ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(viz bod 34)

Administrativní stížnost a její výslovné nebo implicitní zamítnutí tvoří nedílnou součást komplexního řízení a jsou jen jedním z předpokladů, které musí být splněny před podáním žaloby. Za těchto podmínek je žaloba, i když je formálně namířena proti zamítnutí stížnosti, podána k soudu proti aktu zasahujícímu do právního postavení, proti němuž byla stížnost podána, s výjimkou případu, kdy má zamítnutí stížnosti jiný rozsah než akt, proti kterému byla tato stížnost podána. Výslovné rozhodnutí o zamítnutí stížnosti nemusí totiž vzhledem ke svému obsahu potvrzovat akt napadený žalobcem. Je tomu tak tehdy, když rozhodnutí o zamítnutí stížnosti obsahuje přezkum situace žalobce na základě nových právních a skutkových okolností nebo mění či doplňuje původní rozhodnutí. V těchto případech představuje zamítnutí stížnosti akt podléhající přezkumu soudem, který jej vezme v úvahu při posouzení legality napadeného aktu, případně jej posoudí jako akt nepříznivě zasahující do právního postavení nahrazující napadený akt.

Pravidlo souladu mezi žalobou a stížností směřuje k tomu, aby bylo úředníkovi nebo zaměstnanci zabráněno uplatnit určité výtky, nebo dokonce všechny výtky, až ve fázi soudního řízení, s tím důsledkem, že jakákoliv možnost mimosoudního vyrovnání sporu by byla značně omezena. Za těchto okolností by totiž neměla administrativa vzhledem k tomu, že by nemohla přesně znát výtky nebo požadavky dotyčného, žádnou možnost popřípadě vyhovět jeho návrhům, nebo navrhnout smírné řešení, a tedy nepředkládat spor přímo k rozhodnutí soudu.

Cíl týkající se umožnění, aby dotyčný a administrativa mohli vyřešit spor v rámci postupu před zahájením soudního řízení, však neznamená, že úředník má za všech okolností právo zpochybňovat ve fázi postupu před zahájením soudního řízení každý nový důvod uvedený administrativou ve fázi správního řízení.

(viz body 39 a 40)

Odkazy:

Soudní dvůr: 23. října 1986, Schwiering v. Účetní dvůr, 142/85, Recueil, s. 3177, bod 11

Tribunál: 12. března 1996, Weir v. Komise, T-361/94, Recueil FP, s. I-A-121 a II-381, bod 27
5.

Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření vůči Íránu — Rozhodnutí, kterým se zmrazují finanční prostředky — Soudní přezkum legality — Rozsah — Článek 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413 — Zahrnutí [Článek 275 druhý pododstavec SFEU; rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP, čl. 20 odst. 1 písm. c), a rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP, čl. 1 odst. 8 písm. a)] (viz body 92–96)
(viz body 35–39, 43, 45, 47)

Viz znění rozhodnutí.

(viz bod 46)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 55–57)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 57, 58, 60)

(viz body 58, 62)

Viz znění rozhodnutí.

(viz bod 62)

Viz znění rozhodnutí.

Jaderný program vyvíjený Íránskou islámskou republikou je zdrojem vážných znepokojení na mezinárodní i evropské úrovni. Rada proto v této souvislosti postupně rozšířila počet omezujících opatření přijatých vůči tomuto státu, aby v rámci provádění rezolucí Rady bezpečnosti zabránila rozvoji činností ohrožujících mír a mezinárodní bezpečnost.

Posun časových účinků zrušení omezujícího opatření může být tedy odůvodněn nezbytností zajistit účinnost omezujících opatření, a v konečném důsledku bezpečnostními imperativy nebo důvody spojenými s mezinárodními vztahy Unie a jejích členských států. Zrušení aktů, jejichž předmětem je zmrazení finančních prostředků za účelem zabránění šíření jaderných zbraní, by totiž žalobkyni umožnilo převést veškerý svůj majetek nebo jeho část mimo Unii, čímž by mohla být závažně a nenávratně ohrožena účinnost jakéhokoli zmrazení finančních prostředků, o němž by Rada mohla v budoucnu vůči žalobkyni rozhodnout.

(viz body 74–77, výrok 3)
1)

Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)(OHIM) ze dne 15. února 2012 (věc R 476/2011- 1) týkající se námitkového řízení mezi Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG a Nuna International BV se zrušuje v rozsahu, v němž se vztahuje na „dětské kočárky, kočáry, bezpečnostní autosedačky pro děti“ spadající do třídy 12 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu ochranných známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, jakož i „chodítka pro děti“ a „dětské spací pytle“ spadající do třídy 20.
11.

Akty orgánů — Odůvodnění — Povinnost — Rozsah — Zmrazení finančních prostředků osob, subjektů nebo organizací spojených se syrským režimem — Povinnost sdělit odůvodnění dotyčné osobě současně s aktem, který nepříznivě zasahuje do jejího právního postavení, nebo co možná nejdříve po jeho přijetí — Zhojení chybějícího odůvodnění v průběhu soudního řízení — Nepřípustnost (Článek 296 druhý pododstavec SFEU; nařízení Rady č. 363/2013) (viz bod 168)
4.

Ochranná známka Společenství — Definice a nabytí ochranné známky Společenství — Absolutní důvody pro zamítnutí — Překrývání oblastí působnosti důvodů uvedených pod písm. b) a c) čl. 7 odst. 1 nařízení č. 207/2009 [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 7 odst. 1 písm. b) a c)] (viz bod 35)
7.

Žaloba na neplatnost — Zrušující rozsudek — Účinky — Omezení Soudním dvorem — Omezující opatření vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Sýrii — Vážné a nenapravitelné ohrožení účinnosti jakéhokoli zmrazení majetku, které by Rada mohla v budoucnu uložit osobám, jichž se zrušený akt týká — Zachování účinků zrušených rozhodnutí a nařízení do doby, než uplyne lhůta pro podání kasačního opravného prostředku, nebo do okamžiku jeho zamítnutí (Článek 264 druhý pododstavec SFEU a článek 266 SFEU; statut Soudního dvora, čl. 56 první pododstavec a čl. 60 druhý pododstavec; rozhodnutí Rady 2013/255/SZBP; nařízení Rady č. 36/2012, č. 266/2012 a č. 363/2013) (viz body 103–109)
(viz body 33, 41–43)

Článek 8 rozhodnutí 2011/695 o mandátu úředníka pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže má na procesní úrovni zavést ochranu, kterou poskytuje čl. 28 odst. 2 nařízení č. 1/2003 uvádějící, že aniž je dotčena spolupráce mezi Komisí a orgány pro hospodářskou soutěž členských států, jakož i možnost adresátů oznámení námitek, nahlížet do vyšetřovacího spisu, Komise a uvedené orgány, jejich úředníci, pracovníci a další osoby pracující pod dohledem těchto orgánů, jakož i úředníci a státní zaměstnanci ostatních orgánů členských států nesmějí sdělovat informace, které získali nebo vyměnili podle uvedeného nařízení, jež svou povahou podléhají profesnímu tajemství.

(viz body 54–67)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 84, 86, 162)

Viz znění rozhodnutí.

(viz bod 89)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 90, 94)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 96–98)

Viz znění rozhodnutí.

Aby informace svou povahou spadaly pod závazek profesního tajemství, a vztahovala se tak na ně ochrana před zpřístupněním veřejnosti, musí být zpřístupnění těchto informací s to zejména způsobit vážnou škodu osobě, která je poskytla, nebo třetím osobám.

Co se týče informací spočívajících v popisu skutečností zakládajících protiprávní jednání podle článku 81 ES, zpřístupnění takových informací může způsobit vážnou škodu podniku, který se účastnil na tomto protiprávním jednání, pokud by zaprvé toto zpřístupnění mohlo poškodit jeho dobré jméno a ovlivnit jeho postavení v obchodních stycích tím, že by ukazovalo jeho významnou úlohu při vzniku a v pokračování protiprávního jednání podle článku 81 ES, a zadruhé informace mohly usnadnit fyzickým nebo právnickým osobám, které se považují za poškozené protiprávním jednáním, prokázat občanskoprávní odpovědnost podniku.

(viz body 101–103, 105)
(viz body 32–37)

Viz znění rozhodnutí.

(viz bod 33)

Viz znění rozhodnutí.

(viz bod 49)

Viz znění rozhodnutí.

Jsou-li akty zahrnující omezující opatření přijatá v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky založeny na kritériu pomoci při obcházení jiných omezujících opatření a bylo-li v těchto aktech uvedeno, že žalobkyně byla zapojena do činností, jejichž cílem je obcházet sankce, je jejich odůvodnění nedostatečné, pokud neumožňuje žalobkyni a Tribunálu pochopit okolnosti, na jejichž základě považovala Rada toto kritérium v případě žalobkyně za splněné, a na jejichž základě tedy uvedené akty přijala. Zdá se totiž, že toto odůvodnění je pouhým zopakováním samotného kritéria. Toto odůvodnění neobsahuje nic, co by specifikovalo, proč je toto kritérium použitelné na žalobkyni. Jelikož chybí jakékoli další upřesnění, je patrné, že je toto odůvodnění nedostatečné k tomu, aby umožnilo žalobkyni ověřit z hlediska kritéria pomoci při obcházení omezujících opatření opodstatněnost napadených aktů a hájit se před Tribunálem a Tribunálu provést přezkum.

V tomto ohledu sice může být odůvodnění implicitní za podmínky, že umožní zúčastněným osobám seznámit se s důvody, pro které byla dotčená opatření přijata, a příslušnému soudu disponovat poznatky dostatečnými k tomu, aby mohl vykonat svůj přezkum, naproti tomu však není v případě centrální banky Íránské islámské republiky zjevné, že by nutně pomáhala osobám nebo subjektům, které se podílejí na íránské vládě nebo jsou touto vládou kontrolovány a jejichž jména či názvy byly zařazeny na seznamy osob a subjektů, proti nimž jsou namířena omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice, při porušování nebo obcházení uvedených opatření tím, že by jim poskytovala bankovní služby, jako například poskytování finančních prostředků.

(viz body 53–58, 75, 77–79)
8.

Podpory poskytované státy — Zákaz — Odchylky — Podpory, které mohou být považovány za slučitelné s vnitřním trhem — Posouzení s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU — Zohlednění předchozí praxe — Vyloučení [Článek 107 odst. 3 písm. c) SFEU] (viz body 98–100)
(viz body 22–25)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 36, 58–60, 65)

I když snaha o určitou estetickou harmonii v odívání představuje společný rys pro celé odvětví módy a odívání, jedná se o faktor příliš obecný na to, aby sám o sobě odůvodnil komplementaritu takových výrobků, jako je bižuterie a hodinky na jedné straně a oděvy na druhé straně.

Je však nutné zdůraznit, že existence estetické komplementarity výrobků sama o sobě nestačí k učinění závěru o podobnosti mezi nimi. K tomu je nezbytné, aby spotřebitelé měli za běžné, že jsou tyto výrobky uváděny na trh pod stejnou ochrannou známkou, což obvykle s sebou nese to, že velká část příslušných výrobců nebo distributorů těchto výrobků je stejná.

Vzhledem k neexistenci podobnosti dotčených výrobků neexistuje u široké veřejnosti nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství mezi obrazovým označením B, jehož zápis jako ochranná známka Společenství je žádán pro „Optické sluneční brýle“ a „Oděvy a obuv“, spadající do tříd 9 a 25 ve smyslu Niceské dohody, a obrazovou ochrannou známkou představující dvě roztažená křídla, která byla dříve zapsána jako mezinárodní ochranná známka s účinky zejména v Německu, Rakousku, Beneluxu, Bulharsku, Španělsku, Estonsku, Francii, Řecku, Maďarsku, Itálii, Lotyšsku, Litvě, Portugalsku, České republice, Rumunsku, na Slovensku a ve Slovinsku, označující zejména výrobky spadající do třídy 14 a odpovídající následujícímu popisu: „Hodinky, hodinové strojky, skříňky, ciferníky, hodinkové řemínky, pásky a náramky, části a součásti hodin nebo hodinek; chronometry; chronografy; chronometrická zařízení pro sportovní utkání; kyvadlové hodiny, stolní hodiny a budíky; veškerá chronometrická zařízení, hodinky-klenoty, klenoty a bižuterie; časomíry, přístroje a panely pro zobrazení času“. Neexistence podobnosti dotčených výrobků nemůže být v rámci globálního posouzení nebezpečí záměny vyvážena skutečností, že sporné ochranné známky jsou podobné nebo dokonce totožné, a to bez ohledu na míru jejich známosti u relevantních spotřebitelů.

Kromě toho nebylo prokázáno dobré jméno starší obrazové ochranné známky ve smyslu čl. 8 odst. 5 uvedeného nařízení. Navzdory časově soustavnému a kvantitativně i kvalitativně významnému užívání kombinované ochranné známky složené ze starší obrazové ochranné známky a slova „longines“, je to totiž posledně uvedené slovo, které poutá pozornost spotřebitelů a které si pravděpodobně zapamatují, a není prokázáno, že podstatná část relevantní veřejnosti v jednom nebo více unijních členských státech, ve vztahu k nimž bylo uplatňováno dobré jméno, zná také starší obrazovou ochrannou známku jako takovou a bez obtíží si ji spojuje s hodinářskými výrobky a chronometry, pro které bylo uplatňováno dobré jméno.

(viz body 84, 121)
Zápis data přednosti do rejstříku průzkumovým referentem nebrání tomu, aby v rámci námitkového řízení Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) zkoumal, zda podmínky k uplatnění práva přednosti jsou splněny.

Judikatura, podle které přihlašovatel ochranné známky, který hodlá zpochybnit platnost ochranné známky Společenství, na které se zakládají námitky, musí tak učinit v rámci řízení o prohlášení neplatnosti, nemůže být vztažena na uplatnění práva přednosti pro takovouto ochrannou známku. Zaprvé totiž zápis data přednosti pro ochrannou známku Společenství do rejstříku nemůže být vůbec, nebo přinejmenším důvodně zpochybněn v rámci řízení o prohlášení neplatnosti. Dále neexistuje jiné konkrétní řízení, které by třetím stranám umožnilo zpochybnit datum přednosti zapsané v rejstříku ve vztahu k ochranné známce Společenství a které by mohlo být přirovnáno k řízení o prohlášení neplatnosti, k jehož zvláštnostem patří to, že je Úřad nemůže zahájit bez návrhu.

(viz body 47 až 51, 54, 55)
V rámci návrhu na vynětí dokumentů založených ve spisu věci předložené unijnímu soudu nebrání případná důvěrná povaha předmětných dokumentů ani skutečnost, že tyto dokumenty byly případně získány neoprávněně, tomu, aby byly ponechány ve spise. Neexistuje totiž ustanovení, které by výslovně zakazovalo přihlížet k důkazům, které byly získány protiprávně. Ve spisu věci mohou v určitých případech oprávněně figurovat dokonce i interní dokumenty. V některých situacích tak není nutné, aby žalobce prokázal, že důvěrný dokument, kterého se dovolává na podporu své žaloby, získal legálně. Při zvažování chráněných zájmů je přitom třeba posoudit, zda zvláštní okolnosti, jako například to, že předložení dokumentu je rozhodující pro zajištění přezkumu řádnosti postupu, jímž byl napadený akt přijat, nebo pro dokázání existence zneužití pravomoci, odůvodňují ponechání dokumentu ve spisu.

Pokud jde o žalobu na neplatnost směřující proti údajnému rozhodnutí předsedy Komise použít pravomoc, kterou má na základě čl. 17 odst. 6 SEU, požadovat odstoupení člena Komise, okolnost, že uvedený předseda čím dál naléhavěji poukazoval dotčené osobě s přihlédnutím k její zdrženlivosti a váhavosti na to, že by bylo čestnější, aby odstoupila z vlastní iniciativy, než aby byla k odstoupení vyzvána, nestačí k prokázání údajného napadeného rozhodnutí. Dokud totiž není výzva k odstoupení na základě čl. 17 odst. 6 SEU jasně formulována, neexistuje v tomto smyslu žádná výzva, která by se mohla dotýkat zájmů dotčeného člena Komise tím, že by podstatným způsobem měnila jeho právní postavení.

Co se týče výsady předsedy Komise žádat odstoupení člena Komise v souladu s čl. 17 odst. 6 SEU, jak vyplývá z geneze a ratio legis tohoto ustanovení, toto ustanovení se týká konkrétně případu, kdy by člen Komise odmítl dobrovolně odstoupit z vlastní iniciativy za okolností, kdy v něj předseda Komise ztratil důvěru a má za to, že by jeho setrvání ve funkcích mohlo ohrozit důvěryhodnost, či dokonce politické přežití orgánu. Vyjádří-li v tomto ohledu předseda Komise pevnou vůli vykonat případně pravomoc vyzvat k odstoupení člena Komise diskrečně svěřenou zmíněnému předsedovi Smlouvou o EU, pokud dotyčný neodstoupí dobrovolně, nelze to považovat za neoprávněný tlak, který se dotýká platnosti nebo dobrovolnosti odstoupení dotyčného.

Krom toho čl. 17 odst. 6 SEU nepodřizuje ani výzvu předsedy Komise, ani odstoupení, které musí následovat, zvláštní podmínce formy, zejména písemnosti. Nezdá se ani, že by taková formalita byla vyžadována obecnou zásadou právní jistoty, jelikož důkazní břemeno ohledně odstoupení nese v každém případě účastník řízení, který se jej dovolává. To samé platí ostatně v případě dobrovolného odstoupení člena Komise.

(viz body 128, 141, 142, 157)
Rozsudek Tribunálu (druhého senátu) ze dne 19. května 2015 –

Diputación Foral de Bizkaia v. Komise

(Věc T‑397/12)

„Státní podpory — Stavebnictví — Podpora poskytnutá španělskými orgány společnosti Habidite — Dohody uzavřené za účelem výstavby výrobního závodu na stavební moduly a dodávky bytových jednotek z modulů vyrobených v tomto závodě — Rozhodnutí, jímž jsou podpory prohlášeny za protiprávní — Rozhodnutí, jímž jsou podpory prohlášeny za částečně slučitelné a částečně neslučitelné s vnitřním trhem — Nedostatek předběžného oznámení — Právo se v řízení účinně bránit — Povinnost uvést odůvodnění“

1. Podpory poskytované státy — Pojem — Podpory pocházející ze státních prostředků (Článek 107 odst. 1 SFEU a článek 108 SFEU) (viz body 31, 32)

2. Podpory poskytované státy — Obecný režim podpor schválený Komisí — Individuální podpora spadající do časové působnosti tohoto režimu — Určení — Datum právně závazného právního aktu ukládajícího povinnost příslušnému vnitrostátnímu orgánu příslušnému pro poskytnutí podpory (Článek 107 odst. 1 SFEU) (viz body 33, 42, 43)

3. Podpory poskytované státy — Přezkum Komisí — Správní řízení — Povinnost Komise vyzvat zúčastněné strany, a tedy entity působící pod úrovní státu, které poskytují podporu, aby předložili své připomínky — Meze (Článek 108 odst. 2 SFEU) (viz body 53–57, 63, 64)

4. Podpory poskytované státy — Rozhodnutí Komise o zahájení formálního vyšetřovacího řízení ohledně přezkumu státního opatření kvalifikovaného předběžně jako nová podpora — Povinnost uvést odůvodnění — Rozsah (Článek 108 odst. 2 SFEU; nařízení Rady č. 659/1999, článek 6) (viz bod 58)

5. Podpory poskytované státy — Přezkum Komisí — Rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU — Vývoj stanoviska Komise po skončení řízení — Rozpor mezi rozhodnutím o zahájení řízení a konečným rozhodnutím — Přípustnost (Článek 108 odst. 2 SFEU; nařízení Rady č. 659/1999, článek 7) (viz body 59, 60, 65)

6. Akty orgánů — Odůvodnění — Povinnost — Rozsah (Článek 296 SFEU) (viz body 68, 69)

Předmět

Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2012) 4194 final ze dne 27. června 2012, týkajícího se státní podpory SA.28356 (C 37/2009) (ex N 226/2009)

Výrok

1) Žaloba se zamítá.
Odůvodnění vyžadované článkem 296 ES musí být přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musejí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby dotčené osoby mohly rozpoznat důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl provést svůj přezkum. Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 296 SFEU, musí být posuzována s ohledem nejen na jeho znění, ale také s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast. A to zejména v případě, kdy členské státy byly úzce zapojeny do procesu vypracování sporného aktu, a tudíž znají důvody, které vedly k přijetí tohoto aktu. Pokud se jedná o nařízení, odůvodnění se může omezit jednak na uvedení celkové situace, jež vedla k jeho přijetí, a jednak obecných cílů, o jejichž dosažení usiluje. Kromě toho, pokud z aktu s obecnou působností vyplývá základní cíl, který orgán sledoval, bylo by přehnané vyžadovat zvláštní odůvodnění pro jednotlivé volby technické povahy.

Změny zavedené nařízením č. 302/2012, kterým se mění nařízení č. 543/2011, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 1234/2007 pro odvětví ovoce a zeleniny a odvětví výrobků z ovoce a zeleniny, které omezují finanční příspěvek Evropské unie na podporu seskupení producentů ovoce a zeleniny, tyto podmínky splňující. Důvody, proč byly tyto změny zavedeny, jsou totiž vysvětleny v bodech 5 a 6 odůvodnění uvedeného nařízení č. 302/2012.

(viz body 32–36)
Mlčení orgánu, byl-li vyzván k zaujetí stanoviska, nemůže samo o sobě zakládat právní účinky, ledaže by tento důsledek byl výslovně upraven předpisem unijního práva. V případě neexistence výslovných předpisů unijního práva, které by stanovily lhůtu, po jejímž uplynutí se má za to, že bylo mlčky vydáno rozhodnutí, a které by vymezily obsah tohoto rozhodnutí, nemůže být nečinnost orgánu postavena na roveň rozhodnutí, jinak by byl zpochybněn systém procesních prostředků zavedený Smlouvou.

Nečinnost zadavatele při uplynutí lhůty stanovené v bodě 2.4.15.1 Praktického průvodce smluvními postupy při zadávání zakázek v rámci vnějších akcí Komise tudíž nelze kvalifikovat jako implicitní rozhodnutí o zamítnutí stížnosti vyloučeného uchazeče. Uvedený průvodce je totiž pouze pracovní pomůckou, která vysvětluje postupy použitelné v určité oblasti a která sama o sobě nemůže představovat právní základ pro zavedení povinnosti předchozího podání správní stížnosti. Podobně nemůže uvedený průvodce představovat ani právní základ pro zavedení promlčecí lhůty ve prospěch orgánu, který má odpovědět na stížnost.

(viz body 57, 58)
Komise má k dispozici právní základ pro omezení unijní úhrady na částky podpory oznámené v rámci povolovacího řízení podle článku 94 nařízení č. 1580/2007, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 2200/96, č. 2201/96 a č. 1182/2007 v odvětví ovoce a zeleniny, a to jak v článku 103e nařízení č. 1234/2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty, tak v čl. 97 odst. 1 nařízení č. 1580/2007. Dle znění článku 103e nařízení č. 1234/2007 totiž podpora nesmí překročit 80 % finančních příspěvků příslušné organizace producentů, což znamená, že v souladu s čl. 94 odst. 1 nařízení č. 1580/2007 výše podpory a dodržení limitu 80 % musí být ověřeny pro každou jednotlivou organizaci producentů, a povolení Komise se tedy týká oznámených částek podpory členěných na jednotlivé organizace producentů.

Mimoto výklad, podle kterého by Komise byla povinna uhradit veškerou podporu nižší než 80 % strop nehledě na její výši a bez možnosti využít prostoru pro uvážení, který jí ve fázi povolování náleží podle článku 103e nařízení č. 1234/2007, by vedl k tomu, že by řízení o povolení vnitrostátní finanční podpory bylo zbaveno užitečného účinku a ztratilo by význam, a rovněž by zbavoval užitečného účinku jednak článek 180 nařízení č. 1234/2007 ve spojení s bodem 20 odůvodnění nařízení č. 72/2009 o úpravách společné zemědělské politiky změnou nařízení č. 247/2006, č. 320/2006, č. 1405/2006, č. 1234/2007, č. 3/2008 a č. 479/2008 a zrušením nařízení č. 1883/78, č. 1254/89, č. 2247/89, č. 2055/93, č. 1868/94, č. 2596/97, č. 1182/2005 a č. 315/2007, a jednak cíle, které sleduje v oblasti politiky hospodářské soutěže, a zejména kontroly státních podpor.

(viz body 66, 67, 70, 72)
2)

Společnosti National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC), National Iranian Oil Company International Affairs Ltd (NIOC International Affairs), Iran Fuel Conservation Organization (IFCO), Karoon Oil & Gas Production Co., Petroleum Engineering & Development Co. (PEDEC), Khazar Exploration and Production Co. (KEPCO), National Iranian Drilling Co. (NIDC), South Zagros Oil & Gas Production Co., Maroun Oil & Gas Co., Masjed-Soleyman Oil & Gas Co. (MOGC), Gachsaran Oil & Gas Co., Aghajari Oil & Gas Production Co. (AOGPC), Arvandan Oil & Gas Co. (AOGC), West Oil & Gas Production Co., East Oil & Gas Production Co. (EOGPC), Iranian Oil Terminals Co. (IOTC) a Pars Special Economic Energy Zone ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.