Věci T-394/08, T-408/08, T-453/08 a T-454/08

Regione autonoma della Sardegna (Itálie) a další

v.

Evropská komise

„Státní podpory – Podpory ve prospěch hotelového průmyslu v regionu Sardinie – Rozhodnutí prohlašující podpory za částečně slučitelné a částečně neslučitelné se společným trhem a nařizující jejich vrácení – Nové podpory – Povinnost uvést odůvodnění – Ochrana legitimního očekávání – Motivační účinek – Pravidlo de minimis“

Shrnutí rozsudku

1. Řízení – Vedlejší účastenství – Důvody odlišné od důvodů podporovaného hlavního účastníka řízení – Přípustnost – Podmínka – Souvislost s předmětem sporu

(Statut Soudního dvora, čl. 40 čtvrtý pododstavec; jednací řád Tribunálu, čl. 116 odst. 4)

2. Podpory poskytované státy – Přezkum Komisí – Rozhodnutí o zahájení formálního přezkumného řízení stanoveného v čl. 88 odst. 2 ES – Rozhodnutí založené na neúplných skutkových okolnostech nebo na nesprávné právní kvalifikaci těchto okolností

(Článek 88 odst. 2 ES; nařízení Rady č. 659/1999, čl. 6 odst. 1 a článek 7)

3. Žaloba na neplatnost – Akty napadnutelné žalobou – Akty s právně závaznými účinky – Rozhodnutí Komise o ukončení formálního vyšetřovacího řízení o státních podporách stanoveného v čl. 88 odst. 2 ES

(Článek 88 odst. 2 ES a článek 230 ES)

4. Podpory poskytované státy – Přezkum Komisí – Celkový přezkum režimu podpor – Přípustnost – Důsledek

(Článek 87 ES a čl. 88 odst. 3 ES)

5. Podpory poskytované státy – Přezkum Komisí – Zahájení formálního vyšetřovacího řízení – Lhůta nejvýše dva měsíce – Nepoužitelnost v případě neoznámené podpory – Držení informací týkajících se údajné protiprávní podpory Komisí – Bezodkladné přezkoumání – Působnost

(Články 87 ES a 88 ES; nařízení Rady č. 659/1999, čl. 10 odst. 1)

6. Podpory poskytované státy – Přezkum Komisí – Povinnost ukončení předběžného přezkumu zahájeného v důsledku stížnosti v přiměřené lhůtě

(Články 87 ES a 88 ES)

7. Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Působnost – Rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor

(Články 87 ES, 88 ES a 253 ES)

8. Podpory poskytované státy – Správní řízení – Slučitelnost podpory se společným trhem – Důkazní břemeno, které nese poskytovatel a případný příjemce podpory

(Článek 88 odst. 2 ES)

9. Podpory poskytované státy – Záměry podpor – Zavedení bez předchozího oznámení Komisi – Rozhodnutí Komise nařizující vrácení podpory – Povinnost uvést odůvodnění – Působnost

(Článek 88 odst. 3 ES a článek 253 ES; nařízení Rady č. 659/1999, čl. 14 odst. 1)

10. Podpory poskytované státy – Existující podpory a nové podpory – Opatření měnící režim stávajících podpor – Kvalifikace jako nové podpory – Kritéria – Posouzení

[Článek 87 ES; nařízení Rady č. 659/1999, čl. 1 písm. b) a c)]

11. Podpory poskytované státy – Přezkum Komisí – Slučitelnost podpory se společným trhem – Posuzovací pravomoc

(Články 87 ES a 88 ES)

12. Námitka protiprávnosti – Působnost – Akty, proti nimž může být vznesena námitka protiprávnosti – Pokyny Komise k vnitrostátní regionální podpoře – Zahrnutí – Podmínky

[Článek 87 odst. 3 písm. a) a c) ES, články 230 ES a 241 ES; oznámení Komise 98/C 74/06]

13. Podpory poskytované státy – Zákaz – Výjimky – Regionální státní podpory – Kritéria

(Články 87 ES a 88 ES; oznámení Komise 98/C 74/06, bod 4.2)

14. Podpory poskytované státy – Správní řízení – Slučitelnost podpory se společným trhem – Důkazní břemeno, které nese poskytovatel a případný příjemce podpory

(Článek 88 odst. 2 ES)

15. Podpory poskytované státy – Slučitelnost podpory se společným trhem – Případné legitimní očekávání zúčastněných stran – Ochrana – Podmínky a omezení

(Článek 88 ES)

16. Podpory poskytované státy – Přezkum Komisí – Podpory menšího významu – Rozdělení podpory přesahující stanovený strop, aby se na její část vztahovalo pravidlo de minimis – Nepřípustnost

(Článek 88 odst. 3 ES; nařízení Komise č. 69/2001, čl. 2 odst. 1 a 2, a č. 1998/2006, čl. 2 odst. 2 druhý pododstavec)

1. Článek 40 čtvrtý pododstavec statutu Soudního dvora a čl. 116 odst. 4 jednacího řádu Tribunálu přiznávají vedlejšímu účastníkovi právo uplatňovat samostatně nejen argumenty, ale také důvody za předpokladu, že podporují návrhová žádání jednoho z hlavních účastníků řízení a úplně se neliší od úvah, které jsou základem sporu mezi žalobcem a žalovaným, což by mělo za následek změnu předmětu tohoto sporu.

Pro účely rozhodnutí o přípustnosti důvodů, kterých se vedlejší účastník dovolává, tedy musí Tribunál ověřit, zda tyto důvody souvisejí s předmětem sporu tak, jak jej vymezili hlavní účastníci řízení.

(viz body 42–43)

2. V rámci vyšetřovacího řízení týkajícího se slučitelnosti podpor poskytnutých členským státem se společným trhem se může konečné rozhodnutí Komise do jisté míry lišit od rozhodnutí zahájit řízení, aniž však tyto rozdíly způsobují vadnost konečného rozhodnutí. Z tohoto hlediska tedy není třeba, aby Komise provedla opravu rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Nicméně je logické a, co je důležitější, v zájmu potenciálních příjemců podpory, že Komise v případě, kdy po přijetí rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení týkajícího se podpory poskytnuté členským státem zjistí, že toto rozhodnutí je založeno buď na neúplných skutkových zjištěních, nebo na nesprávné právní kvalifikaci těchto zjištění, má možnost přizpůsobit své stanovisko tím, že přijme rozhodnutí o opravě. Takové rozhodnutí o opravě, které doprovází nová výzva zúčastněným stranám k předložení připomínek, těmto stranám totiž umožňuje reagovat na změnu v předběžném posouzení dotčeného opatření ze strany Komise a uplatnit v tomto ohledu jejich stanovisko.

V tomto ohledu se Komise rovněž může rozhodnout přijmout nejprve rozhodnutí o ukončení řízení a poté nové rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení, založené na pozměněném právním posouzení, které by mělo v podstatě stejný obsah, jako rozhodnutí o opravě. Za těchto podmínek se s ohledem na důvody hospodárnosti řízení a zásadu řádné správy jako vhodnější než ukončení řízení a zahájení nového řízení jeví přijetí rozhodnutí o opravě.

Vzhledem k tomu, že se právní kvalifikace takového rozhodnutí o opravě pojí k rozhodnutí o zahájení a společně s ním tvoří pozměněné rozhodnutí o zahájení, sdílí jeho právní povahu. Jediným cílem oznámení o zahájení formálního vyšetřovacího řízení je totiž získat od zúčastněných stran všechny informace, které mají vést Komisi při jejích budoucích krocích.

(viz body 70–73)

3. Konečné rozhodnutí, které Komise přijala za účelem ukončení formálního vyšetřovacího řízení týkajícího se státní podpory stanoveného v čl. 88 odst. 2 ES, představuje napadnutelný akt na základě článku 230 ES. Takové rozhodnutí totiž vyvolává právně závazné účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy zúčastněných stran, protože ukončuje dotčené řízení a definitivně se vyslovuje ke slučitelnosti zkoumaného opatření s pravidly použitelnými na státní podpory. Zúčastněné strany tedy vždy mají možnost napadnout konečné rozhodnutí, kterým se ukončuje formální vyšetřovací řízení, a musí mít v tomto rámci možnost napadnout jednotlivé prvky, na kterých je založeno konečné stanovisko přijaté Komisí.

Tato možnost nezávisí na tom, zda rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení zakládá právní účinky, které mohou být předmětem žaloby na neplatnost. Je jistě možné podat žalobu proti rozhodnutí o zahájení, zakládá-li konečné právní účinky, které nemohou být dodatečně napraveny konečným rozhodnutím. Tak je tomu tehdy, když Komise zahájí formální vyšetřovací řízení vůči opatření, které prozatímně kvalifikuje jako novou podporu, jelikož toto rozhodnutí zahájit řízení zakládá právní účinky nezávislé na konečném rozhodnutí. Pozastavení provádění dotčeného opatření vyplývající na základě čl. 88 odst. 3 ES z prozatímní kvalifikace tohoto opatření jako nové podpory má samostatnou povahu ve vztahu ke konečnému rozhodnutí, která je z časového hlediska omezená do okamžiku ukončení formálního řízení.

Nicméně tato možnost napadnout rozhodnutí zahájit řízení nemůže způsobit omezení procesních práv zúčastněných stran tak, že by jim zabránila napadnout konečné rozhodnutí a uplatnit na podporu jejich žaloby vady, které se týkají všech fází řízení vedoucího k tomuto rozhodnutí.

Proto skutečnost, že žalobci a vedlejší účastníci nepodají v požadované lhůtě žalobu proti rozhodnutí Komise o opravě, jim nebrání v uplatnění žalobních důvodů vycházejících z protiprávnosti posledně uvedeného rozhodnutí proti konečnému rozhodnutí Komise.

(viz body 77–79)

4. V případě režimu státních podpor není Komise v zásadě povinna provést analýzu podpor poskytnutých v konkrétních případech, ale může se omezit na přezkoumání charakteristik dotčeného režimu. Kromě toho zvláštní okolnosti týkající se jednotlivých příjemců podpory lze posoudit až v okamžiku navrácení podpory dotčenému členskému státu. V opačném případě by totiž byla povinnost šetření, kterou má Komise, větší v případě režimu zavedeného protiprávně, v rozporu s čl. 88 odst. 3 ES, než v případě, kdy dotčený členský stát splnil oznamovací povinnost, kterou uvedené ustanovení ukládá, neboť v posledně uvedeném případě jsou zvláštní okolnosti potenciálních příjemců ve stadiu šetření z povahy věci neznámé.

Komise se tedy může omezit na přezkum režimu podpor jako takového a není povinna zohlednit ani vztahy mezi přijímajícími podniky a dotčeným státem, ani rozdíly mezi různými dotčenými podniky, a ani případné legitimní očekávání, kterého by se mohly některé z těchto podniků dovolávat. Tyto okolnosti lze zohlednit až ve stadiu navracení jednotlivých podpor.

(viz body 91–92)

5. Podle čl. 10 odst. 1 nařízení č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES, pokud má Komise k dispozici informace týkající se údajné protiprávní podpory, přezkoumá je bezodkladně bez ohledu na jejich zdroj. Toto ustanovení nelze chápat tak, že odkazuje na ukončení předběžného přezkoumání, ale spíše tak, že se vztahuje k začátku předběžného přezkoumání, přičemž tuto tezi podporuje skutečnost, že Komise není v případě předběžného přezkoumání zahájeného na základě stížností vázána obvyklou lhůtou.

Dvouměsíční lhůta, během níž musí Komise ukončit předběžné přezkoumání, se totiž vztahuje výhradně na případy podpor oznámených členskými státy, a nikoliv na případy, kdy bylo například předběžné přezkoumání zahájeno na základě stížnosti.

(viz body 97–98)

6. V rozsahu, v němž má Komise výlučnou pravomoc posuzovat slučitelnost státních podpor se společným trhem, je povinna v zájmu řádného uplatňování základních pravidel Smlouvy týkajících se státních podpor provést pečlivé a nestranné posouzení stížnosti, kterou se oznamuje existence podpory neslučitelné se společným trhem, a nemůže tedy předběžný přezkum státních opatření, jež byla předmětem stížnosti, donekonečna prodlužovat.

Přiměřenost délky takového správního řízení musí být posouzena v závislosti na konkrétních okolnostech každé věci, a zejména na jejím kontextu, na jednotlivých fázích řízení, které musí Komise vést, na složitosti věci, jakož i na její důležitosti pro jednotlivé zúčastněné strany.

(viz bod 99)

7. Povinnost Komise uvést odůvodnění se nevztahuje na délku vyšetřovacího řízení týkajícího se opatření státní podpory, ale pouze na samotný obsah rozhodnutí. Odůvodnění vyžadované článkem 253 ES totiž musí být přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musejí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum. Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání těchto vysvětlení.

Délka řízení však nevyplývá z odůvodnění dotčeného orgánu, které může tuto délku ospravedlnit, ale jde o čistě faktickou okolnost závisející výlučně na čase, který orgán potřebuje k dokončení uvedeného řízení. Není tedy součástí obsahu rozhodnutí, který lze odůvodnit. Délka řízení nevyžaduje jiné vysvětlení než čistě věcné vyjmenování jednotlivých etap řízení do přijetí předmětného rozhodnutí.

(viz body 120–122)

8. Pokud rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 ES obsahuje dostatečnou předběžnou analýzu, v níž Komise vyloží, proč má pochybnosti ohledně slučitelnosti předmětných podpor se společným trhem, je na členském státu a potenciálním příjemci, aby poskytli informace, které umožňují prokázat, že tyto podpory jsou slučitelné se společným trhem.

Nicméně to je pouze pravidlo související s důkazním břemenem, a nikoliv s povinností uvést odůvodnění, takže je povinností Komise uvést případně v jejím rozhodnutí důvody, které ji navzdory skutečnostem předloženým členským státem nebo příjemci vedly k závěru, že dotčené podpory nejsou slučitelné se společným trhem.

(viz bod 132)

9. Pokud již byla v oblasti státních podpor podpora poskytnuta v rozporu s ustanoveními čl. 88 odst. 3 ES, Komise, jež má pravomoc vnitrostátním orgánům nařídit přikázání jejího vrácení, není povinna uvést konkrétní důvody pro odůvodnění výkonu této pravomoci. Toto řešení, předcházející vstupu nařízení č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES,v platnost, stále platí v rámci čl. 14 odst. 1 tohoto nařízení.

Rozhodnutí o navrácení podpory je tedy v případě zjištění její protiprávnosti a neslučitelnosti téměř automatickým důsledkem – s jedinou výhradou vyplývající z druhé věty uvedeného ustanovení, že příkaz k navrácení není v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství. Komise tedy nemá v tomto ohledu prostor k uvážení. Za takových okolností, jakmile uvedla důvody pro které má za to, že dotčená podpora je protiprávní a neslučitelná se společným trhem, není povinna rozhodnutí nařizující vrácení odůvodňovat.

(viz bod 152)

10. V oblasti státních podpor jsou opatření směřující k zavedení nebo změně podpor novými podporami. Zvláště když se změna dotýká původního režimu v jeho samotné podstatě, se tento režim mění na nový režim podpory. Naopak, jestliže změna není podstatná, pouze změna jako taková může být kvalifikována jako nová podpora.

Zejména pokud rozhodnutí Komise o schválení výslovně uvádí podmínku, že každá žádost o podporu musí být podaná před zahájením realizace investičních projektů a že dotčený členský stát, na základě úpravy přijaté po vydání rozhodnutí o schválení, poskytne podpory na regionální projekty, jejichž provádění započalo před podáním žádostí o podporu, jedná se o nové podpor ve smyslu čl. 1 písm. c) nařízení č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES. Takovouto změnu totiž nelze označit za malou nebo bezvýznamnou. Vzhledem k tomu, že Komise pravidelně podmiňuje schválení režimů regionálních podpor tím, že žádost o podporu musí být předložena před zahájením realizace projektu, je zjevné, že vypuštění této podmínky může ovlivnit hodnocení slučitelnosti opatření se společným trhem.

(viz body 176–179)

11. Slučitelnost režimu podpory se společným trhem musí být posouzena výlučně v závislosti na jeho vlastních charakteristikách, s ohledem na politiku, kterou Komise sleduje v době tohoto posouzení. Posouzení slučitelnosti režimu podpory se společným trhem naproti tomu nemůže být ovlivněno okolností, že mu mohly předcházet jiné režimy, u nichž Komise akceptovala určité podmínky. Kdyby tomu bylo jinak, Komise by nemohla změnit kritéria, podle nichž posuzuje slučitelnost státních podpor, což je možnost, kterou musí mít, aby mohla reagovat jak na vývoj praktik členských států v oblasti poskytování státních podpor, tak na vývoj společného trhu.

(viz bod 190)

12. Článek 241 ES vyjadřuje obecnou zásadu zajišťující každému účastníku řízení právo napadnout za účelem zrušení rozhodnutí, které se jej bezprostředně a osobně dotýká, platnost dřívějších aktů orgánů Společenství, které i když nemají formu nařízení, představují právní základ sporného rozhodnutí, jestliže tento účastník řízení neměl podle článku 230 ES právo podat přímou žalobu proti těmto aktům, jejichž následky tak nese, aniž měl možnost požadovat jejich zrušení.

Pokud jde o pokyny k vnitrostátní regionální podpoře, je třeba uvést, že z jejich úvodní části vyplývá, že stanoví, obecně a abstraktním způsobem, kritéria, která Komise uplatňuje za účelem posouzení slučitelnosti regionálních podpor se společným trhem na základě čl. 87 odst. 3 písm. a) a c) ES, a v důsledku toho zajišťují právní jistotu členských států poskytujících takové podpory. Konkrétně podmínka stanovená v bodě 4.2 uvedených pokynů platí pro všechny podpory, na něž se tyto vztahují, bez ohledu na jejich předmět, formu nebo výši.

Jelikož se Komise v konečném rozhodnutí v rámci posouzení slučitelnosti některých podpor se společným trhem výslovně dovolává bodu 4.2 pokynů, ačkoli tento bod 4.2 nepředstavuje právní základ tohoto rozhodnutí, podmínka, která je zde stanovena, může být považována za obecně a abstraktně určující způsob, kterým Komise posoudila slučitelnost dotčených podpor se společným trhem. V tomto případě existuje přímá právní souvislost mezi konečným rozhodnutím Komise a pokyny a vzhledem k tomu, že jeden z účastníků sporu neměl možnost požadovat zrušení pokynů, coby obecného aktu, mohou být tyto pokyny předmětem námitky protiprávnosti.

(viz body 206, 208–210)

13. Užití kritéria bodu 4.2 pokynů k vnitrostátní regionální podpoře, jež stanoví, že režimy podpory musí stanovit, že žádost o podporu musí být předložena před zahájením projektů, má za cíl určit, zda podpora má motivační účinek, v situaci, kdy není možné plně přezkoumat všechny hospodářské aspekty investičních rozhodnutí budoucích příjemců podpory.

V tomto ohledu z bodu 2 druhého až čtvrtého pododstavce pokynů vyplývá, že Komise v zásadě schvaluje regionální podpory pouze ve formě režimů podpory, neboť má za to, že jednotlivé podpory ad hoc nesplňují podmínku, že je třeba zaručit rovnováhu mezi výslednými narušeními soutěže a výhodami podpory ve smyslu rozvoje znevýhodněného regionu.

Při přezkumu slučitelnosti oznámeného režimu podpory se společným trhem jsou přitom konkrétní okolnosti jednotlivých potenciálních příjemců režimu a konkrétních projektů Komisi z povahy věci neznámé. Komise tedy musí při posuzování slučitelnosti režimu podpory se společným trhem vycházet z kritérií, která jsou buď na konkrétních okolnostech budoucích příjemců nezávislá, nebo pro všechny budoucí příjemce jednotná.

Požadavek, aby žádost o podporu předcházela zahájení realizace podporovaného projektu, umožňuje, aby dotčený podnik jasně projevil vůli využít režimu podpory před zahájením realizace uvedeného projektu. To tudíž umožňuje zabránit tomu, aby nebyly dodatečně podávány žádosti na projekty, jejichž realizace byla zahájena nezávisle na existenci režimu podpory. S ohledem na tyto úvahy, pouhé konstatování časové přednosti žádosti o podporu vzhledem k zahájení realizace investičního projektu představuje jednoduché, relevantní a přiměřené kritérium, umožňující Komisi předpokládat existenci motivačního účinku.

(viz bod 215)

14. V oblasti státních podpor, pokud Komise rozhodne o zahájení formálního vyšetřovacího řízení, je na členském státě nebo příjemcích posuzovaného opatření, aby uplatnili své argumenty, které mají prokázat, že dotyčné opatření není státní podporou nebo že je slučitelné se společným trhem, neboť účelem formálního řízení je právě objasnit Komisi veškeré údaje ve věci. Komise je sice povinna jasně formulovat své pochybnosti o slučitelnosti podpory, zahajuje-li řízení, aby se k nim členský stát a zúčastněné strany mohli vyjádřit, je však na posledně uvedených, aby tyto pochybnosti rozptýlily a prokázaly, že dotčené opatření splňuje podmínky výjimky. Konkrétně za účelem dosažení schválení podpor výjimkou z pravidel Smlouvy dotyčnému členskému státu přísluší na základě jeho povinnosti spolupráce s Komisí poskytnout všechny informace, které tomuto orgánu umožní ověřit, že podmínky pro výjimku jsou splněny.

(viz bod 246)

15. Legitimního očekávání ohledně souladu státní podpory s právními předpisy se lze v zásadě, a s výhradou výjimečných okolností, dovolávat pouze tehdy, když byla tato podpora poskytnuta v souladu s postupem stanoveným v článku 88 ES. S řádnou péčí postupující hospodářský subjekt totiž musí být obvykle schopen se ujistit, zda byl tento postup dodržen.

Příjemci podpor, kteří nedodrží podmínky uvedené v rozhodnutí Komise o schválení se v zásadě nemohou dovolávat legitimního očekávání ohledně souladu státní podpory s právními předpisy. Není samozřejmě nijak vyloučena možnost příjemců protiprávní podpory dovolávat se v rámci řízení o navracení výjimečných okolností, které oprávněně mohly založit jejich legitimní očekávání ohledně souladu této podpory s právními předpisy, s cílem zabránit jejich vrácení. Tito příjemci se nicméně mohou takových výjimečných okolností dovolávat na základě příslušných ustanovení vnitrostátního práva pouze v rámci řízení o navracení vedeného před vnitrostátními soudy, které jediné jsou příslušné posoudit, případně po položení předběžných otázek týkajících se výkladu Soudnímu dvoru, okolnosti věci.

Navíc vzhledem k tomu, že obecnou zásadou stanovenou čl. 87 odst. 1 ES je zásada zákazu státních podpor a odchylky od této zásady musejí být vykládány restriktivně, týká se rozhodnutí nevznášet námitky proti režimu podpory pouze skutečného poskytnutí podpor v rámci tohoto režimu, a nemůže tedy založit legitimní očekávání potenciálních příjemců budoucích podobných plánů podpor ohledně slučitelnosti dotčených podpor se společným trhem.

(viz body 274–277, 283)

16. V oblasti státních podpor je cílem pravidla de minimis zjednodušit administrativní postupy, jak v zájmu příjemců podpor v relativně malé výši, které tedy nemohou narušit hospodářskou soutěž, tak v zájmu Komise, která musí mít možnost soustředit zdroje na případy skutečně významné na úrovni Společenství.

V tomto ohledu připuštění rozdělení podpory za tím účelem, aby se na její část vztahovalo pravidlo de minimis, k dosažení výše uvedeného cíle nepřispívá. Pouhé odečtení částky odpovídající stropu de minimis od výše plánované podpory ve prospěch podniku nezbavuje Komisi povinnosti přezkoumat slučitelnost dotčené podpory se společným trhem, pokud jde o částku, která tento strop přesahuje, ani dotčený podnik povinnosti vyčkat ukončení tohoto přezkumu před tím, než může podpory využít, nebo, v případě protiprávní podpory, povinnosti ji případně vrátit.

Navíc podle pojmu podpory de minimis se musí jednat o podporu v malé výši. Připustit ex post rozdělení podpor přesahujících strop platný v tomto ohledu by přitom znamenalo, že pravidla de minimis by mohly částečně využít podpory, které v okamžiku jejich poskytnutí neměly malou výši.

Je pravda, že po navrácení celkové výše protiprávně poskytnuté podpory může dotčený členský stát v zásadě okamžitě poskytnout podniku novou podporu de minimis ve výši stropu 100 000 eur. Nicméně to vyžaduje nové rozhodnutí o poskytnutí veřejných prostředků členským státem, který má při rozhodování volnost, takže zákaz rozdělení nelze považovat za čistě formální pravidlo.

Článek 2 odst. 1 a 2 nařízení č. 69/2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podporu de minimis tedy musí být vykládán v tom smyslu, že osvobození od oznamovací povinnosti stanovené v čl. 88 odst. 3 ES nelze uplatnit na částky, které jsou součástí podpory, jejíž celková výše za dobu tří let přesáhne strop 100 000 eur. Každopádně, výslovné zakotvení tohoto restriktivního výkladu v čl. 2 odst. 2 druhého pododstavce nařízení č. 1998/2006 o použití článků 87 a 88 Smlouvy na podporu de minimis je tedy třeba chápat tak, že poskytuje vyjasnění, a nikoliv tak, že doplňuje k použití pravidla de minimis novou podmínku.

(viz body 304–305, 308–311)

ROZSUDEK TRIBUNÁLU (čtvrtého senátu)

20. září 2011( )

„Státní podpory – Podpory ve prospěch hotelového průmyslu v regionu Sardinie – Rozhodnutí prohlašující podpory za částečně slučitelné a částečně neslučitelné se společným trhem a nařizující jejich vrácení – Nové podpory – Povinnost uvést odůvodnění – Ochrana legitimního očekávání – Motivační účinek – Pravidlo de minimis“

Ve věcech T‑394/08, T‑408/08, T‑453/08 a T‑454/08,

Regione autonoma della Sardegna (Itálie), zastoupený A. Fantozzim, P. Carrozzou a G. Mamelim, advokáty,

žalobce ve věci T‑394/08,

podporovaný

Selene di Alessandra Cannas Sas, se sídlem v Cagliari (Itálie),

HGA Srl, se sídlem v Golfo Aranci (Itálie),

Gimar Srl, se sídlem v Sassari (Itálie),

Coghene Costruzioni Srl, se sídlem v Algheru (Itálie),

Camping Pini e Mare di Cogoni Franco & C. Sas, se sídlem v Quartu Sant’Elena (Itálie),

Immobiliare 92 Srl, se sídlem v Arzacheně (Itálie),

Gardena Srl, se sídlem v Santa Terese di Gallura (Itálie),

Hotel Stella 2000 Srl, se sídlem v Olbii (Itálie),

Vadis Srl, se sídlem ve Valledorii (Itálie),

Macpep Srl, se sídlem v Sorsu (Itálie),

San Marco Srl, se sídlem v Algheru,

Due Lune SpA, se sídlem v Miláně (Itálie),

Nicos Residence Srl, se sídlem v Santa Terese di Gallura,

Rosou Murgese, s bydlištěm v Iglesias (Itálie),

Mavi Srl, se sídlem v Arzacheně,

Hotel Mistral di Bruno Madeddu & C. Sas, se sídlem v Algheru,

L’Esagono di Mario Azara & C. Snc, se sídlem v San Teodoru (Itálie),

Le Buganville di Cogoni Giuseppe & C. Snc, se sídlem ve Villasimiu (Itálie),

Le Dune di Stefanelli Vincenzo & C. Snc, se sídlem v Arbusu (Itálie),

zastoupenými G. Dorem, F. Ciullim, A. Vincim, advokáty,

vedlejšími účastnicemi ve věci T‑394/08,

SF Turistico Immobiliare Srl, se sídlem v Orosei (Itálie), zastoupená L. Marcialisem, advokátem,

žalobkyně ve věci T‑408/08,

Timsas Srl, se sídlem v Arezzu (Itálie), zastoupená D. Dodarem, S. Pinnou a S. Cianciullem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑453/08,

Grand Hotel Abi d’Oru SpA, se sídlem v Olbii, zastoupená D. Dodarem, S. Cianciullem a R. Masurim, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑454/08,

proti

Evropské komisi, zastoupené ve věcech T‑394/08 a T‑454/08 E. Righini, D. Grespanem a C. Urraca Caviedesem, ve věci T‑408/08 E. Righini a D. Grespanem, ve věci T‑453/08 D. Grespanem a C. Urraca Caviedesem, jako zmocněnci,

žalované ve věcech T‑394/08, T‑408/08, T‑453/08 a T‑454/08,

jejichž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2008/854/ES ze dne 2. července 2008 o režimu podpory „regionální zákon č. 9 z roku 1998 – zneužití podpory N 272/98“ K 1/04 (ex NN 158/03 a CP 15/2003) (Úř. věst. L 302, s. 9), kterým Regione autonoma della Sardegna poskytl dotace na počáteční investice do hotelového průmyslu na Sardínii,

TRIBUNÁL (čtvrtý senát),

ve složení I. Pelikánová (zpravodajka), předsedkyně, K. Jürimäe a M. van der Woude, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vrchní rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 16. února 2011,

vydává tento

Rozsudek

Skutečnosti předcházející sporu

1 Dne 11. března 1998 přijal Regione autonoma della Sardegna (dále jen „region Sardinie) legge regionale n° 9, incentivi per la riqualificazione e l’adeguamento delle strutture alberghiere e norme modificative e integrative della legge regionale 14 settembre 1993, n. 40 (interventi creditizi a favore dell’industria alberghiera) (regionální zákon č. 9 o pobídkách k renovaci a úpravě hotelových zařízení a ustanoveních, která mění a doplňují regionální zákon č. 40 ze dne 14. září 1993, Bollettino ufficiale della Regione Autonoma della Sardegna č. 9 ze dne 21. března 1998, dál jen „zákon č. 9/1998“), který nabyl účinnosti dne 5. dubna 1998.

2 Článek 2 tohoto zákona zaváděl ve prospěch hotelových podniků podpory na počáteční investice v podobě grantů a půjček za zvýhodněných podmínek, jakož i podpory na provoz podle pravidla de minimis (dále jen „původní režim podpory“ nebo „původní režim“).

3 Dopisem ze dne 6. května 1998 oznámily italské orgány zákon č. 9/1998 Komisi, přičemž se zavázaly neuplatňovat původní režim podpory před jeho případným schválením z její strany.

4 Dopisem ze dne 22. června 1998 italské orgány v odpověď na žádost Komise o doplňující informace uvedenému orgánu sdělily, že předpisy provádějící původní režim podpory budou přijaty až po jejím případném schválení tohoto režimu.

5 Dopisem ze dne 28. září 1998 italské orgány informovaly Komisi rovněž o tom, že poskytnutí podpor stanovených zákonem č. 9/1998 se může týkat pouze projektů, které mají být realizovány „následně“, a že tato podmínka bude potvrzena v prováděcích předpisech k uvedenému zákonu.

6 Rozhodnutím SG(98) D/9547 ze dne 12. listopadu 1998 Komise schválila režim podpor „N 272/98 – Itálie – podpory ve prospěch hotelového průmyslu“, zavedený zákonem č. 9/1998 (dále jen „rozhodnutí o schválení“). V tomto rozhodnutí Komise dospěla k závěru, že původní režim podpory je slučitelný se společným trhem podle čl. 92 odst. 3 písm. a) ES [poté čl. 87 odst. 3 písm. a) ES].

7 Dne 29. dubna 1999 Assessore del Turismo, Artigianato e Commercio (rada pro cestovní ruch, živnosti a obchod) regionu Sardinie přijal decreto n° 285, esecutività della deliberazione della giunta regionale n. 58/60 del 22. 12. 1998 come modificata dalla deliberazione n° 16/20 del 16. 03. 1999 che approva la direttiva di attuazione prevista dall’art. 2 della LR 11 marzo 1998 n. 9 disciplinante: incentivi per la riqualificazione delle strutture alberghiere e norme modificativi della LR 14. 9. 1993 n. 40 (vyhláška č. 285 provádějící zákon č. 9/1998, Bollettino ufficiale della Regione Autonoma della Sardegna č. 15 ze dne 8. května 1999, dále jen „vyhláška č. 285/1999“).

8 Podle článku 2 vyhlášky č. 285/1999 měl být původní režim podpor uplatňován v rámci výzvy k předkládání žádostí. Články 4 a 5 téže vyhlášky stanovily, že přiznané podpory se musí vztahovat na projekty, které budou realizovány po předložení žádostí o podporu, a že způsobilé výdaje musí být vynaloženy po podání uvedených žádostí. Článek 17 vyhlášky č. 285/1999, nadepsaný „Přechodné ustanovení“, nicméně stanovil, že ve fázi prvního uplatnění vyhlášky jsou způsobilými výdaje a zásahy vynaložené nebo provedené po 5. dubnu 1998, dni nabytí účinnosti zákona č. 9/1998.

9 Dne 27. července 2000 region Sardinie přijal deliberazione č. 33/3 (usnesení č. 33/3), kterým se zrušuje vyhláška č. 285/1999 z důvodů formálních vad, a deliberazione č. 33/4 (usnesení č. 33/4), kterým byla stanovena nová prováděcí pravidla k původnímu režimu podpory.

10 Téhož dne region Sardinie přijal rovněž deliberazione č. 33/6 (usnesení č. 33/6), které stanovilo, že vzhledem k tomu, že zveřejnění vyhlášky č. 285/1999, která obsahovala ustanovení neodpovídající pravidlům Společenství, mohlo u potenciálních příjemců podpory vyvolat očekávání, že všechny práce provedené po 5. dubnu 1998 budou považovány za způsobilé, je třeba při prvním uplatnění zákona č. 9/1998 zohlednit práce provedené po tomto datu, pokud byly předmětem žádosti o podporu v rámci první každoroční výzvy k podání žádostí.

11 Dopisem ze dne 2. listopadu 2000 italské orgány na žádost Komise týkající se odpovídajících opatření k zajištění slučitelnosti, od 1. ledna 2000, existujících režimů podpory s pokyny k vnitrostátní regionální podpoře ze dne 10. března 1998 (Úř. věst. C 74, s. 9, dále jen „pokyny z roku 1998“) Komisi informovaly o prováděcích předpisech k zákonu č. 9/1998, a to zasláním deliberazione č. 33/4, aniž však zmínily deliberazione č. 33/6.

12 Dne 29. prosince 2000 region Sardinie zveřejnil první výzvu k podání žádostí provádějící původní režim podpory.

13 Dopisem ze dne 28. února 2001 Komise požádala italské orgány o doplňující informace k provádění zákona č. 9/1998, jakož i k mechanismu výzev a způsobu, jakým bylo v rámci uvedeného mechanismu zajištěno dodržení ustanovení, podle něhož musela být žádost podána před zahájením realizace projektu.

14 Dopisem ze dne 25. dubna 2001, ke kterému bylo znovu připojeno deliberazione č. 33/4, italské orgány potvrdily, že režim podpory, tak jak je prováděn, je v souladu s pokyny z roku 1998.

15 Dne 21. února 2003 Komise obdržela stížnost na zneužití původního režimu podpory. V návaznosti na tuto stížnost Komise dne 26. února 2003 požádala italské orgány o doplňující informace.

16 Dopisem ze dne 22. dubna 2003 italské orgány odpověděly na žádost Komise o doplňující informace a poprvé zmínily deliberazione č. 33/6.

17 Rozhodnutím ze dne 3. února 2004 Komise zahájila řízení podle čl. 88 odst. 2 ES o zneužití [původního režimu podpor] (Úř. věst. C 79, s. 4, dále jen „rozhodnutí o zahájení“). V tomto rozhodnutí Komise upřesnila, že italské orgány tím, že poskytly podporu na investiční projekty zahájené před podáním žádosti o podporu, nedodržely povinnosti obsažené v rozhodnutí o schválení, ani podmínky stanovené v pokynech z roku 1998. Komise proto došla k závěru, že mohlo dojít ke zneužití původního režimu podpory ve smyslu článku 16 nařízení (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88 ES] (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339), a vyjádřila pochybnosti o slučitelnosti podpor poskytnutých na investiční projekty zahájené před podáním žádosti o podporu.

18 Dne 19. dubna 2004 došlo Komisi vyjádření italských orgánů. Dne 30. dubna 2004 Komise obdržela vyjádření žalobkyně ve věci T‑454/08, Grand Hotel Abi d’Oru SpA. Dne 25. června 2005 obdržela od italských orgánů doplňující informace.

19 Dne 22. listopadu 2006 Komise přijala rozhodnutí o opravě a rozšíření probíhajícího řízení K 1/2004 podle čl. 88 odst. 2 ES (Úř. věst. 2007, C 32, s. 2, dále jen „rozhodnutí o opravě“). V tomto rozhodnutí pod nadpisem „Důvody opravy a rozšíření řízení“ Komise mimo jiné uvedla, že deliberazione č. 33/6 nebylo v rozhodnutí o zahájení zmíněno, ačkoliv právě na základě tohoto nástroje, a nikoliv na základě deliberazione č. 33/4, jak bylo nesprávně uvedeno v rozhodnutí o zahájení, byla ve 28 případech poskytnuta podpora na investiční projekty zahájené před podáním žádosti o podporu. Komise kromě toho uvedla, že pojem zneužití podpory ve smyslu článku 16 nařízení č. 659/1999, na které rozhodnutí o zahájení odkazuje, se vztahuje na případy, kdy příjemce schválené podpory užívá této podpory v rozporu s podmínkami rozhodnutí o přiznání, a nikoli na případy, kdy členský stát změnou stávajícího režimu podpory zavádí novou protiprávní podporu [čl. 1 písm. c) a f) nařízení č. 659/1999].

Napadené rozhodnutí

20 Dne 2. července 2008 Komise přijala rozhodnutí 2008/854/ES o režimu podpory „regionální zákon č. 9 z roku 1998 – zneužití podpory N 272/98“ K 1/04 (ex NN 158/03 a CP 15/2003) (Úř. věst. L 302, s. 9, dále jen „napadené rozhodnutí“).

21 V tomto rozhodnutí Komise zejména poukázala na to, že deliberazione č. 33/6 zavedlo do oznámeného opatření změny neslučitelné s rozhodnutím o schválení. Deliberazione č. 33/6 nebylo Komisi oznámeno, v rozporu s čl. 88 odst. 3 ES a povinností spolupráce, kterou má Italská republika na základě článku 10 ES. Režim podpory, tak jak je skutečně prováděn, tedy podle Komise nerespektuje rozhodnutí o schválení a podporu na projekty, jejichž realizace byla zahájena před podáním jakékoli žádosti o podporu, je tedy nutné považovat za protiprávní.

22 Pokud jde o slučitelnost dotčených podpor se společným trhem, Komise poté, co připomněla své posouzení v rozhodnutích o zahájení a o opravě, považuje za neslučitelné individuální podpory poskytnuté na projekty se způsobilými výdaji vynaloženými před podáním žádosti o podporu na základě příslušných prováděcích opatření platných v okamžiku podání žádosti, přesahujícími částku de minimis, kterou by mohl příjemce získat v daném okamžiku, vypočítanou podle nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 [ES] a 88 [ES] na podporu de minimis (Úř. věst. L 10, s. 30).

23 Výrok napadeného rozhodnutí zní takto:

„Článek 1

Státní podpory poskytnuté podle regionálního zákona č. 9 z roku 1998, v [Italské republice] protiprávně provedeného na základě deliberazione č. 33/6 a [první výzvy k podání žádostí], jsou neslučitelné se společným trhem, pokud příjemce podpory nepředložil žádost o podporu v rámci tohoto režimu před zahájením prací vztahujících se k počátečnímu investičnímu projektu.

Článek 2

1. Italská republika získá od příjemců zpět neslučitelné podpory poskytnuté v rámci režimu uvedeného v článku 1.

2. Částky, které mají být navráceny zpět, zahrnují úroky od data, kdy byly uvedené částky dány příjemcům k dispozici, až do dne jejich skutečného navrácení.

3. […]

4. Italská republika zruší všechny zbývající výplaty podpory v rámci režimu uvedeného v článku 1 s účinností ke dni přijetí tohoto rozhodnutí.

Článek 3

1. Navrácení podpory poskytnuté v rámci režimu uvedeného v článku 1 se provede okamžitě a účinně.

2. Italská republika zajistí provedení tohoto rozhodnutí ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.

[…]

Článek 5

Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.“

Řízení

24 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 16. září 2008 podal region Sardinie žalobu ve věci T‑394/08.

25 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 25. září 2008 podala SF Turistico Immobiliare Srl žalobu ve věci T‑408/08.

26 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 3. října 2008 podala Timsas Srl žalobu ve věci T‑453/08.

27 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 6. října 2008 podala Grand Hotel Abi d’Oru SpA žalobu ve věci T‑454/08.

28 Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 19. prosince 2008 požádaly Selene di Alessandra Cannas Sas, HGA Srl, Gimar Srl, Coghene Costruzioni Srl, Camping Pini e Mare di Cogoni Franco & C. Sas, Immobiliare 92 Srl, Gardena Srl, Hotel Stella 2000 Srl, Vadis Srl, Macpep Srl, San Marco Srl, Due Lune SpA, Nicos Residence Srl, Rosa Murgese, Mavi Srl, Hotel Mistral di Bruno Madeddu & C. Sas, L’Esagono di Mario Azara & C. Snc, Le Buganville di Cogoni Giuseppe & C. Snc a Le Dune di Stefanelli Vincenzo & C. Snc (dále jen „vedlejší účastnice“) o vstup do řízení ve věci T‑394/08 jako vedlejší účastnice na podporu návrhových žádání regionu Sardinie. Usnesením ze dne 15. června 2009 předseda druhého senátu Tribunálu této žádosti vyhověl.

29 Po vyslechnutí účastníků řízení předseda druhého senátu Tribunálu usnesením ze dne 25. června 2009 spojil věci T‑394/08, T‑408/08, T‑453/08 a T‑454/08 pro účely ústní části řízení, v souladu s článkem 50 jednacího řádu Tribunálu.

30 Dne 27. července 2009 vedlejší účastnice podaly svůj spis vedlejšího účastníka ve věci T‑394/08. Dne 21. září 2009 Komise předložila k tomuto spisu své vyjádření. Region Sardinie ve lhůtě stanovené kanceláří Tribunálu vyjádření nepředložil.

31 Vzhledem k tomu, že došlo ke změně ve složení senátů, byla soudkyně zpravodajka přidělena ke čtvrtému senátu, kterému byly projednávané věci v důsledku toho přiděleny.

32 Dne 7. prosince 2010 Tribunál v rámci organizačních procesních opatření zaslal Komisi, jakož i společnosti Grand Hotel Abi d’Oru, žalobkyni ve věci T‑454/08, písemné otázky, na které dotčené ve stanovené lhůtě odpověděly.

Návrhová žádání účastníků řízení

33 Ve věci T‑394/08 region Sardinie, podporovaný vedlejšími účastnicemi řízení, navrhuje, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

34 Ve věci T‑408/08 SF Turistico Immobiliare navrhuje, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení;

– podpůrně, zrušil částečně napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž prohlašuje celý režim podpory na neslučitelný se společným trhem a nařizuje navrácení částek, které spadají do limitů stanovených ustanoveními v oblasti podpor de minimis;

– ještě podpůrněji,

– zrušil bod 4.2 pokynů z roku 1998 v rozsahu, v němž vylučuje přípustnost celé podpory poskytnuté příjemcům, aniž vyjímá tu část podpory, která se týká investic uskutečněných po podání žádosti, které jsou funkčně a strukturálně samostatné, a

– částečně zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž nařizuje Italské republice získat zpět vyplacené částky, aniž vyjímá podporu vztahující se k nákladům, které příjemce vynaložil po podání žádosti o podporu a které se týkají funkčně a strukturálně samostatných částí realizovaného projektu.

35 Ve věci T‑453/08 Timsas navrhuje, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

36 Ve věci T‑454/08 Grand Hotel Abi d’Oru navrhuje, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

37 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– žaloby zamítl;

– uložil žalobcům náhradu nákladů řízení;

– rozhodl, že vedlejší účastnice ponesou vlastní náklady řízení, a uložil jim náhradu nákladů řízení vzniklých Komisi v důsledku jejich vedlejšího účastenství.

Právní otázky

38 Poté, co byli účastníci řízení k tomuto bodu vyslechnuti, dospěl Tribunál k závěru, že je namístě spojit projednávané věci pro účely rozsudku v souladu s článkem 50 jednacího řádu.

1. K přípustnosti některých žalobních důvodů vznesených vedlejšími účastnicemi ve věci T‑394/08

39 Komise poukazuje na to, že vedlejší účastnice uplatnily některé žalobní důvody, které nebyly uplatněny regionem Sardinie, žalobcem ve věci T‑394/08, a které jsou tedy mimo rámec sporu v této věci, vymezeném žalobními důvody uplatněnými regionem Sardinie v žalobě.

40 Podle Komise se to týká následujících žalobních důvodů:

– důvod vycházející z toho, že zahájila formální vyšetřovací řízení na základě nesprávného předpokladu porušení dřívějšího podmíněného rozhodnutí;

– důvod vycházející z porušení článku 9 nařízení č. 659/1999 tím, že před přijetím napadeného rozhodnutí měla zrušit rozhodnutí o schválení;

– důvod vycházející z porušení článku 16 nařízení č. 659/1999, který neumožňuje opravu a rozšíření již zahájeného řízení;

– důvod vycházející z porušení čl. 87 odst. 3 písm. a) a c) ES tím, že neprávem vyloučila slučitelnost dotčené podpory se společným trhem, jakož i z toho, že napadené rozhodnutí není v tomto ohledu vzhledem k rozporu s předchozími rozhodnutími odůvodněno;

– důvod vycházející z porušení některých ustanovení nařízení č. 659/1999 týkajících se procesních lhůt, jakož i zásady přiměřené délky řízení;

– důvod vycházející z porušení zásad nestrannosti a ochrany hospodářské soutěže;

– důvod vycházející z porušení pravidla de minimis vzhledem k neodečtení částky 100 000 eur nebo 200 000 eur od podpor, jejichž vrácení nařídila..

41 Článek 40 čtvrtý pododstavec statutu Soudního dvora stanoví, že návrhová žádání obsažená v návrhu na vstup do řízení se omezí na podporu návrhového žádání jednoho z hlavních účastníků řízení. Článek 116 odst. 4 jednacího řádu stanoví, že spis vedlejšího účastníka musí obsahovat mimo jiné návrhové žádání vedlejšího účastníka, které směřuje k úplné nebo částečné podpoře či úplnému nebo částečnému zamítnutí návrhového žádání jednoho z účastníků řízení, jakož i důvody a argumenty vedlejšího účastníka.

42 Tato ustanovení přiznávají vedlejšímu účastníkovi právo uplatňovat samostatně nejen argumenty, ale také důvody za předpokladu, že podporují návrhová žádání jednoho z hlavních účastníků řízení a úplně se neliší od úvah, které jsou základem sporu mezi žalobcem a žalovaným, což by mělo za následek změnu předmětu tohoto sporu (viz rozsudek Tribunálu ze dne 15. června 2005, Regione autonoma della Sardegna v. Komise, T‑171/02, Sb. rozh. s. II‑2123, bod 152 a citovaná judikatura).

43 Pro účely rozhodnutí o přípustnosti důvodů, kterých se vedlejší účastník dovolává, tedy musí Tribunál ověřit, zda tyto důvody souvisejí s předmětem sporu tak, jak jej vymezili hlavní účastníci řízení.

44 Pokud se jeví, že žaloba, jejíž přípustnost je sporná, musí být v každém případě zamítnuta ve věci samé, soud z důvodu hospodárnosti řízení může bez dalšího rozhodnout o její podstatě (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 26. února 2002, Rada v. Boehringer, C‑23/00 P, Recueil, s. I‑1873, bod 52, a ze dne 23. března 2004, Francie v. Komise, C‑233/02, Recueil, s. I‑2759, bod 26). Stejně tak, pokud se jeví, že důvod, jehož souvislost s předmětem sporu je sporná, musí být v každém případě odmítnut jako nepřípustný z jiného důvodu nebo jako neopodstatněný, soud může tento důvod zamítnout, aniž by rozhodl o tom, zda vedlejší účastník překročil svou úlohu vystupovat na podporu návrhových žádání jednoho z hlavních účastníků řízení (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 24. ledna 2002, Francie v. Komise, C‑118/99, Recueil, s. I‑747, body 64 a 65, a rozsudek Regione autonoma della Sardegna v. Komise, uvedený výše v bodě 42, bod 155).

45 V projednávaném případě je třeba konstatovat, že většina žalobních důvodů uplatněných vedlejšími účastnicemi, které neuplatnil zároveň i region Sardinie, byla uplatněna některou z žalobkyň ve věcech T‑408/08, T‑453/08 a T‑454/08. Kromě toho jsou tyto důvody každopádně neopodstatněné, a to z důvodů, které budou uvedeny dále.

46 Za těchto okolností není třeba s ohledem na hospodárnost řízení přezkoumávat námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí.

2. K přípustnosti některých výtek vznesených ve stadiu repliky

47 Komise poukazuje na to, že žalobci ve stadiu repliky poprvé uvedly nové důvody, které tudíž musí být odmítnuty jako nepřípustné.

Věc T‑394/08

48 Ve věci T‑394/08 Komise považuje za nový zaprvé důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení motivačního účinku podpory, zadruhé důvod vycházející z porušení vyšetřovací povinnosti Komise a zatřetí důvod vycházející z toho, že porušení zásady nezbytnosti podpory dotčeným režimem je pouze zdánlivé.

49 Pokud jde o první a třetí důvod zpochybňovaný Komisí, zdá se, že odůvodnění, která Komise označuje za nové důvody, ve skutečnosti pouze rozvíjejí výtky uvedené již v žalobě v rámci prvního žalobního důvodu.

50 Je pravda, že tento první žalobní důvod uplatněný regionem Sardinie je nadepsán „Porušení podstatných formálních náležitostí z důvodu vzájemně si odporujících odůvodnění: údajná irelevantnost důvěry při posuzování ,motivačního účinku‘, pokud jde o příjemce podpor, a tedy při posuzování požadavku ,nezbytnosti podpory‘“. Podle tohoto nadpisu se zdá, že rozsah žalobního důvodu je omezen na porušení povinnosti uvést odůvodnění. Nicméně text, který následuje po tomto nadpisu, obsahuje rovněž pasáže, které se jednoznačně týkají nesprávného posouzení motivačního účinku podpory, například v bodě 17 čtvrté odrážce a v bodech 18, 20 a 23 žaloby. Kritérium motivačního účinku přitom region Sardinie používá jako synonymum kritéria nezbytnosti, přičemž poskytnutí podpory má motivovat příjemce k uskutečnění určitého projektu, který by jinak nebyl realizován. První žalobní důvod uplatněný regionem Sardinie tak ve skutečnosti obsahuje dva důvody, přičemž první vychází z nesprávného posouzení motivačního účinku podpory a druhý vychází z chybějícího odůvodnění v tomto ohledu.

51 Pokud jde o druhý důvod zpochybňovaný Komisí, uvedený orgán tvrdí, že region Sardinie pod záminkou podpory svého odůvodnění týkajícího se posouzení motivačního účinku v replice kritizuje to, že v případě napadeného rozhodnutí neprovedla dostatečné šetření.

52 S ohledem na dotčené pasáže repliky se však zdá, že region Sardinie, který rozhodně neměl v úmyslu uvést nový žalobní důvod, vycházející z neprovedení šetření, pouze chtěl podpořit svůj první žalobní důvod, který vychází, jak bylo uvedeno v bodě 50 výše, jak z nesprávného posouzení motivačního účinku podpory, tak z chybějícího odůvodnění v tomto ohledu.

53 Region Sardinie tak ve stadiu repliky neuplatnil nové žalobní důvody, takže námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí je třeba zamítnout.

Věc T‑408/08

54 Ve věci T‑408/08 Komise za nový považuje důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění, pokud jde o vliv dotčeného režimu na obchod mezi členskými státy.

55 Tato námitka nepřípustnosti vznesená Komisí však vychází ze špatného pochopení spisů SF Turistico Immobiliare, které jsou rozhodně matoucí. Uvedená žalobkyně totiž ve své žalobě zmínila „pozměnění podmínek obchodu v míře, jež je v rozporu se společným zájmem“, a to v rámci svého devátého žalobního důvodu, vycházejícího z porušení čl. 87 odst. 3 písm. c) ES a pokynů z roku 1998. Tím však pouze chtěla podpořit tento žalobní důvod, vycházející z porušení ustanovení, jimiž se řídí slučitelnost podpory, a nikoliv uplatnit odlišný důvod, vycházející z porušení čl. 87 odst. 1 ES v tom, že Komise nesprávně dospěla k závěru o existenci státní podpory.

56 Zmínku uvedenou společností SF Turistico Immobiliare v replice, podle níž „[v žalobě] kromě toho poukázala na neexistenci dostatečného odůvodnění ohledně vlivu podpory na obchod mezi členskými státy“, je tedy třeba chápat v témže smyslu, a sice tak, že má podpořit důvod vycházející z porušení ustanovení, kterými se řídí slučitelnost podpory.

57 Z toho vyplývá, že SF Turistico Immobiliare ve stadiu repliky neuplatnila nový žalobní důvod, takže námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí je třeba zamítnout.

Věc T‑453/08

58 V této věci Komise za nový považuje důvod vycházející z porušení článku 253 ES pokud jde o uplatnění pravidla de minimis.

59 V této souvislosti poukazuje na to, že důvod uvedený v žalobě se týkal správného uplatnění prahu de minimis, a nikoli odpovídajícího odůvodnění tohoto uplatnění.

60 Toto tvrzení však není přesné s ohledem na znění dotčených bodů žaloby, které hovoří o „nedostatečném odůvodnění pokud jde o existenci motivačního faktoru podpory v souvislosti se skutečností, že část dotace vztahující se k výdajům vynaloženým před podáním přihlášky je nižší než práh de minimis“, a „rozpor“ mezi napadeným rozhodnutím a tvrzeními Komise ohledně stropu de minimis při příležitosti jiných kontaktů s regionem Sardinie.

61 Je tedy třeba mít za to, že důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění, pokud jde o uplatnění pravidla de minimis, společnost Timsas uplatnila již v žalobě, takže námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí je třeba zamítnout.

Věc T‑454/08

62 V této věci Komise za nový považuje důvod vycházející z porušení práva na obhajobu, který údajně uplatnila společnost Grand Hotel Abi d’Oru ve stadiu repliky.

63 V tomto ohledu poukazuje na to, že v žalobě se Grand Hotel Abi d’Oru v souvislosti s tím, že jí Komise neoznámila určité dokumenty, jasně dovolávala pouze porušení článku 254 ES a čl. 20 odst. 1 nařízení č. 659/1999.

64 V odpovědi na písemnou otázku položenou Tribunálem však Grand Hotel Abi d’Oru potvrdila, že pasáží repliky, kterou míní Komise, neměla v úmyslu uplatnit nový důvod, vycházející z porušení práva na obhajobu, a že uvedená pasáž má pouze podpořit žalobní důvod uvedený v žalobě, který vychází z porušení článku 254 ES a čl. 20 odst. 1 nařízení č. 659/1999. Žalobní důvod uplatněný společností Grand Hotel Abi d’Oru tedy není třeba odmítnout jako nepřípustný.

3. K přípustnosti důvodů vycházejících z protiprávnosti rozhodnutí o opravě

65 Vedlejší účastnice a SF Turistico Immobiliare se dovolávají protiprávnosti rozhodnutí o opravě s cílem ukázat protiprávnost napadeného rozhodnutí.

66 Komise, ač formálně nevznesla v tomto ohledu námitku nepřípustnosti, má za to, že dotčené důvody jsou nepřípustné, jelikož rozhodnutí o opravě je konečné. Dne 14. února 2007 bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie a ve lhůtě stanovené v čl. 230 pátém pododstavci ES nebylo napadeno.

67 SF Turistico Immobiliare uvádí, že rozhodnutí o opravě jí nezpůsobilo újmu, jelikož jediná konkrétní újma zasahující její zájmy je důsledkem napadeného rozhodnutí. Právní zájem na podání žaloby má tudíž pouze u posledně uvedeného rozhodnutí.

68 V tomto ohledu je třeba nejprve určit právní povahu rozhodnutí o opravě, a poté případně určit, zda v případě, že jej žalobci nenapadli u soudu ve lhůtě stanovené v čl. 230 pátém pododstavci ES, ztratili nárok dovolávat se jeho protiprávnosti v rámci žaloby na neplatnost napadeného rozhodnutí.

K právní povaze rozhodnutí o opravě

69 Právní předpisy upravující řízení v oblasti státních podpor nehovoří výslovně o rozhodnutí o opravě a rozšíření probíhajícího řízení.

70 V tomto ohledu z osmého bodu odůvodnění nařízení č. 659/1999 a z čl. 6 odst. 1 téhož nařízení vyplývá, že rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení musí shrnout relevantní faktické a právní otázky, zahrnout předběžné hodnocení o charakteru dotčeného opatření jako podpory a vyložit pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem, aby dotyčnému členskému státu a ostatním zúčastněným stranám umožnilo předložit smysluplně připomínky, a poskytnout tak Komisi veškeré informace, které potřebuje k posouzení slučitelnosti podpory se společným trhem. Vlastní formální vyšetřovací řízení umožňuje prohloubit a objasnit otázky nadnesené v rozhodnutí zahájit řízení. Z článku 7 nařízení č. 659/1999 vyplývá, že na konci tohoto řízení může dojít k posunu v analýze Komise, neboť Komise může nakonec rozhodnout, že opatření není podporou, nebo že byly rozptýleny pochybnosti o jeho slučitelnosti. Z toho vyplývá, že konečné rozhodnutí se může do jisté míry lišit od rozhodnutí zahájit řízení, aniž však tyto rozdíly způsobují vadnost konečného rozhodnutí (rozsudek Tribunálu ze dne 4. března 2009, Itálie v Komise, T‑424/05, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 69). Z tohoto hlediska tedy není třeba, aby Komise provedla opravu rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení.

71 Nicméně je logické a, co je důležitější, v zájmu potenciálních příjemců podpory, že Komise v případě, kdy po přijetí rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení zjistí, že toto rozhodnutí je založeno buď na neúplných skutkových zjištěních, nebo na nesprávné právní kvalifikaci těchto zjištění, má možnost přizpůsobit své stanovisko tím, že přijme rozhodnutí o opravě. Takové rozhodnutí o opravě, které doprovází nová výzva zúčastněným stranám k předložení připomínek, těmto stranám totiž umožňuje reagovat na změnu v předběžném posouzení dotčeného opatření ze strany Komise a uplatnit v tomto ohledu jejich stanovisko.

72 Je ostatně třeba uvést, že Komise se rovněž mohla rozhodnout přijmout nejprve rozhodnutí o ukončení řízení a poté nové rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení, založené na pozměněném právním posouzení, které by mělo v podstatě stejný obsah, jako rozhodnutí o opravě. Za těchto podmínek se s ohledem na důvody hospodárnosti řízení a zásadu řádné správy jako vhodnější než ukončení řízení a zahájení nového řízení jeví přijetí rozhodnutí o opravě. V této souvislosti je třeba uvést, že oprava předmětu řízení Komisi umožnila, aby pro účely napadeného rozhodnutí zohlednila připomínky předložené společností Grand Hotel Abi d’Oru v návaznosti na rozhodnutí o zahájení, což by v případě ukončení formálního vyšetřovacího řízení a zahájení nového nebylo možné.

73 Vzhledem k tomu, že se právní kvalifikace takového rozhodnutí o opravě pojí k rozhodnutí o zahájení a společně s ním tvoří pozměněné rozhodnutí o zahájení, je třeba mít za to, že sdílí jeho právní povahu. V tomto ohledu je třeba připomenout, že jediným cílem oznámení o zahájení formálního vyšetřovacího řízení je získat od zúčastněných stran všechny informace, které mají vést Komisi při jejích budoucích krocích (rozsudek Soudního dvora ze dne 12. července 1973, Komise v. Německo, 70/72, Recueil s. 813, bod 19; rozsudek Tribunálu ze dne 22. října 1996, Skibsværftsforeningen a další v. Komise, T‑266/94, Recueil s. II‑1399, bod 256).

74 V projednávané věci Komise v rozhodnutí o opravě uvedla, z jakých důvodů má za to, že právní posouzení dotčeného režimu podpory, obsažené v rozhodnutí o zahájení, musí být opraveno. Vysvětlila zejména, že podle jejího názoru se jedná o protiprávní režim, a nikoliv o zneužití jí schváleného režimu. Komise toto vysvětlení doplnila novou výzvou zúčastněným stranám k předložení připomínek. Z toho vyplývá, že rozhodnutí o opravě mělo stejný předmět a stejný účel jako rozhodnutí o zahájení, takže je třeba jej kvalifikovat jako takové.

K důsledkům pro přípustnost žalobních důvodů vycházejících z protiprávnosti rozhodnutí o opravě v projednávané věci

75 Nejprve je třeba uvést, že podle ustálené judikatury jsou akty nebo rozhodnutími, které mohou být předmětem žaloby na neplatnost ve smyslu článku 230 ES, opatření s právně závaznými účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy žalobce tím, že podstatným způsobem mění jeho právní postavení (rozsudek Soudního dvora ze dne 11. listopadu 1981, IBM v. Komise, 60/81, Recueil s. 2639, bod 9, a rozsudek Tribunálu ze dne 18. prosince 1992, Cimenteries CBR a další v. Komise, T‑10/92 až T‑12/92 a T‑15/92, Recueil s. II‑2667, bod 28).

76 Pokud jde o akty nebo rozhodnutí, jež jsou vypracovávány ve více fázích, zejména během interního řízení, jsou napadnutelnými akty v zásadě jen ta opatření, která vyjadřují konečné stanovisko orgánu na konci tohoto řízení, nikoliv mezitímní opatření, jejichž účelem je příprava konečného rozhodnutí (rozsudek IBM v. Komise, uvedený v bodě 75 výše, bod 10, a rozsudek Cimenteries CBR a další v. Komise, uvedený v bodě 75 výše, bod 28).

77 Na základě této judikatury představuje konečné rozhodnutí, které Komise přijala za účelem ukončení formálního vyšetřovacího řízení stanoveného v čl. 88 odst. 2 ES, napadnutelný akt na základě článku 230 ES. Takové rozhodnutí totiž vyvolává právně závazné účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy zúčastněných stran, protože ukončuje dotčené řízení a definitivně se vyslovuje ke slučitelnosti zkoumaného opatření s pravidly použitelnými na státní podpory. Zúčastněné strany tedy vždy mají možnost napadnout konečné rozhodnutí, kterým se ukončuje formální vyšetřovací řízení, a musí mít v tomto rámci možnost napadnout jednotlivé prvky, na kterých je založeno konečné stanovisko přijaté Komisí (rozsudek Tribunálu ze dne 27. listopadu 2003, Regione Siciliana v. Komise, T‑190/00, Recueil, s. II‑5015, bod 45). Tato možnost nezávisí na tom, zda rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení zakládá právní účinky, které mohou být předmětem žaloby na neplatnost. Judikatura Soudního dvora a Tribunálu sice připustila možnost podat žalobu proti rozhodnutí o zahájení, zakládá-li konečné právní účinky, které nemohou být dodatečně napraveny konečným rozhodnutím. Tak je tomu tehdy, když jako v projednávané věci Komise zahájí formální vyšetřovací řízení vůči opatření, které prozatímně kvalifikuje jako novou podporu, jelikož toto rozhodnutí zahájit řízení zakládá právní účinky nezávislé na konečném rozhodnutí. Pozastavení provádění dotčeného opatření vyplývající na základě čl. 88 odst. 3 ES z prozatímní kvalifikace tohoto opatření jako nové podpory má samostatnou povahu ve vztahu ke konečnému rozhodnutí, která je z časového hlediska omezená do okamžiku ukončení formálního řízení (rozsudky Soudního dvora ze dne 30. června 1992, Španělsko v. Komise, C‑312/90, Recueil s. I‑4117, body 12 až 24; ze dne 5. října 1994, Itálie v. Komise, C‑47/91, Recueil s. I‑4635, body 29 a 30, a ze dne 9. října 2001, Itálie v. Komise, C 400/99, Recueil, s. I‑7303, body 56 až 62 a 69, a rozsudek Tribunálu ze dne 30. dubna 2002, Government of Gibraltar v. Komise, T 195/01 a T 207/01, Recueil, s. II‑2309, body 80 až 86).

78 Nicméně tato možnost napadnout rozhodnutí zahájit řízení nemůže způsobit omezení procesních práv zúčastněných stran tak, že by jim zabránila napadnout konečné rozhodnutí a uplatnit na podporu jejich žaloby vady, které se týkají všech fází řízení vedoucího k tomuto rozhodnutí (rozsudek Regione Siciliana v. Komise, uvedený v bodě 77 výše, bod 47).

79 Z výše uvedeného vyplývá, že skutečnost, že žalobci a vedlejší účastnice nepodali v požadované lhůtě žalobu proti rozhodnutí o opravě, jim nebrání v uplatnění žalobních důvodů vycházejících z protiprávnosti posledně uvedeného rozhodnutí proti napadenému rozhodnutí, takže námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí je třeba zamítnout.

4. K žalobním důvodům vycházejícím z vad řízení

80 Žalobci a vedlejší účastnice uplatňují tři důvody týkající se vad řízení, které vycházejí zaprvé z porušení čl. 88 odst. 2 ES a nařízení č. 659/1999, zadruhé z porušení čl. 254 odst. 3 ES a čl. 20 odst. 1 nařízení č. 659/1999 a zatřetí z nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 88 odst. 2 ES a nařízení č. 659/1999

81 Tento důvod se dělí na tři části, vycházející z porušení článku 9 nařízení č. 659/1999, respektive z neprovedení šetření a nedodržení lhůt stanovených nařízením č. 659/1999.

K výtce vycházející z porušení článku 9 nařízení č. 659/1999

82 Vedlejší účastnice tvrdí, že vzhledem k tomu, že podpora prohlášená napadeným rozhodnutím za neslučitelnou byla předtím Komisí schválena, měla Komise rozhodnutí o schválení zrušit, jak jí ukládá článek 9 nařízení č. 659/1999.

83 Komise se k opodstatněnosti této výtky výslovně nevyjádřila.

84 Podle článku 9 nařízení č. 659/1999 může Komise poté, co měl dotyčný členský stát možnost předložit své připomínky, mimo jiné zrušit rozhodnutí, kterým schválila podporu, pokud bylo rozhodnutí založeno na nesprávné informaci poskytnuté během řízení, která byla pro rozhodnutí rozhodující.

85 Je však nutné konstatovat, že rozhodnutí o schválení nebylo založeno na nesprávných informacích. V tomto ohledu je třeba uvést, jak vyplývá z bodů 51, 54, 59, 61 a 72 odůvodnění napadeného rozhodnutí, že Komise italským orgánům nevytýká, že jí při řízení předcházejícím rozhodnutí o schválení předaly nesprávné nebo neúplné informace. Neslučitelnost podpor dotčených v projednávané věci se společným trhem přičítá skutečnosti, že deliberazione č. 33/6 zavedlo do původně oznámeného opatření změny neslučitelné s podmínkami rozhodnutí o schválení, jelikož při první výzvě k podání žádostí v rámci dotčeného režimu mohly být přijaty projekty, jejichž realizace byla zahájena před podáním žádosti o podporu (dále jen „sporný režim podpory“ nebo „sporný režim“). Deliberazione č. 33/6 je přitom ze dne 27. července 2000 a bylo tedy přijato po rozhodnutí o schválení ze dne 12. listopadu 1998.

86 Z toho vyplývá, že článek 9 nařízení č. 659/1999 se na projednávanou věc nevztahuje.

87 V tomto ohledu je třeba dodat, že není žádný důvod k tomu, aby Komise rozhodnutí o schválení zrušila, jelikož její posouzení slučitelnosti režimu podpor schváleného tímto rozhodnutím se nezměnilo. Komise totiž v článku 1 napadeného rozhodnutí konstatovala, že „[s]tátní podpory poskytnuté podle [zákona č. 9/1998], v Itálii protiprávně provedeného na základě deliberazione č. 33/6 […], jsou neslučitelné se společným trhem, pokud příjemce podpory nepředložil žádost o podporu v rámci tohoto režimu před zahájením prací […]“. Z toho vyplývá, že napadené rozhodnutí se nedotýká slučitelnosti státních podpor poskytnutých na základě zákona č. 9/1998 v rozsahu, v němž byla žádost o podporu podána před zahájením prací. Právě pod touto podmínkou Komise v rozhodnutí o schválení prohlásila, že vůči režimu podpory oznámenému Itálií nevznáší námitky.

88 Výtku vycházející z porušení článku 9 nařízení č. 659/1999, vznesenou vedlejšími účastnicemi, je tedy třeba zamítnout.

K výtce vycházející z neprovedení šetření

89 Timsas a Grand Hotel Abi d’Oru Komisi vytýkají, že neprovedla dostatečné šetření, jelikož nepřihlédla k jejich specifické situaci. Komise zejména nepřezkoumala jejich situaci jakožto soukromých osob v porovnání s regionem Sardinie a rozdíly mezi různými podniky dotčenými prováděním předmětného režimu podpory. Komise nadto nepřezkoumala legitimní očekávání, které u nich vzbudil jak region Sardinie, tak Komise.

90 Komise argumenty společností Timsas a Grand Hotel Abi d’Oru vyvrací.

91 Z ustálené judikatury vyplývá, že v případě režimu podpory není Komise v zásadě povinna provést analýzu podpor poskytnutých v konkrétních případech, ale může se omezit na přezkoumání charakteristik dotčeného režimu (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 14. října 1987, Německo v. Komise, 248/84, Recueil s. 4013, bod 18; ze dne 7. března 2002, Itálie v. Komise, C‑310/99, Recueil s. I‑2289, bod 89, a ze dne 29. dubna 2004, Řecko v. Komise, C 278/00, Recueil, s. I‑3997, bod 24). Kromě toho zvláštní okolnosti týkající se jednotlivých příjemců podpory lze posoudit až v okamžiku navrácení podpory dotčenému členskému státu [výše uvedený rozsudek ze dne 7. března 2002, Itálie v. Komise, bod 91, a rozsudek Tribunálu ze dne 31. května 2006, Kuwait Petroleum (Nederland) v. Komise, T‑354/99, Sb. rozh. s. II‑1475, bod 67]. V opačném případě by totiž byla povinnost šetření, kterou má Komise, větší v případě režimu zavedeného protiprávně, v rozporu s čl. 88 odst. 3 ES, než v případě, kdy dotčený členský stát splnil oznamovací povinnost, kterou uvedené ustanovení ukládá, neboť v posledně uvedeném případě jsou zvláštní okolnosti potenciálních příjemců ve stadiu šetření z povahy věci neznámé.

92 V projednávané věci se tedy Komise mohla omezit na přezkum režimu podpor jako takového a nebyla povinna zohlednit ani vztahy mezi žalobci a regionem Sardinie, ani rozdíly mezi různými dotčenými podniky, a ani případné legitimní očekávání, kterého by se mohly některé z těchto podniků dovolávat a které u nich mohla vzbudit buď Komise, nebo region Sardinie. Tyto okolnosti lze zohlednit až ve stadiu navracení jednotlivých podpor.

93 Z toho vyplývá, že výtka vycházející z neprovedení šetření musí být zamítnuta.

K výtce vycházející z nedodržení lhůt stanovených nařízením č. 659/1999

94 Vedlejší účastnice Komisi vytýkají, že nedodržela následující lhůty, stanovené nařízením č. 659/1999:

– lhůtu dvou měsíců počínající dnem následujícím po dni obdržení úplného oznámení, ve které musí Komise přijmout rozhodnutí po ukončení předběžného přezkoumání, podle čl. 4 odst. 5 nařízení č. 659/1999;

– lhůtu dvou měsíců, v níž by měla Komise přijmout rozhodnutí po skončení předběžného přezkoumání, má-li k dispozici informace týkající se údajné protiprávní podpory, podle čl. 10 odst. 1 nařízení č. 659/1999, jak jej vykládá judikatura;

– lhůtu 18 měsíců od zahájení formálního vyšetřovacího řízení, v níž musí Komise přijmout rozhodnutí o ukončení tohoto řízení, podle čl. 7 odst. 6 nařízení č. 659/1999.

95 Komise se k opodstatněnosti této výtky výslovně nevyjádřila.

96 V tomto ohledu je třeba zaprvé uvést, že lhůta dvou měsíců k ukončení předběžného přezkoumání, stanovená v čl. 4 odst. 5 nařízení č. 659/1999, začíná v den následující po dni obdržení úplného oznámení. V projednávané věci však předběžné přezkoumání sporného režimu nebylo zahájeno na základě oznámení tohoto režimu Italskou republikou, ale na základě stížnosti na zneužití původního režimu, kterou Komise obdržela dne 21. února 2003. Komise tedy nebyla vázána dvouměsíční lhůtou uvedenou v čl. 4 odst. 5 nařízení č. 659/1999 (viz v tomto smyslu, již před vstupem nařízení č. 659/1999 v platnost, rozsudky Tribunálu ze dne 15. září 1998, Gestevisión Telecinco v. Komise, T‑95/96, Recueil s. II‑3407, bod 79, a ze dne 10. května 2000, SIC v. Komise, T‑46/97, Recueil s.. II‑2125, bod 103).

97 Zadruhé, pokud jde o lhůtu dvou měsíců, kterou údajně judikatura stanoví pokud jde o čl. 10 odst. 1 nařízení č. 659/1999, je třeba nejprve uvést, že toto ustanovení stanoví, že pokud má Komise k dispozici informace týkající se údajné protiprávní podpory, přezkoumá je bezodkladně bez ohledu na jejich zdroj. Toto ustanovení nelze chápat tak, že odkazuje na ukončení předběžného přezkoumání, ale spíše tak, že se vztahuje k začátku předběžného přezkoumání, přičemž tuto tezi podporuje skutečnost, zdůrazněná v předchozím bodě, že Komise není v případě předběžného přezkoumání zahájeného na základě stížností vázána obvyklou lhůtou.

98 Judikatura, které se dovolávají vedlejší účastnice, tato ustanovení nevykládá jinak. I když je pravda, že tato judikatura zdůrazňuje skutečnost, že Komise musí ukončit předběžné přezkoumání ve lhůtě dvou měsíců, stále platí, že tato lhůta se vztahuje výhradně na případy podpor oznámených členskými státy, jak jednoznačně vyplývá z kontextu bodů citovaných vedlejšími účastnicemi, a nikoliv na případy, kdy bylo předběžné přezkoumání zahájeno na základě stížnosti, jako je tomu v projednávané věci.

99 Je pravdou, že to nemůže vést k tomu, že Komise bude moci fázi předběžného přezkoumání libovolně prodlužovat. Bylo tak rozhodnuto, že v rozsahu, v němž má Komise výlučnou pravomoc posuzovat slučitelnost státních podpor se společným trhem, je povinna v zájmu řádného uplatňování základních pravidel Smlouvy týkajících se státních podpor provést pečlivé a nestranné posouzení stížnosti, kterou se oznamuje existence podpory neslučitelné se společným trhem (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil s. I‑1719, bod 62, a rozsudek Gestevisión Telecinco v. Komise, bod 96 výše, bod 72), a nemůže tedy předběžný přezkum státních opatření, jež byla předmětem stížnosti, donekonečna prodlužovat (rozsudek Gestevisión Telecinco v. Komise, bod 96 výše, bod 74). Podle ustálené judikatury musí být přiměřenost délky takového správního řízení posouzena v závislosti na konkrétních okolnostech každé věci, a zejména na jejím kontextu, na jednotlivých fázích řízení, které musí Komise vést, na složitosti věci, jakož i na její důležitosti pro jednotlivé zúčastněné strany (rozsudky Tribunálu ze dne 19. března 1997, Oliveira v. Komise, T‑73/95, Recueil s. II‑381, bod 45; ze dne 22. října 1997, SCK a FNK v. Komise, T‑213/95 a T‑18/96, Recueil s. II‑1739, bod 57, a Gestevisión Telecinco v. Komise, bod 96 výše, bod 75).

100 V projednávaném případě mezi doručením stížnosti Komisi dne 21. února 2003 a přijetím rozhodnutí o zahájení dne 3. února 2004 uplynula lhůta o něco delší než jedenáct měsíců. Zejména vzhledem k tomu, že Komise si musela prostřednictvím Italské republiky vyžádat od regionu Sardinie doplňující informace, nelze tuto lhůtu označit za nepřiměřenou.

101 Zatřetí podle čl. 13 odst. 2 a článku 16 nařízení č. 659/1999 není Komise v případě možné protiprávní podpory, ani v případě možného zneužití podpory vázána mimo jiné lhůtou stanovenou v čl. 7 odst. 6 nařízení č. 659/1999. V projednávané věci se přitom formální vyšetřovací řízení zahájené Komisí týkalo původně případného zneužití podpory a poté, v návaznosti na rozhodnutí o opravě, případné protiprávní podpory.

102 Z toho vyplývá, že výtku vycházející z nedodržení lhůt stanovených nařízením č. 659/1999 je třeba zamítnout.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 254 odst. 3 ES a čl. 20 odst. 1 nařízení č. 659/1999

103 Grand Hotel Abi d’Oru tvrdí, že Komise porušila oznamovací povinnost podle čl. 254 odst. 3 ES a čl. 20 odst. 1 nařízení č. 659/1999, když jí neoznámila ani žádost o doplňující informace, zaslanou Komisí Italské republice dne 26. února 2003 (viz bod 15 výše), ani rozhodnutí o opravě, třebaže na výzvu obsaženou v rozhodnutí o zahájení předložila ke spornému režimu podpory připomínky.

104 Komise s argumenty společnosti Grand Hotel Abi d’Oru nesouhlasí.

105 Zaprvé podle čl. 254 odst. 3 ES se rozhodnutí oznamují těm, jimž jsou určena, a nabývají účinku tímto oznámením.

106 Pokud jde nejprve o rozhodnutí o opravě, z ustálené judikatury vyplývá, že adresáty rozhodnutí přijatých Komisí v oblasti státních podpor jsou vždy dotčené členské státy (rozsudek Komise v. Sytraval a Brink’s France, bod 99 výše, bod 45; rozsudky Tribunálu ze dne 17. června 1999, ARAP a další v. Komise, T‑82/96, Recueil s. II‑1889, bod 28, a SIC v. Komise, bod 96 výše, bod 45). Tato judikatura, která předchází nařízení č. 659/1999, byla výslovně potvrzena bodem 25 tohoto nařízení, které stanoví, že rozhodnutí přijatá podle kapitol II, III, IV, V a VII jsou určena dotyčnému členskému státu, kterému je Komise bezodkladně oznámí. V tomto ohledu je třeba připomenout, že jak bylo konstatováno v bodech 69 až 74 výše, rozhodnutí o opravě musí být právně kvalifikováno jako rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení.

107 Z toho vyplývá, že rozhodnutí o opravě bylo určeno výlučně Italské republice, a nikoliv příjemcům podpor v rámci sporného režimu. Článek 254 odst. 3 ES tedy Komisi neukládal povinnost oznámit rozhodnutí o opravě společnosti Grand Hotel Abi d’Oru.

108 Pokud jde dále o žádost o doplňující informace, nejedná se o rozhodnutí ve smyslu čl. 249 čtvrtého pododstavce ES, takže čl. 254 odst. 3 ES se na ni nevztahuje.

109 Výtku vycházející z porušení tohoto ustanovení je tedy třeba zamítnout.

110 Zadruhé podle čl. 20 odst. 1 nařízení č. 659/1999 je každé zúčastněné straně, která předložila připomínky v návaznosti na rozhodnutí Komise zahájit formální vyšetřovací řízení, zaslána kopie rozhodnutí přijatého Komisí podle článku 7 uvedeného nařízení.

111 Ani rozhodnutí o opravě, ani žádost o doplňující informace však nelze označit za „rozhodnutí přijaté podle článku 7“ nařízení č. 659/1999. Tento článek se totiž jak dle svého nadpisu, tak dle svého obsahu týká výlučně rozhodnutí Komise ukončit formální vyšetřovací řízení. Jak přitom bylo uvedeno v bodech 73 a 74 výše, rozhodnutí o opravě je třeba kvalifikovat nikoliv jako rozhodnutí o ukončení formálního vyšetřovacího řízení, nýbrž naopak jako rozhodnutí o zahájení tohoto řízení. A pokud jde o žádost o doplňující informace, jak bylo uvedeno v bodě 108 výše, nejedná se o akt, který lze kvalifikovat jako rozhodnutí, takže ani na ni se čl. 20 odst. 1 nařízení č. 659/1999 nevztahuje.

112 Výtku vycházející z porušení tohoto ustanovení je tedy třeba zamítnout.

113 Z toho vyplývá, že žalobní důvod vycházející z porušení čl. 254 odst. 3 ES a čl. 20 odst. 1 nařízení č. 659/1999 je třeba zamítnout.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí

114 Žalobci a vedlejší účastnice uvádějí šest výtek ohledně nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí a rozhodnutí o opravě.

K výtce vycházející z nedostatečného odůvodnění ohledně porušení zásady přiměřené délky řízení

115 SF Turistico Immobiliare tvrdí, že jak rozhodnutí o opravě, tak napadené rozhodnutí postrádají odůvodnění údajného porušení zásady přiměřené délky řízení.

116 Rozhodnutí o opravě nevysvětluje, proč Komise vyčkávala s opravou a rozšířením rozhodnutí o zahájení dva a půl roku, i když jí byly všechny potřebné skutečnosti plně známy již od dubna 2003.

117 Pokud jde o napadené rozhodnutí, SF Turistico Immobiliare připouští, že podle čl. 13 odst. 2 nařízení č. 659/1999 není Komise v případě případné protiprávní podpory vázána lhůtami stanovenými v čl. 4 odst. 5, čl. 7 odst. 6 a čl. 7 odst. 7 nařízení č. 659/1999. To nicméně podle jejího názoru neznamená, že se v takovém případě neuplatní zásada přiměřené délky řízení. Vzhledem k tomu, že napadené rozhodnutí neposkytuje vysvětlení neobvyklé délky vyšetřovacího řízení, které trvalo déle než čtyři roky a pět měsíců, je podle jejího názoru stiženo vadou odůvodnění.

118 Komise s argumenty SF Turistico Immobiliare nesouhlasí.

119 Úvodem je třeba připomenout, že v rámci přezkumu této výtky nejde o přezkum toho, zda délka řízení byla v projednávané věci skutečně nepřiměřená, ale pouze o zodpovězení otázky, zda se povinnost Komise uvést odůvodnění vztahuje i na délku řízení a pokud ano, zda tuto povinnost splnila.

120 Na první z těchto otázek je přitom třeba odpovědět záporně – jinak řečeno, povinnost Komise uvést odůvodnění se nevztahuje na délku řízení, ale pouze na samotný obsah rozhodnutí.

121 Podle ustálené judikatury totiž musí být odůvodnění vyžadované článkem 253 ES přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musejí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum. Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání těchto vysvětlení (viz rozsudky Soudního dvora Komise v. Sytraval a Brink’s France, bod 99 výše, bod 63 a citovaná judikatura, a ze dne 10. července 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America v. Impala, C‑413/06 P, Sb. rozh. s. I‑4951, bod 166, a citovaná judikatura).

122 Délka řízení však nevyplývá z odůvodnění dotčeného orgánu, které může tuto délku ospravedlnit, ale jde o čistě faktickou okolnost závisející výlučně na čase, který orgán potřebuje k dokončení uvedeného řízení. Není tedy součástí obsahu rozhodnutí, který lze odůvodnit ve smyslu judikatury uvedené v předchozím bodě. Jak Komise právem uvedla, délka řízení nevyžaduje jiné vysvětlení než čistě věcné vyjmenování jednotlivých etap řízení do přijetí předmětného rozhodnutí.

123 Výtku vycházející z nedostatečného odůvodnění ohledně porušení zásady přiměřené délky řízení je tedy třeba zamítnout.

K výtce vycházející z nedostatečného odůvodnění kvalifikace podpory jako nové protiprávní podpory

124 Region Sardinie tvrdí, že napadené rozhodnutí je nedostatečně odůvodněno, pokud jde o kvalifikaci podpor na projekty, jejichž realizace byla zahájena před podáním žádosti, jako protiprávních, a nikoliv zneužitých.

125 Komise s argumenty regionu Sardinie nesouhlasí.

126 V tomto ohledu stačí uvést, že Komise v bodech 48 až 55 napadeného rozhodnutí v podstatě uvedla, že režim podpory, který byl proveden přijetím zejména deliberazione č. 33/6, nedodržoval podmínky rozhodnutí o schválení, jelikož nezajišťoval motivační účinek dotčených podpor, a že podpory poskytnuté na projekty, jejichž realizace byla zahájena před podáním žádosti o podporu, je tedy nutné považovat za protiprávní.

127 Z takového odůvodnění jasně a jednoznačně vyplývají úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum, ve smyslu judikatury uvedené v bodě 121.

128 Tato výtka tedy musí být zamítnuta jako neopodstatněná.

K výtce vyplývající z nedostatečného odůvodnění neslučitelnosti podpory na základě regionálního rozvoje

129 Vedlejší účastnice a SF Turistico Immobiliare poukazují na nedostatečné odůvodnění napadeného rozhodnutí, pokud jde o slučitelnost podpor poskytnutých v rámci sporného režimu (dále jen „sporné podpory“), zejména z hlediska jeho přínosu k regionálnímu rozvoji, ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. c) ES. Komise zejména neupřesnila, proč na rozdíl od ostatních případů vykazujících podobné rysy nepovažovala za použitelné odchylky stanovené v čl. 87 odst. 3 písm. a) a c) ES.

130 Komise s argumenty vedlejších účastnic a SF Turistico Immobiliare nesouhlasí.

131 Pokud jde zaprvé o přípustnost výtky vznesené společností SF Turistico Immobiliare, vzhledem k tomu, že důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění je důvodem veřejného pořádku, nelze jej odmítnout jako nepřípustný, jelikož jej Tribunál musí přezkoumat i bez návrhu (viz rozsudek Tribunálu ze dne 15. června 2005, Corsica Ferries France v. Komise, T‑349/03, Sb. rozh. s. II‑2197, bod 52, a citovaná judikatura).

132 Zadruhé je třeba odmítnout argument Komise vycházející z toho, že není povinna prokázat neslučitelnost podpory, jelikož dotčenému členskému státu přísluší prokázat její slučitelnost. Je sice pravda, že pokud rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 ES obsahuje dostatečnou předběžnou analýzu, v níž Komise vyloží, proč má pochybnosti ohledně slučitelnosti předmětných podpor se společným trhem, je na členském státu a potenciálním příjemci, aby poskytli informace, které umožňují prokázat, že tyto podpory jsou slučitelné se společným trhem (rozsudek Tribunálu ze dne 14. ledna 2004, Fleuren Compost v. Komise, T‑109/01, Recueil s. II‑127, bod 45; viz rovněž v tomto smyslu rozsudek Tribunálu ze dne 18. listopadu 2004, Ferriere Nord v. Komise, T‑176/01, Recueil s. II‑3931, body 93 a 94; viz rovněž obdobně rozsudek Soudního dvora ze dne 24. září 2002, Falck a Acciaierie di Bolzano v. Komise, C‑74/00 P a C‑75/00 P, Recueil s. I‑7869, bod 170). Nicméně to je pouze pravidlo související s důkazním břemenem, a nikoliv s povinností uvést odůvodnění, takže je povinností Komise uvést případně v jejím rozhodnutí důvody, které ji navzdory skutečnostem předloženým členským státem nebo příjemci vedly k závěru, že dotčené podpory nejsou slučitelné se společným trhem.

133 Zatřetí v projednávané věci Komise svou povinnost uvést v tomto ohledu odůvodnění splnila.

134 V bodech 56 až 73 napadeného rozhodnutí v podstatě uvedla, že důvodem, proč sporné podpory nejsou slučitelné se společným trhem, je neexistence motivačního účinku těchto podpor, jelikož byly poskytnuty na projekty zahájené před podáním žádosti o podporu. V tomto ohledu zejména připomněla, že zásada nezbytnosti podpory je obecnou zásadou, potvrzenou judikaturou, která byla nadto uvedena jak v rozhodnutí o schválení, tak v pokynech z roku 1998 (viz body 58 až 61 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Toto konstatování již dostačovalo k odůvodnění neslučitelnosti podpory, jelikož mohlo vyloučit slučitelnost jakékoliv podpory na základě regionálního rozvoje. V této souvislosti je třeba připomenout, že Tribunál již rozhodl, že Komise tím, že připomněla kritéria stanovená v pokynech a konstatovala, že tato kritéria nebyla v konkrétním případě splněna, odůvodnila své rozhodnutí odmítnout přiznat výjimku podle čl. 87 odst. 3 ES právně dostačujícím způsobem (rozsudek Tribunálu ze dne 30. dubna 1998, Vlaams Gewest v. Komise, T‑214/95, Recueil s. II‑717, bod 102). Jestliže Komise v bodech 62 až 69 odůvodnění napadeného rozhodnutí odmítla různé argumenty předložené italskými orgány a jestliže v bodě 71 odůvodnění uvedeného rozhodnutí uvedla, že sporné podpory nemohou být schváleny ani na jiném právním základě, mají taková vysvětlení pouze doplňující povahu.

135 Výtku vycházející z nedostatečného odůvodnění ohledně neslučitelnosti podpory na základě regionálního rozvoje je tedy třeba zamítnout.

K výtce vycházející z nedostatečného odůvodnění posouzení motivačního účinku sporných podpor

136 V rámci této výtky region Sardinie, vedlejší účastnice, SF Turistico Immobiliare, Timsas a Grand Hotel Abi d’Oru uvádějí tři argumenty vycházející z nedostatečného odůvodnění posouzení motivačního účinku sporných podpor ze strany Komise.

137 Zaprvé vedlejší účastnice tvrdí, že Komise měla vysvětlit, proč v projednávaném případě nemohou argumenty uplatňované regionem Sardinie vyvrátit domněnku uvedenou v bodě 4.2 pokynů z roku 1998, podle níž v případě zahájení prací před podáním žádosti o podporu chybí motivační účinek. Komise měla přinejmenším provést konkrétní porovnání údajné nerovnováhy, kterou vyplacení dotčených podpor způsobilo na referenčním trhu. V napadeném rozhodnutí však není o takovém odůvodnění žádná zmínka.

138 Zadruhé region Sardinie uvádí, že napadené rozhodnutí není odůvodněné a odporuje si, pokud jde o to, proč Komise při posouzení motivačního účinku sporného režimu podpor nezohlednila důvěru příjemců uvedeného režimu ve vnitrostátní právní úpravu a právní úpravu Společenství platnou v okamžiku, kdy se rozhodli k investici.

139 Zatřetí SF Turistico Immobiliare, Timsas a Grand Hotel Abi d’Oru uvádějí, že napadené rozhodnutí není odůvodněné v tom, proč Komise při posouzení motivačního účinku sporného režimu podpor nezohlednila konkrétní situaci příjemců uvedeného režimu.

140 Komise s těmito argumenty nesouhlasí.

141 Pokud jde zaprvé o argumenty uplatněné regionem Sardinie a vedlejšími účastníky, je třeba bez dalšího odmítnout argument, že Komise měla provést konkrétní porovnání údajné nerovnováhy, kterou vyplacení dotčených podpor způsobilo na trhu. Otázka, zda dotčené podpory způsobily nerovnováhu na trhu, což je otázka v zásadě související s pojmem podpory, totiž není relevantní pro účely posouzení jejich motivačního účinku, které patří k přezkumu slučitelnosti dotčených podpor se společným trhem.

142 Kromě toho je třeba odmítnout argument, že Komise měla vysvětlit, proč nemůže být domněnka uvedená v bodě 4.2 pokynů z roku 1998 vyvrácena argumenty uplatňovanými regionem Sardinie, a zejména důvody souvisejícími s legitimním očekáváním příjemců sporného režimu, a to aniž je nutné se v tomto stadiu vyjadřovat k okolnosti tvrzené vedlejšími účastnicemi, že požadavek podání žádosti o podporu před zahájením prací vyplývá z vyvratitelné domněnky. Je totiž třeba konstatovat, že Komise v bodech 62 až 67 odůvodnění napadeného rozhodnutí nejprve stručně připomněla argumenty předložené italskými orgány v rámci formálního vyšetřovacího řízení, které jsou podrobněji uvedeny v bodech 36 až 43 odůvodnění uvedeného rozhodnutí. Poté uvedla u každého z nich důvod, proč má za to, že je třeba jej odmítnout. Každopádně nelze hovořit o nedostatečném odůvodnění v tomto ohledu, takže argumenty uplatněné regionem Sardinie a vedlejšími účastnicemi je třeba odmítnout.

143 Zadruhé je třeba odmítnout argument uvedený v bodě 139 výše, aniž je třeba, v souladu s důvody uvedenými v bodě 44 výše, rozhodnout o jeho přípustnosti, nakolik jej uplatnila SF Turistico Immobiliare.

144 Jak bylo uvedeno v bodech 91 a 92 výše, v rámci přezkoumávání režimu podpory je Komise oprávněna svůj přezkum omezit na obecné a abstraktní charakteristiky uvedeného režimu, aniž je povinna přezkoumávat konkrétní situaci jeho jednotlivých příjemců. Vzhledem k tomu, že Komise není povinna přezkoumávat konkrétní situaci příjemců, nevztahuje se na tuto situaci ani povinnost odůvodnění, takže argument uplatněný společnostmi SF Turistico Immobiliare, Timsas a Grand Hotel Abi d’Oru je třeba odmítnout.

145 Výtku vycházející z nedostatečného odůvodnění posouzení motivačního účinku podpory je proto třeba zamítnout.

K výtce vycházející z nedostatečného odůvodnění ohledně odmítnutí uplatnit pravidlo de minimis

146 SF Turistico Immobiliare a Timsas uvádějí, že Komise v napadeném rozhodnutí nevysvětlila, proč se podle ní na část podpory odpovídající nákladům vynaloženým přede dnem podání žádosti o podporu nemůže vztahovat pravidlo de minimis.

147 Komise s těmito argumenty nesouhlasí.

148 V tomto ohledu stačí poukázat na to, že v bodě 68 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla důvody, proč má za to, že pravidlo de minimis nemůže být v projednávané věci použito k obejití povinnosti předložit žádost o podporu před zahájením realizace projektu. Zdůraznila tak, že částka, která má být zohledněna, by se měla týkat celého projektu, takže není možné považovat na základě pravidla de minimis počáteční práce za způsobilé. Kromě toho upřesnila, že italské orgány podle všeho nezohlednily skutečnost, že příjemce by mohl získat podporu de minimis na základě jiných režimů.

149 Výtku vycházející z nedostatečného odůvodnění pokud jde o odmítnutí použít pravidlo de minimis je tedy třeba zamítnout, aniž je třeba, v souladu s judikaturou uvedenou v bodě 44 výše, přezkoumávat její přípustnost.

K výtce vycházející z nedostatečného odůvodnění příkazu k navrácení

150 Region Sardinie poukazuje na to, že napadené rozhodnutí není odůvodněno pokud jde o příkaz, aby příjemci podpory navrátili. V tomto ohledu upřesňuje, že Komise měla v odůvodnění napadeného rozhodnutí zohlednit to, že podle judikatury se příjemce protiprávní podpory může dovolávat mimořádných okolností, které mohly legitimně vyvolat jeho očekávání, že tato podpora byla poskytnuta v souladu s pravidly.

151 Komise s těmito argumenty nesouhlasí.

152 Podle ustálené judikatury, pokud již byla v oblasti státních podpor podpora poskytnuta v rozporu s ustanoveními čl. 88 odst. 3 ES, Komise, jež má pravomoc vnitrostátním orgánům nařídit přikázání jejího vrácení, není povinna uvést konkrétní důvody pro odůvodnění výkonu této pravomoci (rozsudky Soudního dvora ze dne 17. června 1999, Belgie v. Komise, C‑75/97, Recueil s. I‑3671, bod 82; ze dne 7. března 2002, Itálie v. Komise, uvedený v bodě 91 výše, bod 106, a ze dne 15. prosince 2005, Unicredito Italiano, C‑148/04, Sb. rozh. s. I‑11137, bod 99). Tato judikatura, předcházející vstupu nařízení č. 659/1999 v platnost, stále platí v rámci čl. 14 odst. 1 tohoto nařízení. Toto ustanovení stanoví, že „[j]e-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“. Rozhodnutí o navrácení podpory je tedy v případě zjištění její protiprávnosti a neslučitelnosti téměř automatickým důsledkem – s jedinou výhradou, vyplývající z druhé věty uvedeného ustanovení, že příkaz k navrácení není v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství. Komise tedy nemá v tomto ohledu prostor k uvážení. Za takových okolností, jakmile uvedla důvody pro které má za to, že dotčená podpora je protiprávní a neslučitelná se společným trhem, není povinna rozhodnutí nařizující vrácení odůvodňovat.

153 Výtku vycházející z nedostatečného odůvodnění rozhodnutí o navrácení sporných podpor a v důsledku toho žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění jako celek je tedy třeba zamítnout.

5. K meritorním žalobním důvodům

154 Žalobci a vedlejší účastnice uplatňují deset meritorních žalobních důvodů, které vycházejí zaprvé z neexistence právního základu rozhodnutí o opravě, zadruhé ze zneužití pravomoci při přijetí tohoto rozhodnutí, zatřetí z toho, že rozhodnutí o schválení nezmiňovalo podmínku předchozí žádosti, začtvrté z nesprávné kvalifikace dotčené podpory jako protiprávní, zapáté z nepoužitelnosti pokynů z roku 1998, zašesté ze zjevně nesprávného posouzení existence motivačního účinku, zasedmé z porušení čl. 87 odst. 3 ES, zaosmé z porušení zásady nestrannosti a zásady ochrany hospodářské soutěže, zadeváté z porušení zásady ochrany legitimního očekávání a zadesáté z porušení ustanovení týkajících se podpor de minimis.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z neexistence právního základu rozhodnutí o opravě

155 SF Turistico Immobiliare a vedlejší účastnice uvádějí, že žádné ustanovení Smlouvy o ES nebo nařízení č. 659/1999 nepředpokládá možnost znovu otevřít, rozšířit nebo opravit formální vyšetřovací řízení. SF Turistico Immobiliare kromě toho tvrdí, že podle článku 7 nařízení č. 659/1999 musí být toto řízení ukončeno výslovným rozhodnutím, a nikoliv zahájením nového šetření. Rozhodnutí o opravě je tak protiprávní, čímž způsobuje rovněž vady následně přijatých opatření.

156 Komise tyto argumenty vyvrací.

157 Jak vyplývá ze zjištění v bodech 69 až 72 výše, i když je pravda, že předpisy upravující řízení v oblasti státních podpor nepředvídají výslovně rozhodnutí o opravě probíhajícího řízení, přijetí takového rozhodnutí je možné, jestliže Komise po přijetí rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení zjistí, že toto rozhodnutí je založeno buď na neúplných skutkových okolnostech, nebo na nesprávné právní kvalifikaci těchto okolností. Jak bylo uvedeno v bodech 73 a 74 výše, vzhledem k tomu, že takové rozhodnutí se pojí k rozhodnutí o zahájení a společně s ním tvoří pozměněné rozhodnutí o zahájení, je třeba mít za to, že sdílí jeho právní povahu.

158 V projednávané věci tedy může být rozhodnutí o opravě založeno na čl. 88 odst. 2 prvním pododstavci ES a na čl. 4 odst. 4 nařízení č. 659/1999 jako každé rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení a na zásadách hospodárnosti řízení a řádné správy, v souladu s úvahami uvedenými v bodě 72 výše.

159 Žalobní důvod vycházející z neexistence právního základu rozhodnutí o opravě je tedy třeba zamítnout.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu ze zneužití pravomoci při přijetí rozhodnutí o opravě

160 SF Turistico Immobiliare uvádí, že Komise přijetím rozhodnutí o opravě použila „trik, který právní předpisy nepředvídají“, aby nepřiměřeně prodloužila formální vyšetřovací řízení zahájené v roce 2004 za účelem zmírnění svých vlastních selhání. Podle jejího názoru Komise podpory, které nejprve označila za zneužité, překvalifikovala na protiprávní podpory proto, aby umožnila navrácení vyplacených podpor.

161 Komise tyto argumenty vyvrací.

162 Zaprvé v rozsahu, v němž SF Turistico Immobiliare uvádí, že formální vyšetřovací řízení bylo nepřiměřeně prodlužováno, je třeba připomenout, že i když se délka formálního vyšetřovacího řízení v projednávané věci může zdát dlouhá, Komise každopádně nebyla vázána lhůtou stanovenou v čl. 7 odst. 6 nařízení č. 659/1999, jak bylo uvedeno v bodě 101 výše.

163 Zadruhé, jak bylo uvedeno v bodech 157 až 159 výše, rozhodnutí o opravě bylo založeno na čl. 88 odst. 2 prvním pododstavci ES a na čl. 4 odst. 4 nařízení č. 659/1999, takže se rozhodně nejedná, jak uvádí SF Turistico Immobiliare, o „trik, který právní předpisy nepředvídají“.

164 Zatřetí přijetí rozhodnutí o opravě nemohlo sledovat cíl umožnit navrácení vyplacených podpor, jak tvrdí SF Turistico Immobiliare. Vzhledem k tomu, že čl. 16 druhá věta nařízení č. 659/1999 odkazuje mimo jiné na článek 14 téhož nařízení, zneužité podpory musí být navráceny stejně jako protiprávní podpory, pokud Komise konstatuje, že nejsou slučitelné se společným trhem. Změna právního posouzení v rozhodnutí o opravě tedy nebyla nezbytná k tomu, aby bylo možné rozhodnout o navrácení.

165 Žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci je tedy třeba zamítnout.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z toho, že rozhodnutí o schválení nezmiňovalo podmínku předchozí žádosti

166 Vedlejší účastnice poukazují na to, že rozhodnutí o schválení nezmiňuje podmínku, že žádost o podporu musí předcházet zahájení prací. Komise tedy tímto rozhodnutím schválila režim podpory, který nebránil hospodářským subjektům, které zahájily práce před podáním žádosti o podporu, aby využily podpor v rámci tohoto režimu. Komise tak uznala motivační účinek a nezbytnost těchto podpor. Napadené rozhodnutí je tedy založeno na nesprávném konstatování porušení podmínky, která ve skutečnosti neexistovala.

167 Komise tento argument zpochybňuje.

168 Tento žalobní důvod je třeba zamítnout. V části rozhodnutí o schválení věnované popisu schváleného režimu totiž Komise zcela jednoznačně uvedla, že „[p]odniky musí podat žádost o financování před zahájením realizace investičního projektu“.

169 Je pravda, že kopie rozhodnutí o schválení v příloze A.2 žaloby ve věci T‑394/08 je vyhotovena tak, že dotčená zmínka, která je uvedena na začátku druhé strany tohoto dokumentu, z ní není patrná. Nicméně kopie předložená Komisí v příloze žalobní odpovědi ve věci T‑408/08 dokazuje, že dotčená zmínka tam je uvedena. Kromě toho jak z postupu před zahájením soudního řízení probíhajícího mezi Komisí a regionem Sardinie, tak z chování posledně uvedeného před Tribunálem vyplývá, že dotčený si byl podmínky týkající se předložení žádosti o podporu před zahájením prací vědom. Jak Komise právem zdůrazňuje, region Sardinie nikdy, ani ve své korespondenci s Komisí, ani u Tribunálu, nepopřel, že se zavázal poskytovat podporu výlučně na projekty zahájené po podání žádosti o podporu.

170 Z toho vyplývá, že napadené rozhodnutí není založeno, jak tvrdí vedlejší účastnice, na konstatování porušení podmínky, která ve skutečnosti neexistovala. Žalobní důvod uplatněný vedlejšími účastnicemi je tedy třeba zamítnout. .

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z kvalifikace podpor jako protiprávních, a nikoliv jako zneužitých

171 Region Sardinie, vedlejší účastnice a SF Turistico Immobiliare uvádějí, že Komise v rozhodnutí o opravě a v napadeném rozhodnutí předmětné podpory kvalifikovala jako protiprávní, a nikoliv jako zneužité, na základě teze, že tyto podpory představují změny existujících podpor ve smyslu čl. 1 písm. c) a f) nařízení č. 659/1999. Dotčené podpory přitom měly být kvalifikovány jako existující podpory, které byly uskutečněny v rozporu s pravidly stanovenými ustanoveními, která je schválila.

172 Vedlejší účastnice dodávají, že v projednávaném případě nebyla podpora změněna, jelikož podmínka, že žádost o podporu musí předcházet zahájení prací nebyla uvedena ani v zákoně č. 9/1998 ani v rozhodnutí o schválení. V každém případě o změnu existující podpory by šlo pouze v případě, kdyby změna ovlivnila samotnou podstatu původního režimu. V projednávaném případě přitom změna musí být kvalifikována jako okrajová.

173 Komise tyto argumenty zpochybňuje.

174 Aby bylo možné přistoupit ke kvalifikaci sporných podpor, je třeba nejprve připomenout následující definice, uvedené v článku 1 nařízení č. 659/1999 :

„Pro účely tohoto nařízení se rozumí:

[…]

b) ,existující podporou‘:

[…]

ii) schválená podpora, což znamená režimy podpory a jednotlivé podpory schválené Komisí nebo Radou,

[…]

c) ,novou podporou‘ každá podpora, což znamená režimy podpory a jednotlivou podporu, která není existující podporou, včetně změn existující podpory;

[…]

f) ,protiprávní podporou‘ nová podpora uskutečňovaná v rozporu s čl. [88] odst. 3 [ES];

g) ,zneužitím podpory‘ podpora použitá příjemcem v rozporu s rozhodnutím [o schválení];

[…]“

175 Zaprvé z těchto ustanovení vyplývá, že i když podpory poskytnuté v rámci původního režimu, jak byl schválen rozhodnutím o schválení, musí být považovány za existující podpory ve smyslu čl. 1 písm. b) nařízení č. 659/1999, podpory poskytnuté na právním základě podstatně se lišícím od režimu schváleného rozhodnutím o schválení, musí být považovány za nové podpory ve smyslu čl. 1 písm. c) téhož nařízení.

176 Toto rozlišení je v souladu s judikaturou předcházející přijetí nařízení č. 65/1999, podle níž opatření směřující k zavedení nebo změně podpor jsou novými podporami (rozsudky Soudního dvora ze dne 9. října 1984, Heineken Brouwerijen, 91/83 a 127/83, Recueil s. 3435, body 17 a 18, a ze dne 9. srpna 1994, Namur-Les assurances du crédit, C‑44/93, Recueil s. I‑3829, bod 13; rozsudek Tribunálu ze dne 28. listopadu 2008, Hôtel Cipriani v. Komise, T‑254/00, T‑270/00 a T‑277/00, Sb. rozh. s. II‑3269, bod 358). Zvláště když se změna dotýká původního režimu v jeho samotné podstatě, se tento režim mění na nový režim podpory. Naopak, jestliže změna není podstatná, pouze změna jako taková může být kvalifikována jako nová podpora (rozsudek Government of Gibraltar v. Komise, bod 77 výše, body 109 a 111, a Hôtel Cipriani v. Komise, uvedený výše, bod 358).

177 V projednávané věci, jak bylo uvedeno v bodě 168 výše, rozhodnutí o schválení výslovně uvádí podmínku, že žádost o podporu musí být podána před zahájením realizace investičního projektu. Účastníci řízení přitom nezpochybňují, že v rámci první výzvy k podání žádostí na základě režimu zavedeného zákonem č. 9/1998 mohl region Sardinie, na základě deliberazione č. 33/6, poskytnout podpory na projekty, jejichž realizace byla zahájena před podáním žádostí o podporu. Pokud jde o sporné podpory, uplatňovaný režim tedy byl v porovnání s režimem, jaký byl schválen rozhodnutím o schválení, pozměněn.

178 V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že tuto změnu nelze označit za malou nebo bezvýznamnou. Vzhledem k tomu, že jak vyplývá z bodu 4.2 pokynů z roku 1998, Komise pravidelně podmiňuje schválení režimů regionálních podpor tím, že žádost o podporu musí být předložena před zahájením realizace projektu, je zjevné, že vypuštění této podmínky mohlo ovlivnit hodnocení slučitelnosti opatření se společným trhem.

179 Z toho vyplývá, že sporné podpory musely být kvalifikovány jako nové podpory ve smyslu čl. 1 písm. c) nařízení č. 659/1999, a nikoliv jako existující podpory.

180 Zadruhé tyto nové podpory musí být kvalifikovány jako protiprávní ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení č. 659/1999, jelikož změna schváleného režimu, kterou region Sardinie provedl přijetím deliberazione č. 33/6, nebyla, v rozporu s čl. 88 odst. 3 ES, Komisi oznámena před zavedením dotčených podpor.

181 Zatřetí, pro úplnost, z čl. 1 písm. g) nařízení č. 659/1999 vyplývá, že kvalifikace opatření jako zneužití podpory předpokládá, že ji v rozporu s rozhodnutím, kterým byla schválena, použije příjemce. V projednávaném případě přitom porušení rozhodnutí o schválení nelze přičítat příjemcům, nýbrž regionu Sardinie. Sporné podpory tedy nelze kvalifikovat jako zneužité podpory.

182 Žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně kvalifikovala sporné podpory jako protiprávní, a nikoliv jako zneužité, je tedy třeba zamítnout.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nepoužitelnosti pokynů z roku 1998

183 Region Sardinie a SF Turistico Immobiliare uplatňují několik výtek vycházejících v podstatě z údajné nepoužitelnos