(viz bod 56)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 57, 61, 63–65, 72)

Mimoto použití srovnání v rámci téže země, stanoveného v čl. 2 odst. 5 základního antidumpingového nařízení, je možné pouze, pokud jde o podnik v tržním hospodářství, a není možné ohledně žadatele o status podniku působícího v tržním hospodářství (STH), který pojmově spadá do země bez takového hospodářství. Proto v případě pochyb o reálnosti nákladů žadatele o status STH musí být uvedená žádost zamítnuta a běžná hodnota výrobku určena na základě srovnání s třetí zemí s tržním hospodářstvím, podle čl. 2 odst. 7 písm. a) základního antidumpingového nařízení.

To znamená, že žalobkyně nesprávně tvrdí, že taková podmínka může být splněna pouze na základě provedení postupu ověření v souladu s mezinárodními auditorskými standardy bez ohledu na závěry, které jsou tam uvedeny o slučitelnosti účetnictví dotyčného podniku s mezinárodními účetními standardy.

Ve světle cíle podmínek uvedených v čl. 2 odst. 7 písm. c) uvedeného nařízení lze odkaz na disponování „jednoznačným a jasným účetnictvím prověřeným nezávislými auditory v souladu s mezinárodními účetními standardy a používaným ve všech oblastech“ chápat pouze tak, že má za cíl umožnit orgánům ujistit se o pravdivosti účetnictví dotyčného podniku.

Zdůraznění ze strany unijních soudů jak zvláštnosti přístupu Unie, tak neexistence odpovídajícího ustanovení v Dohodě o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994 (GATT) ( Úř. věst. 1994, L 336, s. 103 , dále jen „antidumpingová dohoda“) činí irelevantní okolnost, že dotyčná třetí země je členem Světové obchodní organizace (WTO), pokud jde o výklad podmínek uvedených v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního antidumpingového nařízení.

Jelikož čl. 2 odst. 7 písm. c) základního antidumpingového nařízení č. 384/96 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, stanoví podmínky, které musejí být dodrženy proto, aby výjimka uvedená v čl. 2 odst. 7 písm. b) uvedeného nařízení byla uplatněna, musejí být uvedené podmínky vykládány striktně.

(viz body 79–82)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 103–105)

Článek 3 odst. 4 písm. a) základního antidumpingového nařízení č. 384/96 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, byl vykládán tak, že umožňuje, aby byly vzaty do úvahy dovozy z určitého státu v rámci souhrnného posouzení pouze, pokud tyto dovozy pocházejí od vyvážejícího výrobce, u něhož byla zjištěna dumpingová praxe. Z toho vyplývá, že předmětem tohoto ustanovení je zabránit tomu, aby souhrnné posouzení účinků dovozu nebylo provedeno se zahrnutím země, jejíž dovozy dotčeného vyvážejícího výrobce nezpůsobují dumping, buď protože je dumpingové rozpětí nižší než nepatrné, nebo protože je objem dovozu zanedbatelný.

(viz bod 110)

(viz body 119, 120, 122–124)

Nezohlednění období, které neodráží běžnou činnost vyvážejícího výrobce, odpovídá požadavku shromáždění co možná nejnovějších informací, a tudíž je v souladu s logikou objektivního zkoumání, na něž odkazuje čl. 3 odst. 2 základního antidumpingového nařízení.

Rada se nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když určila nezanedbatelnou povahu dovozů vyvážejícího výrobce, ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) základního antidumpingového nařízení č. 384/96 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, na základě údajů týkajících se pouze období šetření spíše nežli posuzovaného období, protože by zohlednění dotyčného období vedlo k podání nepřesného obrazu skutečného objemu vývozů v Unii, jelikož by tak bylo zohledněno období uzavření závodu vyvážejícího výrobce, které nemůže být považováno za období odrážející realitu jeho výrobní a vývozní činnosti.

Je nezbytné provést šetření na základě co možná nejnovějších informací, aby bylo možné stanovit antidumpingová cla vhodná k ochraně určitého výrobního odvětví Unie proti dumpingovým praktikám. Rada může zjistit újmu unijního odvětví pro delší období než je to, na které se vztahuje šetření existence dumpingových praktik, díky zkoumání trendů významných pro posouzení újmy v rámci posuzovaného období.

Období šetření a zákaz zohlednění skutečností, které nastaly po jeho skončení, mají za cíl zajistit, aby výsledky šetření byly reprezentativní a hodnověrné tím, že zajišťují, aby důkazy, na kterých je založeno stanovení dumpingu a újmy, nebyly ovlivněny jednáním dotčených výrobců následujícím po zahájení antidumpingového řízení, a tedy aby konečné clo uložené v řízení mohlo účinně nahradit újmu vyplývající z dumpingu.

Kromě toho čl. 6 odst. 1 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, tím, že používá výraz „zpravidla“, umožňuje výjimky ze zákazu zohlednění informací týkajících se období, jež následuje po období šetření. Pokud jde o okolnosti příznivé pro podniky dotčené šetřením, nepřísluší unijním orgánům, aby zohledňovaly důkazy, které spadají do období následujícího po období šetření, ledaže by tyto důkazy odhalily nové skutečnosti, v jejichž důsledku by zamýšlené uložení antidumpingového cla bylo zjevně nepřiměřené. Pokud se naopak důkazy týkající se období následujícího po období šetření jeví – vzhledem ke skutečnosti, že odrážejí stávající jednání dotčených podniků – jako odůvodňující uložení nebo zvýšení antidumpingového cla, orgány jsou oprávněny, dokonce i povinny, je zohlednit.

(viz body 129, 130)