ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Body 1, 5, 24, 26, 31 a 32 odůvodnění směrnice 2004/8 stanoví: „(1) Možnosti kombinované výroby tepla a elektřiny pro dosahování úspor energie jsou ve Společenství v současnosti využívány nedostatečně. Podpora vysoce účinné kombinované výroby založené na poptávce po užitečném teple je ve Společenství prioritou vzhledem k možným přínosům kombinované výroby tepla a elektřiny, pokud jde o úspory primární energie, vyloučení ztrát energie v rozvodné síti a snížení emisí, zejména emisí skleníkových plynů. Kromě toho může efektivní využívání energie kombinovanou výrobou tepla a elektřiny pozitivně přispět také k bezpečnosti zásobování elektřinou a ke konkurenčnímu postavení Evropské unie a jejích členských států. Proto je nezbytné přijmout opatření k zajištění lepšího využívání tohoto potenciálu na vnitřním trhu s energií. [...] (5) Zvýšené využívání kombinované výroby tepla a elektřiny zaměřené na dosahování úspor primární energie by mohlo být důležitou součástí souboru opatření nezbytných ke splnění Kjótského protokolu k rámcové úmluvě OSN o změně klimatu [dále jen ,Kjótský protokol’] [...] [...] (24) Veřejná podpora musí být v souladu s pokyny Společenství o státních podporách pro ochranu životního prostředí [Úř. věst. 2001, C 37, s. 3, dále jen ‚pokyny Společenství‘], včetně ustanovení o zákazu kumulace podpor. Tyto pokyny v současnosti dovolují určité typy státní podpory, pokud lze prokázat, že tato opatření jsou prospěšná pro ochranu přírodního prostředí, protože účinnost konverze je zvláště vysoká nebo tato opatření dovolují snížit spotřebu energie nebo je tento výrobní proces méně škodlivým pro životní prostředí. Tato podpora bude v některých případech nezbytná pro další využívání možností kombinované výroby tepla a elektřiny, zejména pro nezbytnost zahrnutí externích nákladů do nákladů vnitřních. [...] (26) Členské státy provozují různé mechanismy podpory kombinované výroby tepla a elektřiny na vnitrostátní úrovni, včetně investiční podpory, osvobození od daně nebo snížení daně, zelených certifikátů a režimů přímé cenové podpory. Jedním z důležitých prostředků pro dosažení cíle této směrnice je zaručit, za účelem zachování důvěry investorů, řádné fungování těchto mechanismů do zavedení harmonizovaného rámce Společenství. Komise má v úmyslu sledovat tuto situaci a podat zprávu o získaných zkušenostech s uplatňováním režimů státních podpor. [...] (31) Celková účinnost a dlouhodobá udržitelnost kombinované výroby tepla a elektřiny závisí na mnoha faktorech, zejména na použité technologii, druzích paliva, křivkách zatížení, velikosti jednotky a také na vlastnostech tepla. [...] (32) Podle zásad subsidiarity a proporcionality, které jsou uvedeny v článku [5 ES], by obecné zásady vymezující rámec podpory kombinované výroby tepla a elektřiny na vnitřním trhu s energií měly být stanoveny na úrovni Společenství, avšak stanovení podrobných úprav provádění by mělo být ponecháno členským státům, aby si tak každý členský stát mohl zvolit režim, který nejlépe odpovídá jeho konkrétní situaci. Tato směrnice se omezuje na minimum nutné k dosažení uvedených cílů a nepřekračuje rámec toho, co je pro tento účel nezbytné.“
34

Předkládající soud, který má za to, že Serebrjannij vek nabyla nehmotný investiční majetek za protiplnění spočívající v převzetí výdajů na zvelebení dotčených apartmánů, si klade otázku, zda může být nabytí takového majetku považováno za platbu za službu zvelebení. V případě kladné odpovědi by se podle tohoto soudu jednalo o plnění za úplatu, u něhož by určení okamžiku uskutečnění zdanitelného plnění a základu daně pro účely DPH nečinilo obtíže. V případě záporné odpovědi by se podle téhož soudu jednalo o bezúplatné poskytnutí služby, které za okolností projednávaného případu nelze stavět na roveň plnění za úplatu, neboť toto plnění bylo uskutečněno pro účely podnikatelské činnosti společnosti Serebrjannij vek. Předkládající soud má nicméně pochybnosti o slučitelnosti vnitrostátních ustanovení týkajících se zejména zdanitelnosti takových bezúplatných plnění, jejich daňového základu a okamžiku uskutečnění zdanitelného plnění s čl. 2 odst. 1 písm. c) a články 26, 62 a 63 směrnice o DPH.
3

Body 10, 16, 20 a 21 odůvodnění směrnice 2004/38 stanoví: „(10) Při výkonu svého práva pobytu by se […] osoby v počáteční fázi svého pobytu neměly stát nepřiměřenou zátěží pro systém sociální pomoci hostitelského členského státu. Proto by právo pobytu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků delší než tři měsíce mělo podléhat určitým podmínkám. […] (16) Osoby požívající práva pobytu by neměly být vyhoštěny, pokud nepředstavují nepřiměřenou zátěž pro systém sociální pomoci hostitelského členského státu. Vyhoštění ze země by tedy nemělo být automatickým důsledkem využití systému sociální pomoci. Hostitelský členský stát by měl posuzovat, zda se nejedná o dočasné potíže, a při posuzování, zda se příjemce pomoci stal nepřiměřenou zátěží pro systém sociální pomoci a zda by měl být vyhoštěn, zohlednit délku pobytu, osobní poměry a objem poskytované pomoci. Zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné či uchazeči o zaměstnání, jak byli definováni Soudním dvorem, by v žádném případě neměli být vyhoštěni, s výhradou případů odůvodněných veřejným pořádkem nebo veřejnou bezpečností. […] (20) V souladu se zákazem diskriminace z důvodů státní příslušnosti by se všemi občany Unie a jejich rodinnými příslušníky pobývajícími v některém členském státě na základě této směrnice mělo být v oblastech, na něž se vztahuje Smlouva, zacházeno stejně jako se státními příslušníky, s výhradou zvláštních ustanovení výslovně upravených Smlouvou a sekundárními právními předpisy. (21) Mělo by však být ponecháno na rozhodnutí hostitelského členského státu, zda občanům Unie jiným než zaměstnaným osobám nebo osobám samostatně výdělečně činným a osobám, které získají tento status, nebo jejich rodinným příslušníkům, přizná sociální pomoc během prvních třech měsíců pobytu, nebo u uchazečů o zaměstnání během delšího období, nebo zda těmto osobám před nabytím práva trvalého pobytu přizná podporu při studiu, včetně odborné přípravy“.
35

To však neznamená, že by toto ustanovení mělo být vykládáno ve smyslu, jenž by umožňoval zmenšení majetkové podstaty také o majetek, který dlužník v úpadku dluží svým věřitelům. Pokud by se uplatnil takový výkladu, mohl by dlužník v úpadku tím, že by prostřednictvím třetích osob, které nevěděly o zahájení úpadkového řízení, plnil závazky, které má vůči věřiteli, přemisťovat majetek z podstaty tomuto věřiteli, a mohl by tak ohrozit jeden ze základních cílů nařízení č. 1346/2000, který je uveden v bodě 4 odůvodnění tohoto nařízení a spočívá v zamezení podnětům, které motivují zúčastněné strany k převodům majetku z jednoho členského státu do druhého za účelem výhodnějšího právního postavení.
16

Článek 48 odst. 4 zákoníku práce stanoví: „Smlouva se v případě porodu přerušuje na nepřetržitou dobu šestnácti týdnů, kterou lze v případě vícečetného porodu prodloužit o dva týdny na každé dítě, počínaje druhým dítětem. Dobu přerušení si dotyčná osoba může rozložit podle vlastní volby, za podmínky, že šest týdnů dovolené je čerpáno bezprostředně po porodu. V případě úmrtí matky může druhý rodič využít celé, nebo případně zbývající doby přerušení. Bez ohledu na výše uvedené, aniž je tím dotčeno šest týdnů povinného pracovního volna matky bezprostředně následujících po porodu, v případě, že otec i matka pracují, může si matka na počátku doby mateřské dovolené zvolit, že otec využije určitou nepřetržitou část doby pracovního volna následující po porodu současně s dovolenou matky nebo po ní, pokud v okamžiku opětovného nástupu do zaměstnání nepředstavuje návrat matky do zaměstnání riziko pro její zdraví. [...] V případě osvojení nebo převzetí do péče nezletilých dětí mladších šesti let, ať převzetí do péče předchází adopci nebo se jedná o konečné převzetí, se pracovní smlouva přerušuje na nepřetržitou dobu šestnácti týdnů, prodlouženou v případě vícečetného osvojení o dva týdny na každé nezletilé dítě, počínaje druhým dítětem. Toto přerušení nabude podle volby pracovníka účinnosti ke dni vydání soudního rozhodnutí o osvojení nebo ke dni vydání správního či soudního rozhodnutí o dočasném nebo konečném převzetí do péče. Přerušení trvá šestnáct týdnů rovněž v případech osvojení nebo převzetí do péče nezletilých dětí nad šest let věku u zdravotně postižených dětí nebo takových, které s ohledem na osobní okolnosti a zkušenosti nebo pro jejich zahraniční původ mají zvláštní obtíže při sociální a rodinné integraci, řádně potvrzené příslušnými orgány sociálních služeb. Jestliže otec i matka pracují, doba přerušení se rozděluje podle volby dotyčných osob, které je mohou využít současně nebo postupně, za předpokladu nepřetržitého čerpání dob a dodržení stanovených omezení. V případě současného čerpání dob pracovního volna nemůže jejich souhrn přesahovat šestnáct týdnů uvedených v předchozích odstavcích nebo počet týdnů odpovídající vícečetnému porodu, osvojení nebo převzetí do péče. Doby uvedené v tomto odstavci mohou být v souladu s právními předpisy čerpány v podobě celých dnů nebo na částečný úvazek po dohodě zaměstnavatele nebo podnikatele s dotčenými pracovníky. [...]“
15

Článek 308 téhož zákoníku uvádí: „(1) Příspěvek na dovolenou navazující přímo na mateřskou dovolenou či dovolenou při osvojení nelze kumulovat s příspěvkem na výchovu či jinou než lucemburskou dávkou téže povahy ani s jinou než lucemburskou dávkou z titulu rodičovské dovolené poskytnutou na totéž dítě/tytéž děti s výjimkou prodlouženého příspěvku na výchovu tří a více dětí či zdravotně postiženého dítěte nebo rovnocenné jiné než lucemburské dávky. (2) Požádá-li jeden z rodičů až do dvou let věku dítěte o jinou než lucemburskou dávku ve smyslu předchozího odstavce a přijme ji nehledě na zákaz kumulace, a to i po ukončení vyplácení příspěvku, musí vrátit příspěvky, které mu již byly vyplaceny. V případě kumulace příspěvku na rodičovskou dovolenou a příspěvku na výchovu podle článku 299 nezaniká nárok na příspěvek na rodičovskou dovolenou a příspěvky na výchovu vyplacené v minulosti se započtou na budoucí měsíční příspěvky. Nelze-li uvedenou částku započíst, musí být vrácena. (3) Rodič, který dostal příspěvek na výchovu či jinou než lucemburskou dávku obdobné povahy, nemá pro totéž dítě nárok na příspěvek na dovolenou (čerpanou jako druhou v pořadí) až do věku pěti let dítěte. (4) Příspěvek na dovolenou čerpanou (jako druhou v pořadí) do věku pěti let dítěte nelze vyplácet současně s příspěvkem na výchovu či jinou než lucemburskou dávkou obdobné povahy, o niž na totéž dítě/tytéž děti požádal druhý rodič, ledaže jde o prodloužený příspěvek na výchovu tří a více dětí či zdravotně postiženého dítěte nebo rovnocennou jinou než lucemburskou dávku. Jsou-li obě dávky požadovány za totéž období, vyplácí se pouze příspěvek na rodičovskou dovolenou. Výše měsíčního příspěvku na výchovu či jiné než lucemburské dávky vyplacené kumulativně s příspěvkem na rodičovskou dovolenou se započte na budoucí měsíční příspěvky. Nelze-li uvedenou částku započíst, musí být vrácena. (5) V případě souběhu dvou dávek za dvě různé děti u téhož rodiče se přeruší vyplácení měsíčního příspěvku na výchovu připadajícího na dobu rodičovské dovolené. Měsíční příspěvek téže povahy vyplacený na základě jiného než lucemburského systému se odečte z výše přiznaného měsíčního příspěvku na rodičovskou dovolenou do výše šesti měsíčních příspěvků na dítě. Nelze-li uvedenou částku započíst, musí být vrácena.“
4

Bod odůvodnění 22 směrnice 2005/36 zní takto: „Všechny členské státy by měly uznat povolání zubního lékaře jakožto zvláštní povolání, které se liší od povolání lékaře bez ohledu na to, zda má specializaci v oboru odontostomatologie. Členské státy by měly zajistit, aby odborná příprava zubních lékařů zaručila, že získali dovednosti potřebné pro prevenci, diagnostiku a léčbu anomálií a nemocí zubů, úst, čelistí a souvisejících tkání. Odbornou činnost zubního lékaře by měli vykonávat držitelé dokladu o dosažené kvalifikaci zubního lékaře stanoveného v této směrnici.“
(14)

Účinkům vnitrostátních opatření pro navrácení by měla být přiznána evropská působnost zavedením zákazu vstupu, který by se vztahoval na vstup a pobyt na území všech členských států. Délka zákazu vstupu by se měla určit po řádném zvážení všech významných okolností jednotlivého případu a za běžných podmínek by neměla překročit pět let. [...]“
33

Jiný výklad by byl totiž v rozporu s cílem sledovaným článkem 6 Římské úmluvy, jímž je zajištění přiměřené ochrany zaměstnance. Jak vyplývá z Giulianovy a Lagardovy zprávy o Úmluvě o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Úř. věst. 1980, C 282, s. 1), byl tento článek koncipován za účelem zavedení vhodnější právní úpravy v oblastech, ve kterých se zájmy jedné ze smluvních stran liší od zájmů druhé smluvní strany, a [tedy] zajištění straně, kterou je nutné ze socioekonomického hlediska považovat ve smluvním vztahu za slabší, přiměřenou ochranu (v tomto smyslu viz výše uvedené rozsudky Koelzsch, body 40 s 42, a Voogsgeerd, bod 35).
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (daňová a celní správa Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, dále jen „Commissioners“) a Sunico ApS, M & B Holding ApS, jakož i S. Harwanim (dále jen společně „Sunico“), ohledně řízení zahájeného na návrh Commissioners, týkajícího se platnosti obstavení majetku společnosti Sunico nacházejícího se na dánském území.
12

Předkládající soud má pochybnosti o tom, zda je § 16 odst. 2 ErbStG v souladu s čl. 56 odst. 1 ES a článkem 58 ES. Podle prvně uvedeného ustanovení má totiž Y. Welte jakožto osoba s omezenou daňovou povinností nárok na nezdanitelnou částku z dědictví pouze ve výši 2000 eur. Pokud by však zůstavitelka či on sám měli v okamžiku smrti bydliště v Německu, měl by Y. Welte nárok na nezdanitelnou částku ve výši 500000 eur podle ustanovení § 16 odst. 1 ErbStG, a nemusel by tedy dědickou daň platit.
3

Směrnice 2009/13 obsahuje následující body odůvodnění: „[...] (20) Poškozeným z nehod motorových vozidel by mělo být zaručeno srovnatelné zacházení nezávisle na tom, na kterém místě Společenství k nehodám dojde. [...] (34) Poškození, kteří utrpěli věcnou škodu nebo škodu na zdraví v důsledku dopravní nehody spadající do působnosti této směrnice, která se stala v jiném státě než ve státě jejich bydliště nebo sídla, by měli mít možnost uplatnit nárok v členském státě svého bydliště nebo sídla vůči škodnímu zástupci jmenovanému v něm pojišťovnou osoby, která odpovídá za škodu. Toto řešení by umožnilo vyřídit škody utrpěné poškozenými mimo území jejich členského státu bydliště nebo sídla postupy, s nimiž jsou obeznámeni. (35) Tímto systémem škodních zástupců v členském státě bydliště nebo sídla poškozeného zůstává nedotčeno rozhodné hmotné právo i otázky soudní příslušnosti. [...] (37) Mělo by být stanoveno, že členský stát, v němž je pojišťovně vydáno povolení, po ní má požadovat, aby jmenovala škodní zástupce s bydlištěm nebo usazené v ostatních členských státech s cílem shromažďovat všechny nezbytné informace týkající se nároků vyplývajících z takovýchto nehod a přijímat odpovídající kroky k likvidaci škod jménem a na účet pojišťovny, včetně vyplacení náhrady škody. Škodní zástupci by měli mít dostatečnou pravomoc k zastupování pojišťovny vůči osobám, které utrpěly škodu v důsledku těchto nehod, a rovněž zastupovat pojišťovnu [k zastupování pojišťovny] před orgány daného státu, včetně případného zastupování před soudy, je-li to slučitelné s pravidly mezinárodního práva soukromého o stanovení soudní příslušnosti.“
69

Přitom stačí uvést – aniž by bylo třeba vyjádřit se v rámci této věci k otázce, zda taková směrnice, jako je směrnice 91/676, by byla za předpokladu, že by byla provedena do vnitrostátního práva, považována za „jiné předpisy“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. b) směrnice 75/442 – že pokud členský stát nepřijal opatření nezbytná k zajištění provedení uvedené směrnice, tato směrnice nemůže být v žádném případě považována za vedoucí k úrovni ochrany životního prostředí, která přinejmenším odpovídá úrovni, která vyplývá ze směrnice 75/442, přičemž uvedené neprovedení naopak znamená, že pokud by nakládání s dotčenými stájovými hnojivy nepodléhalo směrnici 75/442, nepodléhalo by žádným právním předpisům.
22

V tomto ohledu je třeba připomenout, že případná práva přiznaná státním příslušníkům třetích zemí ustanoveními unijního práva týkajícími se občanství Unie nejsou vlastními právy příslušejícími těmto státním příslušníkům, nýbrž právy odvozenými od výkonu svobody pohybu občanem Unie. Účel a odůvodnění uvedených odvozených práv, zejména práv na vstup a pobyt rodinných příslušníků občana Unie, se zakládá na zjištění, že odmítnout jejich uznání by mohlo narušit svobodu pohybu uvedeného občana tím, že by jej odradilo od výkonu jeho práv na vstup do hostitelského členského státu a pobyt v něm (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. května 2013, Ymeraga a Ymeraga-Tafarshiku, C‑87/12, bod 35 a citovaná judikatura).
26

Konečně podle třetího výkladu, který zastává CVZ, se pojmem „právní předpisy“ rozumí právní předpisy v oblasti systému sociálního zabezpečení jako celku. Podle názoru CVZ je cílem čl. 28 odst. 2 nařízení č. 1408/71 to, aby členský stát, do jehož systému sociálního zabezpečení daná osoba přispívala nejdelší dobu, nesl náklady na péči, které vzniknou v průběhu doby pobírání důchodu. Tento výklad se podle tvrzení CVZ opírá o čl. 1 písm. j) tohoto nařízení, který definuje pojem „právní předpisy“ odkazem na jeho článek 4. Kdyby byl přijat tento výklad, bylo by třeba si položit otázku ohledně zohledňování dob, po které byly hrazeny příspěvky do systému zdravotního pojištění dobrovolně.
5

Článek 2 téže směrnice zní: „Pro účely této směrnice se rozumí: a) ‚spotřebitelem‘ fyzická osoba, jež v obchodních praktikách spadajících do oblasti působnosti této směrnice jedná za účelem, který nelze považovat za provozování jejího obchodu, živnosti nebo řemesla anebo výkonu jejího svobodného povolání; b) ‚obchodníkem‘ fyzická nebo právnická osoba, jež v obchodních praktikách spadajících do oblasti působnosti této směrnice jedná za účelem, který lze považovat za provozování jejího obchodu, živnosti nebo řemesla anebo výkonu jejího svobodného povolání, a kdokoli, kdo jedná jménem obchodníka nebo v jeho zastoupení; c) ‚produktem‘ zboží nebo služby […]; d) ‚obchodními praktikami vůči spotřebiteli‘ (dále také jen ‚obchodní praktiky‘) jednání, opomenutí, chování nebo prohlášení, obchodní komunikace včetně reklamy a uvedení na trh ze strany obchodníka přímo související s propagací, prodejem nebo dodáním produktu spotřebiteli; […]“
38

V tomto ohledu je však nutno poukázat na to, že s ohledem na průběh a zvláštnosti uvedeného procesního systému musí být takováto hypotéza považována za velmi nepravděpodobnou, neboť existuje nezanedbatelné riziko, že dotyčný spotřebitel nepodá podpůrný návrh, v němž by požadoval nižší míru ochrany, než je ochrana požadovaná v hlavním návrhu, a to buď z důvodu velmi rigidní povinnosti souběžnosti s hlavním návrhem, nebo z důvodu, že nezná nebo si není vědom rozsahu svých práv (obdobně viz výše uvedený rozsudek Aziz, bod 58).
14

Bod 7 odůvodnění této směrnice uvádí: „Zejména v důsledku vědeckého a technického pokroku by se měly vyjasnit definice a oblast působnosti [směrnice 2001/83], aby bylo dosaženo vysokých standardů jakosti, bezpečnosti a účinnosti humánních léčivých přípravků. Aby se zohlednil vznik nových terapií i rostoucí počet tzv. ‚hraničních‘ přípravků mezi odvětvím léčivých přípravků a jinými odvětvími, měla by být změněna definice ‚léčivého přípravku‘ tak, aby byly vyloučeny jakékoli pochybnosti ohledně použitelných právních předpisů, pokud přípravek plně odpovídající definici léčivého přípravku může současně odpovídat definici jiných regulovaných výrobků. Tato definice by měla upřesnit způsob účinku, kterým léčivý přípravek může působit na fyziologické funkce. Tento výčet účinků také umožní zahrnout takové léčivé přípravky, jako jsou například přípravky pro genovou terapii, radiofarmaka i určité léčivé přípravky pro topické použití. S ohledem na charakteristické znaky farmaceutických právních předpisů by se také mělo zajistit, aby se takové předpisy uplatnily. Se stejným cílem, tedy vyjasnit situace, kdy daný přípravek odpovídá definici léčivého přípravku, ale zároveň by také mohl odpovídat definici jiného regulovaného výrobku, je nezbytné při pochybnostech a k zajištění právní jistoty výslovně stanovit, která ustanovení se použijí. Pokud přípravek zjevně odpovídá definici jiných kategorií výrobků, zejména potravin, doplňků stravy, zdravotnických prostředků, biocidů nebo kosmetiky, neměla by se tato směrnice použít. Rovněž je vhodné zvýšit jednotnost terminologie farmaceutických právních předpisů.“
36

Údajná oběť zásahu do osobnostních práv chráněných ve všech členských státech, který byl způsoben zveřejněním obsahu na internetu, tak může z titulu místa, kde došlo k újmě, podat žalobu na náhradu škody k soudům každého členského státu, na jehož území je nebo byl přístupný uvedený obsah. Tyto soudy jsou příslušné pouze k rozhodování o újmě způsobené na území členského státu sídla soudu, k němuž byla podána žaloba (viz výše uvedený rozsudek eDate Advertising a Martinez, bod 52). Navíc vzhledem k tomu, že dopad porušení způsobeného zveřejněním obsahu na internetu na osobnostní práva osoby může být lépe posouzen soudem místa, kde má tato osoba centrum svých zájmů, může se údajná oběť rozhodnout, že podá žalobu na náhradu celé utrpěné újmy pouze k soudu tohoto místa (viz výše uvedený rozsudek eDate Advertising a Martinez, bod 48).
18

Confédération paysanne dále tvrdí, že odstavce 2 a 4 článku 1 výnosu ze dne 23. února 2010 jsou z důvodu toho, že nárok na valorizaci referenční částky u zemědělců, jejichž produkce byla vážně ovlivněna agroenvironmentálním závazkem, kterému podléhali v průběhu celého referenčního období, zakládají na srovnání výše podpor získaných v posledním roce, který nebyl ovlivněn agroenvironmentálním závazkem, přičemž tento rok může připadat zpětně až na rok 1992, s průměrnou výší podpor získaných v průběhu referenčního období, v rozporu s požadavkem rovného zacházení se zemědělci stanoveným v čl. 40 odst. 5 nařízení 1782/2003. Toto nerovné zacházení spočívá v tom, že v období let 1992 až 2000 došlo k významnému navýšení podpor uvedených v čl. 1 výnosu ze dne 20. listopadu 2006, takže u zemědělců, kteří podléhali agroenvironmentálním závazkům již několik let před začátkem referenčního období, může z uvedeného srovnání pouze výjimečně vyplynout dostatečné snížení výše podpory, na jehož základě by měli nárok na valorizaci referenční částky.
40

Jak mimoto zdůrazňuje německá vláda, podhodnocení určitých aktiv, jako například obchodních podílů, v účetnictví společnosti z důvodu jejich ocenění na základě pořizovací ceny nebo nákladů na výrobu, je v souladu se zásadou obezřetnosti uvedenou v čl. 31 odst. 1 písm. c) čtvrté směrnice. Konkrétně by ocenění takových aktiv na základě jejich skutečné hodnoty vedlo k vykázání kapitálového zisku v účetnictví společnosti, který odpovídá rozdílu mezi skutečnou hodnotou a pořizovací cenou daných aktiv, a to v rozporu s čl. 31 odst. 1 písm. c) bodem aa), podle kterého se smějí zahrnout jen zisky, které byly vytvořeny k rozvahovému dni.