STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

JULIANE KOKOTT

přednesené dne 6. května 2004 ( )

Věc C-183/02 P

Daewoo Electronics Manufacturing España SA

proti

Komisi Evropských společenství

Věc C-186/02 P

Ramondín SA a Ramondín Cápsulas SA

proti

Komisi Evropských společenství

Věc C-187/02 P

Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava

proti

Komisi Evropských společenství

Věc C-188/02 P

Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava

proti

Komisi Evropských společenství

„Opravný prostředek – Státní podpory – Daňová opatření – Selektivní povaha – Překročení pravomoci – Ochrana legitimního očekávání“

I – Úvod

1. Comunidad Autónoma del País Vasco (dále jen “Baskicko“) a Territorio Histórico de Álava, v Baskicku ležící územní samosprávný celek s vlastními legislativními pravomocemi v oblasti daňového práva (dále jen „Álava“), podporovaly v 90. letech dvě průmyslové zóny v Álava dotacemi a daňovými zvýhodněními.

2. Jednak v Álava zřídila Daewoo Electronics Manufacturing España SA (Demesa) továrnu na výrobu chladniček. Dále se tam usídlily Ramondín SA a Ramondín Cápsulas SA( ) se svým podnikem na výrobu zátek pro láhve na víno a na šumivé víno.

3. V obou případech Komise kritizovala podpůrná opatření jako protiprávní státní podporu a nařídila její navrácení( ). Soud prvního stupně rozsudkem ze dne 6. března 2002( ) částečně zrušil rozhodnutí Komise stran výhod ve prospěch společnosti Demesa. V dalším rozsudku z téhož dne( ) zamítl žaloby na neplatnost rozhodnutí o opatřeních ve prospěch Ramondín.

4. Těmito čtyřmi opravnými prostředky napadají podniky, které byly příjemci podpor, a Álava rozsudky vydané v prvním stupni v rozsahu, v němž nezrušily rozhodnutí Komise. Ve všech čtyřech řízeních se spor týká posouzení slevy na dani poskytnuté ze strany Álava ve výši 45 % částky investované do sídla podniku. Ve věcech C-186/02 P a C-188/02 P, které se týkají státní podpory pro Ramondín, se mimoto jedná o legalitu snížení daňového vyměřovacího základu ve prospěch nově založených podniků.

5. Ačkoliv dosud nebyla řízení před Soudním dvorem spojena, nabízí se zkoumat opravné prostředky společně ve stejném stanovisku, poněvadž jsou ve všech řízeních nastoleny převážně tytéž otázky. V podstatě se jedná především o to, zda Komise a Soud správně kvalifikovaly daňová zvýhodnění poskytnutá ze strany Álava jako státní podporu, zda se Komise dopustila překročení pravomoci a zda porušila ochranu legitimního očekávání.

II – Sporná daňová zvýhodnění

6. V bodě 8 rozsudku Demesa a v bodě 4 rozsudku Ramondín vyjádřil Soud právní úpravu týkající se slevy na dani ve výši 45 % platnou v Álava následovně:

„Šestý dodatek k Norma Foral č. 22/1994 (zákon s územní působností) ze dne 20. prosince 1994 o plnění rozpočtu Territorio Histórico de Álava v roce 1995 [Boletín Oficial del Territorio Histórico de Álava (dále jen „BOTHA“) … č. 5 ze dne 13. ledna 1995] stanoví:

,Na investice do nového hmotného investičního majetku uskutečněné mezi 1. lednem a 31. prosincem 1995, které přesahují 2,5 miliardy ESP, se podle dohody s Diputación Foral de Álava vztahuje sleva na dani ve výši 45 % z částky investice určené Diputación Foral de Álava uplatnitelná na konečnou částku daně, která má být zaplacena.

Odečet daně, který není uplatněn z důvodu nedostatečného daňového základu, může být uplatněn v devíti letech, které následují po roce, během kterého byla uzavřena dohoda s Diputación Foral de Álava.

Tato dohoda s Diputación Foral de Álava stanoví lhůty a omezení uplatnitelné pro každý případ.

Zvýhodnění uznaná na základě tohoto ustanovení budou neslučitelná s jakýmkoli jiným daňovým zvýhodněním existujícím z důvodu týchž investic.

Diputación Foral de Álava rovněž určí trvání investičního procesu, který bude moci zahrnovat investice realizované během fáze přípravy projektu, který je základem investic.‘“

7. Dále čl. 26 Norma Foral č. 24/1996 ze dne 5. července 1996 (BOTHA č. 90 ze dne 9. srpna 1996) stanoví za určitých podmínek odstupňované, na více let platné snížení daňového základu( ).

III – Skutkový stav a řízení ve věcech C-183/02 P a C-187/02 P (Demesa)

A – Skutkový stav, správní řízení a rozhodnutí Komise

8. Skutkový stav a řízení až do vydání rozhodnutí Komise lze v rozsahu, v němž jsou relevantní pro opravné prostředky, shrnout následovně( ).

9. Dne 13. března 1996 podepsaly baskické úřady a Daewoo Electronics Co. Ltd, mateřská společnost společnosti Demesa, dohodu, kterou se Daewoo Electronics zavázala vybudovat v Baskicku továrnu na výrobu chladniček. Naopak baskické orgány se protihodnotou zavázaly podpořit projekt řadou dotací. Měly být uskutečněny investice ve výši 11 835 600 000 ESP (zhruba 71 milionů Euro) a vytvořeno 745 pracovních míst. Demesa začala v listopadu 1996 s výstavbou podniku.

10. Vedle dotací poskytovaných Baskickem, které již v rámci opravných prostředků nejsou rozhodné, poskytla Álava rozhodnutím č. 737/1997 ze dne 21. října 1997 společnosti Demesa slevu na dani ve výši 45 % investiční částky, v souladu s Norma Foral č. 22/1994.

11. Poté, co v červnu 1996 Komise obdržela stížnosti od více svazů výrobců domácích spotřebičů, zahájila správní řízení, které bylo skončeno dne 24. února 1999 vydáním rozhodnutí 1999/718/ES( ).

12. V čl. 1 písm. d) rozhodnutí Komise shledala, že sleva na dani ve výši 45 % je se společným trhem neslučitelnou státní podporou. Podle čl. 2 odst. 1 písm. b) rozhodnutí musí Španělsko učinit nezbytná opatření, aby beneficientům odebralo slevou na dani získaná zvýhodnění.

B – Rozsudek soudu

13. V bodech 144 až 170 rozsudku Demesa zamítl Soud uplatňované žalobní důvody, kterými byla zpochybňována výše uvedená ustanovení rozhodnutí. Zejména shledal, že Komise správně považovala opatření za selektivní, neboť úřadům Álava přísluší určité volné uvážení při rozhodování o poskytnutí slevy na dani a toto opatření zvýhodňuje pouze velké podniky, které mohou uskutečnit investice ve výši nejméně 2,5 miliardy ESP. Dále Soud zamítl odůvodňování opatření povahou a uspořádáním daňové soustavy.

14. V bodech 233 až 239 Soud konstatuje, že beneficienti se v souvislosti se slevou na dani nemohou úspěšně odvolávat na zásadu ochrany legitimního očekávání.

C – Opravné prostředky a řízení před Soudním dvorem

15. Demesa (věc C-183/02 P) a Álava (věc C-187/02 P) podaly každá dne 16. května 2001 opravný prostředek proti rozsudku Soudu. Usnesením ze dne 23. října 2003 povolil Soudní dvůr vedlejší účastenství Baskicka na podporu návrhů Álava ve věci C-187/02 P. Účastníci řízení podávající opravné prostředky navrhují ve věcech C-183/02 P a C-187/02 P, aby Soudní dvůr:

1. zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. března 2002 ve spojených věcech T-127/99, T-129/99 a T-148/99,

2. rozhodl dle návrhů podaných v prvním stupni, zejména zrušil čl. 1 písm. d) a čl. 2 rozhodnutí Komise ze dne 24. února 1999,

3. nebo podpůrně vrátil věc Soudu a

4. uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

16. Baskicko ve věci C-187/02 P navrhuje, aby Soudní dvůr:

1. zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. března 2002 v rozsahu, v němž určuje, že sleva na dani ve výši 45 % investiční částky podle Norma Foral Álava 22/1994 představuje státní podporu ve smyslu článku 87 ES a

2. uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

17. Komise ve věcech C-183/02 P a C-187/02 P navrhuje, aby Soudní dvůr:

1. zamítl opravné prostředky a

2. uložil odvolatelům náhradu nákladů řízení.

18. Demesa původně opírala svůj opravný prostředek o tři důvody, totiž 1. právně nesprávnou kvalifikaci slevy na dani jako státní podpory, 2. právně nesprávnou kvalifikaci jako nové podpory, 3. právně nesprávné odmítnutí použitelnosti zásady ochrany legitimního očekávání. Přípisem ze dne 20. února 2004 vzala Demesa první odvolací důvod částečně a druhý v plném rozsahu zpět.

19. Álava nejprve rovněž poukazovala na nesprávná právní posouzení uplatňovaná společností Demesa v rámci prvního a druhého důvodu opravného prostředku, ale poté opět přípisem ze dne 20. února 2004 vzala částečně zpět první odvolací důvod a zcela druhý odvolací důvod. Nadto se Álava opírá o nedostatek odůvodnění rozsudku při zkoumání údajného překročení pravomoci Komisí.

IV – Skutkový stav a řízení ve věcech C-186/02 P a C-188/02 P (Ramondín)

A – Skutkový stav, správní řízení a rozhodnutí Komise( )

20. Roku 1997 rozhodla Ramondín přemístit svůj průmyslový závod na výrobu zátek pro láhve z Logroño (Comunidad Autónoma de La Rioja, dále jen „La Rioja“) do Laguardia v Álava. Usnesením č. 738/1997 poskytla Álava Ramondín slevu na dani ve výši 45 % vynaložené investiční částky pro sídlo v Álava. Ramondín jako nově založený podnik požívala snížení daňového základu.

21. Na základě stížnosti La Rioja týkající se těchto podpůrných opatření provedla Komise správní řízení, které bylo skončeno dne 22. prosince 1999, a to vydáním rozhodnutí 2000/795/ES( ).

22. V čl. 2 písm. a) a b) rozhodnutí prohlásila Komise podporu ve prospěch Ramondín ve formě snížení daňového základu a – částečně – podporu spočívající ve slevě na dani ve výši 45 % investiční částky za neslučitelnou se společným trhem. Podle čl. 3 odst. 1 rozhodnutí je Španělsko zavázáno zajistit navrácení podpory.

B – Rozsudek Soudu

23. Soud zamítl žaloby Ramondín a Álava. Jako odůvodnění se v bodech 23 až 65 rozsudku stejně jako v citované části rozsudku Demesa uvádí, že Komise považovala správně slevu na dani za opatření selektivní povahy, které není odůvodněno na základě povahy a uspořádání daňové soustavy.

24. Dále Soud zamítá žalobní důvod, podle něhož se Komise dopustila překročení pravomoci tím, že zkoumala opatření v rámci dohledu nad státními podporami, místo toho, aby navrhla harmonizační opatření na základě čl. 96 ES a čl. 97 ES (body 84 a 85 rozsudku).

C – Opravné prostředky a řízení před Soudním dvorem

25. Ramondín (věc C-186/02 P) a Álava (věc C-188/02 P) podaly ve dnech 15. a 16. května 2002 opravný prostředek proti rozsudku Soudu. Usnesením ze dne 6. března 2003 povolil Soudní dvůr vedlejší účastenství La Rioja na podporu návrhů Komise ve věcech C-186/02 P a C-188/02 P. Účastníci řízení podávající opravné prostředky ve věcech C-186/02 P a C-188/02 P navrhují, aby Soudní dvůr:

1. zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. března 2002 ve spojených věcech T-92/00 a T-103/00,

2. zrušil rozhodnutí Komise 2000/795 ze dne 22. prosince 1999 v rozsahu, v němž v něm prohlašuje daňové podpory stanovené v Norma Foral č. 22/1994 a 24/1996 poskytnuté Ramondín SA a Ramondín Cápsulas SA za neslučitelné se společným trhem a zavazuje Španělsko vyžadovat navrácení těchto podpor,

3. uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

26. Komise ve věcech C-186/02 P a C-188/02 P stejně jako La Rioja navrhuje, aby Soudní dvůr:

1. zamítl opravné prostředky a

2. uložil navrhovatelům náhradu nákladů řízení.

27. Přípisem ze dne 18. února 2004 vzala Ramondín tři z původních čtyř odvolacích důvodů zpět. Ramondín trvá pouze na námitce, že Komise se údajně dopustila překročení pravomoci tím, že v rámci dohledu nad podporami fakticky prováděla harmonizaci daňového práva.

28. Po částečném zpětvzetí sděleném přípisem ze dne 20. února 2004 opírá Álava svůj opravný prostředek ve věci C-188/02 P o tytéž důvody, na kterých ještě trvá rovněž ve věci C-187/02 P.

V – Právní posouzení

A – K porušení článku 87 ES

1. Argumenty účastníků řízení

29. Ve dvou řízeních C-187/02 P a C-188/02 P jsou uplatněny tytéž argumenty, totiž, že Komise a Soud se měly dopustit nesprávného právního posouzení tím, že měly kvalifikovat slevu na dani a – ve věci C-188/02 P – také snížení daňového základu jako státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES.

30. Přitom navrhovatelé původně napadli zjištění Soudu o selektivní povaze opatření a o jejich ospravedlnění na základě povahy a uspořádání daňové soustavy.

31. Ve svých vyjádřeních o zpětvzetí souhlasně uvedli, že důvod opravného prostředku je částečně vzat zpět. Kontextem tohoto částečného zpětvzetí je, že Komise po sporných rozhodnutích vydala další dvě rozhodnutí, ve kterých právní úpravy slevy na dani( ) a snížení daňového základu( ) kvalifikovala jako takové jako státní podpory. Proti těmto rozhodnutím jsou u Soudu prvního stupně podány čtyři žaloby (mezi jinými žaloba podaná ze strany Álava)( ). Částečným zpětvzetím chtějí navrhovatelé zabránit tomu, aby Soudní dvůr zkoumal rozpor režimů státní podpory s článkem 87 ES již během tohoto probíhajícího řízení ohledně konkrétních individuálních státních podpor. Spíše musí Soud nejprve v řízení podle své úvahy posoudit sporná daňová ustanovení, která se přímo týkají těchto právních úprav.

32. Navrhovatelé vysvětlují, že setrvávají na žalobním důvodu jen do té míry, pokud je vytýkáno nesprávné použití čl. 87 ES, avšak v ranějším stadiu, jako je tomu při kvalifikaci opatření jakožto státní podpory. Soudní dvůr musí zkoumat, zda opatření jako daňové právní úpravy, jimiž by byly sledovány cíle průmyslové politiky, zcela spadaly do působnosti čl. 87 ES.

33. Soud podle navrhovatelů zajisté určil, že tyto okolnosti nezpůsobily, že by opatření neměla povahu státní podpory. Posoudil však tento argument z chybného hlediska, totiž v rámci podmínek použití čl. 87 ES. Přední otázkou je, zda právo upravující státní podpory již bylo vůbec použitelné na takovou daňovou právní úpravu před vydáním závěrů Rady „ECOFIN“ ze dne 1. prosince 1997( ) a sdělením Komise ze dne 10. prosince 1998 o použití předpisů o státních podporách na opatření v oblasti přímého zdanění podniků( ).

34. Komise a La Rioja zastávají ve svých vyjádřeních k částečnému zpětvzetí názor, že navrhovatelé své původní argumenty jen přeformulovali. Zdůrazňují, že není nutné, aby Soud nejprve rozhodl o kvalifikaci režimů státní podpory. Navrhovatelé prý sledují cíl oddálit rozhodnutí o základní otázce tak dlouho, jak je to jen možné. Soudní dvůr by měl meritorně rozhodnout nyní, aby mohl být jeho právní názor zohledněn v řízeních před Soudem, která jsou až do rozhodnutí Soudního dvora v projednávaných věcech přerušena.

2. Posouzení

35. Výklady navrhovatelů týkající se jejich částečného zpětvzetí nejsou zdaleka jasné – to platí obzvláště pro doplňující vysvětlení zástupce Álava na jednání. Celkově ale patrně již nezpochybňují závěry Soudu, že se u slevy na dani a snížení daňového základu jedná o selektivní opatření, a tedy o opatření ve prospěch určitého podniku nebo odvětví výroby ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, která nejsou ospravedlněna povahou a uspořádáním daňové soustavy.

36. Zástupce Álava odkázal na jednání na část návrhu, která se vztahuje k výkladům o selektivní povaze opatření. Tam je uvedeno, že minimální investice, která je předpokladem pro poskytnutí slevy na dani, tvoří objektivní kriterium, které je výrazem určitého hospodářsko-politického rozhodnutí. Tento argument je ovšem kladen do zcela nové souvislosti prostřednictvím vyjádření o částečném zpětvzetí. Má nyní ukázat, že daňové právní úpravy, které sledují hospodářsko-politický cíl, nespadají již od počátku do působnosti čl. 87 ES.

37. Vůle navrhovatelů již v projednávaných věcech nevznášet otázku selektivity režimů státních podpor je vyjádřena také v tom, že odkazují na domnělou logickou přednost zkoumání režimu státní podpory podle čl. 87 ES v těch řízeních před Soudem, která se na to přímo vztahují.

38. Soudní dvůr je touto vůlí účastníků řízení vázán a nemůže již v projednávaných věcech zkoumat, zda je kvalifikace opatření jako selektivního opatření v rozhodnutích Komise a rozsudcích Soudu prostá právních vad.

39. Z hlediska hospodárnosti řízení může být politováníhodné, aby tato právní otázka, která předjímá řadu řízení zahájených u Soudu, nebyla definitivně rozhodnuta již nyní. Procesní právo ovšem Soudnímu dvoru nepřiznává volné uvážení pro připuštění zpětvzetí důvodu opravného prostředku. Podle čl. 118 ve spojení s čl. 78 jednacího řádu má (úplné) zpětvzetí opravného prostředku naopak bez dalšího za následek výmaz věci. Z toho vyplývá, při použití obdobně na částečné zpětvzetí, že Soudní dvůr o části důvodu, která byla vzata zpět, nesmí již ve věci rozhodovat. Toto je konečně výrazem dispoziční zásady.

40. Pouze pro doplnění lze uvést, že tato změna v řízení nevede k průtahům při uplatňování práva Společenství týkajícího se státních podpor, jak naznačuje Komise. Jestliže žádný z dalších důvodů opravného prostředku neobstojí, stanou se sporná rozhodnutí v těchto řízeních vydáním rozsudku Soudního dvora konečnými, pokud nebyla zrušena Soudem. Jimi uvedené podpory musí být tímto definitivně vráceny zpět, i když by se v jiných řízeních před Soudem ukázalo, že použité daňové právní úpravy skutečně neobsahují žádné státní podpory( ). Protože žaloby u soudů Společenství nemají odkladný účinek, musí být stejně, nehledě na podání žaloby, okamžitě vykonána všechna rozhodnutí, ve kterých Komise nařídí navrácení státní podpory, pokud ovšem nebyl soudem nařízen odklad výkonu rozhodnutí.

41. Zbývá objasnit, zda část tohoto důvodu opravného prostředku, na kterém navrhovatelé dle svého vyjádření o zpětvzetí trvají, byla skutečně již předmětem řízení před Soudem, nebo zda jde o nepřípustný nový důvod.

42. Podle ustálené judikatury jsou totiž pravomoci Soudního dvora v rámci řízení o opravných prostředcích omezeny na posouzení rozhodnutí z hlediska právních otázek na základě argumentace uplatněné v prvním stupni( ). Mohl-li by účastník řízení před Soudním dvorem poprvé předložit důvody v rámci opravného prostředku nebo obrany, které neuplatnil před Soudem, mohl by v konečném výsledku předložit Soudnímu dvoru spor širší než spor rozhodovaný Soudem.

43. Navrhovatelé ovšem již v prvním stupni uvedli, že sporné právní úpravy představují ustanovení daňového práva, která jsou výrazem hospodářsko-politického rozhodnutí. Dále svou žalobu opírali o skutečnost, že opatření jsou podle nich v každém případě ospravedlněna na základě povahy a uspořádání daňové soustavy.

44. Soud se zabýval v obou napadených rozsudcích hospodářsko-politickými hledisky, ze kterých patrně vychází právní úpravy v Álava. Posuzuje tyto cíle ovšem – v souladu s argumentací žalobců – v rámci posouzení selektivity právních úprav (bod 51 rozsudku Ramondín) popř. v rámci ospravedlnění na základě povahy a uspořádání daňové soustavy (body 167 a 168 rozsudku Demesa).

45. V žádném řízení před Soudem prvního stupně však žalobci netvrdili, že daňové právní úpravy byly jako takové již vyňaty z působnosti práva státních podpor. Také teze, že čl. 87 ES se na daňové předpisy použil teprve následně po závěrech Rady ze dne 1. prosince 1997 a po zveřejnění výše uvedeného sdělení Komise, nebyla uplatněna před Soudem, nýbrž naopak poprvé až v prohlášeních o částečném zpětvzetí opravných prostředků.

46. Navrhovatelé proto neomezují své opravné prostředky vyjádřením o zpětvzetí, pokud jde o některé již uplatněné aspekty důvodu opravného prostředku vycházejícího z porušení čl. 87 ES. Předkládají Soudnímu dvoru spíše nový žalobní důvod.

47. Důvod opravného prostředku vycházející z porušení čl. 87 ES, ve znění vyplývajícím z prohlášení o zpětvzetí, je proto třeba jako nepřípustný odmítnout.

48. Pouze podpůrně je třeba uvést, že důvod opravného prostředku, i pokud by byl přípustný, by meritorně neobstál.

49. Dle ustálené judikatury nezahrnuje pojem státní podpora jen pozitivní subvence, tedy dotace, nýbrž také opatření, která v různých formách zmírňují náklady, které podniky obvykle nesou( ).

50. Taková zvýhodnění poskytnutá státem nejsou předem vyňata z působnosti ustanovení o státní podpoře proto, že spadají do oblasti hospodářské politiky( ) nebo daňových předpisů. Soudní dvůr v rozsudku Banco Exterior de España( ), vydaném v roce 1994, tedy před poskytnutím daňových zvýhodnění společnostem Demesa a Ramondín, vyloučil mimo jiné jakékoli pochyby, pokud jde o skutečnost, že daňové právní úpravy mohou obsahovat státní podpory. V tomto rozsudku prohlašuje, že

„opatření, kterým veřejné orgány poskytují určitým podnikům osvobození od daně, které sice není spojeno s převodem státních prostředků, ale staví beneficienty do lepší finanční situace oproti ostatním poplatníkům, je státní podporou ve smyslu čl. 92 odstavce 1 Smlouvy [nyní čl. 87 odst. 1 ES].“

51. Pro použitelnost čl. 87 ES na vnitrostátní daňové zákony nebylo potřeba žádných dalších aktů Rady nebo Komise. Skutečnost, že Komise snad započala systematicky zkoumat daňová ustanovení, pokud jde o porušení čl. 87 ES, až od určitého data, nevylučuje, aby se také již před tímto datem poskytnutá daňová zvýhodnění posuzovala podle ustanovení o státních podporách( ).

B – Překročení pravomoci

1. Přípustnost důvodu opravného prostředku

52. Ramondín opírá svůj opravný prostředek (věc C-186/02 P) o to, že Soud odmítl neprávem žalobní důvod vycházející z překročení pravomoci. Álava uplatňuje tento důvod opravného prostředku jak ve věci C-187/02 P, tak také ve věci C-188/02 P a vytýká v této souvislosti mimoto neexistenci dostatečného odůvodnění v rozsudcích Soudu.

53. K tomu je nutno předně konstatovat, že Álava tyto námitky ve věci T‑127/99 nevznesla před Soudem prvního stupně, a že se tím Soud také následkem toho v rozsudku Demesa nezabýval. Proto je nutno příslušný důvod opravného prostředku ve věci C-187/02 P z důvodů uvedených v bodě 42 odmítnout jako nepřípustný.

54. Ve věci T-92/00 uvedla oproti tvrzení Komise Álava příslušný žalobní důvod již v žalobě. Mimoto od začátku opíral Ramondín svou žalobu (věc T‑103/00) o překročení pravomoci a Soud projednal tento žalobní důvod v rozsudku Ramondín poté, co byly obě věci spojeny. Álava může tedy tímto svým opravným prostředkem ve věci C-188/02 P, který směřuje proti rozsudku ve spojených věcech T-92/00 a T-103/00, napadnout zjištění Soudu k tomuto žalobnímu důvodu, aniž by tím byl rozšířen předmět sporu oproti řízení v prvním stupni.

2. Argumenty účastníků řízení

55. Ve věcech C-186/02 P a C-188/02 P navrhovatelé tvrdí, že se Komisi ve skutečnosti nejedná o odstranění deformací hospodářské soutěže mezi podniky. Spíše chce harmonizovat rozdíly vnitrostátních daňových soustav. Příslušný právní základ pro daňovou harmonizaci, totiž čl. 96 ES a čl. 97 ES, předpokládá ale jednání Rady, ke kterému není Rada zjevně připravena. Soud v bodě 85 rozsudku Ramondín neprávem konstatoval, že žalobci neuvedli žádné indicie pro to, že Komise svým rozhodnutím sledovala skutečně protiprávní cíl. Soud se jen povrchně zabýval důvody předloženými ze strany Álava, pokud jde o překročení pravomoci.

56. Komise se domnívá, podporována ze strany La Rioja, že odvolatelé nepředložili žádné objektivní indicie nasvědčující tomu, že Komise využila své pravomoci k jiným než uváděným cílům. Jejich teze spočívaly na pouhých dohadech. Není také zřejmé, do jaké míry by rozhodnutí Komise mělo směřovat k harmonizaci daňových soustav.

3. Posouzení

57. Jak správně konstatoval Soud v bodě 84 rozsudku Ramondín, představuje rozhodnutí porušení pravomoci pouze tehdy, když je na základě objektivních, relevantních a shodujících se indicií nutno připustit, že bylo přijato k jiným než deklarovaným účelům( ).

58. Tento právní názor konečně navrhovatelé také vůbec nenapadají. Domnívají se však, že skutečně předložili – oproti zjištěním Soudu – odpovídající indicie. Zda ale byly v prvním stupni předloženy indicie překročení pravomoci, je otázkou zjištění skutečného stavu, pro jehož přezkoumání není podle čl. 225 ES a čl. 58 odst. 1 Statutu Soudní dvůr příslušný( ). Tuto část důvodu opravného prostředku je proto třeba odmítnout jako nepřípustnou.

59. Álava kromě toho uplatňuje nedostatečné odůvodnění v rozsudku Ramondín. Soud se jen zběžně zabýval důvody, na něž se odvolávala Komise mj. ve svém rozhodnutí 93/337/EHS ze dne 10. května 1993 (dále jen „rozhodnutí 93/337“)( ) a v řízení ve spojených věcech C-400/97, C-401/97 a C-402/97( ).

60. Soud ale dostatečně odůvodnil odmítnutí tohoto argumentu v bodě 87 rozsudku Ramondín. Uvést další odůvodnění již proto nebyl povinen, protože důvody Komise, na které odkazuje Álava, bezprostředně nesouvisí s vydáním zde sporného rozhodnutí. Rozhodnutí 93/337 se týkalo spíše baskického režimu daňové podpory. Na tuto právní úpravu se vztahovala také žádost o rozhodnutí o předběžné otázce ve spojených věcech C-400/97, C-401/97 a C-402/97.

61. Důvod opravného prostředku spočívající v nesprávném posouzení překročení pravomoci je proto třeba odmítnout jako celek.

C – Ochrana legitimního očekávání

62. Ve věci C-183/02 P Demesa namítá, že Soud zamítl neprávem žalobní důvod vycházející z porušení ochrany legitimního očekávání. Z ustálené judikatury je jí sice známo, že se příjemce státní podpory nemůže odvolávat na své legitimní očekávání, jestliže nebyla státní podpora oznámena Komisi podle čl. 88 ES. V projednávaném případě je však třeba zohlednit, že kvalifikace slevy na dani jako státní podpory nebyla sama o sobě pro hospodářský subjekt postupující s řádnou péčí předvídatelná. To se ukazuje jednak na tom, jak sporná je otázka selektivity opatření. A jednak Komise opřela své rozhodnutí 93/337 stran baskické právní úpravy státní podpory( ) v první řadě o porušení svobody usazování, a nikoli o porušení čl. 87 ES. Komise zůstala mimoto dále nečinná, ačkoli jí byly předmětné daňové právní úpravy známy.

63. Komise naproti tomu míní, že se četněkrát odkazovalo na to, že je nutno kvalifikovat sporné právní úpravy jako selektivní opatření. V rozhodnutí 93/337 tak byly kvalifikovány obdobné právní úpravy jako protiprávní státní podpory. Domnělá nečinnost je v případech neoznámených státních podpor nerozhodná.

64. Jak Soud správně konstatoval, může příjemce státní podpory nabýt legitimní očekávání, pokud jde o její legalitu pouze tehdy, pokud tato legalita bude zajištěna dodržením postupu podle čl. 88 ES( ).

65. V čl. 88 odst. 3 ES upravená povinnost oznámit státní podpory má právě také za cíl odstranit případné pochybnosti, pokud jde o podpůrnou povahu opatření. Nesplní-li členský stát oznamovací povinnost, nemůže příjemce státní podpory namítat proti požadavku navrácení protiprávně poskytnuté státní podpory ochranu legitimního očekávání s poukazem na svůj nesprávný výklad čl. 87 ES.

66. Legitimní očekávání hodné ochrany může existovat nanejvýše tehdy, když beneficient mohl vycházet na základě konkrétních skutečností nebo vyjádření Komise z toho, že jemu poskytnuté zvýhodnění ze strany veřejných orgánů není třeba považovat za státní podporu( ).

67. To, co Komise uvádí v rozhodnutí 93/337 nepředstavuje takovou okolnost. Rozhodnutí se předně nevztahovalo přímo na právní úpravy vydané v Álava. Dále Komise v rozhodnutí dospěla k závěru, že baskická ustanovení obsahují státní podpory ve smyslu čl. 87 ES, jak správně prohlásil Soud v bodě 237 rozsudku Demesa.

68. Konečně ani domnělá nečinnost Komise nezakládá žádné legitimní očekávání. V tomto směru postačuje odkázat na to, že v projednávané věci byly rozhodné právní úpravy zavedeny teprve Norma Foral č. 22/1994 ze dne 20. prosince 1994 (vyhlášeno dne 13. ledna 1995). Rozhodnutí ze strany Álava o poskytnutí slevy na dani společnosti Demesa opírající se o tento předpis bylo vydáno dne 21. října 1997. Komise vydala sporné rozhodnutí dne 24. února 1999. Demesa nevysvětlila, v jakém z těchto období měla být Komise přes svou znalost předmětných státních podpor neúměrně dlouho nečinná.

69. Důvod opravného prostředku vycházející z porušení zásady ochrany legitimního očekávání je proto třeba zamítnout.

VI – Náklady řízení

70. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, který se podle čl. 118 použije na řízení o opravném prostředku, bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že navrhovatelé byli ve sporu neúspěšní, je namístě jim uložit náhradu nákladů řízení.

71. Podle čl. 69 odst. 4 třetího pododstavce jednacího řádu, který je podle článku 118 rovněž použitelný na řízení o opravném prostředku, může Soudní dvůr rozhodnout, že vedlejší účastník jiný než členský stát nebo orgán ponese své vlastní náklady. Baskicko ve věci C-187/02 P a La Rioja ve věcech C-186/02 P a C-188/02 P by tudíž měly nést své vlastní náklady.

VII – Závěry

72. Závěrem navrhuji rozhodnout o opravných prostředcích takto:

– Věc C-183/02 (Demesa v. Komise)

1. Opravný prostředek se zamítá.

2. Daewoo Electronics Manufacturing España SA ponese náklady řízení.

– Věc C-186/02 P (Ramondín SA a další v. Komise)

1. Opravný prostředek se zamítá.

2. Ramondín SA a Ramondín Cápsulas SA ponesou náklady řízení.

3. Comunidad Autónoma de La Rioja ponese své vlastní náklady řízení.

– Věc C-187/02 P (Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava v. Komise)

1. Opravný prostředek se zamítá.

2. Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava ponese náklady řízení.

3. Comunidad Autónoma del País Vasco ponese své vlastní náklady řízení.

– Věc C-188/02 P (Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava v. Komise)

1. Opravný prostředek se zamítá.

2. Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava ponese náklady řízení.

3. Comunidad Autónoma de La Rioja ponese své vlastní náklady řízení.