ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi International Association of Independent Tanker Owners (Intertanko), International Association of Dry Cargo Shipowners (Intercargo), Greek Shipping Co operation Committee, Lloyd’s Register a International Salvage Union na jedné straně a Secretary of State for Transport (ministerstvo dopravy) na straně druhé ohledně provedení směrnice 2005/35.
17

Maje za to, že kasační opravný prostředek ILCO by měl být zamítnut, jestliže by článek 13 nařízení č. 866/90 ukládal, že spolufinancované zařízení musí být výlučně určeno ke zpracování produktů pocházejících ze Společenství, přerušil Corte suprema di cassazione řízení a položil Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku: „Je třeba článek 13 nařízení č. 866/90 […] vykládat tak, že vylučuje poskytnutí finanční podpory v případech, že jsou na trh uváděny nebo zpracovávány také produkty s původem mimo území Společenství, i když specifický program, na nějž bylo financování získáno, byl dodržen v tom smyslu, že produkty pocházející ze Společenství byly uváděny na trh a zpracovávány ve stanoveném množství?“
Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. června 2008 – Komise v. Francie

(Věc C‑226/06)

„Nesplnění povinnosti státem − Směrnice 89/391/EHS − Opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci – Článek 2, čl. 10 odst. 1, jakož i čl. 12 odst. 3 a 4 – Nesprávné provedení“

Sociální politika – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Směrnice 89/391 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [Směrnice Rady 89/391, čl. 9 odst. 1 písm. c), čl. 10 odst. 1 a odst. 3 písm. b), čl. 13 odst. 2 písm. a), c), e) a f)] (viz body 44–46, 48–54, 58)

Předmět

Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí ve stanovené lhůtě všech předpisů nezbytných pro dosažení souladu s článkem 2, čl. 10 odst. 1 a čl. 12 odst. 3 a 4 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (Úř. věst. L 183, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 349)

Výrok

1) Francouzská republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala všechna právní a správní ustanovení nezbytná k dosažení souladu s článkem 2, čl. 10 odst. 1, jakož i s čl. 12 odst. 3 a 4 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
32

Pokud jde o možnost navrhovanou francouzskou a německou vládu, vykládat čl. 6 bod 1 nařízení v tom smyslu, že pouze zaměstnanec má možnost dovolávat se tohoto ustanovení, je třeba uvést, že naráží na znění ustanovení jak oddílu 5 kapitoly II tohoto nařízení, tak čl. 6 bodu 1 nařízení. Krom toho by nebyl žádný důvod omezit ochranný úmysl takové argumentace pouze na čl. 6 bod 1 a bylo by nutno připustit, že zaměstnanec – a pouze on – musí mít možnost se dovolat jakéhokoliv pravidla zvláštní příslušnosti stanoveného tímto nařízením, které by mohlo sloužit jeho zájmům jakožto jednotlivce. Přitom kdyby soud Společenství přeměnil zvláštní pravidla příslušnosti, určená k usnadnění řádného výkonu spravedlnosti, na jednostranná pravidla příslušnosti, která ochraňují stranu považovanou za slabší, šlo by to nad rámec vyváženosti zájmů, které zákonodárce Společenství za současného stavu práva zavedl.
30

Úvodem je třeba připomenout, že přísluší každému členskému státu, aby při dodržení práva Společenství uspořádal svůj systém zdanění rozdělovaných zisků a v rámci toho vymezil základ daně, jakož i daňovou sazbu, které se použijí u akcionáře-příjemce (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 12. prosince 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, Sb. rozh. s. I-11673, bod 50, a Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, Sb. rozh. s. I-11753, bod 47).
38

Co se týče existence vazby na společnost dotčeného členského státu, měl Soudní dvůr za to, že pokud jde o takovou dávku, jako je dávka dotčená ve věci v původním řízení, která není upravena právem Společenství, mají členské státy široký prostor pro uvážení, co se týče stanovení kritérií hodnocení vazby na společnost, přičemž mají povinnost dodržovat meze uložené právem Společenství (rozsudek Tas-Hagen a Tas, uvedený výše, bod 36).
9

Článek 13 směrnice 91/414 stanoví: „1. […] požadují členské státy, aby žadatelé o povolení přípravku na ochranu rostlin spolu s žádostí předložili: a) dokumentaci, která podle současných vědeckotechnických poznatků splňuje požadavky stanovené v příloze III a b) pro každou účinnou látku obsaženou v přípravku na ochranu rostlin dokumentaci, která podle současných vědeckotechnických poznatků splňuje požadavky stanovené v příloze II. […] 3. Pokud členské státy udělí povolení, nevyužijí informace uvedené v příloze II ve prospěch jiných žadatelů: […] d) po dobu pěti let od data rozhodnutí vydaného po obdržení dalších informací, které jsou nezbytné pro první zařazení účinné látky do přílohy I nebo pro provedení změny podmínek pro její zařazení do přílohy I či pro zachování jejího zařazení, kromě případu, kdy toto období pěti let uplyne před dobou stanovenou v odst. 3 písm. b) a c); v tomto případě je lhůta pěti let prodloužena tak, aby uplynula ke stejnému datu jako tato období. […] 6. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy u účinných látek uvedených na trh do dvou let od oznámení této směrnice při dodržení ustanovení Smlouvy nadále používat dřívější vnitrostátní právní předpisy týkající se požadavků na údaje, pokud tyto látky nejsou zařazeny do přílohy I. […]“
38

Jakýkoli jiný výklad bodu 48 odst. 7 písm. b) přílohy směrnice 91/628 by znamenal připustit, že by po přepravě lodí typu roll-on/roll-off v délce méně než 28 hodin mohla začít nová maximální doba přepravy po silnici v délce 28 hodin, přerušená minimální dobou odpočinku v délce 1 hodiny, bez přihlédnutí k době přepravy po silnici, která předcházela přepravě lodí typu roll-on/roll-off. To by umožňovalo nahromadění více přeprav uskutečněných různými dopravními prostředky, aniž by došlo k době odpočinku v délce 12 nebo 24 hodin.
49

V tomto ohledu je třeba připomenout, že Soudní dvůr v bodě 182 svého výše uvedeného rozsudku United Brands a United Brands Continentaal v. Komise rozhodl, že podnik, který má dominantní postavení pro distribuci výrobku – který těží z prestiže známé značky, která je oblíbená u spotřebitelů – nemůže ukončit dodávky bývalému zákazníkovi, který dodržuje obchodní zvyklosti, jestliže objednávky tohoto zákazníka nemají neobvyklý charakter. Soudní dvůr v bodě 183 téhož rozsudku měl za to, že takové chování by bylo v rozporu s cíli uvedenými v čl. 3 písm. f) Smlouvy o EHS [nyní čl. 3 písm. g), Smlouvy o ES, který se stal čl. 3 odst. 1 písm. g) ES], rozvinutými článkem 86 Smlouvy o EHS [nyní článek 86 Smlouvy o ES, který se stal článkem 82 ES], zejména v jeho druhém pododstavci písm. b) a c), neboť odmítnutí prodeje by omezilo odbyt na úkor spotřebitelů a vytvořilo diskriminaci, která by mohla vést až k vyloučení obchodního partnera z relevantního trhu.
5

Podle čl. 18 prvního pododstavce uvedené směrnice mělo dojít k jejímu provedení do právního řádu členských států nejpozději do 2. prosince 2003. Nicméně podle druhého pododstavce tohoto článku: „Za účelem přihlédnutí ke zvláštním podmínkám může být členským státům, je-li to nezbytné, poskytnuta dodatečná tříletá lhůta od 2. prosince 2003, to je celkem 6 let, k provedení ustanovení této směrnice o diskriminaci na základě věku a zdravotního postižení. V tom případě neprodleně uvědomí Komisi. […]“
18

Mezi pravomoci, které výboru pro koordinaci a hodnocení právních předpisů svěřuje článek 64 hospodářské dohody, patří zaprvé pravomoc posoudit soulad daňových právních předpisů s uvedenou dohodou, a to před zveřejněním těchto právních předpisů. Článek 64 písm. a) této dohody výslovně uvádí, že za tímto účelem, „pokud při výměně návrhů právních předpisů upravené v čl. 4 odst. 1 této hospodářské dohody jsou předloženy připomínky týkající se návrhů, které jsou v uvedených předpisech obsaženy, každý zastoupený orgán a správa může, písemně a s odůvodněním, požádat o svolání tohoto výboru. Tento výbor se sejde nejpozději do patnácti dnů od podání žádosti o svolání, provede analýzu souladu navrhovaných právních předpisů s hospodářskou dohodou a bude usilovat před zveřejněním příslušných ustanovení o dosažení dohody mezi orgány a správami, co se týče případných neshod ohledně obsahu daňových právních předpisů.“
5

Čtrnáctý bod odůvodnění uvedené směrnice zní takto: „vzhledem k tomu, že povinnosti daňových dlužníků musí být co možná nejvíce harmonizovány, aby byl zaručen jednotný způsob vybírání daně ve všech členských státech; že daňoví dlužníci by měli zejména prohlásit svá plnění na vstupu i výstupu, kdykoli se to jeví nezbytným pro zjištění a kontrolu vyměřovacího základu vlastních zdrojů“.
47

Dodává, že až do interpretačního sdělení Komise o koncesích podle práva Společenství (Úř. věst. 2000, C 121, s. 2), jakož i rozsudku ze dne 7. prosince 2000, Telaustria a Telefonadress (C-324/98, Recueil, s. I-10745), právo Společenství neobsahovalo nic, co by nasvědčovalo tomu, že veřejným orgánům jsou při udělování koncesí na veřejné služby na základě práva Společenství uloženy povinnosti transparentnosti a zveřejnění.
31

Je třeba poznamenat, [že Athinaïki Techniki] nemůže tvrdit, že nenapadnutelnost dopisu, kterým se zamítá stížnost, zbavuje adresáty veřejné správy přístupu k soudu Společenství, jelikož stěžovatel může poskytnout doplňující informace, aby podložil svou stížnost. Komise by totiž v případě, kdy by tyto informace byly dostatečné, musela zaujmout stanovisko k dotčenému státnímu opatření tím, že by přijala rozhodnutí ve smyslu článku 4 nařízení č. 659/1999, čímž by stěžovateli poskytla možnost podat žalobu na neplatnost podle čl. 230 čtvrtého pododstavce ES. Krom toho, jak uvádí Komise, stěžovatel má rovněž možnost podat žalobu pro nečinnost podle čl. 232 třetího pododstavce ES.“
14

Vzhledem k tomu, že To Me Group odmítla vrátit obdrženou zálohu z důvodu, že příslušná částka nepokrývala ani časové náklady vynaložené na spuštění reklamní kampaně, Dermoestética se obrátila na předkládající soud s návrhem na zrušení sporné smlouvy z důvodu neplnění této smlouvy ze strany To Me Group. Žalobkyně v původním řízení rovněž podala návrh, aby bylo To Me Group uloženo vrátit uvedenou zálohu.
5

Články 2 až 5 nařízení č. 2377/90 stanoví zařazení farmakologicky účinných látek používaných ve veterinárních léčivých přípravcích pro zvířata určená k produkci potravin do čtyř různých příloh. Dané látky musí být zařazeny do přílohy I, pokud byly stanoveny MLR (článek 2 uvedeného nařízení), do přílohy II, jestliže „se po hodnocení […] ukáže, že pro ochranu veřejného zdraví není nezbytné stanovit [MLR]“ (článek 3 téhož nařízení) a do přílohy IV, pokud se ukáže, že MLR nelze stanovit, jelikož rezidua představují při stanovení jakéhokoli limitu riziko pro zdraví spotřebitele (článek 5 první pododstavec uvedeného nařízení). Konečně podle článku 4 prvního pododstavce uvedeného nařízení pro látky používané ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost může být stanoven prozatímní MLR „za předpokladu, že není důvod považovat rezidua dané látky v navrhovaných limitech za riziková pro zdraví spotřebitele“. Látky, pro něž byly stanoveny prozatímní MLR, jsou předmětem přílohy III nařízení č. 2377/90.
30

Ve věci v původním řízení je třeba poznamenat, že předkládající soud konstatoval, že pokud by měl Soudní dvůr vyložit směrnici 2000/78 v takovém smyslu, jaký by neodpovídal smyslu zastávanému S. Coleman, nemohla by žalobkyně ve věci samé uspět. Vnitrostátní soud tedy rozhodl, jak mu to umožňují právní předpisy Spojeného království, přezkoumat otázku, zda uvedená směrnice musí být vykládána v tom smyslu, že je použitelná na propuštění zaměstnance v takové situaci jako v situaci S. Coleman, před tím, než bude prokázáno, zda byla posledně uvedená skutečně obětí nepříznivého zacházení nebo obtěžování. To je důvod, proč byly předběžné otázky položeny na základě domněnky, že skutkovými okolnostmi sporu v původním řízení jsou okolnosti, jak byly shrnuty v bodě 26 tohoto rozsudku.
84

Krom toho je třeba dodat, že na rozdíl od tvrzení L & D neexistuje žádné pravidlo, podle kterého by musela být slovní složka ochranné známky považována za rozlišovací a fantazijní, jakmile nemá žádný zvláštní význam. Mimoto, jak bylo uvedeno v bodě 55 projednávaného rozsudku, z judikatury Soudního dvora nevyplývá ani to, že by slovní prvek kombinované ochranné známky byl systematicky dominantní v celkovém dojmu, kterým tato ochranná známka působí.
12

Podle uvedeného bodu 4.3 odst. 1 „[jsou k]abinová zavazadla všech odletových cestujících […] podrobena detekční kontrole před tím, než jsou připuštěna do vyhrazených bezpečnostních prostor a do letadla. Cestující musí odevzdat jakékoliv zakázané předměty, jinak jim je vstup do vyhrazeného bezpečnostního prostoru nebo případně do letadla odepřen. […]“.
17

Komise tvrdí, že v případě, že by Rada přijala omezení pohybu kapitálu a plateb, by lhůta nezbytná pro vypovězení dotčených dohod nebo pro opětovné jednání o dotčených dohodách měla za důsledek, že by Rakouská republika musela na základě mezinárodního práva v mezidobí i nadále uplatňovat dotčené dohody, včetně jejich doložky o převodu, v souladu s tím, co ostatně stanoví čl. 307 první pododstavec ES. Z toho by vyplývalo nejednotné uplatňování opatření přijatých Radou ve Společenství.
16

Komise tvrdí, že v případě, že by Rada přijala omezení pohybu kapitálu a plateb, by lhůta nezbytná pro vypovězení dotčených dohod nebo pro opětovné jednání o dotčených dohodách měla za důsledek, že by Švédské království muselo na základě mezinárodního práva v mezidobí i nadále uplatňovat dotčené dohody, včetně jejich doložky o převodu, v souladu s tím, co ostatně stanoví čl. 307 první pododstavec ES. Z toho by vyplývalo nejednotné uplatňování opatření přijatých Radou v Evropském společenství.
47

Konečně ustálená judikatura stanoví, že i když klauzule „standstill“ uvedená v čl. 41 odst. 1 dodatkového protokolu nemůže sama o sobě přiznat tureckým státním příslušníkům na základě práva Společenství právo se usadit a s ním související právo k pobytu a nemůže jim přiznat ani právo volného pohybu služeb nebo právo vstupu na území členského státu (viz výše uvedené rozsudky Savas, body 64 a 71, třetí odrážka; Abatay a další, bod 62, jakož i Tum a Dari, bod 52), nic to nemění na tom, že tato klauzule obecně zakazuje přijetí jakéhokoliv nového opatření, které by mělo za cíl nebo za následek podrobení výkonu těchto hospodářských svobod tureckým státním příslušníkem na území členského státu restriktivnějším podmínkám, než jsou ty, které platily v okamžiku vstupu dodatkového protokolu ve vztahu k dotčenému členskému státu v platnost viz výše uvedené rozsudky Savas, body 69 a 71, čtvrtá odrážka; Abatay a další, bod 66 a 117, druhá odrážka, jakož i Tum a Dari, body 49 a 53).
45

College van Beroep voor het bedrijfsleven uvádí, že podle článku 8:69 všeobecného zákona o správním právu v zásadě nemůže zohlednit argumenty, které překračují rámec sporu, jak byl vymezen účastníky řízení. Zdůrazňuje dále, že jestliže by mu právo Společenství ukládalo povinnost vznést i bez návrhu důvody vycházející z nařízení č. 1254/1999 a nařízení č. 800/1999, mohl by se dostat do rozporu s procesní zásadou zákazu reformatio in peius zakotvenou v nizozemském správním právu, podle které se osoba, která podala žalobu, nesmí nacházet v horším postavení, než v jakém by se nacházela, kdyby žalobu nepodala. Nevylučuje totiž, že by zohlednění uvedených nařízení mohlo zpřísnit povinnosti žalobkyň v původním řízení.
55

Evropský inspektor uvádí, že pokud by Smlouva o ES nemohla sloužit jako právní základ směrnice 2006/24, ustanovení práva Společenství o ochraně údajů by občanům neposkytovala ochranu v případě, že by zpracování jejich osobních údajů usnadňovalo boj proti trestné činnosti. V takovém případě by se obecný systém ochrany údajů podle práva Společenství vztahoval na zpracování údajů za obchodními účely, ale nikoli na zpracování týchž údajů pro účely boje proti trestné činnosti. To by u poskytovatele služeb vedlo k obtížnému rozlišování a u subjektu údajů ke snížení úrovně ochrany. Takové situaci je třeba zabránit. Uvedená potřeba soudržnosti odůvodňuje přijetí směrnice 2006/24 na základě Smlouvy o ES.
39

Zatřetí si předkládající soud klade otázku, zda kritérium nezbytnosti, které vyplývá z čl. 7 písm. e) směrnice 95/46, může být kritériem pro posouzení takového systému obecného zpracování údajů, jako je systém zavedený v rámci AZR. Předkládající soud totiž nevylučuje hypotézu, že tato směrnice nezasahuje do pravomoci vnitrostátního zákonodárce, aby sám tento požadavek nezbytnosti vymezil. Pokud by tomu tak však nemělo být, vyvstala by otázka, jak by měl být tento požadavek chápán, a konkrétně otázka, zda by cíl zjednodušení správních postupů nemohl odůvodnit takové zpracování údajů, jako je zpracování zavedené AZRG.
22

Osoby, které hodlají vykonávat povolání strojního inženýra v Itálii, musí být obvykle držiteli univerzitního diplomu strojního inženýra („laurea in ingegneria meccanica“), který potvrzuje vzdělání v délce tří let, jakož i oprávnění k výkonu povolání inženýra vydaného poté, co úspěšně složily státní zkoušky. Tyto osoby musí být krom toho zapsány do rejstříku inženýrů některé provincie, v části B, odvětví průmysl.
2

Tyto žádosti byly předloženy v rámci dvou sporů, a sice jednak mezi G. Schultz-Hoffem a jeho bývalým zaměstnavatelem, Deutsche Rentenversicherung Bund (dále jen „DRB“), a jednak mezi různými zaměstnanci, z nichž někteří byli propuštěni, a jejich zaměstnavatelem nebo bývalým zaměstnavatelem, Her Majesty’s Revenue and Customs, jejichž předmětem jsou otázky, zda pracovník, který je nepřítomen na základě pracovního volna z důvodu nemoci, má právo čerpat během tohoto volna placenou dovolenou za kalendářní rok a zda, případně v jakém rozsahu, má pracovník, který je nepřítomen na základě pracovního volna z důvodu nemoci během celého referenčního období nebo období převoditelnosti nebo po jejich část, právo na finanční náhradu za placenou dovolenou za kalendářní rok, kterou nevyčerpal do ukončení pracovního poměru.
105

V bodě 20 téhož rozsudku Soudní dvůr uvedl, že právní úpravy členských státu se velmi liší jak co do vazby ke státnímu území vyžadované pro účely založení společnosti, tak co do možnosti společnosti založené podle takovéto právní úpravy následně tuto vazbu změnit. Právní úpravy některých členských států vyžadují, aby se na jejich území nacházelo nejen statutární sídlo, ale rovněž sídlo skutečné, tj. sídlo ústřední správy společnosti, takže přesun ústřední správy z tohoto území předpokládá zrušení společnosti se všemi následky, jaké to může mít na úrovni práva Společenství. Jiné právní úpravy přiznávají společnostem právo přemístit svou ústřední správu do zahraničí, některé však podrobují toto právo určitým omezením a právní důsledky přemístění se v jednotlivých státech liší.
14

To by však vedlo k umožnění stanovit cenu za nové akcie, pro které je vyloučeno veškeré přednostní právo na upisování akcií, na „nepřiměřeně“ nízké úrovni. Podle Komise totiž „výše čistého obchodního majetku“ odpovídající akcii může být značně nižší než její „tržní hodnota“, vypočítaná na základě jejího kursu na burze, ačkoli čl. 159 odst. 1 písm. c) první pododstavec LSA stanoví, že „tržní hodnota“ akcie musí být chápána jako její „přiměřená hodnota“.
55

Navrhovatelka následně upozorňuje na rozpor mezi tvrzením obsaženým v bodě 62 napadeného rozsudku v jednacím jazyce, „That list of goods and services is close to that which is claimed in the Community trade mark“, a závěrem, že výrobky chráněné starší ochrannou známkou a výrobky, na které se vztahuje ochranná známka, jejíž zápis je požadován, si nejsou podobné.
35

Osoby, které hodlají v Itálii vykonávat povolání stavebního inženýra, musí být obvykle držiteli univerzitního diplomu stavebního inženýra („laurea in Ingegneria Civile“), „laurea magistrale“, který potvrzuje vzdělání v délce pěti let, jakož i oprávnění k výkonu povolání inženýra, vydaného po složení státní zkoušky. Tyto osoby musí být krom toho zapsány do rejstříku inženýrů některé provincie, v části A, která je relevantní v projednávané věci.
50

Toto rozdělení daňových pravomocí nicméně členským státům nedovoluje uplatňovat opatření odporující volnému pohybu zaručenému Smlouvou (viz v tomto smyslu výše citovaný rozsudek Bouanich, bod 50, jakož i rozsudky ze dne 12. prosince 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, Sb. rozh. s. I-11673, bod 54, a ze dne , Amurta, C-379/05, Sb. rozh. s. I-9569, bod 24.
35

Německá vláda dále uvádí, že vnitrostátní právní předpisy neumožňují získávání složených příjmení z praktických důvodů. Délku jmen by totiž mělo být možné omezit. Německý zákonodárce přijal opatření směřující k tomu, aby příští generace nebyla nucena vzdát se části příjmení. Možnost volby, kterou by jedna generace získala, byla-li by složená jména připuštěna, by příští generace ztratila. Ta by již totiž neměla stejné možnosti kombinovat jména jako generace předchozí.
32

Jak uvedl generální advokát v bodech 100 a 101 svého stanoviska, takový výklad by byl nejen v rozporu se samotným zněním článků 28 a 29 směrnice 2001/83, ale rovněž by tato ustanovení zbavoval užitečného účinku. Mohl-li by totiž členský stát, který má uznat registraci již dříve udělenou jiným členským státem, podmínit takové uznání dalším posouzením žádosti o registraci nebo její části, zbavovalo by to postup vzájemného uznávání zavedený zákonodárcem Společenství veškerého smyslu a vážně by to ohrožovalo dosažení takových cílů směrnice 2001/83, jakým je zejména volný pohyb léčivých přípravků na vnitřním trhu připomenutý v bodě 25 tohoto rozsudku.
46

Podle ustálené judikatury Soudního dvora členským státům sice přísluší přijmout opatření způsobilá k zajištění jejich vnitřní a vnější bezpečnosti, avšak z toho nevyplývá, že by se taková opatření zcela vymykala uplatnění práva Společenství (viz rozsudky ze dne 26. října 1999, Sirdar, C-273/97, Recueil, s. I-7403, bod 15, a ze dne 11. ledna 2000, Kreil, C-285/98, Recueil, s. I-69, bod 15). Jak totiž Soudní dvůr již uvedl, Smlouva stanoví výslovné odchylky použitelné v situacích, jež mohou mít vliv na veřejnou bezpečnost, pouze v článcích 30 ES, 39 ES, 46 ES, 58 ES, 64 ES, 296 ES a 297 ES, které se týkají výjimečných a jasně vymezených případů. Z toho nelze vyvodit závěr, že existuje obecná výhrada, která by byla inherentně obsažena ve Smlouvě a která by vylučovala všechna opatření přijatá za účelem veřejné bezpečnosti z rozsahu působnosti práva Společenství. Uznání existence takové výhrady nezávisle na zvláštních požadavcích ustanovení Smlouvy by mohlo ohrozit závazný charakter práva Společenství a jeho jednotné uplatnění (viz rozsudek ze dne 11. března 2003, Dory, C-186/01, Recueil, s. I-2479, bod 31 a citovaná judikatura).
60

Chafiq Ayadi je zařazen do tohoto seznamu po dobu sedmi let a F. Hassan po dobu šesti let, a podléhají z tohoto důvodu omezujícím opatřením stanoveným sporným nařízením, o kterých Soudní dvůr rozhodl, že mají významný dopad na práva a svobody osob, na něž se vztahují (viz rozsudek Soudního dvora Kadi, bod 375), i když tvrdili nejprve před Soudem a posléze před Soudním dvorem v řízeních trvajících téměř po celá tato období, že zařazení jejich jmen do uvedeného seznamu je protiprávní zejména z důvodu, že bylo provedeno aniž byla respektována jejich základní práva, což Komise ani Rada vzhledem k rozsudku Soudního dvora Kadi v současnosti již nepopírají.