán oprávněný ke jmenování. V případě, že tytéž skutky mohou zakládat naplnění skutkové podstaty trestného činu a porušení služebních povinností úředníka, je správa vázána skutkovými zjištěními trestního soudu v rámci trestního řízení. Jakmile tento soud provede skutková zjištění v projednávaném případě, správa může provést jejich právní kvalifikaci s ohledem na pojem disciplinárního provinění a zejména ověřit, zda zakládají porušení povinností plynoucích ze služebního řádu.

(viz bod 75)

Odkazy: Soud, 21. listopadu 2000, A v. Komise, T-23/00, Recueil FP, s. I-A-263 a II-1211, body 35 a 37

5. Je neodůvodněné vytýkat úředníkovi kategorie B, jehož funkce jsou podle čl. 5 odst. 1 služebního řádu výkonné a vedoucí, ale ne řídící, které odpovídají funkcím svěřeným úředníkům kategorie A, že porušil služební povinnosti již tím, že neoznámil, že spolupracovník vykonávající čistě administrativní úkoly byl placen společností, jež byla úspěšným uchazečem o veřejnou zakázku na ostrahu, nebo tím, že se od toho vhodnými prostředky nedistancoval, pokud byla tato praxe organizována různými službami Komise, byla obecně rozšířená, dalo k ní podnět vedení orgánu a, byť byla protiprávní, neměla sama o sobě podvodný charakter.

(viz body 92 a 93)

6. Až na výjimečné okolnosti představuje zrušení rozhodnutí napadeného úředníkem samo o sobě přiměřené a v zásadě pro náhradu újmy, kterou tento úředník mohl utrpět, dostačující odškodnění.

Naopak, pokud různá rozhodnutí a správní stanoviska, která byla součástí disciplinárního řízení, obsahovala obvinění proti žalobci, která se ukázala jako nesprávná, pokud orgán zahájil disciplinární řízení v rozporu se zásadou přiměřené lhůty a pokud disciplinární řízení nadto trvalo až do uložení sankce tři roky a nebylo přerušeno do ukončení trestního řízení zahájeného proti žalobci, tyto okolnosti musí být považovány za zásah do pověsti žalobce a za narušení jeho soukromého života s tím, že ho přivedly do stavu dlouho trvající nejistoty, která mu způsobila nemajetkovou újmu, jež není vhodným způsobem odškodněna zrušením napadeného rozhodnutí, neboť toto zrušení nemá za následek retroaktivní odčinění nemajetkové újmy, kterou žalobce utrpěl.

(viz bod 110)

Odkazy: Soud, 27. února 1992, Plug v. Komise, T-165/89, Recueil, s. II-367, bod 118; Soud, 28. září 1999, Hautem v. EIB, T-140/97, Recueil FP, s. I-A-171 a II-897, bod 82; Soud, 11. září 2002, Willeme v. Komise, T-89/01, Recueil FP, s. I-A-153 a II-803, bod 97