STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

MELCHIORA WATHELETA

přednesené dne 15. listopadu 2017 ( 1 )

Spojené věci C‑327/16 a C‑421/16

Marc Jacob

proti

Ministre des Finances et des Comptes publics (C‑327/16)

a

Ministre des Finances et des Comptes publics

proti

Marcu Lassusovi (C‑421/16)

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’Etat (Francie)]

„Řízení o předběžné otázce – Daně – Fúze, rozdělení, převody aktiv a výměny akcií týkající se společností z různých členských států Směrnice 90/434/EHS – Článek 8 – Režim odloženého zdanění – Zdaňovací pravomoc členského státu, v němž se nachází sídlo nebo bydliště – Přemístění daňového domicilu – Dopad – Svoboda usazování – Článek 49 SFEU – Započtení kapitálových ztrát – Rozdílné zacházení se srovnatelnými zdanitelnými plněními podle toho, zda daňový poplatník využil svého práva na usazení se v jiném členském státě či nikoliv – Odůvodnění – Zachování rozdělení zdaňovací pravomocí mezi členskými státy“

I. Úvod

1. Projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, podané kanceláři Soudního dvora dne 10. června 2016 ( 2 ) a 28. července 2016 ( 3 ) Conseil d’État (Státní rada, Francie), se týkají výkladu článku 8 směrnice Rady 90/434/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění při fúzích, rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států ( 4 ).

2. Tyto žádosti byly podány v rámci sporů mezi M. Jacobem a ministre des Finances et des Comptes publics (ministr financí a veřejných rozpočtů, Francie), jakož i mezi ministre des Finances et des Comptes publics a M. Lassusem ve věci rozhodnutí daňových orgánů zdanit kapitálové zisky plynoucí z výměny cenných papírů při následném převodu nabytých cenných papírů.

3. Předkládající soud má za to, že pro rozhodnutí o sporu, který mu byl předložen, potřebuje vědět zejména to, zda čl. 8 odst. 2 směrnice 90/434 brání takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou předpisy ve věcech v původních řízeních, které zavádějí režim odložení zdanění kapitálových zisků dosažených v okamžiku výměny akcií nebo jiných cenných papírů až do jejich následného převodu.

4. Podle uvedeného režimu se vyměřovací základ kapitálového zisku stanoví k okamžiku výměny akcií nebo jiných cenných papírů, ale ke zdanění ( 5 ) dochází až při pozdějším převodu dotčených akcií nebo jiných cenných papírů ( 6 ). M. Jacob a M. Lassus mají přitom za to, že čl. 8 odst. 2 směrnice 90/434 vyžaduje režim podmíněného zdanění, a nikoliv jeho odložení, což by znamenalo, že výměna akcií nebo jiných cenných papírů by byla pouze čistě mezitímní daňově neutrální operací a pouze následný převod akcií nebo jiných cenných papírů nabytých v rámci výměny může představovat skutečnost, která vede ke zdanění. M. Jacob a M. Lassus mají tedy za to, že kapitálové zisky dosažené při převodu dotčených akcií nebo jiných cenných papírů nemohly být předmětem sporných zdanění.

5. Francouzská vláda v roce 2000 uvedený režim odloženého zdanění nahradila režimem podmíněného zdanění, v jehož rámci jsou veškeré podmínky zdanění určovány v okamžiku převodu cenných papírů, ať již jde o určení vyměřovacího základu daně, sazby daně, nebo stanovení dlužné daně. A právě v tomto okamžiku Francouzská vláda dle M. Jacoba současně zavedla režim tzv. exit tax (to znamená systém „zdanění na výstupu“).

6. Uvedené pojmy „podmíněné“ a „odložené zdanění“ musí být odlišeny od odloženého výběru, který s sebou nese, že veškeré podmínky zdanění (určení vyměřovacího základu kapitálového zisku a sazby daně) jsou stanoveny k okamžiku výměny akcií nebo jiných cenných papírů a pouze zaplacení takto stanovené daně je odloženo do okamžiku jejich následného převodu. Uvedený režim je základem věcí, z nichž vzešla judikatura představovaná rozsudky ze dne 29. listopadu 2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785), ze dne 23. ledna 2014, DMC (C‑164/12, EU:C:2014:20), ze dne 21. května 2015, Verder LabTec (C‑657/13, EU:C:2015:331), a ze dne 21. prosince 2016, Komise v. Portugalsko (C‑503/14, EU:C:2016:979).

II. Právní rámec

A. Unijní právo

7. Článek 49 SFEU (dříve článek 43 ES) má následující znění: „V rámci níže uvedených ustanovení jsou zakázána omezení svobody usazování pro státní příslušníky jednoho členského státu na území jiného členského státu. […]“

8. První, čtvrtý a šestý bod odůvodnění směrnice 90/434 stanoví následující: „[…] fúze, rozdělení, převody aktiv a výměny akcií týkající se společností z různých členských států mohou být nezbytné k tomu, aby se ve Společenství vytvořily podmínky obdobné podmínkám vnitřního trhu, a tím zajistilo vytvoření a účinné fungování společného trhu; […] těmto operacím by neměly být kladeny překážky v podobě omezení, znevýhodnění nebo zvláštních narušení, které by vyplývaly z daňových předpisů členských států; […] je proto nezbytné zavést pro tyto operace daňová pravidla neutrální z hlediska hospodářské soutěže, aby se podniky mohly přizpůsobit požadavkům společného trhu, zvýšit svou produktivitu a zlepšit svou konkurenceschopnost na mezinárodní úrovni; […] […] společný daňový systém musí zamezit ukládání daní v souvislosti s fúzemi, rozděleními, převody aktiv nebo výměnami akcií, a přitom zajišťovat [chránit] finanční zájmy státu, v němž se nachází převádějící nebo nabytá společnost; […] […] systém odložení zdanění kapitálových zisků vztahujících se k převáděným aktivům až do jejich skutečného převodu, jenž je uplatňován vůči aktivům, která jsou převáděna na takovou stálou provozovnu, umožňuje zamezit zdanění dotyčných kapitálových zisků a přitom zaručuje jejich konečné zdanění státem převádějící společnosti ke dni jejich vzniku.“

9. Článek 8 směrnice 90/434 stanoví následující: „1. Přidělení cenných papírů představujících základní kapitál přijímající nebo nabývající společnosti společníku převádějící nebo nabyté společnosti výměnou za jeho cenné papíry představující základní kapitál druhé společnosti při fúzi, rozdělení nebo výměně akcií nemá samo o sobě za následek zdanění příjmů, zisků nebo kapitálových zisků tohoto společníka. 2. Členské země podmíní použití odstavce 1 tím, že společník nepřičte obdrženým cenným papírům vyšší hodnotu pro daňové účely, než byla hodnota vyměněných cenných papírů bezprostředně před fúzí, rozdělením nebo výměnou. Odstavec 1 nebrání členským státům, aby zdaňovaly zisky plynoucí z následného převodu obdržených cenných papírů stejným způsobem, jakým by byl zdaněn zisk z převodu cenných papírů existujících před nabytím. […]“

B. Smluvní právo

10. Článek 18 dohody o zamezení dvojímu zdanění a o stanovení pravidel vzájemné administrativní a právní pomoci v oblasti daní z příjmů uzavřené mezi Francií a Belgií dne 10. března 1964 stanoví: „Pokud předchozí články této dohody nestanoví jinak, podléhají příjmy rezidentů státu, který je stranou této dohody, zdanění pouze v tomto státě.“

11. Článek 13 odst. 3 a 4 dohody o zamezení dvojímu zdanění a o zabránění daňovým únikům v oblasti daní z příjmů uzavřené mezi vládou Francouzské republiky a vládou Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, podepsané v Londýně dne 22. května 1968 (dále jen „francouzsko-britská daňová dohoda“), uvádí: „3. Zisky pocházející z prodeje jiných majetkových hodnot, než které jsou uvedeny v odstavcích 1 a 2, podléhají zdanění pouze v tom smluvním státě, jehož je převodce rezidentem. 4. Bez ohledu na ustanovení odstavce 3 zisky dosažené fyzickou osobou, která je rezidentem smluvního státu, z prodeje více než 25 % podílu, který drží, sama nebo s propojenými osobami, přímo nebo nepřímo, ve společnosti, která je rezidentem druhého smluvního státu, podléhají zdanění v tomto druhém státě. Ustanovení tohoto odstavce se použijí pouze v případě, že: a) fyzická osoba je státním příslušníkem druhého smluvního státu a není současně státním příslušníkem prvního smluvního státu; a b) fyzická osoba byla residentem druhého smluvního státu po jakoukoliv dobu v průběhu pěti let bezprostředně předcházejících prodeji podílu.“

C. Francouzské právo

12. Článek 92 B odst. II bod 1 code général des impôts (obecný daňový zákoník, dále jen „ODZ“) ve znění použitelném na kapitálové zisky spadající do režimu odloženého zdanění k 1. lednu 2000 stanovil: „1. Počínaje 1. lednem 1992, nebo 1. lednem 1991 u vkladů cenných papírů do společností povinných ke korporační dani, může být zdanění kapitálového zisku dosaženého při výměně cenných papírů plynoucí z veřejné nabídky, fúze, rozdělení, převzetí podílového fondu investiční společností s proměnným kapitálem uskutečněným v souladu s platnými právními předpisy nebo z vkladu cenných papírů do společnosti podléhající korporační dani odloženo na okamžik, kdy dojde k převodu nebo zpětnému odkupu cenných papírů nabytých na základě výměny […]“

13. Článek 160 odst. I a Ib ODZ ve znění použitelném v době rozhodné z hlediska skutečností v původních řízeních uváděl: „I. […] Zdanění takto dosaženého kapitálového zisku podléhá podmínce, že podíly na zisku společnosti přímo či nepřímo držené převodcem nebo jeho manželem/manželkou, jejich předky a potomky dohromady odpovídaly v jakýkoliv okamžik v průběhu posledních pěti let více než 25 % zisku. Dochází-li však k převodu ve prospěch některé z osob uvedených v tomto pododstavci, je kapitálový zisk od daně osvobozen v případě, že ani část z daných podílů není během dalších pěti let prodána třetí osobě. Při nesplnění této podmínky je kapitálový zisk zdaněn u prvního převodce v rámci roku, v němž došlo k prodeji třetí osobě. […] Kapitálové ztráty utrpěné během roku jsou započitatelné výhradně proti kapitálovým ziskům téže povahy dosaženým v témže roce nebo následujících pěti letech“ ( 7 ). „I b. […] 4. Zdanění kapitálového zisku nabytého od 1. ledna 1991 při výměně vlastnických práv vyplývající z fúze, rozdělení nebo převodu cenných papírů na společnost podléhající korporační dani lze odložit za podmínek stanovených v čl. 92 B […]“

14. Podle čl. 164 B odst. I písm. f) ODZ ve znění použitelném v roce 1999 ( 8 ) se za příjmy ze zdrojů na území Francie považují „kapitálové zisky uvedené v článku 160, které představují výnosy z převodů práv ve společnostech se sídlem ve Francii“.

15. Článek 244a B ODZ ve znění použitelném k okamžiku převodu cenných papírů v roce 1999 ( 9 ) stanovil: „Výnosy z převodů podílových práv ve společnostech uvedených v článku 160 dosažené fyzickými osobami, které nejsou daňovými rezidenty ve Francii ve smyslu článku 4 B, nebo právnickými osobami či institucemi jakékoliv formy se sídlem mimo Francii jsou určovány a daněny podle článku 160.“

III. Spory v původních řízeních a předběžné otázky

A. Věc C‑327/16

16. Dne 23. prosince 1996 vložil M. Jacob do francouzské společnosti Dubocage Développement SAS cenné papíry představující jeho podíl v jiné francouzské společnosti, Dubocage SAS, za což obdržel cenné papíry vydané prvně uvedenou společností. Na kapitálový zisk dosažený při uvedené výměně cenných papírů byl na jeho žádost uplatněn v souladu s platnými francouzskými předpisy režim odloženého zdanění ( 10 ).

17. Dne 1. října 2004 se M. Jacob stal belgickým daňovým rezidentem.

18. Dne 21. prosince 2007 převedl veškeré podíly, které držel ve společnosti Dubocage Développement. Na základě uvedeného převodu byla v rámci roku 2007 na kapitálový zisk, na který se do té doby uplatňoval režim odloženého zdanění, uplatněna daň ve výši 1342384 eur spolu s úroky z prodlení a navýšením o 10 %.

19. Tribunal administratif de Montreuil (správní soud v Montreuil, Francie) dne 8. června 2012 vyměřenou daň zrušil, avšak cour administrative d’appel de Versailles (odvolací správní soud ve Versailles, Francie) tento rozsudek rozsudkem ze dne 28. května 2015 na základě odvolání ministra financí a veřejných rozpočtů zrušil a potvrdil sporné zdanění. M. Jacob podal dne 1. října 2015 kasační opravný prostředek ke Conseil d’État (Státní rada).

20. Conseil d’Etat (Státní rada) uvádí, že z použitelných ustanovení ODZ plyne, že jejich účinkem je umožnit, odchylně od pravidla, podle něhož okolnost vedoucí ke zdanění kapitálového zisku nastává v průběhu roku, v němž byl tento zisk realizován, aby byl kapitálový zisk plynoucí z výměny zjištěn a přesně určen v roce, v němž byla tato výměna uskutečněna, a zdaněn v roce, v němž nastala okolnost, kterou bylo odložení zdanění ukončeno, v tomto případě tedy převod cenných papírů nabytých v okamžiku výměny. Podle Conseil d’État (Státní rada) okolnost, že osoba povinná k dani mezitím přemístila svoji daňovou rezidenci do jiného státu, nemá žádný dopad na pravomoc zdanit kapitálový zisk z výměny v okamžiku konečného převodu cenných papírů nabytých výměnou, která náleží státu, jehož byla tato osoba rezidentem v okamžiku, kdy byla tato výměna uskutečněna.

21. Conseil d’État (Státní rada) však uvádí, že M. Jacob rovněž tvrdí, že uvedená ustanovení ODZ, tak jak je vykládá Conseil d’Etat, jsou v rozporu s cíli vyplývajícími z výše uvedených ustanovení článku 8 směrnice 90/434, neboť umožňují, aby Francie při převodu cenných papírů nabytých v rámci výměny zdanila kapitálový zisk dosažený při výměně původně držených cenných papírů, na nějž byl uplatněn režim odloženého zdanění, neboť podle M. Jacoba výměna akcií nemůže být považována za okolnost vedoucí ke vzniku zdanění, ale musí k ní být přistupováno jako k mezitímní, daňově neutrální operaci, jelikož pouze převod cenných papírů nabytých v rámci výměny může představovat tuto okolnost.

22. Za těchto podmínek se Conseil d’État (Státní rada) rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1. Mají být ustanovení článku 8 směrnice [90/434] vykládána v tom smyslu, že v případě výměny cenných papírů spadající do působnosti směrnice zakazují režim odloženého zdanění, který spočívá v tom, že odchylně od pravidla, podle něhož okolnost vedoucí ke zdanění kapitálového zisku nastává v průběhu roku, v němž byl tento zisk realizován, je kapitálový zisk plynoucí z výměny zjištěn a přesně určen při výměně cenných papírů a zdaněn v roce, v průběhu kterého nastala okolnost, kterou bylo odložení zdanění ukončeno a kterou může být zejména převod cenných papírů nabytých v okamžiku výměny? 2. Mají být ustanovení článku 8 směrnice [90/434] vykládána v tom smyslu, že v případě výměny cenných papírů spadající do působnosti směrnice zakazují, aby kapitálový zisk z výměny cenných papírů, je-li považován za zdanitelný, byl zdaněn státem, jejímž rezidentem byla osoba povinná k dani v okamžiku výměny, přestože ke dni, kdy byly cenné papíry nabyté v rámci této výměny převedeny, k němuž byl kapitálový zisk z výměny skutečně zdaněn, byla tato osoba povinná k dani již daňovým rezidentem jiného členského státu?“

B. Věc C‑421/16

23. M. Lassus je od roku 1997 britským daňovým rezidentem. Dne 7. prosince 1999 vložil do lucemburské společnosti Gemplus International cenné papíry ( 11 ) francouzské společnosti Gemplus Associates ( 12 ), za což obdržel cenné papíry vydané prvně uvedenou společností ( 13 ). Při této výměně dosáhl kapitálového zisku 17814460 eur, na nějž byl podle dotčených právních předpisů uplatněn režim odloženého zdanění ( 14 ). Po této výměně M. Lassus nabyl ještě další cenné papíry společnosti Gemplus International.

24. V prosinci 2002 M. Lassus uskutečnil převod 45 % cenných papírů společnosti Gemplus International ( 15 ), které vlastnil. Francouzské daňové orgány ( 16 ) měly tehdy za to, že bylo převedeno 45 % cenných papírů, které M. Lassus obdržel při výměně ze dne 7. prosince 1999, a na odpovídající část kapitálového zisku nacházející se v režimu odloženého zdanění uplatnily daň zjištěnou k danému dni. Uvedené orgány M. Lassusovi vyměřily dodatečné odvody daně z příjmu za rok 2002.

25. M. Lassus tento výměr zpochybnil před tribunal administratif de Paris (správní soud v Paříži, Francie), který jeho žalobu zamítl. Cour administrative d’appel de Paris (odvolací správní soud v Paříži, Francie) rozhodnutí prvně uvedeného soudu zrušil, a tím i vyměřenou daň. Daňové orgány následně podaly ke Conseil d’État (Státní rada) kasační opravný prostředek.

26. Předkládající soud uvádí, že podle právních předpisů dotčených v původním řízení a čl. 13 odst. 4 písm. a) a b) francouzsko-britské daňové dohody mohl být kapitálový zisk z výměny dosažený M. Lassusem, britským daňovým rezidentem, v roce 1999 zdaněn ve Francii.

27. Předkládající soud má mimoto za to, že účinkem dotčených vnitrostátních právních předpisů je umožnit, odchylně od pravidla, podle něhož okolnost vedoucí ke zdanění kapitálového zisku nastává v průběhu roku, v němž byl tento zisk realizován, aby byl kapitálový zisk plynoucí z výměny cenných papírů zjištěn a přesně určen v roce, v němž byla tato výměna uskutečněna, a zdaněn v roce, v němž nastala okolnost, kterou bylo odložení zdanění ukončeno, v tomto případě tedy převod cenných papírů nabytých v okamžiku výměny. V této souvislosti okolnost, že kapitálový zisk z následného převodu získaných cenných papírů podléhá dani v jiném členském státě, než ve kterém podléhal dani kapitálový zisk související s vyměněnými cennými papíry v okamžiku výměny, nemá podle uvedeného soudu žádný dopad na pravomoc posledně uvedeného členského státu ( 17 ) zdanit kapitálový zisk z výměny v okamžiku konečného převodu cenných papírů nabytých výměnou.

28. M. Lassus však uvedený výklad zpochybňuje.

29. Tvrdí, že režim odloženého zdanění zavedený vnitrostátními právními předpisy je neslučitelný s článkem 8 směrnice 90/434, jelikož uvedený článek za okolnost vedoucí ke vzniku zdanění považuje převod získaných cenných papírů, a nikoliv výměnu cenných papírů, která je mezitímní daňově neutrální operací. Mimoto tvrdí, že v projednávaném případě v okamžiku uvedeného převodu již francouzské daňové orgány neměly zdaňovací pravomoc, jelikož daný převod spadal do daňové pravomoci Spojeného království.

30. A dále v případě, že by převod podléhal dani ve Francii, vzhledem k tomu, že vnitrostátní právní předpisy umožňují započíst kapitálovou ztrátu z převodu proti kapitálovým ziskům téže povahy, odmítnutí daňových orgánů započíst kapitálovou ztrátu z převodu cenných papírů v roce 2002 proti kapitálovému zisku z výměny nacházejícímu se v režimu odloženého zdanění nerespektuje cíle článku 8 směrnice 90/434 a představuje překážku svobody usazování zaručené článkem 49 SFEU.

31. Za těchto podmínek se Conseil d’État (Státní rada) rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1. Mají být výše uvedená ustanovení článku 8 směrnice [90/434] vykládána v tom smyslu, že v případě výměny cenných papírů spadající do působnosti směrnice zakazují režim odloženého zdanění, který spočívá v tom, že odchylně od pravidla, podle něhož okolnost vedoucí ke zdanění kapitálového zisku nastává v průběhu roku, v němž byl tento zisk realizován, je kapitálový zisk plynoucí z výměny zjištěn a přesně určen při výměně cenných papírů a zdaněn v roce, v průběhu kterého nastala okolnost, kterou bylo odložení zdanění ukončeno a kterou může být zejména převod cenných papírů nabytých v okamžiku výměny? 2. Může být kapitálový zisk z výměny cenných papírů, je-li považován za zdanitelný, zdaněn státem, který měl pravomoc jej zdanit v okamžiku výměny, zatímco převod cenných papírů získaných v rámci této výměny spadá do daňové pravomoci jiného členského státu? 3. Je-li odpověď [na předchozí otázky] taková, že směrnice [90/434] nebrání tomu, aby byl kapitálový zisk z výměny cenných papírů zdaněn v okamžiku následného převodu cenných papírů získaných v rámci výměny, včetně situace, kdy obě operace nespadají do daňové pravomoci téhož členského státu, může členský stát, ve kterém bylo odloženo zdanění kapitálového zisku z výměny, zdanit kapitálový zisk nacházející se v režimu odloženého zdanění při tomto převodu, aniž by byla dotčena použitelná ujednání dvoustranné daňové dohody, bez ohledu na výsledek převodu, když tímto výsledkem je ztráta? Tato otázka se pokládá s ohledem na směrnici [90/434] i s ohledem na svobodu usazování zaručenou článkem [49 SFEU], vzhledem k tomu, že by se na osobu povinnou k dani s daňovým domicilem ve Francii při výměně a převodu cenných papírů mohlo vztahovat, za podmínek uvedených v bodě 4 tohoto rozhodnutí ( 18 ), započtení ztráty z převodu. 4. Je-li odpověď na třetí otázku taková, že je třeba vzít v úvahu ztrátu z převodu cenných papírů získaných v rámci výměny, má členský stát, ve kterém byl vytvořen kapitálový zisk z výměny, započíst oproti kapitálovému zisku ztrátu z převodu, nebo má upustit od zdanění kapitálového zisku z výměny, jestliže převod nespadá do jeho daňové pravomoci? 5. Je-li odpověď na [čtvrtou] otázku taková, že je třeba započíst ztrátu z převodu proti kapitálovému zisku z výměny, jakou pořizovací cenu převedených cenných papírů je třeba použít pro výpočet této ztráty z převodu? Je třeba zejména použít jako pořizovací jednotkovou cenu převedených cenných papírů takovou celkovou hodnotu cenných papírů společnosti získaných při výměně, jaká je uvedena v přiznání ke kapitálovému zisku, vydělenou počtem cenných papírů obdržených při výměně, nebo je třeba použít váženou průměrnou pořizovací cenu, zohledňující rovněž operace následující po výměně, jako jsou jiná nabytí nebo bezplatná převedení akcií téže společnosti?“

IV. Řízení před Soudním dvorem

32. Ve věci Jacob (C‑327/16) předložili písemná vyjádření M. Jacob, francouzská, finská a švédská vláda, jakož Evropská komise. Ve věci Lassus (C‑421/16) předložily písemná vyjádření francouzská, rakouská, finská a švédská vláda, jakož i Komise.

33. Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 10. listopadu 2016 přijatým na základě článku 54 jednacího řádu Soudního dvora byly věci Jacob (C‑327/16) a Lassus (C‑421/16) spojeny pro účely ústní části řízení a rozsudku.

34. M. Jacob, francouzská a švédská vláda a Komise přednesli ústní vyjádření na jednání, které se konalo dne 13. září 2017.

V. K příslušnosti Soudního dvora ve věci Jacob (C‑327/16)

35. Z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce ve věci Jacob (C-327/16) plyne, že skutečnosti týkající se sporu v původním řízení se týkaly výměn akcií, do nichž byly zapojeny společnosti se sídlem v témže členském státě, což je a priori vylučovalo z působnosti směrnice 90/434 ( 19 ) a vytvářelo čistě vnitrostátní situaci.

36. Z uvedené žádosti však vyplývá, že M. Jacob tvrdil, že ustanovení, která zajišťují provedení směrnice 90/434 do francouzského práva, tedy ustanovení čl. 92 B odst. II a čl. 160 odst. I ter bodu 4 ODZ, se použijí rovněž na výměny akcií vyplývající z fúze, rozdělení nebo vkladu cenných papírů, k nimž dochází mezi dvěma francouzskými společnostmi.

37. Na základě žádosti Soudního dvora o informace zaslané dne 21. července 2016 Conseil d’État (Státní rada) předseda třetího senátu Conseil d’État dopisem ze dne 1. srpna 2016 potvrdil, že „sporná ustanovení článků 92 B a 160 ODZ, přijatá k provedení směrnice [90/434], se použijí za stejných podmínek na výměny akcií, k nimž dochází mezi francouzskými společnostmi, mezi společnostmi z různých členských států i mezi společnostmi ze třetích států, pokud […] daňový poplatník, který je držitelem akcií, je k okamžiku výměny francouzským daňovým rezidentem“.

38. V tomto ohledu je třeba připomenout, že v souladu s článkem 267 SFEU má Soudní dvůr pravomoc rozhodovat o předběžných otázkách týkajících se výkladu Smluv, jakož i aktů přijatých unijními orgány. V rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy zavedené tímto článkem přísluší pouze vnitrostátnímu soudu, aby s ohledem na konkrétní okolnosti věci posoudil jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání rozsudku, tak relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru.

39. Následně, pokud se otázky položené vnitrostátními soudy týkají výkladu ustanovení unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout. Soudní dvůr na základě této judikatury v řadě případů prohlásil, že má pravomoc rozhodnout o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se ustanovení unijního práva v situacích, kdy se skutkový stav v původním řízení nacházel mimo rozsah přímé působnosti unijního práva, ale kdy se uvedená ustanovení tohoto práva stala použitelnými v důsledku vnitrostátních právních předpisů, jež upravily řešení čistě vnitrostátních situací v souladu s řešením upraveným unijním právem.

40. V takových případech existuje jasný zájem Unie na tom, aby se za účelem předejití budoucím rozdílným výkladům dostalo ustanovením nebo pojmům převzatým z unijního práva jednotného výkladu, a to bez ohledu na podmínky, za kterých se mají uplatnit ( 20 ).

41. Pokud jde o žádost o rozhodnutí o předběžné otázce ve věci Jacob (C‑327/16), jelikož z odpovědi Conseil d’État (Státní rada) ze dne 1. srpna 2016 ( 21 ) plyne, že se francouzský zákonodárce rozhodl uplatňovat stejné zacházení na vnitrostátní situace i situace upravené článkem 8 směrnice 90/434, je nutno konstatovat, že Soudní dvůr je příslušný k odpovědi na položené otázky, týkající se uvedeného článku.

VI. K použitelnosti směrnice 90/434

42. Rakouská vláda vyjadřuje pochybnosti o samotné použitelnosti směrnice 90/434 na věc Lassus (C‑421/16).

43. Má za to, že pravidla uvedené směrnice se týkají pouze „státu, jehož daňovým rezidentem je vkládající společník, a státu, v němž má daňový domicil vklad přijímající společnost. Pokud je vkládající společník daňovým rezidentem jiného (třetího) členského státu, směrnice se na něj podle všeho neuplatní“.

44. Rakouská vláda podotýká, že to plyne ze systematiky směrnice 90/434. Podle ní uvedená směrnice nestanoví žádné pravidlo pro „případy, v nichž členský stát, který v důsledku vkladu ztratí právo zdanit cenné papíry nabyté společnosti, aniž by toto právo bylo nahrazeno právem zdanit cenné papíry nabývající společnosti, což ponechává členskému státu právní a správní volnost nijak neomezovanou směrnicí, přičemž ale daňová opatření členských států musí být nicméně slučitelná se základními svobodami“. Podle rakouské vlády je tomu tak „v projednávaném případě, jelikož na základě francouzsko-britské [daňové] dohody o dvojím zdanění má Francie právo zdanit kapitálové zisky dosažené do výměny cenných papírů. Na základě této transakce jsou cenné papíry nabývající lucemburské společnosti výměnou postoupeny společníkovi s bydlištěm ve Spojeném království. Tyto cenné papíry získané výměnou mohou být zdaněny pouze ve Spojeném království, a nikoliv ve Francii“.

45. Mám za to, že omezení působnosti směrnice 90/434 uplatňované rakouskou vládou nijak nepodporuje znění ani systematika uvedené směrnice.

46. Ze znění článku 1 směrnice 90/434 jasně plyne, že každý členský stát použije uvedenou směrnici „na fúze, rozdělení, převody aktiv a výměny akcií, jichž se účastní společnosti ze dvou nebo více členských států“. Není přitom sporu o tom, že sporná transakce ve věci Lassus (C‑421/16) je přeshraniční transakcí, která se týká společností ze dvou členských států, konkrétně Francouzské republiky a Lucemburského velkovévodství.

47. Dle mého názoru článek 1 směrnice 90/434 a ostatně ani její článek 8 nestanovují omezení své působnosti na základě daňového domicilu vkládající nebo přijímající společnosti, které se podílejí na přeshraniční transakci.

48. Mimoto na rozdíl od vyjádření rakouské vlády k „případům, v nichž členský stát, který v důsledku vkladu ztratí své právo zdanit cenné papíry nabyté společnosti“, mám za to, že čl. 8 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 90/434 nebrání členskému státu stanovit mj. režim odloženého zdanění kapitálových zisků dosažených při výměně cenných papírů až do následného převodu uvedených cenných papírů ( 22 ). Z toho plyne, že podle čl. 8 odst. 2 druhého pododstavce směrnice 90/434 si dotyčný členský stát, v tomto případě Francouzská republika, zachovává své právo zdanit kapitálový zisk vzniklé na základě své daňové pravomoci před výměnou cenných papírů ( 23 ).

VII. K věci samé

A. K první předběžné otázce

49. Podstatou první otázky předkládajícího soudu v projednávaných věcech je, zda článek 8 směrnice 90/434 brání právní úpravě členského státu, podle níž výměna akcií nebo cenných papírů vede k odložení zdanění kapitálového zisku zjištěného a přesně určeného v souvislosti s výměnou až do roku, v němž nastane okolnost, která tento odklad ukončí a která byla v projednávaném případě představována následným převodem těchto akcií nebo cenných papírů.

50. I když francouzský zákonodárce upřednostnil režim odloženého zdanění ( 24 ), v jehož rámci je vyměřovací základ kapitálového zisku z cenných papírů zjišťován při výměně cenných papírů a ke zdanění kapitálového zisku, jakož i výběru daně dochází až v okamžiku následného převodu cenných papírů získaných v rámci výměny cenných papírů, M. Jacob a M. Lassus mají za to, že článek 8 směrnice 90/434 z důvodu dodržení zásady daňové neutrality, k níž uvedená směrnice směřuje, vyžaduje použití režimu podmíněného zdanění ( 25 ).

51. Bez ohledu na to Soudnímu dvoru nepřísluší zkoumat v rámci projednávaných věcí legalitu režimu podmíněného zdanění ve světle čl. 8 odst. 2 druhého pododstavce směrnice 90/434 ani vhodnost takového režimu oproti režimu odloženého zdanění. Tato otázka předkládajícího soudu se týká pouze režimu odloženého zdanění platného ve Francii. Proto jsem názoru, že Soudnímu dvoru v projednávané věci nepřísluší měnit posouzení předkládajícího soudu, který vymezil právní a skutkový rámec sporu, jenž mu byl předložen, a tento aspekt problému do své otázky nezahrnul ( 26 ).

52. Je třeba připomenout, že v rozsudku ze dne 5. července 2007, Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408, bod 32), Soudní dvůr rozhodl, že cíl směrnice 90/434 spočívá „v odstranění daňových překážek přeshraničních restrukturalizací tím, že bude jednak zajištěno, že případné zvýšení hodnoty podílů na společnosti nebude zdaněno před jeho faktickým uskutečněním, a jednak, že bude zamezeno tomu, aby operace s velmi významnými kapitálovými zisky realizovanými při výměně podílů nepodléhaly dani pouze proto, že se uskutečnily v rámci restrukturalizace“.

53. Jinými slovy, cílem čl. 8 odst. 1 směrnice 90/434 je zejména zamezit znevýhodnění v oblasti hotovostních toků plynoucímu z toho, že by daň z kapitálových zisků zjištěná při výměně akcií nebo cenných papírů musela být zaplacena před tím, než jsou tyto zisky realizovány ( 27 ).

54. V článku 8 odst. 1 směrnice 90/434 se totiž stanoví, že samotná výměna akcií nebo cenných papírů nemá za následek zdanění ( 28 ). Z toho plyne, že tímto požadavkem daňové neutrality výměny akcií nebo cenných papírů usiluje uvedená směrnice, jak vyplývá z jejího prvního a čtvrtého bodu odůvodnění, o zajištění toho, aby takové výměně akcií týkající se společností z různých členských států nebyly kladeny překážky v podobě omezení, znevýhodnění nebo zvláštních narušení, které by vyplývaly z daňových předpisů členských států ( 29 ).

55. Nicméně navzdory tomuto požadavku daňové neutrality stanovené v čl. 8 odst. 1 směrnice 90/434 čl. 8 odst. 2 druhý pododstavec uvedené směrnice stanoví, že členské státy mohou ( 30 ) zdanit „zisky plynoucí z následného převodu obdržených cenných papírů stejným způsobem, jakým by byl zdaněn zisk z převodu cenných papírů existujících před nabytím“.

56. I když tedy čl. 8 odst. 1 směrnice 90/434 zakazuje zdanit výměnu akcií v okamžiku této výměny, z čl. 8 odst. 2 druhého pododstavce uvedené směrnice vyplývá, že uvedená ustanovení ale nezavádějí konečné osvobození kapitálového zisku plynoucího z této výměny od daně ( 31 ).

57. V bodě 35 rozsudku Soudního dvora ze dne 11. prosince 2008, A. T. (C‑285/07, EU:C:2008:705), totiž Soudní dvůr rozhodl, že „směrnice 90/434 sama směřuje, podle čtvrtého bodu odůvodnění, k zajišťování finančních zájmů státu, v němž se nachází nabytá společnost. Článek 8 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 90/434 tak stanoví, že použití odstavce 1 uvedeného článku nebrání členským státům, aby zdaňovaly zisky plynoucí z následného převodu obdržených cenných papírů stejným způsobem, jakým by byl zdaněn zisk z převodu cenných papírů existujících před nabytím ( 32 )“.

58. Je třeba uvést, že jak podotkly švédská vláda a Komise ( 33 ), čl. 8 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 90/434 neobsahuje žádné ustanovení týkající se podmínek případného zdanění akcií nebo jiných cenných papírů při jejich následném převodu. Vzhledem k tomuto mlčení čl. 8 odst. 2 druhého pododstavce směrnice 90/434 disponují členské státy určitým prostorem při provádění a používání tohoto ustanovení unijního práva v rozsahu, v němž jsou respektována ustanovení Smlouvy o FEU, zejména svoboda usazování zaručená článkem 49 SFEU ( 34 ), a jiná ustanovení směrnice 90/434, zejména její čl. 8 odst. 1.

59. Článek 8 směrnice 90/434 nebrání členskému státu zavést režim odloženého zdanění až do následného převodu cenných papírů kapitálových zisků zjištěných při výměně uvedených cenných papírů. Režim odloženého zdanění respektuje zásadu daňové neutrality, jelikož samotná výměna cenných papírů nemá za následek zdanění a případné zvýšení hodnoty cenných papírů, nebude zdaněno do té doby, než dojde k jeho skutečné realizaci, a současně respektuje zájmy členského státu, v němž bylo dosaženo kapitálového zisku z výměny. Uvedený režim dotyčnému členskému státu, tedy Francouzské republice, zajišťuje jeho právo následně, v okamžiku jeho realizace, zdanit kapitálový zisk, který v okamžiku výměny cenných papírů nebyl ještě realizován.

60. Zjištění kapitálového zisku při výměně cenných papírů a odklad jeho zdanění až do následného převodu vyměněných cenných papírů nemohou být zaměňovány se zdaněním, které je v čl. 8 odst. 1 směrnice 90/434 zakázáno. Uvedený režim nemá za následek znevýhodnění v oblasti hotovostních toků plynoucí z toho, že by daň z kapitálových zisků zjištěná při výměně akcií nebo cenných papírů musela být zaplacena před tím, než jsou tyto zisky realizovány.

61. Při neexistenci unijní právní úpravy v oblasti použití čl. 8 odst. 2 druhého pododstavce směrnice 90/434 může vnitrostátní právní řád každého členského státu na základě zásady procesní autonomie členských států upravit procesní podmínky zajišťující ochranu práv, která daňovým poplatníkům vyplývají zejména z článku 8 uvedené směrnice, za předpokladu, že však tyto podmínky nejsou méně příznivé než ty, které se týkají obdobných situací vnitrostátní povahy (zásada rovnocennosti), a že v praxi neznemožňují nebo nadměrně neztěžují výkon práv přiznaných unijním právním řádem (zásada efektivity) ( 35 ).

62. V tomto ohledu musí být podmínky použití čl. 8 odst. 2 druhého pododstavce směrnice 90/434 stanovené vnitrostátním právem a smluvní právo transparentní a konzistentní, tak aby zajišťovaly daňovým poplatníkům právní jistotu, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

63. Mám tudíž za to, že čl. 8 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 90/434 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovému režimu odloženého zdanění, jako je režim dotčený v původním řízení, který odkládá zdanění kapitálového zisku zjištěného při výměně cenných papírů spadajících do působnosti uvedené směrnice až do následného převodu cenných papírů.

B. Ke druhé předběžné otázce

64. Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu v projednávaných věcech je, zda kapitálový zisk z výměny cenných papírů, za předpokladu, že podléhá dani, může být zdaněn členským státem, který měl pravomoc jej zdanit v okamžiku výměny, zatímco následný převod cenných papírů získaných v rámci této výměny spadá do daňové pravomoci jiného členského státu?

65. Vzhledem k mé odpovědi na první otázku, podle níž kapitálový zisk zjištěný při výměně cenných papírů může být zdaněn při následném převodu těchto cenných papírů, je nutné odpovědět i na druhou otázku položenou předkládajícím soudem.

66. Upřesňuji, že druhá otázka se týká možnosti zdanit kapitálový zisk plynoucí z výměny cenných papírů při jejich následném převodu, a nikoliv možnosti zdanit kapitálový zisk případně plynoucí z následného převodu těchto cenných papírů ( 36 ).

67. Směrnice 90/434 zavádí pro výměny cenných papírů, do nichž jsou zapojeny společnosti z různých členských států, daňová pravidla neutrální z pohledu hospodářské soutěže, tak aby bylo podnikům umožněno přizpůsobit se požadavkům společného trhu a bylo zabráněno tomu, aby těmto operacím byly kladeny překážky v podobě omezení nebo zvláštních narušení, které by vyplývaly z daňových předpisů členských států ( 37 ).

68. I když však směrnice 90/434 neharmonizuje rozdělení zdaňovací pravomoci členských států ( 38 ) a členské státy zůstávají při absenci harmonizace na unijní úrovni příslušnými k tomu, aby smluvní cestou nebo i jednostranně definovaly kritéria rozdělení uvedené pravomoci tak, aby bylo zejména odstraněno dvojí zdanění ( 39 ), jak jsem již uvedl v bodě 59 tohoto stanoviska, článek 8 směrnice 90/434 v odstavci 2 směřuje rovněž k ochraně finančních zájmů státu, v němž bylo kapitálového zisku z výměny dosaženo.

69. Vzhledem k mé odpovědi na první otázku, podle níž čl. 8 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 90/434 nebrání režimu odložení zdanění kapitálového zisku zjištěného a přesně určeného při výměně cenných papírů spadajících do působnosti uvedené směrnice ( 40 ) až do následného převodu těchto cenných papírů, mám za to, že skutečnost, že převod cenných papírů, které byly předmětem výměny, spadá do daňové pravomoci jiného členského státu, než který má pravomoc zdanit kapitálový zisk z výměny, v tomto případě tedy Francouzské republiky, nemá žádný dopad.

70. Článek 8 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 90/434 totiž nevylučuje, aby členský stát mohl zavést zdanění kapitálového zisku z výměny cenných papírů při následném převodu těchto cenných papírů, i když by na základě mezinárodního prvku, který se objevil mezi výměnou cenných papírů a jejich převodem, tento převod nemusel spadat do daňové pravomoci uvedeného členského státu.

71. Jinými slovy, daňová pravomoc členských států v okamžiku převodu cenných papírů, které byly předmětem výměny, nemá vliv na právo jiného členského státu zdanit kapitálový zisk dosažený v rámci jeho daňové pravomoci v okamžiku výměny cenných papírů ( 41 ), a to i když jsou převedeny až následně. Taková možnost se nedotýká daňové neutrality výměny cenných papírů a současně respektuje zájmy členského státu, v němž bylo dosaženo kapitálového zisku z výměny ( 42 ).

72. Z toho důvodu mám za to, že čl. 8 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 90/434 ( 43 ) musí být vykládány v tom smyslu, že kapitálový zisk z výměny cenných papírů může být zdaněn při jejich následném převodu členským státem, který měl pravomoc jej zdanit v okamžiku výměny, i když by následný převod vyměněných cenných papírů mohl spadat do daňové pravomoci jiného členského státu.

C. Ke třetí předběžné otázce

73. Třetí otázkou položenou ve věci Lassus (C‑421/16) je třeba se zabývat pouze v případě, že je na první dvě otázky odpovězeno kladně, tedy že směrnice 90/434 nebrání takovému režimu odložení zdanění kapitálového zisku dosaženého při výměně cenných papírů, o jaký se jedná v projednávaném případě.

74. Podstatou této otázky předkládajícího soudu je, zda směrnice 90/434 nebo článek 49 SFEU brání tomu, aby členský stát, ve kterém bylo odloženo zdanění kapitálového zisku z výměny, tento zisk zdanil bez ohledu na kapitálovou ztrátu plynoucí z následného převodu cenných papírů získaných výměnou, jestliže tento převod cenných papírů nespadá do daňové pravomoci uvedeného členského státu.

75. M. Lassus před předkládajícím soudem tvrdil, že podle čl. 160 odst. I třetího pododstavce ODZ, dle něhož jsou kapitálové ztráty utrpěné během roku započitatelné proti kapitálovým ziskům téže povahy dosaženým v témže roce nebo následujících pěti letech, může daňový poplatník, který je francouzským daňovým rezidentem, při zdanění kapitálového zisku z výměny využít započtení kapitálové ztráty utrpěné během následného převodu.

76. Chtěl bych uvést, že navzdory tomu, že ve své žádosti o osvětlení Soudním dvorem předkládající soud potvrdil, že články 92 B a 160 ODZ „se použijí za stejných podmínek na výměny akcií, k nimž dochází mezi francouzskými společnostmi, mezi společnostmi z různých členských států i mezi společnostmi ze třetích států“ ( 44 ), uvedený soud ve své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce uvedl, že podle M. Lassuse francouzské daňové orgány odmítly započíst kapitálovou ztrátu z převodu, kterou utrpěl v roce 2002, oproti kapitálovému zisku nacházejícímu se v režimu odloženého zdanění od roku 1999, tedy po dobu kratší pěti let stanovených v čl. 160 odst. I čtvrtém pododstavci ODZ, a to z důvodu, že tomu brání rozdělení zdaňovací pravomoci mezi Francii a Spojené království.

77. Francouzská vláda má totiž za to, že v rozsudku ze dne 29. listopadu 2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785, bod 56), Soudní dvůr již připustil, že nezohlednění, ze strany členského státu původu společnosti, kapitálové ztráty, kterou tato utrpěla po přemístění sídla svého skutečného vedení, nemůže být s ohledem na cíl rovnoměrného rozdělení daňových pravomocí mezi členskými státy sledovaný dotčenou právní úpravou považováno za nepřiměřené ( 45 ).

78. Pokud jde o směrnici 90/434, mimoto že provádí harmonizaci kritérií rozdělení zdaňovací pravomoci členských států a její čl. 8 odst. 2 druhý pododstavec neobsahuje žádné ustanovení týkající se podmínek případného zdanění vyměněných cenných papírů při jejich následném převodu, neupravuje uvedená směrnice právo ani povinnost započíst případné kapitálové ztráty plynoucí z následného převodu vyměněných cenných papírů.

79. Vzhledem k této absenci harmonizace je třeba tuto otázku zkoumat ve světle článku 49 SFEU.

80. Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru plyne, že podle vyjádření Komise ( 46 ) provádění francouzských právních předpisů ( 47 ) a francouzsko-britské daňové dohody s sebou nese různé zacházení se srovnatelnými zdanitelnými transakcemi podle toho, zda daňový poplatník využil práva usadit se v jiném členském státě ( 48 ), což představuje omezení svobody usazování ve smyslu článku 49 SFEU ( 49 ).

81. Z ustálené judikatury vyplývá, že omezení svobody usazování lze připustit pouze tehdy, je-li odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu. V takovém případě však kromě toho musí omezení být způsobilé zaručit uskutečnění dotčeného cíle a nesmí překročit meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné ( 50 ).

82. V tomto ohledu má Francouzská vláda za to, že podmínky zdanění kapitálového zisku z výměny cenných papírů, které nepřihlížejí ke kapitálovým ztrátám případně utrpěným při následném převodu vyměněných cenných papírů, pokud tento převod nespadá do její daňové pravomoci, jsou odůvodněny cílem rovnoměrného rozdělení zdaňovacích pravomocí mezi členskými státy ( 51 ).

83. Komise zastává názor, že Francouzská republika „má povinnost kapitálovou ztrátu z převodu cenných papírů získaných výměnou v roce 1999 zohlednit, jelikož v daném okamžiku disponovala zdaňovací pravomocí […]. Jakmile se tedy [Francouzská republika] na základě ustanovení provádějících směrnici [90/434], která poskytuje možnost odložit zdanění kapitálových zisků z výměny, rozhodne zacházet stejným způsobem s akcionáři, kteří jsou jejími rezidenty, i s akcionáři, kteří jejími rezidenty nejsou, nemůže vycházet ze smluvních pravidel rozdělení zdaňovací pravomoci mezi členské státy k tomu, aby odmítla započíst kapitálové ztráty z převodu, které utrpěl daňový poplatník, jež využil práva na usazení v jiném členském státě, kdežto daňovému poplatníkovi, který je jejím rezidentem, by taková výhoda byla poskytnuta. V případě původně odloženého zdanění i v případě zohlednění kapitálové ztráty odpovídající akciím, jejichž zdanění bylo odloženo, je totiž ve hře zdaňovací pravomoc pouze jednoho členského státu, a to [Francouzské republiky]“ ( 52 ).

84. Zachování rozdělení zdaňovací pravomoci mezi členskými státy je legitimním cílem, který za takový uznal i Soudní dvůr ( 53 ).

85. V bodě 46 rozsudku ze dne 29. listopadu 2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785), totiž Soudní dvůr rozhodl, že v souladu se zásadou daňové teritoriality je členský stát v případě převodu majetku na stálou provozovnu nacházející se v jiném členském státě oprávněn zdanit v okamžiku tohoto převodu kapitálové zisky vytvořené na jeho území před uvedeným převodem. Účelem takového opatření je předcházet situacím, které mohou ohrozit právo členského státu původu uplatňovat daňovou pravomoc ve vztahu k činnostem vykonávaným na jeho území.

86. Z toho plyne, že v případě převodu aktiv do jiného členského státu se členský stát nemusí vzdát práva zdanit kapitálové zisky dosažené v rámci své zdaňovací pravomoci před převodem tohoto majetku mimo své území ( 54 ).

87. V bodě 58 rozsudku ze dne 21. prosince 2016, Komise v. Portugalsko (C‑503/14, EU:C:2016:979), Soudní dvůr pomocí citace bodu 52 rozsudku ze dne 29. listopadu 2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785), připomněl, že právní úprava členského státu, která stanovuje okamžitý odvod daně z latentních kapitálových zisků plynoucích z aktiv společnosti přemísťující své ústředí do jiného členského státu v okamžiku uvedeného přemístění je nepřiměřená, a to z důvodu existence opatření omezujících svobodu usazování méně nežli okamžitý odvod této daně. Uvedený spor se však netýkal odkladu zdanění, ale odkladu odvodu ( 55 ).

88. V rozsudku ze dne 21. května 2015, Verder LabTec (C‑657/13, EU:C:2015:331, bod 48), Soudní dvůr rozhodl, že je přiměřené, když členský stát za účelem ochrany výkonu své daňové pravomoci vyměří daň z nerealizovaných kapitálových zisků, které byly dosaženy na jeho území a souvisejí s majetkem převáděným mimo jeho území, v okamžiku, kdy jeho daňová pravomoc vůči dotyčnému majetku zaniká, v projednávané věci v okamžiku převodu dotčeného majetku mimo území tohoto členského státu. Pokud jde o odvod takové daně, Soudní dvůr v bodě 49 uvedeného rozsudku doplnil, že osoba povinná k dani musí mít při opuštění území možnost volby mezi okamžitým odvodem daně a odloženou platbou, podléhající případně zaplacení úroků dle použitelné vnitrostátní právní úpravy ( 56 ).

89. Mimoto Soudní dvůr rozhodl, že případné nezohlednění ztrát hostitelským členským státem však členskému státu původu neukládá žádnou povinnost v okamžiku realizace dotčených aktiv přehodnotit daňový dluh, který byl definitivně stanoven v okamžiku, kdy dotyčná společnost z důvodu přemístění sídla svého skutečného vedení přestala být v naposled uvedeném členském státě povinnou k dani ( 57 ).

90. Mám za to, že na rozdíl od situace ve věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 29. listopadu 2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785), v níž členský stát původu v plném rozsahu využil (s výhradou případného odkladu odvodu) právo zdanit nerealizované kapitálové zisky dosažené na jeho území v souvislosti s aktivy převedenými mimo jeho území v okamžiku tohoto převodu ( 58 ), členský stát původu ve věci Lassus (C‑421/16), tedy Francouzská republika, který na základě čl. 8 odst. 1 směrnice 90/434 neměl žádné právo zdanit kapitálové zisky plynoucí z výměny cenných papírů v roce 1999 v okamžiku této výměny, zavedl v souladu s čl. 8 odst. 2 druhým pododstavcem uvedené směrnice režim odkladu zdanění kapitálového zisku plynoucího z výměny cenných papírů až do jejich následného převodu. Je třeba rovněž připomenout, že z vnitrostátního spisu doručeného kanceláři Soudního dvora plyne, že podmínky zdanění kapitálového zisku z výměny, například sazby daně, jsou určeny k okamžiku následného převodu vyměněných cenných papírů a že výše daně, jež má být zaplacena, je stanovena až v tento okamžik.

91. Francouzská vláda tak vykonává zdaňovací pravomoc v okamžiku následného převodu ( 59 ) vyměněných cenných papírů ( 60 ) navzdory tomu, že zdanění případného kapitálového zisku plynoucího z následného převodu vyměněných cenných papírů nespadá do její daňové pravomoci.

92. Z toho plyne, že na rozdíl od okolností ve věcech, ve kterých byly vydán rozsudky ze dne 29. listopadu 2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785), ze dne 21. května 2015, Verder LabTec (C‑657/13, EU:C:2015:331), a ze dne 21. prosince 2016, Komise v. Portugalsko (C‑503/14, EU:C:2016:979), ve věci Lassus (C‑421/16) členský stát původu, tedy Francouzská republika, vykonával zdaňovací pravomoc v okamžiku realizace kapitálových ztrát ( 61 ) v roce 2002.

93. Mám za to, že za těchto okolností zachování rozdělení zdaňovací pravomoci neodůvodňuje rozdílné zacházení s osobami povinnými k dani, které jsou jejími rezidenty, a osobami povinnými k dani, které jejími rezidenty nejsou, jelikož ve hře byla pouze zdaňovací pravomoc francouzské vlády.

94. Proto by členský stát původu neměl osobě povinné k dani, která využila práva na usazení v jiném členském státě, odmítnout přiznat možnost započtení kapitálové ztráty utrpěné v působnosti svých vnitrostátních právních předpisů ( 62 ), pokud by taková výhoda byla poskytnuta osobě povinné k dani, která je jeho rezidentem.

95. Na třetí otázku položenou předkládajícím soudem ve věci Lassus (C‑421/16) je třeba odpovědět, že článek 49 SFEU brání tomu, aby členský stát, ve kterém bylo v souladu s čl. 8 odst. 2 druhým pododstavcem směrnice 90/434 odloženo zdanění kapitálového zisku z výměny, tento zisk zdanil při následném převodu cenných papírů získaných výměnou bez ohledu na kapitálovou ztrátu utrpěnou po výměně, kdežto osobě povinné k dani, která je jeho rezidentem, by taková výhoda byla poskytnuta. To, že následný převod vyměněných cenných papírů nespadá do daňové pravomoci uvedeného členského státu, toto diskriminační zacházení neodůvodňuje.

D. Ke čtvrté předběžné otázce

96. Podstatou čtvrté otázky předkládajícího soudu položené ve věci Lassus (C‑421/16), kterou je třeba se zabývat pouze v případě, že je na třetí otázku odpovězeno tak, že je třeba vzít v úvahu kapitálovou ztrátu z převodu, je, zda má členský stát původu započíst oproti kapitálovému zisku zjištěnému při výměně cenných papírů kapitálovou ztrátu z převodu uvedených cenných papírů, nebo má upustit od zdanění dotčeného kapitálového zisku, jestliže převod nespadá do jeho daňové pravomoci.

97. Z mých odpovědí na první tři otázky plyne, že jelikož článek 8 směrnice 90/434 nestanoví konečné osvobození kapitálového zisku zjištěného při výměně cenných papírů v souladu s uvedenou směrnicí od zdanění, má členský stát původu možnost stanovit režim odloženého zdanění kapitálového zisku z výměny až do následného převodu uvedených cenných papírů, a to navzdory tomu, že tento převod nespadá do jeho daňové pravomoci. Mám za to, že podle vyjádření francouzské vlády okolnost, že převod vyměněných cenných papírů vedl ke kapitálové ztrátě, nezpochybňuje daňovou pravomoc členského státu původu.

98. Pokud však vnitrostátní právo stanoví režim odložení zdanění kapitálového zisku zjištěného při výměně cenných papírů spadajících do působnosti směrnice 90/434 až do následného převodu těchto cenných papírů a uvedené právo stanoví zohlednění kapitálových ztrát utrpěných po výměně cenných papírů pro osoby povinné k dani, které jsou rezidentem daného státu, musí členský stát původu v souladu s článkem 49 SFEU tutéž výhodu poskytnout i osobám povinným k dani, které jeho rezidenty nejsou. Tato povinnost členskému státu původu neukládá vzdát se zdanění kapitálového zisku z výměny, jestliže by následný převod vyměněných cenných papírů nespadal do jeho daňové pravomoci

E. K páté předběžné otázce

99. Podstatou páté otázky předkládajícího soudu položené ve věci Lassus (C‑421/16), kterou je třeba se zabývat pouze v případě, že je na třetí a čtvrtou otázku odpovězeno tak, že je třeba započíst kapitálovou ztrátu z převodu oproti kapitálovému zisku z výměny, jsou podmínky takového započtení.

100. V souladu s vyjádřeními francouzské vlády ( 63 ) a Komise ( 64 ) mám za to, že směrnice 90/434 ani jiná ustanovení unijního práva tyto podmínky neupřesňují.

101. Proto podmínky případného započtení kapitálové ztráty utrpěné při následném převodu cenných papírů spadají do vnitrostátního práva členského státu původu při současném respektování unijního práva, zejména článku 49 SFEU o svobodě usazování.

VIII. Závěry

102. Ve světle předcházejících úvah navrhuji, aby Soudní dvůr na předběžné otázky položené Conseil d’État (Státní rada) (Francie) odpověděl následovně: 1) Článek 8 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 druhý pododstavec směrnice Rady 90/434/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění při fúzích, rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států nebrání režimu odložení zdanění kapitálového zisku zjištěného při výměně cenných papírů spadajících do působnosti uvedené směrnice až do následného převodu cenných papírů. 2) Článek 8 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 90/434 musí být vykládány v tom smyslu, že kapitálový zisk z výměny cenných papírů může být zdaněn při jejich následném převodu členským státem, který měl pravomoc jej zdanit v okamžiku výměny, i když by následný převod vyměněných cenných papírů mohl spadat do daňové pravomoci jiného členského státu. 3) Článek 49 SFEU brání tomu, aby členský stát, ve kterém bylo v souladu s čl. 8 odst. 2 druhým pododstavcem směrnice 90/434 odloženo zdanění kapitálového zisku z výměny až do následného převodu vyměněných cenných papírů, tento zisk zdanil při tomto převodu bez ohledu na kapitálovou ztrátu utrpěnou po výměně, kdežto osobě povinné k dani, která je jeho rezidentem, by taková výhoda byla poskytnuta. To, že následný převod vyměněných cenných papírů nespadá do daňové pravomoci uvedeného členského státu, toto diskriminační zacházení neodůvodňuje. 4) Pokud však vnitrostátní právo stanoví režim odložení zdanění kapitálového zisku zjištěného při výměně cenných papírů spadajících do působnosti směrnice 90/434 až do následného převodu těchto cenných papírů a uvedené právo stanoví zohlednění kapitálových ztrát utrpěných po výměně cenných papírů pro osoby povinné k dani, které jsou rezidentem daného státu, musí členský stát původu v souladu s článkem 49 SFEU tutéž výhodu poskytnout i osobám povinným k dani, které jeho rezidenty nejsou. Tato povinnost členskému státu původu neukládá vzdát se zdanění kapitálového zisku z výměny, jestliže by následný převod vyměněných cenných papírů nespadal do jeho daňové pravomoci 5) Podmínky případného započtení kapitálové ztráty utrpěné při následném převodu cenných papírů spadají do vnitrostátního práva členského státu původu při současném respektování unijního práva, zejména článku 49 SFEU.

( 1 ) – Původní jazyk: francouzština.

( 2 ) – Ve věci Jacob (C‑327/16).

( 3 ) – Ve věci Lassus (C‑421/16).

( 4 ) – Úř. věst. 1990, L 225, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 142. Článek 8 této směrnice byl pozměněn směrnicí Rady 2005/19/ES ze dne 17. února 2005 (Úř. věst. 2005, L 58, s. 19). Směrnice 90/434 byla později zrušena směrnicí Rady 2009/133/ES ze dne 19. října 2009 o společném systému zdanění při fúzích, rozděleních, částečných rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států a při přemístění sídla evropské společnosti nebo evropské družstevní společnosti mezi členskými státy (Úř. věst. 2009, L 310, s. 34). Znění čl. 8 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 druhého pododstavce směrnice 90/434 je téměř totožné se zněním čl. 8 odst. 1a 6 téže směrnice ve znění směrnice 2005/19, jakož i se zněním čl. 8 odst. 1 a 6 směrnice 2009/133.

( 5 ) – Vycházejícímu z vyměřovacího základu stanoveného při výměně.

( 6 ) – Z vnitrostátního spisu doručeného kanceláři Soudního dvora, zdá se, plyne, že zbývající podmínky zdanění kapitálového zisku, zejména sazba daně, jsou určeny k okamžiku následného převodu. V první předběžné otázce položené v těchto spojených věcech totiž Conseil d’État (Státní rada) odkazuje na „kapitálový zisk plynoucí z výměny[, který] byl zjištěn a přesně určen v okamžiku výměny cenných papírů a zdaněn je v roce, v jehož průběhu nastala okolnost, kterou bylo odložení zdanění ukončeno“. Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.

( 7 ) – Podle předkládajícího soudu „byla účinkem tohoto zákonného ustanovení zejména možnost započtení kapitálové ztráty oproti kapitálovému zisku, který se již dříve nacházel v režimu odloženého zdanění, při jeho zdanění v roce, kdy dojde k události ukončující režim odloženého zdanění“.

( 8 ) – Tento rok je relevantní ve věci Lassus (C‑421/16). Viz bod 24 tohoto stanoviska.

( 9 ) – Tento rok je relevantní ve věci Lassus (C‑421/16). Viz bod 24 tohoto stanoviska.

( 10 ) – Viz čl. 92 B odst. II a čl. 160 odst. I ter bod 4 ODZ.

( 11 ) – Konkrétně šlo o 11924 cenných papírů.

( 12 ) – Původně společnost Mars Sun

( 13 ) – Výměnou získal 599874 cenných papírů společnosti Gemplus International.

( 14 ) – Článek 160 odst. 1b a článek 92 B ODZ.

( 15 ) – Ve prospěch společnosti Sagem.

( 16 ) – Kapitálový zisk dosažený M. Lassusem při výměně ze dne 7. prosince 1999 podléhal dani ve Francii, ačkoliv měl od roku 1997 bydliště ve Spojeném království, na základě čl. 13 odst. 4 francouzsko-britské daňové dohody.

( 17 ) – Zde Francouzská republiky.

( 18 ) – Viz bod 13 tohoto stanoviska.

( 19 ) – Článek 1 směrnice 90/434 totiž stanoví následující:

„Každý členský stát použije tuto směrnici na fúze, rozdělení, převody aktiv a výměny akcií, jichž se účastní společnosti ze dvou nebo více členských států.“

( 20 ) – Rozsudek ze dne 14. března 2013, Allianz Hungária Biztosító a další (C‑32/11, EU:C:2013:160, body 19 a 20, jakož i citovaná judikatura). Viz rovněž rozsudek ze dne 18. října 1990, Dzodzi (C‑297/88 a C‑197/89, EU:C:1990:360, body 33 až 37).

( 21 ) – Viz bod 37 tohoto stanoviska.

( 22 ) – Viz bod 59 tohoto stanoviska.

( 23 ) – Viz bod 59 tohoto stanoviska.

( 24 ) – Viz čl. 92 B odst. II ODZ.

( 25 ) – K rozdílu mezi odloženým a podmíněným zdaněním viz bod 4 tohoto stanoviska. K pojmu „odložený výběr“ viz rovněž bod 6 tohoto stanoviska. Podle M. Jacoba režim odloženého zdanění stanovený francouzskou právní úpravou zpochybňuje zásadu daňové neutrality, což vede k tomu, že výměna cenných papírů je považována sama o sobě za „daňovou událost“, „jelikož bude třeba zjistit kapitálový zisk, odpovídající zhodnocení cenných papírů předaných při výměně od jejich nabytí, přičemž zjištění tohoto kapitálového zisku zakládá zdaňovací právo státu, jehož rezidentem v té době dotyčná osoba byla“.

( 26 ) – „Kromě toho změna podstaty předběžných otázek na žádost jednoho z účastníků řízení nebo odpověď na doplňující otázky zmíněné účastníky původního řízení v jejich vyjádřeních by byla neslučitelná s úlohou svěřenou Soudnímu dvoru článkem 267 SFEU, jakož i s povinností Soudního dvora zajistit, aby vlády členských států a zúčastněné strany mohly předložit svá vyjádření podle článku 23 statutu Soudního dvora, vzhledem k tomu, že podle tohoto ustanovení jsou zúčastněným stranám oznamována pouze předkládací rozhodnutí“ (viz mé stanovisko ve věci Ehrmann, C‑609/12, EU:C:2013:746, bod 27 a citovaná judikatura).

( 27 ) – Obdobně viz rozsudek ze dne 11. prosince 2008, A. T. (C‑285/07, EU:C:2008:705, bod 36). Viz rovněž stanovisko generální advokátky Kokott ve věci Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:86, bod 36): „[Článkem 8 odst. 1 směrnice 90/434] má být zajištěna daňová neutralita takové operace restrukturalizace a má se zabránit tomu, aby byly zdaněny tiché rezervy nebo jiná zvyšování hodnoty podílů na společnosti ještě před jejich skutečnou realizací“. Viz rovněž rozsudek ze dne 20. května 2010, Modehuis A. Zwijnenburg (C‑352/08, EU:C:2010:282, body 39 a 40). V rozsudku ze dne 8. března 2017, Euro Park Service (C‑14/16, EU:C:2017:177, body 28 a 29), Soudní dvůr připomněl, „že operace přeshraniční fúze představuje zvláštní způsob výkonu svobody usazování, který je důležitý pro řádné fungování vnitřního trhu, a patří tedy k hospodářským činnostem, u nichž jsou členské státy povinny respektovat tuto svobodu. […] Aby tomuto zvláštnímu způsobu výkonu svobody usazování nebyly kladeny překážky v podobě omezení, znevýhodnění nebo zvláštních narušení, které by vyplývaly z daňových předpisů členských států, směrnice 90/434, jak vyplývá z jejího prvního až pátého bodu odůvodnění, stanoví společný daňový systém, který stanoví takové daňové výhody, jako je odklad zdanění kapitálových zisků vztahujících se k převedenému majetku v rámci takové operace“. Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.

( 28 ) – „Znění tohoto ustanovení je jednoznačné a závazné.“ Viz stanovisko generální advokátky E. Sharpston ve věci A. T. (C‑285/07, EU:C:2008:608, bod 24).

( 29 ) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. prosince 2008, A. T. (C‑285/07, EU:C:2008:705, bod 21).

( 30 ) – Znění čl. 8 odst. 1 směrnice 90/434 je sice kogentní, ovšem znění odst. 2 druhého pododstavce uvedeného článku, které stanoví možnost členských států zdanit zisk plynoucí z následného převodu cenných papírů, je zase jasně dispozitivní.

( 31 ) – Obdobně viz rozsudek ze dne 19. prosince 2012, 3D I (C‑207/11, EU:C:2012:818, bod 28), který se týká článků 4 a 9 směrnice 90/434. Podle generálního advokáta N. Jääskinena je cílem uvedené směrnice „dosáhnout daňové neutrality vytvořením společného systému odložení zdanění kapitálových zisků souvisejících s přeshraničními […] výměnami akcií. Ke zdanění dojde až v okamžiku skutečného převodu akcií nebo aktiv“. Měl za to, že „zásada daňové neutrality“ se týká pouze daňového zacházení k okamžiku přeshraniční výměny akcií, a nikoli k jinému okamžiku (viz stanovisko generálního advokáta N. Jääskinena ve věci 3D I, C‑207/11, EU:C:2012:433, body 37 a 39). Podle generální advokátky Sharpston směrnice 90/434 „ukládá společný systém zdanění při […] výměně akcií mezi společnostmi z různých členských států. Jejím cílem je zamezit ukládání daní v souvislosti s takovými operacemi a přitom zajišťovat zájmy členského státu, ve kterém vznikne daňové zatížení. V souvislosti s výměnou akcií tak činí tím, že stanoví, že přidělení cenných papírů nabývající společnosti společníku nabyté společnosti ‚nemá samo o sobě za následek zdanění příjmů, zisků nebo kapitálových zisků tohoto společníka‘, a přitom umožňuje členským státům zdaňovat ‚zisky plynoucí z následného převodu obdržených cenných papírů stejným způsobem, jakým by byl zdaněn zisk z převodu cenných papírů existujících před nabytím‘ “(viz bod 3 stanoviska generální advokátky Sharpston ve věci A. T., C‑285/07, EU:C:2008:608).

( 32 ) – Podle rakouské vlády článek 8 směrnice 90/434 vychází „z myšlenky, že členský stát, v němž jsou usazeni společníci převádějící nebo nabyté společnosti, si musí v souvislosti s cennými papíry získanými uvedenými společníky výměnou uchovat možnost pozdějšího zdanění získaných cenných papírů“. Finská vláda má za to, že „cílem směrnice 90/434 [není] s konečnou platností osvobodit převody, k nimž dochází při výměně původně držených cenných papírů, od daně, ale pouze zaručit výhodu představovanou odkladem zdanění, tak aby došlo ke zjednodušení přeshraničních výměn cenných papírů. Toto stanovisko, které je v souladu s cílem a zněním směrnice, bylo rovněž potvrzeno judikaturou Soudního dvora, například v [rozsudku ze dne 5. července 2007, Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408)]“.

( 33 ) – Podle Komise směrnice 90/434 nebrání tomu, aby výměna cenných papírů, po níž proběhne jejich následný převod, byla rozložena do dvou kroků, tedy zjištění a přesné určení kapitálového zisku z výměny, na něhož se uplatní režim odloženého zdanění, a skutečného zdanění příjmu dosaženého při následném převodu týchž cenných papírů.

( 34 ) – V bodě 41 rozsudku ze dne 5. července 2007, Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408), měl Soudní dvůr příležitost upřesnit, že „všechny členské státy, jimž je směrnice určena, [mají] povinnost ve svém vnitrostátním právním řádu přijmout veškerá opatření nezbytná k zajištění plné účinnosti směrnice v souladu s cílem, jenž sleduje“. „[Členské státy mají] právo volby formy a prostředků provedení směrnic, které umožní zajistit co nejlépe výsledek, k němuž tyto směrnice směřují“ (bod 43 téhož rozsudku).

( 35 ) – Obdobně viz rozsudek ze dne 8. března 2017, Euro Park Service (C‑14/16, EU:C:2017:177, bod 36).

( 36 ) – Ve věci Jacob (C‑327/16) M. Jacob v okamžiku výměny cenných papírů bydlel a v souladu se zněním čl. 92 B odst. II a čl. 160 odst. I ter bodu 4 ODZ podléhal dani ve Francii. Svoji daňovou rezidenci změnil po této výměně, ale před převodem dotčených cenných papírů. Ve věci Lassus (C‑421/16) M. Lassus podléhal dani z kapitálového zisku dosaženého výměnou v roce 1999 ve Francii na základě čl. 13 odst. 4 písm. a) a b) francouzsko-britské daňové dohody, i když měl od roku 1997 bydliště ve Spojeném království. Podle Francouzské vlády totiž „[n]a základě ustanovení článku 164 B ODZ ve spojení s jeho článkem 244 bis B platných v okamžiku výměny cenných papírů ze dne 7. prosince 1999 kapitálové zisky dosažené převodem práv souvisejících se společnostmi majícími sídlo ve Francii představují příjmy ze zdrojů na území Franci zdanitelné tamtéž za podmínek stanovených článkem 160 ODZ, i když fyzická osoba, která těchto kapitálových zisků dosáhla, nebyla francouzským daňovým rezidentem. […] Kromě toho čl. 13 odst. 4 francouzsko-britské daňové dohody toto rozdělení daňové pravomoci mezi Francii a Spojené království potvrzuje“. Naopak podle francouzské vlády samotná transakce týkající se převodu cenných papírů získaných při výměně, tedy cenných papírů lucemburské společnosti Gemplus International, nespadala mezi případy stanovené články 164 B a 244 bis B ODZ a čl. 13 odst. 4 francouzsko-britské daňové dohody, neboť uvedený převod se týkal cenných papírů lucemburské společnosti držených fyzickou osobou s daňovým domicilem ve Spojeném království. Je třeba podotknout, že M. Lassus před Conseil d’État (Státní rada) tvrdil, že následný převod vyměněných cenných papírů spadal do daňové pravomoci vlády Spojeného království, což nic nemění na pravomoci francouzské vlády dotčené kapitálové zisky zdanit.

( 37 ) – Viz první bod odůvodnění směrnice 90/434.

( 38 ) – Stejně jako M. Jacob a francouzská a finská vláda mám za to, že předmětem směrnice 90/434 není stanovení pravidel teritoriality daní a rozdělení zdaňovací pravomoci mezi členské státy.

( 39 ) – Rozsudek ze dne 29. listopadu 2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785, bod 45 a citovaná judikatura).

( 40 ) – Tedy přeshraniční transakce podle článku 1 směrnice 90/434 nebo vnitrostátní transakce, na kterou je podle vnitrostátních právních předpisů uvedená směrnice použitelná.

( 41 ) – Obdobně viz rozsudek ze dne 29. listopadu 2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785, bod 46 a citovaná judikatura). Viz rovněž rozsudek ze dne 23. ledna 2014, DMC (C‑164/12, EU:C:2014:20, bod 47).

( 42 ) – Viz čtvrtý bod odůvodnění směrnice 90/434. Navíc vzhledem k tomu, že taková možnost respektuje i zájmy členského státu, v němž došlo k následnému převodu vyměněných cenných papírů, jelikož nezasahuje do jeho práva zdanit kapitálové zisky případně plynoucí z uvedeného převodu, zachovává dle mého názoru rovnoměrné rozdělení zdaňovací pravomoci mezi členské státy, které je legitimním cílem uznaným za takový Soudním dvorem.

( 43 ) – Francouzská, finská a švédská vláda, jakož i Komise mají za to, že článek 8 směrnice 90/434 nezakazuje, aby byl kapitálový zisk z výměny cenných papírů zdaněn členským státem bydliště osoby povinné k dani v okamžiku výměny, třebaže tato k okamžiku následného převodu cenných papírů již byla daňovým rezidentem v jiné zemi. M. Jacob má za to, že článek 8 směrnice 90/434 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě výměny cenných papírů spadajících do působnosti směrnice jediná okolnost vedoucí ke zdanění nastává v okamžiku převodu cenných papírů získaných výměnou. Má proto za to, že pravidla teritoriality daně musí být posuzována k tomuto okamžiku podle ustanovení vnitrostátního práva členských států a případných daňových dohod uzavřených mezi nimi.

( 44 ) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.

( 45 ) – Rakouská vláda má za to, že „nezohlednění kapitálové ztráty není v rozporu se svobodou usazování, jelikož členským státům přísluší s konečnou platností stanovit výši daně z nerealizovaných kapitálových zisků, bez zohlednění případných následně realizovaných kapitálových ztrát nebo zisků, v okamžiku, kdy zaniká zdaňovací pravomoc členského státu ve vztahu k dotčeným aktivům“. Švédská vláda má za to, že „členský stát by neměl být spravedlivě nucen zohledňovat kapitálové ztráty utrpěné při konečném prodeji cenných papírů, to znamená ve chvíli, kdy se již neuplatní jeho zdaňovací pravomoc. Proto to, že nezohlední ztrátu v okamžiku takového konečného převodu, by nemělo být považováno za překážku svobody usazování. Pokud by měl Soudní dvůr opačný názor, mohlo by být takové omezení každopádně odůvodněno rovnoměrným rozdělením zdaňovací pravomoci mezi členské státy a bylo by odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu a v souladu se zásadou proporcionality“. Finská vláda má za to, že „členský stát není povinen takovou kapitálovou ztrátu zohlednit při zdanění kapitálového zisku dosaženého při výměně cenných papírů. Zaprvé, co se týče směrnice 90/434, stačí zopakovat, že tato v žádném ohledu neupravuje otázku rozdělení zdaňovací pravomoci týkající se výměny cenných papírů mezi členské státy. Právo na započtení kapitálových ztrát, které rovněž spadá do otázky rozdělení zdaňovací pravomoci, tedy rovněž není směrnicí upraveno. Ze směrnice tak v tomto ohledu neplyne žádné omezení pro daňové právní předpisy členských států. Zadruhé ani článek 49 SFEU započtení kapitálové ztráty plynoucí z převodu cenných papírů získaných výměnou nevyžaduje“.

( 46 ) – Podle Komise „se jeví, že převodce, který práva na usazení nevyužil, může využít úplného smazání kapitálového zisku z výměny, na který byl původně uplatněn režim odloženého zdanění, a to započtením kapitálové ztráty z odpovídajícího převodu. Naopak využije-li svého práva a usadí se ve Spojeném království, tak jak to učinil daňový poplatník ve věci [Lassus (C‑421/16)], bude možnost zohlednění kapitálové ztráty z převodu značně omezena z důvodu použití výpočtů na základě pravidel, která by nebyla uplatněna v čistě vnitrostátních souvislostech“.

( 47 ) – Tedy čl. 160 odst. I čtvrtý pododstavec ODZ. Toto rozdílné zacházení se srovnatelnými zdanitelnými transakcemi neplyne ze znění dotčených ustanovení.

( 48 ) – Rozsudek ze dne 21. prosince 2016, Komise v. Portugalsko (C‑503/14, EU:C:2016:979, bod 46 a citovaná judikatura).

( 49 ) – Francouzská vláda „nezpochybňuje, že takové podmínky zdanění kapitálového zisku z výměny cenných papírů vedou k rozdílnému zacházení s výměnami cenných papírů provedenými nerezidenty nebo rezidenty, kteří v okamžiku převodu vyměněných cenných papírů již jsou nerezidenty, oproti výměnám provedeným rezidenty, u nichž se kapitálová ztráta případně utrpěná při následném převodu vyměněných cenných papírů započte při stanovení dlužné daně proti kapitálovému zisku z výměny“. Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.

( 50 ) – Rozsudek ze dne 29. listopadu 2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785, bod 42 a citovaná judikatura).

( 51 ) – Podle francouzské vlády jsou podmínky zdanění kapitálového zisku z výměny cenných papírů definovány v souladu s čl. 13 odst. 4 francouzsko-britské daňové dohody. Naopak pozdější kapitálová ztráta případně plynoucí z převodu cenných papírů získaných výměnou nespadá do daňové pravomoci francouzské vlády, ale do pravomoci Spojeného království. Mimoto má Francouzská vláda za to, že podmínky zdanění kapitálového zisku z výměny dotčených cenných papírů nepřesahují rámec toho, co je nezbytné pro dosažení jimi sledovaného cíle.

( 52 ) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.

( 53 ) – Mimoto, jak bylo uvedeno v bodě 68 tohoto stanoviska, z ustálené judikatury vyplývá, že neexistují-li sjednocující nebo harmonizační opatření v rámci Unie, zachovávají si členské státy i nadále pravomoc vymezit prostřednictvím dohod nebo i jednostranně kritéria dělby daňové pravomoci, zejména za účelem odstranění dvojího zdaněni (rozsudek ze dne 29. listopadu 2011, National Grid Indus, C‑371/10, EU:C:2011:785, bod 46).

( 54 ) – Rozsudek ze dne 21. května 2015, Verder LabTec (C‑657/13, EU:C:2015:331, bod 44).

( 55 ) – Viz bod 6 tohoto stanoviska.

( 56 ) – Rozsudek ze dne 21. května 2015, Verder LabTec (C‑657/13, EU:C:2015:331, body 48 a 49, jakož i citovaná judikatura). Z toho plyne, že zdanění kapitálového zisku nebylo odloženo na pozdější okamžik. Ve věci, ve které byl vydán uvedený rozsudek, byla výše dotčené daně z nerealizovaných kapitálových zisků stanovena v okamžiku převodu a její odvod byl odložen nebo rozložen na deset ročních splátek.

( 57 ) – Rozsudek ze dne 29. listopadu 2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785, bod 61). Viz rovněž rozsudek ze dne 21. prosince 2016, Komise v. Portugalsko (C‑503/14, EU:C:2016:979, bod 55). Obdobně k přesunu ústředí trustu viz rozsudek ze dne 14. září 2017, Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (C‑646/15, EU:C:2017:682, bod 58), a stanovisko generální advokátky Kokott ve věci Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (C‑646/15, EU:C:2016:1000, body 61 až 65). V bodě 58 rozsudku ze dne 29. listopadu 2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785), Soudní dvůr rozhodl, že „[j]estliže v takové situaci, jaká je předmětem [uvedené] věci, se zisky společnosti, která přemístila sídlo svého skutečného vedení, po tomto přemístění zdaní pouze v hostitelském členském státě v souladu se zásadou daňové teritoriality spojené s časovým prvkem, v souvislosti s výše uvedenou vazbou mezi aktivy společnosti a jejími zdanitelnými zisky, a tedy z důvodu symetrie mezi právem zdanit zisky a možností odpočítat ztráty, náleží naposled uvedenému členskému státu, aby ve svém daňovém systému zohlednil výkyvy hodnoty aktiv dotčené společnosti, ke kterým došlo ode dne, kdy členský stát původu přišel o veškerou daňovou vazbu k uvedené společnosti“.

( 58 ) – Obdobně viz rovněž rozsudky ze dne 21. května 2015, Verder LabTec (C‑657/13, EU:C:2015:331), jakož i ze dne 21. prosince 2016, Komise v. Portugalsko (C‑503/14, EU:C:2016:979).

( 59 ) – Je třeba připomenout, že z vnitrostátního spisu doručeného kanceláři Soudního dvora plyne, že podmínky zdanění kapitálového zisku z výměny, například sazby daně, jsou určeny k okamžiku následného převodu vyměněných cenných papírů.

( 60 ) – V tomto ohledu je třeba připomenout, že jak je uvedeno v mé poznámce pod čarou 36 tohoto stanoviska, M. Lassus podléhal dani z kapitálového zisku dosaženého výměnou v roce 1999 ve Francii na základě čl. 13 odst. 4 písm. a) a b) francouzsko-britské daňové dohody, i když měl od roku 1997 bydliště ve Spojeném království.

( 61 ) – Připomínám, že kapitálové ztráty byly utrpěny během pěti let následujících po výměně dotčených cenných papírů.

( 62 ) – V tomto případě čl. 160 odst. I čtvrtý pododstavec ODZ. Chtěl bych uvést, že dané ustanovení stanovuje maximální lhůtu pěti let. Pokud k převodu vyměněných cenných papírů dojde po více než pěti letech od výměny, není dle mého názoru třeba kapitálovou ztrátu z převodu zohlednit. Použití článku 49 SFEU ukládá pouze rovné zacházení se srovnatelnými transakcemi.

( 63 ) – Francouzská vláda má za to, že Soudní dvůr není příslušný k odpovědi na tuto otázku, jelikož primární ani sekundární unijní právo tyto podmínky neupřesňuje. Případně má za to, že je-li členský stát povinen zohlednit při zdanění kapitálového zisku z výměny případnou kapitálovou ztrátu z převodu vyměněných cenných papírů, může přitom zohlednit pouze kapitálové ztráty související s těmito cennými papíry. Mimoto podle francouzské vlády je při určení výše kapitálové ztráty třeba za pořizovací cenu považovat hodnotu těchto cenných papírů při výměně.

( 64 ) – Komise uvádí, že směrnice 90/434 nestanoví způsob určení kapitálového zisku z výměny ani režim použitelný na případnou kapitálovou ztrátu z převodu.