STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

L. A. GEELHOEDA

přednesené dne 14. října 2004( )

Věc C‑499/03 P

Peter Biegi Nahrungsmittel GmbH

a

Commonfood Handelsgesellschaft für Agrar‑Produkte mbH

„Opravný prostředek proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 17. září 2003, Biegi Nahrungsmittel a Commonfood v. Komise (spojené věci T‑309/01 a T‑239/02) – Částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2001) 2533 ze dne 14. srpna 2001 (věc T‑309/01) a zrušení rozhodnutí Komise C (2002) 857 ze dne 5. března 2002 (věc T‑239/02) konstatujících, že vybrání dovozního cla po propuštění zboží nevyměřeného navrhovatelkám z dovozu drůbežího masa pocházejícího z Thajska je odůvodněné“





I – Úvod

1. Tato věc se týká opravného prostředku podaného Peter Biegi Nahrungsmittel GmbH (dále jen „Biegi“) a Commonfood Handelsgesellschaft für Agrar‑Produkte mbH (dále jen „Commonfood“) proti rozsudku ze dne 17. září 2003 ve spojených věcech Biegi Nahrungsmittel a Commonfood v. Komise (T‑309/01 a T‑239/02, Recueil, s. II‑3147). V tomto rozsudku Soud zamítl žaloby na (částečné) zrušení dvou rozhodnutí Komise.

2. Věc T‑309/01 se týkala rozhodnutí Komise C (2001) 2533 ze dne 14. srpna 2001 (REC 4/00) konstatujícího, že je odůvodněné provést dodatečné zaúčtování dovozního cla nevyměřeného k tíži Biegi z dovozů drůbežího masa pocházejícího z Thajska, které se uskutečnily ve dnech 13. až 18. července 1995 a 4. až 22. září 1995. Upozorňuji v tomto ohledu na to, že dodatečné vybrání cla za měsíc září 1995 není v této věci zpochybňováno. Věc T‑239/02 se týkala rozhodnutí Komise C (2002) 857 ze dne 5. března 2002 (REC 4/01), které obsahuje stejné zjištění, ale ohledně Commonfood a dovozu, který se uskutečnil dne 24. července 1995.

3. Stejně jako žaloby před Soudem se i opravný prostředek omezuje na vybírání dovozního cla po propuštění zboží za měsíc červenec 1995, což odpovídá ve věci T‑309/01 výši 218 605,65 DEM a ve věci T‑239/02 výši 222 116,06 DEM.

4. Tyto věci, které uplatnili dva hlavní dovozci drůbežího masa v Německu, se odehrávají v následujícím kontextu. Dne 1. července 1995 německá právní úprava týkající se dovozu drůbežího masa zavedla dovozní clo s nulovou sazbou na dovoz kuřecího masa, aniž by z vnitrostátní právní úpravy vyplývalo, že pro uplatnění této nulové sazby je požadována dovozní licence. Tato mezera ve vnitrostátní právní úpravě vycházela z chybného výkladu pravidel práva Společenství v oblasti cel. Biegi a Commonfood dále ohlásily dovoz různých zásilek drůbežího masa pocházejícího z Thajska a příslušný německý celní úřad je osvobodil od cla. Dne 22. srpna 1995 byla příslušná vnitrostátní právní úprava změněna se zpětným účinkem v tom smyslu, že pro uplatnění nulové sazby je zapotřebí dovozní licence. Poté bylo rozhodnuto o dodatečném vybrání cla.

II – Právní rámec

5. Ústředním ustanovením v tomto řízení je čl. 220 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství( ). Pro naše potřeby je z tohoto ustanovení relevantní následující:

„2. […] se dodatečné zaúčtování neprovede, pokud:

[…]

b) částka cla dlužného ze zákona nebyla zaúčtována následkem chyby ze strany celních orgánů, kterou nemohla osoba povinná zaplatit clo přiměřeným způsobem zjistit, a pokud tato osoba jednala v dobré víře a dodržela všechna ustanovení platných předpisů týkající se celního prohlášení;

[…]“

Pro podrobnější přehled právního rámce odkazuji na body 1 až 7 rozsudku Soudu.

6. Skutkový stav a řízení jsou popsány v bodech 8 až 18 rozsudku Soudu. Souhrnně lze říci, že dotčení dovozci drůbežího masa podali žalobu proti dodatečnému vybrání k Finanzgericht Bremen. Na návrh tohoto soudu německé orgány vyzvaly Komisi, aby rozhodla, zda je ve sporech mezi celní správou a Biegi a Commonfood odůvodněné na základě čl. 220 odst. 2 písm. b) CKS provést dodatečné zúčtování dovozního cla( ). Žaloba před Soudem směřovala proti následným zamítajícím rozhodnutím Komise.

III – Rozsudek Soudu

7. Soud v bodech 55 až 84 svého rozsudku zkoumal první žalobní důvod navrhovatelek: porušení čl. 220 odst. 2 písm. b) CKS. Soud tento žalobní důvod zamítl z toho důvodu, že není splněna podmínka vyvozená judikaturou, za níž mohou příslušné orgány upustit od dodatečného zúčtování dovozního cla: musí jít o takovou chybu ze strany příslušných orgánů, kterou osoba povinná zaplatit clo, která je v dobré víře, nemohla přiměřeným způsobem zjistit (bod 55 rozsudku).

8. V bodě 61 rozsudku Soud uvádí: „Podle ustálené judikatury musí být zjistitelný charakter chyby, které se dopustily příslušné celní orgány, posuzován s přihlédnutím k povaze chyby, profesní zkušenosti dotčených hospodářských subjektů a řádné péči, kterou tyto subjekty vynaložily.“

9. Povaha chyby musí být posouzena z pohledu komplexnosti dané právní úpravy (bod 62 rozsudku). V bodech 63 až 67 rozsudku Soud dokládá, že příslušná právní úprava nebyla tak komplexní. Bez ohledu na to jsou navrhovatelky zkušenými hospodářskými subjekty, u nichž je nutné předpokládat znalost významu dovozní licence pro požívání celní kvóty. Tyto subjekty také opravdu zjistily spojitost mezi licencí a kvótou a obrátily se na německé orgány, aby odstranily jejich pochybnosti (body 69 až 72 rozsudku). V bodě 73 se Soud vyjádřil následovně: „Z judikatury vyplývá, že co se týče řádné péče příslušného hospodářského subjektu, náleží mu, pokud má pochybnosti, zda je dovozní licence nezbytná pro požívání preferenční celní kvóty, informovat se a hledat všechna možná vysvětlení k ověření toho, zda jeho pochybnosti jsou nebo nejsou opodstatněné.“

10. Podle Soudu zásada řádné péče v každém případě vyžaduje, aby se zkušený hospodářský subjekt nespoléhal pouze na údaje, které jsou uvedeny ve vnitrostátní celní právní úpravě. Celní ustanovení Společenství jsou jediným pozitivním právem v této oblasti, na jejichž neznalost se nikdo nemůže odvolat. Vnitrostátní celní sazebník je pouze příručkou čistě informativní povahy pro plnění celních náležitostí (bod 75 rozsudku). Nestačí, když se hospodářský subjekt spoléhá na nepřesné telefonické informace. Nelze také uznat argument navrhovatelek, podle nějž neměly čas potřebný na to, aby písemně požádaly příslušné vnitrostátní orgány o objasnění jejich právní situace. Soud uvádí, že příslušné osoby měly v projednávaném případě dostatek času. Krom toho přijetí tohoto argumentu by mohlo mít za následek, že by povinnost řádné péče, která byla příslušným subjektům uložena, tak jak je definována v judikatuře, ztratila smysl (body 76 až 83 rozsudku).

IV – K prvnímu důvodu opravného prostředku

A – Důvody a argumenty

11. Navrhovatelky ve svých opravných prostředcích uvádí jako první důvod opravného prostředku, že Soud porušil právo Společenství tím, že nesprávně použil čl. 220 odst. 2 písm. b) CKS. Podle nich Soud nesprávně založil svůj rozsudek na skutečnosti, že navrhovatelky mohly zjistit chybu, které se dopustily příslušné celní orgány. Tvrdí, že Soud stanovil velmi vysoké nároky na povinnost řádné péče, které příslušné subjekty podléhají. Krom toho Soud nepřihlédl ke komplexnosti použitelné právní úpravy.

12. Navrhovatelky uplatňují, že příslušná ustanovení mají za cíl chránit legitimní očekávaní poplatníka tím, že všechny faktory, které hrají roli při rozhodování, zda provádět nebo neprovádět vybrání dovozního cla po propuštění zboží, jsou správné( ). Podle nich je pro posouzení sporu důležité, že orgány setrvávaly na své chybě po určitou dobu. Nejenže příslušná vnitrostátní právní úprava nebyla správná, ale orgány navíc setrvávaly na své nesprávné koncepci při dalších telefonických hovorech. Byl to nejvyšší vnitrostátní celní orgán, kdo se mýlil skoro dva měsíce. V tomto ohledu dále uplatňují, že příloha nařízení Komise (ES) č. 1359/95 ze dne 13. června 1995( ) neupřesňuje, že pro požívání celní kvóty zmrazeného děleného drůbežího masa je třeba splnit ostatní požadavky Společenství, jako je povinnost předložit dovozní licenci.

13. Chyba orgánů nemohla být zjištěna ani zkušenými subjekty. Navrhovatelky tvrdí, že usilovaly o zohlednění zásady řádné péče, kterou vyžaduje judikatura, tím, že se několikrát dotazovaly orgánů ohledně dovozní licence, což umožňovalo orgánům napravit svou chybu.

14. Komise má za to, že opravný prostředek – a tudíž i první důvod opravného prostředku – je nepřípustný, protože navrhovatelky jen opakují důvody a argumenty, které již uvedly před Soudem. Krom toho opravný prostředek spočívá v posouzení skutkového stavu, například co se týče komplexnosti právní úpravy nebo přetrvávání chyby.

15. Komise má podpůrně za to, že opravný prostředek není opodstatněný. Ve vyjádření k opravnému prostředku používá argumenty, které jsou srovnatelné s těmi, na kterých Soud založil svůj rozsudek.

B – Přípustnost

16. Mám za to, že první důvod opravného prostředku je přípustný. Je pravdou, že Soudní dvůr ve své judikatuře požaduje, aby opravný prostředek, který pouze opakuje důvody a argumenty, které byly již předloženy před Soudem, nebyl přípustný, ale tato podmínka nemůže být vykládána takovým způsobem, aby řízení o opravném prostředku ztratilo svůj význam. Právní posouzení Soudu může být zpochybněno v rámci opravného prostředku( ). Krom toho nesdílím názor Komise, podle kterého se opravný prostředek týká posouzení skutkového stavu. Týká se zejména upřesnění výkladu judikatury ohledně čl. 220 odst. 2 písm. b) CKS.

C – K věci samé

17. V projednávané věci se jedná o určení, do jaké míry se profesionální a zkušený dovozce – v projednávaném případě dovozce kuřecího masa – může spoléhat na vnitrostátní celní orgány, které podávají nesprávný výklad celního kodexu Společenství.

18. V této věci se nejedná o skutečně nový problém. Soudní dvůr se musí ve srovnatelných věcech pravidelně vyjadřovat k otázce, do jaké míry může být chyba orgánu dodatečně připisována podniku. Obecné pravidlo je, že chyba orgánů může být subjektu připisována. Jen v případě, kdy subjekt splní tři velmi náročné podmínky, může mít právní jistota za následek, že subjekt nemusí dodatečnému vybrání vyhovět.

19. S ohledem na kontext, ve kterém jsou dovozní cla a kvóty stanoveny a prováděny, je také nutné, aby chyby, kterých se orgány dopustily, mohly být v zásadě připisovány příslušnému subjektu, nebo jinak řečeno, aby subjekty nemohly příliš jednoduše využít těchto chyb k vlastnímu prospěchu. V prvé řadě je důležité, aby byl celní kodex Společenství používán jednotně. Rozdíly při provádění mezi členskými státy by totiž vedly k narušení hospodářské soutěže. Krom toho by ostatní podniky utrpěly škodu, pokud by jeden podnik měl prospěch z nesprávného používání preferenčních sazeb: celní kvóty, které jsou obecně stanoveny v rámci WTO, mají omezený rozsah. V druhé řadě jde o finanční zájmy Společenství. Jsou to vlastní prostředky Společenství, které utrpí značnou škodu. Pokud by ve velkém měřítku došlo v členských státech k chybám, jež by nebylo možné napravit, rozpočet Společenství by mohl utrpět škodu. Ve třetí řadě se obecně jedná o profesionální dovozce, u nichž lze očekávat, že znají a ověřují právní úpravu Společenství, která je pro ně použitelná.

20. Existuje zřejmá paralela s judikaturou Soudního dvora, která se týká vybírání neoprávněně poskytnutých státních podpor. Podle Soudního dvora je totiž obezřetný subjekt obvykle schopen se ujistit, zda byl postup podle článku 88 ES dodržen( ). V tomto ohledu má aktivní vyhledávací povinnost. Toto mě přivádí ke kritériím, která používá Soudní dvůr: povaha chyby, profesní zkušenost a míra řádné péče (viz výše bod 8).

21. Co se týče povahy chyby: Soudní dvůr ve své judikatuře zohledňuje míru a komplexnost právní úpravy. V projednávaném případě navrhovatelky tvrdí zejména nedostatek jasnosti právní úpravy Společenství. Toto tvrzení není zcela mylné. Pokud čteme nařízení č. 1359/95 bez znalosti kontextu, mohli bychom skutečně dojít k závěru, že dovozní licence není nutná. Nařízení neodkazuje na další ustanovení Společenství, která vyžadují dovozní licenci, což by mohlo vyvolat dojem, že taková licence nemusí být předložena. Nařízení také neumožňuje stanovit, která další ustanovení Společenství jsou na dovozy s preferenční sazbou použitelná.

22. Můžeme se tedy ptát, zda právní úprava splňuje požadavky uvedené v interinstitucionální dohodě ze dne 22. prosince 1998 o společných pokynech k redakční kvalitě právních předpisů Společenství( ). Podle prvního pravidla právní předpisy Společenství musí být formulovány jasným, jednoduchým a přesným způsobem. Jak Komise ještě zdůraznila na jednání před Soudním dvorem, nic na tom nemění skutečnost, že cla jsou stanovena Radou v souladu s článkem 26 ES a že příslušné osoby se tedy nemohly opírat pouze o nařízení č. 1359/95, které z povahy věci obsahuje pouze prováděcí ustanovení k aktu Rady.

23. Tyto skutečnosti však neznamenají, že by příslušná právní úprava nemohla být namítána proti procesnímu subjektu. Výše uvedené pokyny Společenství nejsou závazné. Naopak je důležitější, aby daná právní úprava směřovala ke zkušeným profesionálům, kteří, jak jsem již řekl, mají vyhledávací povinnost. Nemohou se tedy opírat pouze o samostatný text.

24. Soudní dvůr v některých případech vyvodil z přetrvávající chyby poukaz na to, že řešený problém byl složitý a že subjekt nebyl pečlivý. Rozsudek Belovo( ) se týkal subjektu, jenž během dlouhého období obdržel devětkrát licenci, která pokaždé potvrzovala správnost názoru, jenž se později ukázal jako nesprávný a na kterém byly založeny sporné platby. Rozsudek Faroe Seafood a další( ) se také týkal subjektů, kterým byly v průběhu relativně dlouhého období dvou a půl let několikrát vydány licence. V rozsudku Ilumitrónica( ) období nesprávného používání zákona přesáhlo dokonce dvacet let.

25. Soud uvádí a contrario tyto rozsudky na podporu své úvahy, podle které není problém v projednávaném případě tak složitý. Problém, který navrhovatelky uvádějí, lze totiž poměrně snadno vyřešit. Krom toho Soud přikládá význam skutečnosti, že příslušné podniky byly zjevně zmatené a žádaly o vysvětlení německé celní orgány telefonicky. Souhlasím s výsledkem této úvahy, nikoli však se samotnou úvahou. Nejdříve nepovažuji za správné namítnout subjektům, že se musí v případě pochybností ohledně správného výkladu pravidla Společenství obracet na správu. Dále to, že orgány potvrdily praxi, která se následně ukáže jako nesprávná, může právě vést k oprávněné domněnce, že praxe je v souladu s právem Společenství. Nepovažuji v tomto ohledu za rozhodující, zda toto potvrzení je dáno ústně nebo písemně. Pokud se procesní subjekt obrátí na orgán, aby jej požádal o výklad právního ustanovení, musí mít v zásadě možnost vycházet ze správnosti odpovědi.

26. Podle mého názoru je třeba se řídit jinou úvahu. Rozhodující je text právní úpravy Společenství, a nikoli jeho výklad orgánem. Jen výjimečně může procesní subjekt vyvozovat z tohoto výkladu, který je v rozporu s textem ustanovení, důvěru, jež musí být soudem zajištěna tak, aby mu tento text nemohl být namítán. Obdobná výjimka může existovat v případě soustavného potvrzování nesprávného zákonného výkladu v průběhu několika let, podle kterého procesní subjekt trvale řídí své chování. Stručně řečeno musí být právní úprava Společenství nejen komplexní, ale musí také být soustavně vykládána nesprávným způsobem. To se však netýká projednávaného případu.

27. Druhou podmínkou, kterou Soudní dvůr uplatňuje, je profesní zkušenost příslušné osoby. Čím větší bude její profesní zkušenost a čím větší bude její podnik, tím menší šanci na úspěch bude mít její dovolání se čl. 220 odst. 2 písm. b) nařízení č. 2913/92. Soud ve svém rozsudku uvádí, že dovozci kuřecího masa byli v projednávaném případě zkušení.

28. Od zkušeného dovozce se očekává větší míra řádné péče. Jak správně uvedl Soud, takový dovozce se nemůže opřít pouze o prováděcí vnitrostátní pravidla, protože nařízení Společenství mají přímý účinek. Od zkušeného dovozce lze očekávat, že založí své jednání na samotné právní úpravě Společenství a že tuto právní úpravu pečlivě prostuduje. Vzhledem k tomu, že dovozci musí reagovat na celní změny rychle, není tento požadavek, který dovozce bude také normálně plnit ve svém vlastním zájmu, nijak přehnaný. Prováděcí vnitrostátní právní úprava bude pro něho mít pouze informativní hodnotu.

29. Dále má dovozce možnost obrátit se na vnitrostátní orgány. Jak jsem řekl, nejsem na rozdíl od Soudu přesvědčen, že tak musí učinit písemně, ale domnívám se, že je důležité, aby celní orgán měl určitý čas na to, aby mohl reagovat a aby se zkušený dovozce nemohl spoléhat na první telefonické potvrzení svého vlastního názoru. Spojení mezi celním orgánem a dovozcem je charakterizováno profesionalitou a stejnými znalostmi.

30. V případě pochybnosti ohledně správnosti chování se členské státy mohou obrátit na Komisi podle postupu na základě článku 871 nařízení č. 2454/93( ). Tato možnost má rovněž vliv na chování dovozců. Ti mohou vyzvat členský stát, aby tak učinil, a získal tak od Komise vysvětlení.

31. Ve stručnosti se domnívám, že v případě dotčených navrhovatelek nejsou splněny podmínky uvedené v čl. 220 odst. 2 písm. b) CKS pro neprovedení dodatečného zaúčtování. Navrhuji Soudnímu dvoru, aby první důvod opravného prostředku zamítl.

V – K druhému důvodu opravného prostředku

32. Druhý důvod opravného prostředku se týká údajných vad řízení spočívajících v tom, že Soud neprávně opomenul vyslyšet svědky, které navrhovatelky uvedly. Na místo toho Soud založil své rozhodnutí na tvrzeních v neprospěch navrhovatelek.

33. Co se týče tohoto důvodu opravného prostředku, mohu být stručný. Zaprvé Soud není povinen vyslyšet svědky, jak vyplývá z článku 68 jeho jednacího řádu – odstavec 2 tohoto článku hovoří o svědcích, jejichž výslech se považuje za nezbytný – a jak potvrzuje i judikatura Soudního dvora( ). Obecně řečeno přísluší výlučně Soudu posoudit, zda údaje, kterými v předložené věci disponuje, mají být případně doplněny. Posouzení důkazní síly procesních písemností je součástí suverénního posouzení skutkového stavu, který není zkoumán Soudním dvorem v rámci opravného prostředku, pokud se nejedná o případ nesprávného výkladu důkazních prostředků předložených Soudu nebo o případ, kdy věcná chyba zjištění vyplývá z procesních písemností( ).

34. Navrhovatelky neuvedly argumenty, které by vzhledem k výše uvedené judikatuře měly přimět Soudní dvůr, aby provedl posouzení ve věci samé, a které by mohly vést ke zrušení rozsudku Soudu. V tomto ohledu ještě poznamenávám, že zamítnutí prvního důvodu opravného prostředku je zejména založeno na míře vyhledávací povinnosti navrhovatelek, a nikoli na posouzení obsahu (telefonických) hovorů, které se uskutečnily mezi navrhovatelkami a německými orgány.

35. Stručně řečeno, ani druhý důvod opravného prostředku není opodstatněný.

VI – Závěry

36. S ohledem na výše uvedené navrhuji Soudnímu dvoru, aby určil, že opravný prostředek podaný Peter Biegi Nahrungsmittel GmbH a Commonfood Handelsgesellschaft für Agrar‑Produkte mbH proti rozsudku Soudu ze dne 17. září 2003 Biegi Nahrungsmittel a Commonfood v. Komise je neopodstatněný.