(viz body 76–81)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 92–107, 109)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 140, 174, 178, 327)

Pokud se tedy podnik účastnil jediného protiprávního jednání v pozdější době a postupně, přičemž nejprve se v podstatě omezoval na dohody uzavřené v souvislosti s trhem určitého členského státu, Komise má při výpočtu výše pokuty zohlednit, že nebyla vydána schválení, která by uvedenému podniku umožňovala prodávat své výrobky v jiných členských státech před určitým datem, a že nebyla uvedena žádná skutečnost, na jejímž základě by bylo možno se domnívat, že se tento podnik mohl podílet na kartelové dohodě ještě předtím, než se účastnil setkání.

(viz body 141–146, 314)

Zatřetí, Komise může zohlednit tyto konkrétní okolnosti ve fázi následující po fázi vyhodnocování objektivní závažnosti protiprávního jednání nebo polehčujících okolností, kterých se dovolávají dotčené podniky. V bodě 36 pokynů je v této souvislosti uvedeno, že Komise může v některých případech uložit symbolickou pokutu a, jak je uvedeno v bodě 37 těchto pokynů, může se také odchýlit od vysvětlené obecné metodiky stanovování výše pokut, a to s ohledem na konkrétní okolnosti dané situace.

Zadruhé, Komise může zohlednit zmíněné konkrétní okolnosti ve fázi posuzování polehčujících okolností uvedených v bodě 29 pokynů v rámci celkové úvahy o všech důležitých okolnostech (viz bod 27 zmíněných pokynů).

(viz body 186, 193, 261–264)

V rámci stanovování základní částky pokut uložených za porušení pravidel hospodářské soutěže se skutečnosti zohledněné při posuzování stupně závažnosti protiprávního jednání, stejně tak jako skutečnosti, na základě kterých Komise zahrne do pokuty zvláštní částku, která nezávisí na době trvání protiprávního jednání, aby podniky odradila od samotného zahájení protiprávních jednání, týkají protiprávního jednání obecně. S přihlédnutím k obecné metodice uvedené v pokynech o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 je Komise až v pozdější fázi povinna upravit základní částku pokuty a zohlednit tak případné polehčující okolnosti, včetně polehčující okolnosti týkající se individuální úlohy každého podniku. Pokud tedy Komise zohlední čtyři faktory, které jsou příkladmo uvedeny v bodě 22 pokynů, nelze jí vytýkat, že považuje za vhodné zahrnout do základní částky pokuty zvláštní částku, která nezávisí na době trvání protiprávního jednání. V tomto ohledu je třeba uvést, že jelikož se úvahy týkající se zkoumání – z hlediska odůvodnění – podílu, k němuž bylo přihlédnuto při stanovení hodnoty tržeb za účelem posouzení závažnosti protiprávního jednání, uplatní i tehdy, pokud jde o posouzení odůvodnění týkajícího se podílu, k němuž bylo přihlédnuto při stanovení dodatečné částky uplatněné za účelem odrazení, jako odůvodnění podílu tržeb použitého pro stanovení dodatečné částky postačuje pouhý odkaz na analýzu faktorů použitých pro posouzení závažnosti.

(viz body 215–219, 223–227, 233, 240–249, 251)

Viz znění rozhodnutí.

(viz bod 271)

(viz body 283, 285)

(viz body 287, 288, 297–300)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 314–320, 323, 324, 326–328)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 336, 338–342, 354, 355)

V případě, že délka správního řízení zakládá porušení zásady přiměřené lhůty, toto porušení může mít dva druhy důsledků. Zaprvé, pokud má porušení požadavku přiměřené lhůty vliv na výsledek řízení, může vést ke zrušení napadeného rozhodnutí. Co se v tomto ohledu týče aplikace pravidel hospodářské soutěže, překročení přiměřené lhůty může být důvodem zrušení pouze v případě rozhodnutí, kterými se konstatují protiprávní jednání, a za podmínky, že bylo prokázáno, že porušení této zásady zasáhlo do práva dotčených podniků na obhajobu. Kromě tohoto zvláštního případu nemá nedodržení povinnosti rozhodnout v přiměřené lhůtě vliv na platnost správního řízení podle nařízení č. 1/2003. Ovšem vzhledem k tomu, že dodržování práva na obhajobu má ve správních řízeních v oblasti hospodářské soutěže klíčový význam, je třeba zabránit tomu, aby toto právo mohlo být nenapravitelně narušeno z důvodu nadměrné délky vyšetřovací fáze a aby tato délka mohla být na překážku provádění důkazů, které mají vyvrátit existenci jednání, jež mohou zakládat odpovědnost dotčených podniků. Z tohoto důvodu nesmí být přezkum případné překážky výkonu práva na obhajobu omezen na samotnou fázi, během níž se tato práva naplno projevují, a sice na druhou fázi správního řízení. Posouzení zdroje případného oslabení účinnosti práva na obhajobu se musí vztahovat na toto řízení jako celek a vzít v potaz celou dobu jeho trvání.

(viz body 372–384, 386, 387)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 385, 388)

Pokud Komise v tomto ohledu konstatuje solidární odpovědnost mateřské společnosti, neporuší zásadu omezené odpovědnosti vyplývající z práva obchodních společností v rámci Unie. Cílem omezené odpovědnosti společností je totiž především stanovit horní hranici jejich finanční odpovědnosti, a ne zabránit tomu, aby byl podnik, který se dopustil porušení práva hospodářské soutěže, sankcionován prostřednictvím právních subjektů, ze kterých se skládá, a konkrétněji prostřednictvím společnosti, která se dopustila protiprávního jednání, a její mateřské společnosti, a to zejména za situace, kdy mateřská společnost vlastní téměř celý základní kapitál své dceřiné společnosti a není schopná vyvrátit domněnku o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu na dceřinou společnost.

(viz body 391–393)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 394–400, 407–409)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 410, 411)

Pokud se Komise nikterak nevyjádřila k návrhu podniku na vyplacení úroků z části pokuty – zaplacené na základě původního rozhodnutí – uhrazené navíc předtím, než jí byla tato část vrácena na základě pozměňovacího rozhodnutí, unijní soud nemá pravomoc rozhodnout o návrhových žádáních na vydání soudního příkazu, která uvedený podnik v této souvislosti uplatnil ve svých připomínkách k pozměňovacímu rozhodnutí, jelikož taková pravomoc nevyplývá zejména z článku 263 SFEU ani z článku 261 SFEU, ve spojení s článkem 31 nařízení č. 1/2003.

Tak je tomu zejména tehdy, pokud se pozměňovací rozhodnutí, jímž byla snížena pokuta uložená podniku, nezabývá otázkou vrácení přeplatku s úrokem, jak to požaduje dotčený subjekt, pokud uvedený podnik v tomto směru nepodal Komisi návrh a pokud Komise k takovému návrhu nezaujala stanovisko v aktu, který by mohl nepříznivě zasáhnout do jeho právního postavení.

(viz body 428–430)