ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5.

Lze v souladu s právním názorem desátého senátu Soudního dvora (EU) vyjádřeným v rozsudku ze dne 25. října 2018, C-331/17 (3), mít za to, že hospodářská krize z roku 2008 je obecně důvodem pro neexistenci jakéhokoli preventivního opatření proti zneužívání po sobě jdoucích pracovních poměrů na dobu určitou ve smyslu ustanovení 5 odst. 1 rámcové dohody, které by mohlo předejít tomu nebo odrazovat od toho, aby pracovní poměr žalobkyně u Madridského společenství byl prodlužován od roku 2003 do roku 2008, kdy byla pracovní smlouva obnovena, a poté až do roku 2016, takže dočasný pracovní poměr trval po dobu 13 let?
C 19/13

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD) (Portugalsko) dne 15. října 2019 – Ramada Storax SAv. Autoridade Tributária e Aduaneira

(Věc C-756/19)

(2020/C 19/17)

Jednací jazyk: portugalština

Předkládající soud

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Ramada Storax SA

Žalovaný: Autoridade Tributária e Aduaneira

Předběžná otázka

Lze články 90 a 273 směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 (směrnice o DPH) vykládat v tom smyslu, že zásada neutrality DPH a zásada proporcionality, jakož i základní hospodářské svobody umožňují portugalskému zákonodárci, aby na základě čl. 78 odst. 7 písm. b) zákona o dani z přidané hodnoty (zákon o DPH), schváleného Decreto-ley n.o 394-B/84, de 26 de diciembre (nařízení s mocí zákona č. 394-B/84 ze dne 26. prosince 1984), omezil opravy daně z přidané hodnoty (DPH) týkající se pohledávek považovaných za nedobytné v rámci insolvenčního řízení na případy v něm uvedené [tedy, pokud byla po nabytí právní moci rozsudku o uznání a o pořadí uspokojení pohledávek zjištěna omezená povaha platební neschopnosti ve smyslu Código da Insolvência e da Recuperação de Empresas (zákon o platební neschopnosti a restrukturalizaci) (CIRE), schváleného zákonným Decreto-ley n.o 53/2004, de 18 de marzo (nařízení s mocí zákona č. 53/2004 ze dne 18. března 2004), případně po schválení plánu podle dohody uvedené v článku 156 uvedeného zákona], a to tak, že se pro tento účel neuznávají rozhodnutí soudů ostatních členských států, která prohlašují pohledávky přihlášené v rámci insolvenčního řízení za nedobytné?

(1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené království) dne 16. října 2019 – JCM Europe (UK) Ltd v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Věc C-760/19)

(2020/C 19/19)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: JCM Europe (UK) Ltd

Žalovaná: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Předběžné otázky

1) Je prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/1760 (1) ze dne 28. září 2016 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (dále jen „KN“) neplatné v rozsahu, v němž ověřovač bankovek a schránky na bankovky uvedené v nařízení 2016/1760 zařazuje do kódu KN 84729070, nikoli do kódu KN 90314990?

2) Je prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/1760 neplatné zejména proto, že: a) nepřípustně omezuje dosah čísla 9031; b) nepřípustně rozšiřuje dosah čísla 8472; c) zohledňuje nepřípustné faktory; d) nebere při zařazování dotčeného výrobku, tak jak je popsán v uvedeném nařízení, náležitě v úvahu vysvětlivky, čísla KN ani obecná pravidla pro výklad.

(1) Úř. věst. 2016, L 269, s. 6.
2)

Je třeba mít za to, že letecká společnost, která se v případě nemožnosti zásobit se pohonnými hmotami na letišti v Lisabonu za výše popsaných okolností rozhodne načerpat pohonné hmoty na jiném blízkém letišti (Porto), a která v důsledku zpoždění způsobeného pozdním odletem z letiště v Lisabonu a operacemi čerpání pohonných hmot na jiném letišti, které vedou k tomu, že posádka uvedeného letadla již nemá k dispozici dost času obsloužit let, což podle zákona umožňuje uskutečnit zpožděný let, uzavře s jinou leteckou společností smlouvu o nájmu letadla bez posádky (ACMI) za účelem uskutečnění daného letu, přijala veškerá přiměřená opatření k omezení zpoždění letu?
3.

Musí být čl. 2 bod 11 směrnice 2011/83 a čl. 2 bod 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2019/770/EU ze dne 20. května 2019 (2) vykládány v tom smyslu, že „digitálním obsahem“ ve smyslu čl. 2 bodu 11 směrnice 2011/83 a čl. 2 bodu 1 směrnice 2019/770 mohou být také takové soubory, které jsou poskytovány jako dílčí plnění v rámci celkové služby poskytované převážně jako „digitální služba“ ve smyslu čl. 2 bodu 2 směrnice 2019/770 s tím důsledkem, že by obchodník mohl ohledně tohoto dílčího plnění uplatnit zánik práva odstoupit od smlouvy podle čl. 16 písm. m) směrnice 2011/83, spotřebitel by však v případě, že by se to obchodníkovi nepodařilo, mohl odstoupit od smlouvy jako celku a vzhledem k čl. 14 odst. 4 písm. b) bod ii) směrnice 2011/83 by za toto dílčí plnění nemusel platit náhradu?
1.

Jedná se v případě plateb, které odběratel zboží v závislosti na svých tržbách po dobu čtyř let jednou ročně hradí vedle kupní ceny za to, že — na určitém území, — jako vůbec první, — výhradně a — trvale může prodávat dané zboží, o licenční poplatky ve smyslu čl. 32 odst. 1 písm. c) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (1) (dále jen „CK“), které se podle čl. 32 odst. 5 písm. b) CK ve spojení s čl. 157 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (2), musí připočíst k ceně, která byla nebo má být za dovážené zboží skutečně zaplacena?
5.

Pátý důvod kasačního opravného prostředku: Rozhodnutí 2016 C(2016)6950, které je předmětem sporu, není možné zrušit pouze z důvodu údajné formální chyby I pokud by rozhodnutí 2016 C(2016)6950, které je předmětem sporu, bylo formálně protiprávní (quod non), nevedlo by to k zrušení tohoto rozhodnutí, neboť hmotně právně správná rozhodnutí nemají být podle čl. 263 druhého pododstavce SFEU v zásadě rušena jen z důvodu případné formální chyby.
C 45/16

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Köln (Německo) dne 23. října 2019 – The North of England P & I Association Ltd., zároveň jako právní nástupkyně Marine Shipping Mutual Insurance Company v. Bundeszentralamt für Steuern

(Věc C-786/19)

(2020/C 45/14)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Finanzgericht Köln

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: The North of England P & I Association Ltd., zároveň jako právní nástupkyně Marine Shipping Mutual Insurance Company

Žalovaný: Bundeszentralamt für Steuern

Předběžná otázka

Je nutno čl. 2 písm. d) druhou odrážku ve spojení s čl. 25 odst. 1 první částí věty směrnice 88/357/EHS (1), resp. čl. 46 odst. 2 směrnice 92/49/EHS (2) ohledně posouzení, v jakém členském státě se nachází riziko, vykládat v tom smyslu, že se v případě pojištění rizik souvisejících s provozem námořní lodě jedná o stát, na jehož území je námořní loď zapsána v úředním rejstříku za účelem prokázání vlastnictví, nebo stát, pod jehož vlajkou námořní loď pluje?

(1) Druhá směrnice Rady ze dne 22. června 1988 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního, kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb a kterou se mění směrnice 73/239/EHS (Úř. věst. 1998, L 172, s. 1).

(2) Směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice o neživotním pojištění) (Úř. věst. 1992, L 228, s. 1).
1)

Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec, článek 2, čl. 4 odst. 3 a čl. 6 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie a s článkem 267 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládány v tom smyslu, že osoba jmenovaná do výkonu funkce soudce ve zjevném rozporu s právními předpisy členského státu týkajícími se jmenování soudců, spočívajícím konkrétně ve jmenování dané osoby do funkce soudce na návrh orgánu, který nepředstavuje záruku nezávislosti na zákonodárné a výkonné moci a nestrannosti, a za situace, kdy je systémově vyloučen soudní přezkum legality jmenovacího řízení, a také ve jmenování této osoby do funkce soudce přesto, že proti usnesenívnitrostátního orgánu [Krajowej Rady Sądownictwa (Národní rada soudnictví, Polsko)], které obsahovalo návrh na její jmenování do funkce soudce, byla předtím podána stížnost k příslušnému vnitrostátnímu soudu [Naczelnemu Sądu Administracyjnemu (Nejvyšší správní soud, Polsko)], že byla odložena vykonatelnost tohoto usnesení v souladu s vnitrostátním právem a že řízení před příslušným vnitrostátním soudem – Naczelnym Sądem Administracyjnym (Nejvyšší správní soud) nebylo před předáním jmenovací listiny skončeno, není nezávislým soudcem ve smyslu unijního práva? — a v návaznosti na to že soud, který spolutvoří osoby jmenované za výše popsaných podmínek, není nezávislým a nestranným soudem, předem zřízeným zákonem, ve smyslu práva Evropské unie?
1)

Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec, článek 2, čl. 4 odst. 3 a čl. 6 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie a s článkem 267 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládány v tom smyslu, že osoba jmenovaná do výkonu funkce soudce ve zjevném rozporu s právními předpisy členského státu týkajícími se jmenování soudců, spočívajícím konkrétně ve jmenování dané osoby do funkce soudce na návrh orgánu, který nepředstavuje záruku nezávislosti na zákonodárné a výkonné moci a nestrannosti, a za situace, kdy je systémově vyloučen soudní přezkum legality jmenovacího řízení, a také ve jmenování této osoby do funkce soudce přesto, že proti usnesení vnitrostátního orgánu [Krajowej Rady Sądownictwa (Národní rada soudnictví, Polsko)], které obsahovalo návrh na její jmenování do funkce soudce, byla předtím podána stížnost k příslušnému vnitrostátnímu soudu [Naczelnemu Sądu Administracyjnemu (Nejvyšší správní soud, Polsko)], že byla odložena vykonatelnost tohoto usnesení v souladu s vnitrostátním právem a že řízení před příslušným vnitrostátním soudem – Naczelnym Sądem Administracyjnym (Nejvyšší správní soud) nebylo před předáním jmenovací listiny skončeno, není nezávislým soudcem ve smyslu unijního práva? — a v návaznosti na to že soud, který spolutvoří osoby jmenované za výše popsaných podmínek, není nezávislým a nestranným soudem, předem zřízeným zákonem, ve smyslu práva Evropské unie?
B.

Porušení čl. 296 druhého pododstavce SFEU Tribunál provedl nesprávný výklad čl. 296 druhého pododstavce SFEU, pokud jde o povinnost uvést odůvodnění, kterou má Komise, jelikož měl nesprávně za to, že tato povinnost byla splněna s ohledem na okolnosti věci, zatímco Komise neuvedla právní úvahy, které by byly v zásadě důležité ve struktuře rozhodnutí (EU) 2017/652, a kromě toho v zásadě změnila svůj postoj, který předtím měla, aniž uvedla skutečnosti, které by odůvodňovaly takovou změnu.
C 54/32

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Španělsko) dne 20. listopadu 2019 – Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) v. BT

(Věc C-843/19)

(2020/C 54/34)

Jednací jazyk: španělština

Předkládající soud

Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

Účastníci původního řízení

Odvolatel: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

Žalobkyně v prvním stupni: BT

Předběžná otázka

Je takové vnitrostátní ustanovení, jako je čl. 208 [odst. 1 písm.] c) Ley General de la Seguridad Social (zákon o sociálním zabezpečení) z roku 2015, které u všech pojištěnců obecného režimu vyžaduje, aby se v případě dobrovolného předčasného odchodu do důchodu částka důchodu, která má být vyplácena, vypočtená dle řádného systému, bez doplatků do minima, alespoň rovnala minimálnímu důchodu, v rozporu s unijním právem proto, že nepřímo diskriminuje ženy pojištěné v obecném režimu, neboť se vztahuje na mnohem větší počet žen než mužů?
1.

Brání článek 110 Smlouvy o fungování Evropské unie a článek 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) takovému ustanovení, jako je čl. 103 odst. 5a ustawy z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (zákon ze dne 11. března 2004 o dani ze zboží a služeb) (2), který stanoví, že v případě pořízení motorových paliv uvnitř Společenství je osoba povinná k dani povinna, aniž by byla vyzvána vedoucím celního úřadu, vypočítat a zaplatit částky daně na účet celního odboru (izba celna) příslušného pro platby spotřební daně: a) do 5 dnů ode dne, kdy bylo toto zboží dovezeno do místa příjmu zboží podléhajícího spotřební dani uvedeného v příslušném povolení – je-li zboží nabyto uvnitř Společenství ve smyslu ustanovení ustawy z dnia 6 grudnia 2008 r. o podatku akcyzowym (zákon ze dne 6. prosince 2008 o spotřební dani) registrovaným příjemcem v režimu podmíněného osvobození od spotřební daně v souladu s předpisy o spotřební dani; b) do 5 dnů ode dne dovozu tohoto zboží z jiného členského státu, než je tuzemsko, do daňového skladu; c) v okamžiku přemístění tohoto zboží do tuzemska – je-li zboží přemísťováno mimo režim podmíněného osvobození od spotřební daně v souladu s předpisy o spotřební dani?
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Francie) dne 10. prosince 2019 – DQ v. Ministre de la Transition écologique et solidaire, Ministre de l'Action et des Comptes publics

(Věc C-903/19)

(2020/C 61/24)

Jednací jazyk: francouzština

Předkládající soud

Conseil d’État

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: DQ

Odpůrci: Ministre de la Transition écologique et solidaire, Ministre de l'Action et des Comptes publics

Předběžná otázka

Vztahují se ustanovení čl. 11 odst. 1 přílohy VIII nařízení, kterým se stanoví služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství (1), ve znění nařízení Rady (ES, Euratom) č. 723/2004 ze dne 22. března 2004 (2), pouze na úředníky a smluvní zaměstnance přidělené poprvé do služeb státní správy poté, co byli jako úředníci, smluvní zaměstnanci nebo dočasní zaměstnanci zaměstnáni v orgánu Evropské unie, nebo se vztahují rovněž na úředníky a smluvní zaměstnance, kteří se vrátili do služeb státní správy poté, co v orgánu Evropské unie vykonávali služební poměr, a během tohoto období byli přeloženi do dočasné výslužby, nebo jim bylo uděleno volno z osobních důvodů?

(1) Nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství a zavádějí zvláštní opatření dočasně použitelná na úředníky Komise (Úř. věst. 1968, L 56, s. 1).

(2) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 723/2004 ze dne 22. března 2004, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství (Úř. věst. 2004, L 124, s. 1).
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 6. listopadu 2019 – Stichting Cartel Compensation, Equilib Netherlands BV, Equilib Netherlands BV v. Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV a další

(Věc C-819/19)

(2020/C 95/12)

Jednací jazyk: nizozemština

Předkládající soud

Rechtbank Amsterdam

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: Stichting Cartel Compensation, Equilib Netherlands BV, Equilib Netherlands BV

Žalované: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Deutsche Lufthansa AG, Lufthansa Cargo AG, British Airways plc, Société Air France SA, Singapore Airlines Ltd, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Société Air France SA, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd, Singapore Airlines Ltd, Lufthansa Cargo AG, Deutsche Lufthansa AG, Swiss International Air Lines AG, British Airways plc, Air Canada, Cathay Pacific Airways Ltd, SAS AB, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, SAS Cargo Group A/S, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Société Air France SA, Lufthansa Cargo AG, Deutsche Lufthansa AG, British Airways plc

Předběžná otázka

Mají vnitrostátní soudy ve sporu mezi poškozeným (v projednávané věci zasilatelé, odběratelé služeb letecké nákladní přepravy) a leteckou společností pravomoc – buď na základě přímého účinku článku 101 SFEU či každopádně článku 53 Dohody o EHP, nebo na základě (přímého účinku) článku 6 nařízení č. 1/2003 (1) – neomezeně uplatňovat článek 101 SFEU nebo každopádně článek 53 Dohody o EHP na dohody leteckých společností nebo na jejich jednání ve vzájemné shodě ohledně přepravních služeb u letů provedených před 1. květnem 2004 mezi letišti v rámci EU a letišti mimo EHP příp. u letů provedených před 19. květnem 2005 mezi Islandem, Lichtenštejnskem a Norskem a letišti mimo EHP, příp. u letů provedených před 1. červnem 2002 mezi letišti v rámci EU a Švýcarskem, ačkoliv se jedná o období, v němž platilo přechodné ustanovení článků 104 a 105 SFEU, nebo tomu toto přechodné ustanovení brání?

(1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1).
a)

Musí být pojem „regulovaná roamingová datová služba“ ve smyslu článku 6a ve spojení s čl. 2 odst. 2 písm. m) nařízení č. 531/2012 (1) v případě, že mobilní tarif, který zákazníci mohou využívat v zahraničí a který stanoví základní měsíční objem dat pro mobilní datový provoz, který je v něm zahrnut a po jehož vyčerpání dojde ke snížení přenosové rychlosti, lze rozšířit o bezplatné tarifní zvýhodnění, na jehož základě lze v domovském státě využívat určité služby partnerských podniků dotčené telekomunikační společnosti, aniž by se data spotřebovaná v důsledku využívání těchto služeb započítávala do objemu dat přenesených v rámci základního měsíčního objemu dat dotčeného mobilního tarifu, zatímco v zahraničí se dotčená data do objemu dat přenesených v rámci základního měsíčního objemu dat dotčeného mobilního tarifu započítávají, chápán v tom smyslu, že mobilní tarif a tarifní zvýhodnění musí být společně kvalifikovány jako jediná regulovaná roamingová datová služba, v důsledku čehož je nezapočítávání dat, která byla spotřebována využíváním služeb partnerských podniků pouze v domovském státě, do objemu dat přenesených v rámci základního měsíčního objemu dat nepřípustné?
2)

Brání článek 9 směrnice 97/7/ES a článek 27 směrnice 2011/83/EU ve spojení s čl. 5 odst. 5 a přílohou I bodem 29 směrnice 2005/29/ES domněnce, že mezi dodavatelem pitné vody a spotřebitelem vzniká smlouva o dodávkách pitné vody, jestliže (i) spotřebitel – stejně jako nizozemský průměrný spotřebitel – ví, že s dodávkou pitné vody jsou spojeny náklady, (ii) spotřebitel přesto po delší dobu systematicky spotřebovává pitnou vodu, (iii) spotřebitel i poté, co od dodavatele pitné vody obdržel uvítací dopis, faktury a upomínky, pokračuje ve své spotřebě vody a (iv) spotřebitel poté, co bylo soudem uděleno povolení k přerušení dodávky pitné vody do bytu, sdělí, že si přece jen přeje uzavřít smlouvu s dodavatelem pitné vody?
6)

V případě, že na základě odpovědí na položené předběžné otázky bude možné dospět k závěru, že vnitrostátní právní předpis, který byl uplatňován po vydání usnesení ze dne 10. listopadu 2016, Signum Alfa Sped (C-446/15, EU:C:2016:869), a vnitrostátní praxe přijatá rovněž na jeho základě, nejsou v souladu s ustanoveními směrnice 2006/112 týkajícími se [odpočtu DPH], a s ohledem na to, že soud prvního stupně nemůže v každém řízení podat Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, lze na základě ustanovení článku 47 Listiny základních práv Evropské unie mít za to, že právo osob povinných k dani podat soudní žalobu a požadovat náhradu škody jim zaručuje právo na účinnou soudní ochranu a na nestranný soud, které je zakotveno v uvedeném článku? Lze v tomto kontextu podat výklad, podle kterého forma rozhodnutí vydaného ve věci Signum Alfa Sped předpokládá, že otázka byla upravena právem Společenství a byla vyjasněna v judikatuře Soudního dvora Evropské unie, a že je v důsledku toho odpověď na danou otázku jasná, nebo to znamená, vzhledem k tomu, že bylo zahájeno nové řízení, že otázka nebyla dostatečně objasněna a že v důsledku toho bylo nadále nutné požádat Soudní dvůr o rozhodnutí o předběžné otázce?
C 161/14

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Baden-Württemberg (Německo) dne 10. září 2019 – Gardinia Home Decor GmbH v. Hauptzollamt Ulm

(Věc C-670/19)

(2020/C 161/21)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Finanzgericht Baden-Württemberg

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Gardinia Home Decor GmbH

Žalovaný: Hauptzollamt Ulm

Usnesením ze dne 27. února 2020 Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:

Kombinovaná nomenklatura uvedená v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (1) ve znění nařízení Komise (EU) č. 861/2010 ze dne 5. října 2010 (2), musí být vykládána v tom smyslu, že tyče na závěsy z obecných kovů patří do podpoložky 8032 41 90, ledaže by tyto tyče sestávaly z profilů, trubek a lišt, jednoduše řezaných na požadovanou délku, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, aby následně sám rozhodl o zařazení výrobků dotčených ve věci v původním řízení do sazebníku s ohledem na informace poskytnuté Soudním dvorem v rámci odpovědi na tuto otázku

(1) Úř. věst. 1987, L 256, s. 1

(2) Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 284, s. 1).
1)

Je konfiskace nezákonně nabytého majetku ve prospěch státu trestněprávním opatřením ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/42/EU ze dne 3. dubna 2014 o zajišťování a konfiskaci nástrojů a výnosů z trestné činnosti v Evropské unii (1), nebo občanskoprávním opatřením, pokud: A) cílem konfiskace majetku proklamovaným vnitrostátním zákonem je obecná prevence, tedy zamezení možnostem nezákonného nabývání majetku a nakládání s ním, aniž by podmínkou pro konfiskaci bylo spáchání trestného činu nebo jiného protiprávního jednání a přímá či nepřímá souvislost mezi porušením práva a nabytým majetkem; B) je konfiskací ohrožen nejen individuálně určený majetek, ale i (I) celkový majetek prověřované osoby, (II) majetková práva třetích (fyzických nebo právnických) osob, která prověřovaná osoba nabyla za úplatu nebo bezúplatně, a (III) majetková práva smluvních partnerů prověřované osoby a třetích osob; C) jedinou podmínkou pro konfiskaci je zavedení nevyvratitelné domněnky nezákonné povahy celého majetku, u nějž nebyl zjištěn zákonný původ (aniž by byly definovány pojmy „zákonný/nezákonný původ“); D) v případě, že prověřovaná osoba neprokáže původ nabytého majetku, je zákonná povaha nabytého majetku pro všechny dotčené osoby (prověřovaná osoba, třetí osoby a její smluvní partneři v minulosti) nově upravena s desetiletou zpětnou účinností, přičemž v okamžiku nabytí konkrétního majetkového práva zákonná povinnost podání takového důkazu neexistovala?
—

zachoval účinky zrušených částí rozhodnutí 2019/1754, zejména pokud jde o zmocnění podle článku 3 uplatněné před datem vyhlášení rozsudku v členských státech, které jsou v současnosti stranou Lisabonské dohody z roku 1958, a to až do doby, než vstoupí v platnost rozhodnutí Rady Evropské unie, a sice v přiměřené lhůtě, která by neměla přesáhnout šest měsíců od vyhlášení rozsudku,
2.

V případě kladné odpovědi na první otázku, Musí být čl. 3 odst. 1 a 2 tohoto nařízení vykládán v tom smyslu, že se jedná o nepřípustné omezení vlastního výběru koncového zařízení koncovým uživatelem, pokud sdílení internetového připojení není smluvně zakázáno ani technicky omezeno, avšak na základě smluvní dohody není objem dat využívaný přes sdílení internetového připojení na rozdíl od objemu dat používaných bez sdílení zahrnut do nabídky na vyjmutí ze započítávání do datového limitu („zero rating“), nýbrž je započítáván do základního objemu dat a v případě jeho vyčerpání účtován zvlášť?