ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32

Soudní dvůr však již několikrát poukázal na to, že oblast působnosti směrnice 85/337 je rozsáhlá a její cíl velmi široký (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 24. října 1996, Kraaijeveld a další, C-72/95, Recueil, s. I-5403, bod 31, a ze dne 16. září 1999, WWF a další, C-435/97, Recueil, s. I-5613, bod 40). V tomto ohledu by bylo v rozporu se samotným cílem směrnice 85/337 vyloučit z oblasti působnosti její přílohy II stavební práce spočívající ve zlepšení nebo rozšíření infrastruktury již vystaveného letiště z důvodu, že příloha I směrnice 85/337 se týká „výstavby letišť“, a nikoliv „letišť“ jako takových. Takový výklad by totiž umožnil vyjmout z povinností, které vyplývají ze směrnice 85/337, všechny změny již existujícího letiště, bez ohledu na rozsah těchto změn, a zbavil by tak v tomto ohledu přílohu II směrnice 85/337 jejího smyslu.
31

Co se týče konečně zásady proporcionality, je třeba vzít v úvahu, že vnitrostátní právní úprava, která stanoví, podobně jako nařízení z roku 1979, lhůtu trvající mezi jedním a dvěma roky pro to, aby osoby povinné k dani mohly podat přiznání a zaplatit DPH podle zjednodušených postupů, dodržuje, s ohledem na cíl, kterým je boj proti podvodu a právně vykonstruovaným operacím, zásadu proporcionality. V tomto ohledu je třeba připomenout, že neexistence lhůty by mohla naopak způsobit, že by mohly být provedeny dílčí operace, které odůvodňují vznik ad hoc právní struktury. V případě takové vnitrostátní právní úpravy by hrozilo, že budou podporovány zneužití a podvody, jejichž předcházení je přitom právě jedním z cílů sledovaných právními předpisy Společenství (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 15. června 2006, Heintz van Landewijck, C-494/04, Sb. rozh. s. I-5381, body 42 a 43, jakož i ze dne 13. prosince 2007, BATIG, C-374/06, Sb. rozh. s. I-11271, bod 39).
50

Dodává, že pokud by doplňková poznámka 1 ke kapitole 64 KN rozšiřovala pojem „výztuhy“ tak, že by sandál dotčený v původním řízení byl považován za sandál se svrškem z textilního materiálu, toto ustanovení by bylo neslučitelné s poznámkou 4 a) k uvedené kapitole, a tudíž neplatné. Ecco nicméně tvrdí, že při správném výkladu tato doplňková poznámka nevede k výsledku odlišnému od výsledku vyplývajícího přímo ze zmíněné poznámky 4 a).
21

Je třeba uvést, že je-li tuzemskému pracovníku, jehož pracovní poměr se řídí soukromým právem, změněna na základě zákona č. 230/62 pracovní smlouva na dobu určitou na pracovní smlouvu na dobu neurčitou, jsou mu zachována všechna práva nabytá od data prvního přijetí do pracovního poměru. Tato záruka má důsledky nejen z hlediska zvyšování platu, ale také co do počtu odpracovaných let a hrazení příspěvků na sociální zabezpečení zaměstnavatelem.
37

Tak by tomu mohlo být rovněž v případě, že jsou přiložené písemnosti vyhotoveny v jazyce, který si strany právoplatně zvolily v rámci smlouvy. Předkládající soud uvádí případ slabší strany, kterou by případně bylo třeba chránit, jako jsou příhraniční spotřebitelé, kteří by ve smlouvě souhlasili s tím, že se písemný styk povede v jazyce podnikatele.
22

Agenzia měla následně za to, že Ecotrade ztratila svůj nárok na odpočet DPH, jelikož jej neuplatnila ve lhůtě dvou let od okamžiku vzniku daňové povinnosti k této dani, jak stanoví čl. 19 první pododstavec druhá věta DPR č. 633/72, kdežto daňová správa ještě mohla využít lhůt pro vymáhání DPH vztahující se k dotčeným službám, jelikož podle čl. 57 prvního pododstavce uvedeného nařízení oznámení o opravách a výměry mohou být doručeny ve lhůtě čtyř let ode dne předložení daňových přiznání týkajících se sporných daní.
3

První až třetí a pátý bod odůvodnění nařízení č. 2945/94 uvádějí: „vzhledem k tomu, že platná právní úprava Společenství stanoví, že vývozní náhrady jsou poskytovány pouze na základě objektivních kritérií, zejména co se týče množství, povahy a vlastností vyváženého produktu a jeho zeměpisného místa určení; že ve světle získaných zkušeností je třeba zesílit boj proti nesrovnalostem, a zejména proti podvodům škodícím rozpočtu Společenství; že je nezbytné za tímto účelem stanovit opatření k navrácení neoprávněně vyplacených částek a sankce, které přimějí vývozce k dodržování právní úpravy Společenství; vzhledem k tomu, že za účelem řádného fungování systému vývozních náhrad musí být sankce uplatněny nezávisle na subjektivním aspektu zavinění; že by nicméně mělo být v některých případech upuštěno od uložení sankce, zejména pokud se jedná o zjevné, příslušným orgánem uznané pochybení, a že by měly být stanoveny těžší sankce pro případy úmyslných aktů; vzhledem k tomu, že pokud vývozce poskytne nesprávné údaje, mohou tyto údaje vést k vyplacení neoprávněných náhrad, jestliže chyba není zjištěna; že pokud je chyba zjištěna, je zcela namístě uložit vývozci sankci spočívající v zaplacení částky přiměřené částce, jež by byla neoprávněně získána, pokud by chyba nebyla zjištěna, a že, pokud byla chybná informace podána úmyslně, je rovněž běžné uložit vyšší sankci; […] vzhledem k tomu, že získané zkušenosti a nesrovnalosti, a zejména podvody již zjištěné v tomto kontextu ukazují, že takové opatření je nezbytné, přiměřené a dostatečně odrazující a že musí být použito jednotně ve všech členských státech“. (neoficiální překlad)
5

Ustanovení rámcové dohody relevantní pro účely projednávaných věcí jsou následující: „Obecná odůvodnění […] 5. vzhledem k tomu, že strany této dohody přikládají důležitost opatřením, která by usnadnila přístup k částečnému pracovnímu úvazku pro muže a ženy, aby se tak připravili na odchod do důchodu, sladili pracovní a rodinný život a využili možností vzdělávání a školení pro zlepšení svých schopností a možností postupu v zaměstnání k oboustrannému prospěchu zaměstnavatelů a zaměstnanců způsobem, který by napomohl rozvoji podniků; […] Ustanovení 1: Účel Účelem této rámcové dohody je: a) zajistit odstranění diskriminace zaměstnanců na částečný úvazek a zlepšit kvalitu částečného pracovního úvazku; b) usnadnit rozvoj částečného pracovního úvazku na základě dobrovolnosti a přispět k pružné organizaci pracovní doby způsobem, který přihlíží k potřebám zaměstnavatelů a zaměstnanců. […] Ustanovení 4: Zásada zákazu diskriminace 1. Pokud jde o pracovní podmínky, nesmí být se zaměstnanci na částečný úvazek zacházeno méně příznivě než se srovnatelnými zaměstnanci na plný úvazek pouze z toho důvodu, že pracují na částečný úvazek, pokud odlišné zacházení nelze ospravedlnit objektivními důvody. 2. Je-li to vhodné, použije se zásada ‚poměrným dílem‘. 3. Prováděcí pravidla k tomuto ustanovení vymezí členské státy nebo sociální partneři s ohledem na evropské právní předpisy, vnitrostátní právní předpisy, kolektivní smlouvy a zvyklosti. 4. Pokud je to ospravedlněno objektivními důvody, mohou členské státy po konzultaci se sociálními partnery v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kolektivními smlouvami nebo zvyklostmi nebo sociální partneři případně přístup k určitým podmínkám zaměstnání podmínit stanovením délky služby, odpracované doby nebo výší výdělku. Kritéria přístupu zaměstnanců na částečný úvazek k určitým podmínkám zaměstnání by měl[a] být pravidelně přezkoumáván[a] s ohledem na zásadu zákazu diskriminace vyjádřenou v ustanovení 4.1. Ustanovení 5: Možnosti částečného pracovního úvazku 1. V souvislosti s ustanovením 1 této dohody a se zásadou zákazu diskriminace mezi zaměstnanci na částečný pracovní úvazek a zaměstnanci na plný pracovní úvazek: a) by měly členské státy, po konzultacích se sociálními partnery v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi, zjišťovat a přezkoumávat překážky právní nebo administrativní povahy, které by mohly omezovat možnosti částečného pracovního úvazku, a popřípadě je odstranit; b) by měli sociální partneři jednajíce v rámci svých pravomocí a postupy stanovenými v kolektivních smlouvách zjišťovat a přezkoumávat překážky, které mohou omezovat možnosti částečného pracovního úvazku, a popřípadě je odstranit. […]“
31

Krom toho označení, která musejí v zásadě zůstat dostupná pro všechny hospodářské subjekty, mohou být zneužita s cílem zmást spotřebitele. Pokud by se v takovém případě mohly třetí osoby dovolávat požadavku dostupnosti za účelem volného užívání označení podobného ochranné známce, aniž by tomu její majitel mohl bránit uplatněním nebezpečí záměny, bylo by ohroženo účinné uplatňování pravidla stanoveného v čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice.
23

Podle ustálené judikatury formulace použitá v jednom z jazykových znění ustanovení Společenství nemůže sloužit jako jediný základ pro výklad tohoto ustanovení ani jí nemůže být přiznána přednostní povaha vzhledem k jiným jazykovým zněním. Takový přístup by byl totiž neslučitelný s požadavkem jednotného použití práva Společenství (viz rozsudek ze dne 12. listopadu 1998, Institute of the Motor Industry, C-149/97, Recueil, s. I-7053, bod 16).
16

Conseil d’État krom toho upřesňuje, že opětovné zahrnutí 5 % z čistého rozdělovaného zisku a z částky daňového zápočtu do zdanitelného výsledku mateřské společnosti z titulu podílu výdajů a nákladů, staví mateřskou společnost do totožné situace, jako je situace, v níž by byla, kdyby srážková daň neexistovala, na základě opětovného zahrnutí podílu výdajů a nákladů ve výši 5 % z rozdělovaných zisků do zdanitelného výsledku. Nicméně tomu tak je pouze za podmínky, že daňový zápočet může být zcela uplatněn u daně, kterou dluží mateřská společnost.
15

Dodatkem ze dne 29. listopadu 2001 k „doktorandské smlouvě“ byla tato smlouva prodloužena do 6. srpna 2002 a následně do 6. května 2003. Pro období od 7. května 2003 do 31. července 2003 uzavřely smluvní strany dne 19. května 2003 následující dohodu: „Pan Raccanelli bude v období od 7. května 2003 do 31.července 2003 přítomen v našem ústavu jako host. Ústav mu poskytne vhodné pracoviště a poskytne mu podporu prostřednictvím svých spolupracovníků. Ostatní zařízení mu jsou k dispozici v rámci řádu ústavu a s ním souvisejících předpisů; pan Raccanelli se zavazuje tyto předpisy dodržovat. Pobytem jako host nevzniká žádný pracovněprávní vztah, stejně tak nebude vyplácena pracovní odměna. […]“
5

Jako odůvodnění uvádí třicátý bod odůvodnění nařízení: „Následkem prohlubující se integrace Evropské unie a skutečnosti, že důchodci si mohou v Evropské unii svobodně zvolit místo svého pobytu, se systém koeficientů pro důchody stal zbytečným. Tento systém také způsobil problémy spojené se sledováním místa pobytu důchodců, které by měly být překonány. Tento systém by tedy měl být zrušen, přičemž pro důchodce a úředníky, přijaté do služebního poměru před vstupem v platnost tohoto nařízení, by měla být přijata náležitá přechodná opatření.“
18

V důsledku toho je třeba upřesnit, že jak uvedl generální advokát v bodě 35 svého stanoviska, právo na svobodný pohyb zahrnuje jak právo občanů Evropské unie vstoupit na území jiného členského státu než členského státu jejich původu, tak i právo opustit tento stát. Jak totiž Soudní dvůr již měl možnost zdůraznit, základní svobody zaručené Smlouvou o ES by byly zbaveny své podstaty, pokud by členský stát původu mohl bez právoplatného odůvodnění zakázat vlastním státním příslušníkům opustit jeho území a odebrat se na území jiného členského státu (viz obdobně, v oblasti svobody usazování a volného pohybu pracovníků, rozsudky ze dne 27. srpna 1988, Daily Mail and General Trust, 81/87, Recueil, s. 5483, bod 16; ze dne 14. července 1994, Peralta, C-379/92, Recueil, s. I-3453, bod 31, a ze dne 15. prosince 1995, Bosman, C-415/93, Recueil, s. I-4921, bod 97).
17

Co se týče této posledně uvedené možnosti, které se týká věc dotčená v původním řízení, Soudní dvůr upřesnil, že i když členské státy mají určitý rozhodovací prostor při stanovení podmínek vrácení nadměrného odpočtu DPH, tyto podmínky nemohou narušit zásadu neutrality společného systému DPH tím, že na jejich základě je osoba povinná k dani zcela nebo částečně zatížena touto daní. Zvláště takové podmínky musejí osobě povinné k dani umožnit za vhodných podmínek získat splacení celé pohledávky vyplývající z tohoto nadměrného odpočtu DPH, z čehož vyplývá, že vrácení daně musí být uskutečněno v přiměřené lhůtě, a to buď v hotovosti, nebo v rovnocenných prostředcích, a že přijatý způsob vrácení nesmí v žádném případě zahrnovat jakékoli finanční riziko pro osobu povinnou k dani (viz výše uvedený rozsudek Komise v. Itálie, body 32 až 34).
20

Třebaže se Oberlandesgericht Frankfurt am Main přiklání k závěru, že let tam a let zpáteční let představují pro účely nařízení č. 261/2004 jeden a týž let, klade si otázku ohledně opodstatněnosti tohoto výkladu pojmu „let“.
19

Podstatou otázek předkládajícího soudu, kterými je třeba se zabývat společně, je jednak to, zda právnická osoba, a to takové neziskové sdružení, jako je ELPA, spadá do působnosti článků 82 ES a 86 ES, jestliže její činnosti spočívají nejen v účasti na správních rozhodnutích povolujících organizaci motocyklových závodů, ale rovněž v samotné organizaci takových závodů a v uzavírání sponzorských, reklamních i pojistných smluv v tomto rámci, a jednak to, zda ustanovení Smlouvy brání takovému pravidlu, jako je pravidlo uvedené v článku 49 řeckého zákoníku silničního provozu, v rozsahu, v němž takovému sdružení přiznává pravomoc vydávat souhlasné stanovisko k žádostem o povolení předloženým za účelem organizace těchto závodů, aniž by tato pravomoc podléhala omezením, povinnostem či kontrole.
52

Belgická vláda tvrdí, že produkty takto vypuštěné do moře by měly být kvalifikovány nikoli jako odpad ve smyslu směrnice 75/442, ale jako těžké ropné látky ve smyslu Úmluvy o občanskoprávní odpovědnosti a Úmluvy o Fondu. Vláda Spojeného království, která připouští, že by takové ropné látky mohly být kvalifikovány jako odpad ve smyslu této směrnice, se přesto domnívá, že by bylo žádoucí, aby vypuštění ropných látek do moře v důsledku havárie spadalo pouze do působnosti Úmluvy o občanskoprávní odpovědnosti a Úmluvy o Fondu a aby se v důsledku toho směrnice 75/442 za takových okolností nepoužila.
6

Podle článku 3 tohoto nařízení: „1. Příloha A obsahuje: a) druhy zařazené do přílohy I úmluvy, u nichž členské státy nevznesly výhradu; b) jakýkoli druh, který: i) je nebo může být předmětem poptávky za účelem využívání ve Společenství nebo mezinárodního obchodu a kterému buď hrozí vyhynutí, nebo je tak vzácný, že jakýkoli objem obchodu by ohrozil přežití druhu; nebo ii) patří do rodu, z něhož většina druhů je zařazena do přílohy A, nebo který je druhem, většina jehož poddruhů je zařazena do přílohy A, a to podle kritérií stanovených v pododstavci a) nebo v pododstavci b) písm. i), přičemž jeho zařazení do této přílohy je nezbytné pro účinnou ochranu těchto taxonů. 2. Příloha B obsahuje: a) druhy zařazené do přílohy II úmluvy a zároveň nezařazené do přílohy A, přičemž u nich členské státy nevznesly výhradu; b) druhy zařazené do přílohy I úmluvy, u nichž byla vznesena výhrada; c) jakýkoli jiný druh, který není zařazen do přílohy I ani II úmluvy: i) a který je předmětem mezinárodního obchodu v objemech, jež by mohly být neslučitelné: — s jeho přežitím nebo s přežitím jeho populace v určitých zemích, nebo — s udržením celkové populace na úrovni, která odpovídá úloze daného druhu v ekosystémech, v nichž se vyskytuje; nebo ii) jehož zařazení do této přílohy z důvodu podobnosti jeho vzhledu s jinými druhy zařazenými do přílohy A nebo do přílohy B je nezbytné pro zajištění účinné kontroly obchodu s exempláři takových druhů; d) druhy, u kterých bylo zjištěno, že zavedení živých exemplářů do přírodního prostředí Společenství by představovalo ekologické ohrožení původních druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin ve Společenství. 3. Příloha C obsahuje: a) druhy zařazené do přílohy III úmluvy a zároveň nezařazené do přílohy A nebo B, přičemž u nich členské státy nevznesly výhradu; b) druhy zařazené do přílohy II úmluvy, u nichž byla vznesena výhrada. 4. Příloha D obsahuje: a) druhy, které nejsou zařazeny do příloh A až C a které jsou do Společenství dováženy v počtech, jež jsou dostatečným opodstatněním pro sledování; b) druhy zařazené do přílohy III úmluvy, u nichž byla vznesena výhrada. 5. V případech, kdy je stav zachování druhů podle tohoto nařízení dostatečným opodstatněním jejich zařazení do jedné z příloh úmluvy, přispívají členské státy k nezbytným změnám.“
27

Na první otázku je tedy třeba odpovědět tak, že kamkordér může být zařazen do podpoložky 85254099 KN pouze tehdy, pokud je funkce záznamu obrazu a zvuku pocházejících z jiných zdrojů než z integrované kamery nebo mikrofonu aktivní v okamžiku proclení nebo pokud, i když výrobce nezamýšlel upozornit na tento charakteristický znak, uvedená funkce může být aktivována následně po tomto okamžiku snadnou manipulací přístroje uživatelem nedisponujícím zvláštními schopnostmi, aniž by došlo ke změně hardwaru kamkordéru. V případě následné aktivace je rovněž nezbytné, poté, co byla provedena aktivace, jednak aby kamkordér fungoval obdobně jako jiný kamkordér, jehož funkce záznamu obrazu a zvuku pocházejících z jiných zdrojů než z integrované kamery nebo mikrofonu je aktivní v okamžiku proclení, a jednak aby fungoval samostatně. Existenci těchto podmínek musí být možno ověřit v okamžiku proclení. Vnitrostátnímu soudu přísluší posoudit, zda jsou tyto podmínky splněny. Pokud tyto podmínky nejsou splněny, tento kamkordér musí být zařazen do podpoložky 85254091 KN.
23

Jak totiž uplatňují lékaři, pokud by veškeré spory týkající se usnesení orgánů společnosti musely spadat pod čl. 22 bod 2 nařízení č. 44/2001, ve skutečnosti by to znamenalo, že žaloby podané proti společnosti, nezávisle na tom, zda by měly smluvní, deliktní či jinou povahu, by téměř vždy spadaly do příslušnosti soudů členského státu, ve kterém má daná společnost sídlo.
45

Teze zastávaná dotyčnými místními orgány přitom znamená, že by DPH podléhaly pouze některé místní orgány s výjimkou ostatních v závislosti na narušení hospodářské soutěže, které se na každém z místních trhů, na kterých tyto místní orgány působí, vyskytne, či nikoli, i když dotčené poskytování služeb, a sice provozování parkovišť, je v zásadě stejné. Tato teze tak znamená nejen to, že by se soukromými subjekty bylo zacházeno rozdílně v porovnání s veřejnoprávními subjekty v případě, že by nepodléhání veřejnoprávních subjektů dani vedlo pouze k méně významnému narušení hospodářské soutěže, ale rovněž to, že by bylo zavedeno rozdílné zacházení i mezi samotnými veřejnoprávními subjekty.
34

Turecký státní příslušník, který následoval své rodiče do členského státu v rámci sloučení rodiny a který s nimi žil od svých dvou let, splňuje totiž podmínky čl. 7 prvního pododstavce druhé odrážky rozhodnutí č. 1/80. I když ve věku 23 let dosud nevykonával zaměstnaneckou činnost, neztrácí přesto právo pobytu. Je naopak třeba, aby mu toto právo, bez něhož by nemohl mít přístup k takové činnosti a nemohl by vykonávat právo, které mu přiznává toto ustanovení za účelem další integrace v hostitelském členském státě, nebylo odňato.
2)

V případě kladné odpovědi na první otázku a v případě, že by bylo dále třeba na základě porovnání určit, zda a do jaké míry musí být zohledněny dluhy, které váznou na navýšeném dědickém podílu, jakou srovnávací metodu […] je pak třeba použít v takovém případě, jako je projednávaný případ, ke zjištění, zda by dědická daň, která by byla vybrána, pokud by měl zůstavitel v okamžiku své smrti bydliště v Nizozemsku, byla nižší než daň z přechodu majetku?
61

S výhradou ověření, která musí provést předkládající soud, týkajících se povahy a účinku hypoteční plné moci a odpovědi na otázku, zda daná plná moc ve věci v původním řízení zatěžuje nemovitý majetek, který je předmětem dědění – což, jak se zdá, vyplývá ze spisu – by totiž výpočet dědické daně a daně z přechodu majetku byl při uplatnění této právní úpravy přímo vázán na hodnotu tohoto nemovitého majetku. V takovém případě by objektivně neexistoval žádný rozdíl v situacích, který by mohl odůvodňovat nerovnost v daňovém zacházení ohledně jednak výše dědické daně v případě nemovitého majetku nacházejícího se v Belgii, který náleží osobě, jež má v tomto členském státě v okamžiku své smrti bydliště, a jednak výše daně z přechodu majetku v případě, kdy nemovitý majetek náleží osobě, jež má v okamžiku své smrti bydliště v jiném členském státě. Postavení dědiců H. Eckelkamp by proto bylo srovnatelné s postavením kteréhokoli jiného dědice, jehož nabývané dědictví zahrnuje nemovitý majetek v Belgii zůstavený osobou, která měla v okamžiku své smrti bydliště v uvedeném státě (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Jäger, bod 44).
11

Článek 6 odstavce 1 až 3 a 6 téže směrnice stanoví: „1. Spalovací zařízení musí být provozována s cílem dosáhnout takové úrovně spalování, aby obsah celkového organického uhlíku ve strusce a ve zbytkovém popelu byl nižší než 3 % nebo aby jejich ztráty po spálení byly nižší než 5 % hmotnosti suchého materiálu. Podle potřeby musí být použity vhodné metody předběžné úpravy odpadu. Spalovací zařízení musí být navržena, vybavena, postavena a provozována tak, aby byl plyn vznikající při procesu ohřát, po posledním vstřiku spalovacího vzduchu, řízeným a stejnoměrným způsobem i za nejméně příznivých podmínek, na teplotu 850 °C, měřeno v blízkosti vnitřní stěny nebo v jiném reprezentativním místě spalovací komory schváleném příslušným orgánem, na dobu dvou sekund. Pokud je spalován nebezpečný odpad s obsahem halogenovaných organických látek (vyjádřených jako chlor) vyšším než 1 %, musí tato teplota dosáhnout 1100 °C na dobu nejméně dvou sekund. Každá linka spalovacího závodu či zařízení musí být vybavena nejméně jedním pomocným hořákem. Tento hořák se musí automaticky zapnout, pokud teplota spalin po posledním vstřiku spalovacího vzduchu poklesne pod stanovenou teplotu 850 °C nebo 1100 °C podle spalovaného odpadu. Tento hořák musí být rovněž využíván během uvádění zařízení do provozu a jeho odstavování s cílem zajistit, že příslušná úroveň teploty (850 °C nebo 1100 °C podle spalovaného odpadu) bude ve spalovací komoře udržena po celou tuto dobu, dokud je ve spalovací komoře nějaký nespálený odpad. Během uvádění zařízení do provozu a jeho odstavování nebo pokud teplota ve spalovací komoře poklesne pod příslušnou stanovenou úroveň (850 °C nebo 1100 °C podle spalovaného odpadu), nesmí pomocný hořák spalovat palivo, které může způsobit emise vyšší, než jsou emise vznikající spalováním plynového oleje, definované v čl. 1 odst. 1 směrnice Rady 75/716/EHS [ze dne 24. listopadu 1975 o sbližování zákonů členských států týkajících se obsahu síry v některých kapalných palivech (Úř. věst. L 307, s. 22)], zkapalněného plynu nebo zemního plynu. 2. Spoluspalovací zařízení musí být navržena, vybavena, postavena a provozována tak, aby byl plyn vznikající při procesu ohřát, po posledním vstřiku spalovacího vzduchu, řízeným a stejnoměrným způsobem i za nejméně příznivých podmínek na teplotu 850 °C na dobu dvou sekund. Pokud je spoluspalován nebezpečný odpad s obsahem halogenovaných organických látek (vyjádřených jako chlor) vyšším než 1 %, musí tato teplota dosáhnout 1100 °C. 3. Zařízení pro spalování a spoluspalování musí mít a provozovat automatický systém, který zabrání přívodu odpadu: a) při uvádění do provozu, dokud není dosaženo stanovené teploty 850 °C nebo 1100 °C (podle spalovaného odpadu) nebo teploty stanovené podle odstavce 4; b) kdykoli není dodržena stanovená teplota 850 °C nebo 1100 °C (podle spalovaného odpadu) nebo teplota stanovená podle odstavce 4; c) kdykoli nepřetržitá měření požadovaná touto směrnicí prokážou, že je v důsledku poruch nebo selhání čisticích zařízení překročena jakákoli mezní hodnota emisí. […] 6. Veškeré teplo vznikající při spalování nebo spoluspalování musí být využito v co největší míře.“