ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Spadají leasingové smlouvy, jejichž předmětem jsou motorová vozidla, s vyúčtováním počtu najetých kilometrů, uzavírané na dobu přibližně dvou či více let s vyloučením běžného práva na výpověď smlouvy, v jejichž rámci je spotřebitel povinen zajistit pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel a havarijní pojištění vozidla s krytím všech rizik, dále je povinen uplatňovat vůči třetím osobám (zejména vůči prodejci a výrobci vozidla) práva vyplývající z odpovědnosti za vady vozidla a navíc nese riziko ztráty, poškození a jiného snížení hodnoty, do působnosti směrnice 2011/83/EU (1) nebo směrnice 2008/48/ES (2) nebo směrnice 2002/65/ES (3)? Jedná se v této souvislosti o úvěrové smlouvy ve smyslu čl. 3 písm. c) směrnice 2008/48 nebo smlouvy o finančních službách ve smyslu čl. 2 bodu 12 směrnice č. 2011/83 a čl. 2 písm. b) směrnice 2002/65/ES?
1)

Brání čl. 5 odst. 2 směrnice 2008/7/ES (1) takové vnitrostátní právní úpravě, jako je položka 17.3.4 Código do Imposto do Selo (zákon o kolkovném), která ukládá kolkovné na provize účtované bankami správcům otevřených investičních fondů cenných papírů za poskytování služeb spočívajících v provádění nových úpisů podílových listů, tedy získávání nových kapitálových vkladů do investičních fondů ve formě úpisu nových podílových listů vydávaných těmito fondy?
2)

Musí být nařízení č. 593/2008 vykládáno tak, že je použitelné na smlouvy uzavřené před jeho vstupem v platnost, podle článku 24 uvedeného nařízení? Pokud je odpověď záporná, musí být smlouva o dočasném užívání nemovitostí prostřednictvím nabývání klubových bodů považována za smlouvu, která spadá do rámce působnosti čl. 4 odst. 3 nebo článku 5 Římské úmluvy z roku 1980, a to i v případě, že tím, kdo jako rozhodné právo zvolí právo státu odlišného od státu svého obvyklého bydliště, je spotřebitel? A pokud je odpověď taková, že by mohla spadat do působnosti obou, který režim by měl přednost?
1)

Brání čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (1) takovému výkladu vnitrostátního práva, že pokud se zneužívající ujednání ve spotřebitelské smlouvě vztahuje k hlavnímu předmětu, a tudíž úvěrová smlouva nemůže existovat bez ujednání, o němž se má za to, že je zneužívající, spočívají právní důsledky neplatnosti zneužívajícího ujednání v tom, že poté, co vnitrostátní soud prohlásil neplatnost smlouvy jako celku, což znamená, že samotná smlouva nemůže být jako celek zachována a vyvolávat právní účinky závazné pro spotřebitele, a) prohlásí smlouvu za platnou tak, že změní měnu účtu poskytnutého úvěru, který je hlavním předmětem smlouvy, na maďarský forint a nahradí tuto částku denominovanou v měně účtu částkou ve forintech, kterou spotřebitel skutečně obdržel od poskytovatele úvěru, přičemž vypočítá (nahradí) běžný úrok z takto stanovené jistiny jinak, než jak byl vypočten ve smlouvě prohlášené za neplatnou, tak, aby se „původní“ úroková sazba v době uzavření smlouvy rovnala výši úrokové sazby mezibankovních úvěrů v budapešťských forintech jako referenční sazby (BUBOR) platné v době uzavření smlouvy, zvýšené o úrokový diferenciál stanovený v původní smlouvě (denominované v cizí měně). b) prohlásí smlouvu za platnou, přičemž stanoví maximální hranici směnného kurzu mezi měnou a maďarským forintem, tj. že sníží kurzové riziko, které spotřebitel skutečně nese a které vyplývá ze zneužívajícího ujednání smlouvy, na úroveň, kterou soud považuje za přiměřenou a kterou spotřebitel mohl vzít v úvahu v době uzavření smlouvy, a ponechá úrokovou sazbu stanovenou ve smlouvě beze změny až do dne převodu na forinty, který je podle pozdějšího zákona povinný?
2.

K zamítnutí druhé části prvního důvodu žaloby na neplatnost: Tribunál protiprávně rozhodl, že příloha D.7 předložená Komisí je přípustná a spolehlivá. Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení a rozhodl ultra petita, když navrhovateli vytkl, že během hodnocení nenapadl jmenování F jakožto hodnotitele. Rovněž nezohlednil znění čl. 3 odst. 3 obecných prováděcích ustanovení. Tribunál měl v rozporu se skutečnostmi uvedenými ve spise za to, že konfliktní situace byla pouze tvrzená, když nebyla napadena. Tribunál měl také nesprávně za to, že navrhovatel neprokázal, že hodnocení by mohlo být odlišné, pokud by nedošlo k oznámeným nesrovnalostem.
1)

Brání článek 20 SFEU, ve spojení s článkem 7 [Listiny], takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, podle níž v zásadě platí, že osoby narozené mimo území tohoto členského státu, které v něm nikdy nežily ani v něm nepobývaly za okolností, které by svědčily o tom, že mají na tento členský stát úzkou vazbu, ze zákona pozbývají občanství tohoto členského státu při dosažení věku 22 let, v důsledku čehož dochází k tomu, že osoby, které nemají občanství jiného členského státu, přicházejí o status občanů Unie a o práva s tímto statusem spojená, s přihlédnutím k tomu, že z právní úpravy dotčené ve věci v původním řízení vyplývá, že: a) existence úzké vazby na tento členský stát se předpokládá zejména tehdy, pokud je celková doba pobytu v tomto členském státě delší než jeden rok, b) pokud je žádost o zachování státního občanství podána před tím, než dotyčná osoba dosáhne věku 22 let, lze povolení k zachování občanství dotčeného členského státu získat za méně přísných podmínek a příslušné orgány musí za tímto účelem zkoumat důsledky ztráty občanství a c) ztracené občanství lze poté, co dotyčná osoba dosáhne věku 22 let, získat zpět pouze udělením, s nímž je spojena řada podmínek, mezi něž patří i podmínka nepřetržitého pobytu v dotčeném členském státě po delší dobu, i když doba pobytu může být u bývalých státních příslušníků tohoto členského státu mírně zkrácena?
3.

Usnesení porušuje právo na rovnost (článek 20 Listiny) a na účinnou soudní ochranu (článek 47 Listiny). Tribunál má nesprávně za to, že porušení uvedených práv se projevuje pouze při projednávání merita věci, ovšem kdyby s panem Junquerasem bylo zacházeno jako s poslancem Evropského parlamentu, který je adresátem napadeného aktu (přímé uplatnění účinků rozsudku Soudního dvora ze dne 19. prosince 2019 ve věci C-502/19 (2) a rozhodnutí Evropského parlamentu v rozporu s tím, co bylo sděleno Španělským královstvím), nedošlo by k vydání nyní napadeného aktu, jelikož by panu Junquerasovi jeho mandát zůstal. Porušení práva na rovnost a na účinnou soudní ochranu ukazuje na bezprostřední dotčení pana Junquerase, které mu dává aktivní legitimaci podle čl. 263 čtvrtého odstavce.
1.

Musí být unijní právo, zejména články 1, 2 a 6 směrnice 2000/78/ES (1) ve spojení s článkem 21 Listiny základních práv, vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, kterou je nahrazen systém odměňování diskriminující na základě věku, systémem odměňování, v němž se zařazení úředníka do platového stupně i nadále řídí služebním věkem pro účely odměňování vypočteným diskriminujícím způsobem podle starého systému odměňování k určitému měsíci převedení (únor 2015) a přitom je sice podroben opravě ohledně původně vypočtených předchozích dob služby pomocí stanovení srovnávacího rozhodného data, u nějž ale ohledně dob dosažených po 18. roku života podléhají přepočtu pouze ostatní doby zohledňované z poloviny a v němž je s rozšířením období, v němž musí být zohledněny předchozí doby služby, o čtyři roky, nakládáno tak, že ostatní z poloviny zohledňované doby musí být při stanovení srovnávacího rozhodného data použity pouze do té míry, v níž překračují rozsah čtyř let zohledněných z poloviny (paušální odpočet čtyř let zohledněných z poloviny)?
2)

V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, musí být článek 18 ve spojení s článkem 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, podle kterých poškozený, jemuž svědčí přímý nárok na náhradu škody způsobené na jeho vozidle při provozu motorových vozidel vůči pojišťovně pojišťující osobu, která odpovídá za škodu, pro případ občanskoprávní odpovědnosti, může od pojišťovny namísto náhrady škody ve výši skutečné a aktuální ztráty na jeho majetku, tzn. rozdílu mezi vozidlem ve stavu před nehodou a vozidlem poškozeným, spolu s fakticky již vynaloženými náklady na opravu vozidla a dalšími důvodně a skutečně již vynaloženými náklady vyplývajícími z nehody, získat jen částku rovnající se nákladům na uvedení vozidla do stavu před vznikem škody, zatímco kdyby se náhrady škody domáhal přímo po osobě, která odpovídá za škodu, mohl by se sám rozhodnout, že po ní namísto náhrady škody bude požadovat uvedení vozidla do stavu před vznikem škody (a nikoli jen poskytnutí prostředků za tímto účelem)?
2)

Musí být ustanovení čl. 2 odst. 1 a 2, jakož i ustanovení čl. 3 odst. 1 písm. c) in fine směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, vykládána v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v čl. 1 odst. 2 Legea-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice (rámcový zákon č. 330 ze dne 5. listopadu 2009 o jednotném odměňování zaměstnanců placených z veřejných prostředků), jak je vykládán rozsudkem č. 7/2019 (zveřejněným v Monitorul Oficial al României – Úřední věstník Rumunska – č. 343/06.05.2019) vydaným Înalta Curte de Casație și Justiție (Nejvyšší kasační soud) v řízení o opravném prostředku v zájmu zákona za okolností, kdy žalobce neměl zákonné právo požadovat zvýšení náhrady za zařazení do platové třídy v době nástupu do funkce státního zástupce po vstupu zákona č. 330/2009 v platnost, což je normativní akt, který výslovně stanovil, že platovými nároky jsou a zůstávají výlučně nároky stanovené v [uvedeném] zákoně, což má za následek platovou diskriminaci ve vztahu k jeho kolegům, a to také na základě kritéria věku, což ve skutečnosti znamená, že pouze nejstarším státním zástupcům, kteří nastoupili do funkce před lednem 2010 (kteří měli prospěch z rozsudků v období v letech 2006 až 2009, jejichž výrok byl v roce 2019 předmětem výkladu na základě rozsudku [Înalta Curte de Casație și Justiție (Nejvyšší kasační soud)] č. 7/2019), byly zpětně vyplaceny platové nároky (obdobné nárokům, které byly uplatněny v rámci žaloby, která je předmětem tohoto řízení), a to během měsíců prosinec 2019/leden 2020, za období 2010 až 2015, přestože v tomto období také žalobce vykonával funkci státního zástupce, vykonával stejnou práci, za stejných podmínek a ve stejné instituci?
3.

Vzhledem k tomu, že čl. 7 odst. 3 směrnice 2000/60 – na rozdíl od přílohy V k článku 4 této směrnice – nestanoví žádné vlastní referenční ukazatele pro kontrolu dodržování zákazu zhoršování: a. Za jakých podmínek lze mít za to, že dochází ke zhoršování [kvality] vodního útvaru a spolu s tím ke zvýšení stupně úpravy potřebného pro výrobu pitné vody? b. Lze referenční základ, který je relevantní z hlediska zvýšení stupně úpravy a tím i z hlediska zákazu zhoršování stanoveného v čl. 7 odst. 3 směrnice 2000/60, spatřovat v mezních hodnotách stanovených v příloze I směrnice Rady 98/83/ES (4), což naznačuje čl. 7 odst. 2 poslední část věty směrnice 2000/60? c. V případě kladné odpovědi na otázku b): Může dojít k porušení zákazu zhoršování stanoveného v čl. 7 odst. 3 směrnice 2000/60, pokud se v případě jediné relevantní hodnoty nejedná o mezní hodnotu uvedenou v části A nebo B přílohy I [směrnice 98/83], nýbrž o takzvaný indikační ukazatel podle části C přílohy I [směrnice 98/83]?
2.

Postačuje pro splnění podmínek podle čl. 3 odst. 2 písm. a) nařízení č. 261/2004, aby se cestující v případě odletu v 6:20 hod., nástupu do letadla v 5:50 hod. a „Gate-Closure“ (uzavření odletové brány) v 6:05 hod. (v každém případě po vydání palubní vstupenky) po příjezdu na letiště v 5:14 hod. vozidlem taxi bezprostředně poté (tj. přibližně v 5:16 hod.) dostavil k odbavovací přepážce žalované? To zejména i s ohledem na skutečnost, že v den odletu ve 3:14 hod. žalovaná cestujícího informovala, že let je silně obsazen a že příruční zavazadla je třeba odbavit u odbavovací přepážky. Dále také s ohledem na informace žalované, že odbavovací přepážka v Hamburku je otevřena během doby od 2 hodin před odletem do 40 minut před odletem.
b)

Je pro účely otázky 3 písm. a) výše kritériem, jež je nutno použít, to, zda by předání vyžádané osoby porušilo podstatu jejích základních práv podle článku 6 EÚLP nebo článku 47 a čl. 48 odst. 2 Listiny, a pokud ano, dostačuje skutečnost, že řízení, která vedla k pozdějšímu odsouzení a nařízení výkonu trestu, byla vedena in absentia a že v případě předání nebude mít vyžádaná osoba právo na obnovení řízení nebo odvolání, k tomu, aby vykonávající soudní orgán mohl dospět k závěru, že by předání podstatu těchto práv porušilo?
C 119/17

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Irsko) dne 20. srpna 2021 – PH v. Minister for Justice and Equality

(Věc C-515/21)

(2022/C 119/23)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: PH

Odpůrce: Minister for Justice and Equality

Předběžné otázky

1. Je-li předání vyžádané osoby požadováno za účelem výkonu trestu odnětí svobody, který byl ab initio odložen, ale jehož výkon byl následně nařízen z důvodu pozdějšího odsouzení vyžádané osoby za nový trestný čin, přičemž nařízení výkonu trestu bylo z důvodu tohoto odsouzení povinné, jsou řízení, která vedla k tomuto pozdějšímu odsouzení nebo k nařízení výkonu trestu součástí „soudního jednání, ve kterém bylo vydáno dané rozhodnutí“ ve smyslu čl. 4a odst. l) rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV (1)?

2. Má vykonávající justiční orgán za okolností popsaných v otázce 1 výše právo nebo povinnost zabývat se otázkou, zda řízení, která vedla k následnému odsouzení nebo k nařízení výkonu trestu a která byla vedena v nepřítomnosti vyžádané osoby, proběhla v souladu s článkem 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (EÚLP), a zejména zda nepřítomnost vyžádané osoby v těchto řízeních vedla k porušení práv této osoby na obhajobu nebo na spravedlivý proces?

3. a) Za okolností popsaných v otázce 1 výše, pokud je vykonávající justiční orgán přesvědčen, že řízení, která vedla k následnému odsouzení nebo k nařízení výkonu trestu, neproběhla v souladu s článkem 6 EÚLP, a zejména že nepřítomnost vyžádané osoby znamenala porušení práv této osoby na obhajobu nebo na spravedlivý proces, je vykonávající justiční orgán oprávněn nebo povinen a) odmítnout předání vyžádané osoby z důvodu, že by takové předání bylo v rozporu s článkem 6 EÚLP nebo článkem 47 a čl. 48 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie (Listina) nebo b) požadovat, aby vystavující justiční orgán jako podmínku předání poskytl záruku, že vyžádaná osoba bude mít po předání nárok na obnovení řízení nebo odvolání, kterých se bude moci zúčastnit a které umožňují opětovné přezkoumání skutkové podstaty věci včetně nových důkazů a které mohou vést ke změně původního rozhodnutí, pokud jde o odsouzení, které vedlo k nařízení výkonu trestu? b) Je pro účely výše uvedené otázky 3 písm. a) použitelným kritériem to, zda předání vyžádané osoby porušuje podstatu jejích základních práv podle článku 6 EÚLP nebo článku 47 a čl. 48 odst. 2 Listiny, a pokud ano, postačí skutečnost, že řízení, která vedla k následnému odsouzení a k nařízení výkonu trestu, byla vedena v nepřítomnosti a že v případě předání nemá vyžádaná osoba právo na obnovení řízení nebo odvolání, k tomu, aby vykonávající justiční orgán mohl dojít závěru, že předání by znamenalo porušení podstaty těchto práv?

(1) Rámcové Rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34).
4.

Může být státní příslušnici třetí země, jíž bylo vydáno časově neomezené povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývající rezidenty, která do Německa přicestovala z Itálie a má stálé a pravidelné příjmy, vytýkáno, že neprokázala přiměřené ubytování, ačkoliv Německo nevyužilo oprávnění podle čl. 15 odst. 4 druhého pododstavce směrnice 2003/109 a umístění do sociálního bytu bylo nezbytné jen z toho důvodu, že do doby, než získá povolení k pobytu podle § 38a AufenthG, jí nejsou vypláceny přídavky na děti?
2)

V případě, že Soudní dvůr odpoví na první předběžnou otázku kladně, je letecký dopravce v rámci přiměřených opatření povinen: a) vrátit se s letadlem určeným k uskutečnění letu, který byl z důvodu bouřky odkloněn na sousední letiště, pro cestující tohoto letu, jakmile to dovolí doba letové služby posádky, a uskutečnit tak tento let? V případě kladné odpovědi, je povinen tak učinit i v případě, že z tohoto důvodu musí zajistit jiné letadlo a náhradní posádku na letišti odletu těchto letů, které je domovským letištěm leteckého dopravce, za účelem provedení jiných letů, které byly letadlu přiděleny? b) přepravit cestující po silnici k letadlu určenému k uskutečnění letu, které bylo kvůli bouřce odkloněno na 140 km vzdálené sousední letiště, a uskutečnit let odtud? c) vyslat náhradní letadlo nebo přepravit cestující po silnici do náhradního letadla vyslaného na sousední letiště, a uskutečnit tak tento let?
—

pokud dovozce měl procesně právní možnost, neuvedl ovšem výslovně, že hodnotu dováženého zboží určí na základě deduktivní metody podle čl. 74 odst. 2 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013, kterým se stanoví celní kodex Unie, by z důvodu explicitní prekluzivní lhůty pro toto určení bylo v rozporu s čl. 75 odst. 5 a 6 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 2017/891, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013, pokud jde o odvětví ovoce a zeleniny, pokud by tato hodnota byla poprvé určena v řízení o žalobě vedeném proti tomuto rozhodnutí u soudu, rovněž s ohledem na přihlédnutí k námitkám dovozce, které se zakládají na tom, že se prodejní cena zboží v Unii blíží uvedené převodní hodnotě?
C 213/17

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona (Španělsko) dne 6. srpna 2021 – F C C a M Á B v. Caixabank S.A., dříve Bankia S.A.

(Věc C-484/21)

(2022/C 213/21)

Jednací jazyk: španělština

Předkládající soud

Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona

Účastníci původního řízení

Žalobci: F C C a M Á B

Žalovaná: Caixabank S.A., dříve Bankia S.A.

Předběžné otázky

1) Je s článkem 38 [Listiny základních práv Evropské unie], se zásadou efektivity unijního práva a s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice [93/13] (1) slučitelné, aby promlčecí lhůta k podání návrhu na vymáhání hospodářských následků takového zneužívajícího ujednání, jako je ujednání o nákladech, začala běžet dříve než v okamžiku prohlášení neplatnosti zmíněného ujednání z důvodu jeho zneužívající povahy?

2) Je s článkem 38 [Listiny základních práv Evropské unie], se zásadou efektivity unijního práva a s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice [93/13] slučitelné, aby bylo určeno, že promlčecí lhůta týkající se zneužívajícího ujednání začíná běžet v den, kdy soud, který má pravomoc vytvářet judikaturu, jako je Tribunal Supremo (Nejvyšší soud, Španělsko), rozhodne, že určité ujednání je zneužívající, bez ohledu na to, zda je obsah tohoto rozsudku znám konkrétnímu spotřebiteli?

3) Je s článkem 38 [Listiny základních práv Evropské unie], se zásadou efektivity unijního práva a s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice [93/13] slučitelné, aby bylo v dlouhodobé smlouvě stanoveno, že promlčecí lhůta k podání návrhu na vymáhání určitých nákladů zaplacených za účelem zřízení hypotéky začíná běžet v okamžiku, kdy je uskutečněna platba, přičemž dané zneužívající ujednání již v tomto okamžiku vyčerpalo své účinky a není vůbec možné, že bude znovu použito?

(1) Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, a oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26)
C 198/15

Kasační opravný prostředek podaný dne 2. prosince 2021 Marina Yachting Brand Management Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 22. září 2021 ve věci T-169/20, Marina Yachting Brand Management v. EUIPO – Industries Sportswear

(Věc C-743/21 P)

(2022/C 198/22)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Marina Yachting Brand Management Co. Ltd (zástupci: A. von Mühlendahl, C. Eckhartt, P. Böhner, Rechtsanwälte)

Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Industries Sportswear Co. Srl

Usnesením ze dne 31. března 2022 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) konstatoval, že kasační opravný prostředek je nepřijatelný a Marina Yachting Brand Management Co. Ltd ponese vlastní náklady řízení.
C 198/16

Kasační opravný prostředek podaný dne 2. prosince 2021 Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 22. září 2021 ve věci T-173/20, Henry Cotton's Brand Management v. EUIPO – Industries Sportswear

(Věc C-744/21 P)

(2022/C 198/23)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd (zástupci: A. von Mühlendahl, C. Eckhartt, P. Böhner, Rechtsanwälte)

Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Industries Sportswear Co. Srl

Usnesením ze dne 31. března 2022 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) konstatoval, že kasační opravný prostředek je nepřijatelný a Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd ponese vlastní náklady řízení.