ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5.

V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku účastník řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že přiznal náhradu škody první z žalobkyň v prvním stupni, neboť jedna z kumulativních podmínek vzniku mimosmluvní odpovědnosti unijních orgánů (a to existence protiprávního jednání) nebyla prokázána. Podpůrně Úřad tvrdí, že i pokud by byl jeho návrh na zrušení úspěšný pouze na základě prvního důvodu, bylo by přesto třeba sporný rozsudek zrušit v rozsahu, v němž ukládá náhradu škody, třebaže v projednávaném případě nebyla existence příčinné souvislosti mezi ostatními protiprávními prvky jednání (zjevně nesprávným posouzením a nedostatkem odůvodnění) a tvrzenou újmou prokázána. Ještě podpůrněji, Úřad poukazuje na to, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že přiznal náhradu škody z titulu ztráty příležitosti, jelikož takový základ pro přiznání náhrady škody nelze považovat za obecnou zásadu společnou pro všechny zákony členských států, a tím porušil výslovné ustanovení článku 340 SFEU.
b.

Zadruhé, není jasné, jak by pouhá skutečnost, že výrobci v USA prodali svůj bioetanol domácím obchodníkům/výrobcům, který byl následně znovu prodán na domácím trhu nebo vyvezen domácími obchodníky/výrobci ve významném množství do Unie před uložením cel, podstatně ovlivnila jejich postavení na trhu. K prokázání podstatného dotčení jejich postavení na trhu uložením cel by bylo nutné, aby žalobci prokázali alespoň vliv cel na úroveň dovozu do Unie v návaznosti na uložení antidumpingových cel. Žalobci však v tomto ohledu neuvedli žádné informace a ani napadený rozsudek v tomto ohledu neobsahuje žádné závěry. Došlo tak k nesprávnému právnímu posouzení při uplatnění testu osobního dotčení a dále zde chybí odůvodnění.
3)

Má-li se za to, že Program AGRO představuje „víceletý program“ podle čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce druhé věty nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95, — podléhá promlčení správních řízení zahájených v jeho rámci lhůtě 4 let stanovené v čl. 3 odst. 1? — pokud lhůta 4 let uplyne před ukončením programu, dochází k promlčení, nebo, — s ohledem na ustanovení čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce [druhé] věty nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95, se dies ad quem promlčecí lhůty posouvá, takže se shoduje se dnem „definitivního ukončení [víceletého] programu“?
13)

S ohledem na rozsudek Soudního dvora ze dne 8. dubna 2014, Digital Rights Ireland Ltd (C-293/12 a C-594/12, EU:C:2014:238, body 58 až 68, jakož i výrok), jsou v souladu s články 7, 8 a čl. 52 odst. 1 Listiny přístup k uchovávaným údajům a jejich použití v rámci trestního řízení na základě obecného režimu uchovávání údajů zavedeného na základě směrnice 2006/24, nebo čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/58, tj. režimu, který splňuje podmínky stanovené v bodech 60, 61, 62, 67 a 68 dotčeného rozsudku, ale nikoli podmínky uvedené v bodech 58, 59, 63 a 64 téhož rozsudku? [tedy režim uchovávání, který zaprvé vyžaduje předchozí povolení soudu v souladu se stanovenými hmotněprávními a procesními požadavky, zejména pro účely prevence, vyšetřování a stíhání trestných činů, které vnitrostátní zákonodárce přesně určil a vyjmenoval a kvalifikoval je jako závažné trestné činy, a který zaručuje účinnou ochranu uchovávaných údajů před rizikem zneužívání a před neoprávněným přístupem a používáním (viz body 60, 61, 62, 67 a 68 dotčeného rozsudku), a zadruhé umožňuje uchovávání údajů a) bez rozdílu pro všechny osoby, které využívají služeb elektronických komunikací, aniž by v souvislosti s těmito osobami (obviněné nebo podezřelé) existovala jakákoli spojitost, byť i vzdálená, mezi těmito osobami a závažným trestným činem předtím, než došlo k okolnostem, ohledně kterých byly od poskytovatelů komunikačních služeb požadovány informace; b) aniž by se požadované údaje musely týkat, předtím, než došlo k událostem, které jsou předmětem vyšetřování, (i) určitého časového období nebo určité zeměpisné oblasti nebo určitého okruhu osob, které by mohly být nějakým způsobem zapojeny do závažného trestného činu, nebo (ii) osob, uchovávání jejichž údajů může z jiných důvodů přispět k prevenci, vyšetřování a stíhání závažných trestných činů; c) po určitou dobu (12 měsíců v projednávaném případě), která je stanovena, aniž jakkoli rozlišuje mezi jednotlivými kategoriemi údajů stanovenými v článku 5 dotčené směrnice podle jejich případné užitečnosti pro účely sledovaného cíle nebo podle dotčených osob (viz body 58, 59, 63 a 64 citovaného rozsudku)]
II.

Druhý důvod kasačního opravného prostředku: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 – Nepoužití zásady speciality 4. Tribunál kvalifikoval dotčené výrobky v příliš širokém smyslu jako levné, běžné spotřební výrobky, jejichž nákupu nepředchází dlouhé přemýšlení. To vedlo Tribunál k nesprávnému závěru, že relevantní veřejnost bude věnovat nízkou pozornost, zejména pokud půjde o prvky na obalu. 5. Tribunál měl analyzovat spíše s ohledem na velmi specifické výrobky (tj. cukrovinky, čokolády, čokoládové výrobky, pečivo a zmrzliny), jaká je úroveň pozornosti u spotřebitelů a jakou roli u nich hraje velmi specifický obal, na který se vztahuje ochranná známka. Tribunál neposoudil velmi typickou situaci při nákupu těchto výrobků. 6. Tribunál tím, že nepřihlédnul ke specifikům dotčených výrobků, nepoužil zásadu speciality. Správně to měl Tribunál provést tak, že měl přihlédnout k tomu, že spotřebitelé dotčených výrobků jsou zvyklí věnovat vysokou pozornost barvám, tvaru a designu obalu. Spotřebitelé dotčených výrobků by neměli vůbec žádný problém identifikovat zdroj výrobků na pouhém základě kombinace linií, barev a tvarů, na kterou se vztahuje přihlašovaná ochranná známka.
CS Úřední věstník Evropské unie C 14/28

Kasační opravný prostředek podaný dne 16. listopadu 2016 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 15. září 2016 ve věci T-386/14, Fih Holding a Fih Erhvervsbank v. Komise

(Věc C-579/16 P)

(2017/C 014/34)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: L. Flynn, K. Blanck-Putz, A. Bouchagiar, zmocněnci)

Další účastnice řízení: FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

— zrušil rozsudek Tribunálu (šestého senátu) ze dne 15. září 2016, doručený Komisi dne 16. září 2016, ve věci T-386/14, Fih Holding a Fih Erhvervsbank v. Komise,

— sám rozhodl o žalobě v prvním stupni řízení a zamítl ji jako po právní stránce neopodstatněnou a

— uložil dalším účastnicím řízení – žalobkyním v prvním stupni řízení – náhradu nákladů řízení.

Podpůrně navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

— zrušil rozsudek Tribunálu (šestého senátu) ze dne 15. září 2016, doručený Komisi dne 16. září 2016, ve věci Case T-386/14, Fih Holding a Fih Erhvervsbank v. Komise, a

— vrátil věc Tribunálu k posouzení druhého žalobního důvodu uplatněného v prvním stupni řízení a

— určil, že o nákladech řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto později.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že k prokázání existence státní podpory v opatřeních z roku 2012 měla Komise použít zásadu věřitele v tržním hospodářství vzhledem k nákladům, jež by Dánsku vznikly, kdyby uvedená opatření nepřijalo. Uvedený závěr Tribunálu je nesprávným právním posouzením, neboť předmětné náklady jsou přímým důsledkem předchozího poskytnutí státní podpory Dánskem ve prospěch FIH a z ustálené judikatury Soudního dvora jasně vyplývá, že Komise nemůže takové náklady zohledňovat při zkoumání, zda členský stát jednal tak, jako by jednal soukromý subjekt v tržním hospodářství.
1)

Je prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/221 (1) o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury neplatné v rozsahu, v němž vozidla v něm vymezená zařazuje do kódu 8704 21 91 KN, a nikoli do kódu 8704 10 KN?
1.

Je při správném výkladu čl. 2 odst. 1 a článků 24, 62, 63, 65 a 73 směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, a za takových okolností, jaké nastaly v původním řízení: a) vydání kreditů uživatelům ze strany Madbid za peněžní platbu: i. „předběžným plněním“ mimo rozsah působnosti čl. 2 odst. 1 v podobě identifikované Soudním dvorem v [jeho rozsudku ze dne 16. prosince 2010, MacDonald Resorts Ltd v. The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs, C-270/09, EU:C:2010:780], v bodech 23 až 42; nebo ii. poskytnutím služeb ze strany Madbid ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. c), totiž udělením práva účasti v online aukcích; b) pokud je poskytnutí práva účasti v online aukci poskytnutím služeb ze strany Madbid, jde o poskytnutí služby uskutečněné „za protiplnění“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. c), a to za úplatu (tj. peníze, které Madbid obdržela od uživatele výměnou za kredity); c) je odpověď na otázku (b) odlišná, pokud platba za kredity slouží také jako oprávnění uživatele k pořízení zboží za stejnou hodnotu v případě, že uživatel neuspěl v dražbě; d) pokud Madbid neposkytuje služby za protiplnění, když vydává kredity svým uživatelům za úplatu, poskytuje takové služby kdykoli jindy, a jaké zásady mají být uplatněny při hledání odpovědi na tyto otázky?
(viii)

Bude-li tento minimální práh stanoven, umožňuje nedosažení tohoto prahu v jednotlivých jednoletých obdobích vyvrátit domněnku vyplývající z rozsudku Clearstream, podle níž je třeba mít za to, že „použití, vůči obchodnímu partnerovi, rozdílných cen za rovnocenné služby, a to nepřetržitě v průběhu pěti let a podnikem majícím faktický monopol na předcházejícím trhu, [nemůže] nezpůsobit soutěžní znevýhodnění téhož partnera“ (3)?
c)

Je dále v situaci popsané v první otázce písm. a) relevantní, pokud měl klient prima facie za to, že je daná činnost přípravnou činností pro uzavření pojistné smlouvy? Má nějaký význam subjektivní názor klienta na to, zda došlo ke zprostředkování pojištění, bez ohledu na to, zda je podložený či nikoli?
2)

Byla by odpověď odlišná, pokud by byl namísto tohoto poplatku zaveden finanční příspěvek ve prospěch veřejnoprávního subjektu, který by byl ukládán týmž osobám povinným k dani a který by byl určen k pokrytí nákladů na kontroly jakosti potravin, a to i v případě, že jeho jediným cílem by bylo rozšířit odpovědnost za financování těchto kontrol na všechny hospodářské subjekty působící v rámci potravinového řetězce?
CS Úřední věstník Evropské unie C 22/16

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (Spojené království) dne 14. listopadu 2016 – Air Berlin plc v. Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Věc C-573/16)

(2017/C 022/22)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice (Chancery Division)

Účastníci původního řízení

Navrhovatelka: Air Berlin plc

Odpůrci: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Předběžné otázky

1) Je výběr kolkovného ve výši 1,5 % členským státem z převodu, jak je uvedeno výše, za výše uvedených okolností v rozporu s některými z ustanovení: 1) článku 10 nebo článku 11 první směrnice (1); 2) článku 4 nebo článku 5 druhé směrnice (2); nebo 3) článků 12, 43, 48, 49 nebo 56 Smlouvy o ES?

2) Změnila by se odpověď na první otázku, byl-li by převod akcií na clearingové centrum vyžadován k tomu, aby se usnadnila kotace akcií společnosti na burze cenných papírů v takovém nebo jiném členském státě?

3) Změnila by se odpověď na první nebo druhou otázku, umožňovalo-li by vnitrostátní právo členského státu provozovateli clearingového centra, aby si v případě, že obdrží souhlas od daňového orgánu, zvolil možnost, že nebude splatné žádné kolkovné v případě převodu akcií na clearingové centrum, ale namísto toho bude splatná SDRT z každého následujícího prodeje akcií v rámci clearingového centra (se sazbou ve výši 0,5 % z hodnoty protiplnění)?

4) Změnila by se odpověď na třetí otázku, pokud by z důvodu struktury transakce, kterou si dotčená společnost zvolila, nemohla tato společnost uvedené možnosti volby režimu využít?

(1) Směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (Úř. věst. 1969, L 249, s. 25; Zvl. vyd. 09/01, s. 11).

(2) Směrnice Rady 2008/7/ES ze dne 12. února 2008 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (Úř. věst. 2008, L 46, s. 11).
2)

Má být čl. 176 druhý pododstavec směrnice 2006/112/ES vykládán v tom smyslu, že brání povinnému výmazu z registru DPH plynoucímu ze změny zakona za danak varchu dobavenata stojnost (zákon o dani z přidané hodnoty) ze dne 1. ledna 2007, pokud jsou u osoby povinné k dani v okamžiku povinného výmazu z registru DPH splněny podmínky pro nový povinný zápis do registru DPH, tato osoba je stranou platných smluv a předloží prohlášení, že svou hospodářskou činnost neukončila, ale naopak v ní pokračuje, jestliže tato osoba povinná k dani musí skutečně uhradit vypočtenou dlužnou daň při tomto povinném zápisu za účelem získání nároku na odpočet DPH zaplacené na vstupu u aktiv, která existovala a byla zdaněna v okamžiku výmazu a která existují i při novém zápisu? V případě, že by byl povinný výmaz za výše uvedených okolností možný, může být nárok na odpočet DPH zaplacené na vstupu u aktiv, která byla zdaněna v okamžiku výmazu, která existují i při novém zápisu do registru DPH a jejichž prostřednictvím daná osoba uskutečňuje zdanitelné dodávky nebo plnění, vázaný na skutečné odvedení daně do státního rozpočtu, nebo je možné provést započtení daně uplatněné při výmazu proti výši DPH zaplacené na vstupu stanovené při novém zápisu ve smyslu uvedeného zákona, tím spíše, že tuto daň má odvést osoba, u niž vznikl nárok na odpočet DPH zaplacené na vstupu?
2)

Lze mít za to, že výše uvedená daňová kauce svou výši, a to až do hodnoty 500 000 eur, která byla uložena ve věci v původním řízení, nebrání svobodě podnikání ve smyslu článku 16 a nepřímo nevede k vyhlášení konkursu na daňový subjekt, že není diskriminační ve smyslu čl. 21 odst. 1 a v oblasti výběru DPH není v rozporu se zásadou ne bis in idem a zákazem zpětné účinnosti ve smyslu čl. 49 odst. 1 a 3 Listiny základních práv Evropské unie?
—

Určit, že Polská republika tím, že vyloučila z řízení týkajícího se ověření potřeby posouzení vlivů na životní prostředí záměry spočívající ve vyhledávání nebo průzkumu ložisek nerostů prováděných metodou vrtů s hloubkou do 5 000 m, s výjimkou vrtů v oblastech zásob vody, v ochranných zónách s výskytem vnitrozemských vod a zónách patřícím do ochrany přírody v podobě národních parků, přírodních rezervací, krajinných oblastí a oblastí „Natura 2000“, jakož i vnějších chráněných zón těchto oblastí spadajících pod ochranu přírody, kde řízení týkajícímu se ověření potřeby posouzení vlivů na životní prostředí podléhají vrty s hloubkou od 1 000 m, v důsledku stanovení prahu pro vrty mimo oblasti zásob vody, ochranných zón s výskytem vnitrozemských vod a zón patřících do ochrany přírody, jakož i vnějších chráněných zón těchto oblastí, přičemž tento práh stanovený v daném řízení nezohledňuje všechna podstatná výběrová kritéria uvedená v příloze III směrnice 2011/92 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 2 odst. 1, čl. 4 odst. 2 a 3 ve spojení s přílohami II a III této směrnice,
1.

Je pro účely zásady rovnocennosti mezi zaměstnanci na dobu určitou a zaměstnanci na dobu neurčitou třeba za „srovnatelné situace“ považovat ukončení pracovní smlouvy pro „objektivní okolnosti“ podle čl. 49 odst. 1 písm. c) ET a ukončení z „objektivních důvodů“ podle článku 52 ET, a představuje tudíž rozdílné odstupné v jednom a druhém případě nerovné zacházení mezi zaměstnanci na dobu určitou a zaměstnanci na dobu neurčitou, které zakazuje směrnice Rady 1999/70/ES (1) ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS?
CS Úřední věstník Evropské unie C 22/14

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (Spojené království) dne 10. listopadu 2016 – Merck Sharp v. Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

(Věc C-567/16)

(2017/C 022/20)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice (Chancery Division)

Účastníci původního řízení

Navrhovatelka: Merck Sharp

Odpůrce: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

Předběžné otázky

1) Je třeba oznámení o ukončení řízení vydané referenčním členským státem podle čl. 28 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES (1) ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků považovat před uplynutím doby platnosti základního patentu za rovnocenné vydanému rozhodnutí o registraci pro účely čl. 3 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 (2) ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (kodifikované znění) (dále jen „nařízení o DOO“), takže je žadatel o DOO v dotčeném členském státě oprávněn požádat o DOO a má právo jej získat na základě oznámení o ukončení řízení?

2) Je-li odpověď na první otázku záporná, je za okolností podle první otázky chybějící rozhodnutí o registraci v dotčeném členském státě ke dni předložení žádosti o DOO v tomto členském státě vadou, již lze odstranit podle čl. 10 odst. 3 nařízení o DOO poté, co bylo rozhodnutí o registraci vydáno?

(1) Úř. věst. L 311, s. 67.

(2) Úř. věst. L 152, s. 1.
8)

Představuje porušení unijního práva, které spočívá v tom, že „příslušný orgán“ nepřijal rozhodnutí podle čl. 1 odst. 3 písm. i) směrnice 94/19, „dostatečně závažné porušení“, které může vést k odpovědnosti členského státu za škodu prostřednictvím žaloby namířené proti orgánu dohledu, a za jakých podmínek se jedná o takový případ a jsou v této souvislosti relevantní následující okolnosti: a) Fond pro zajištění bankovních vkladů [Fond za garantirane na vlogovete v bankite, dále jen „FGVB“] nedisponuje dostatečnými prostředky k pokrytí všech pojištěných vkladů; b) v období, v němž platby jsou pozastaveny, úvěrová instituce byla postavena pod zvláštní dohled za účelem ochrany před platební neschopností; c) vklad žalobce byl vyplacen poté, co BNB konstatovala neúspěšnost reorganizačních opatření; d) byl vyplacen vklad žalobce navýšený o částku z úroků, vypočtenou za období od 20. června 2014 do 6. listopadu 2014 včetně?
1.

První důvod kasačního opravného prostředku se dělí na čtyři části. V rámci první části Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu právní povahy „Obecných pravidel“ platných pro výběrová řízení (Úř. věst. 2014, C 60A/1) z důvodu, že podle Komise uvedená pravidla stanoví nové a specifické povinnosti pro průběh výběrového řízení, a sice povinnosti, které nebyly napadenými oznámeními o výběrovém řízení změněny. V rámci druhé části prvního důvodu Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 7 odst. 1 přílohy III služebního řádu v tom smyslu, že EPSO nemá regulační pravomoc, která by mu umožňovala stanovit obecná a neurčitá pravidla týkající se jazykového režimu výběrových řízení, která pořádá. Podle Komise má EPSO takovou pravomoc. V této souvislosti se Komise dovolává rovněž porušení povinnosti uvést odůvodnění v rozsahu, v němž si Tribunál v bodě 57 napadeného rozsudku protiřečí, když konstatuje, že EPSO má přesto pravomoc vyhodnocování potřeb orgánů a subjektů Unie včetně jejich jazykových potřeb v rámci pořádání různých výběrových řízení. V rámci třetí části prvního důvodu má Komise za to, že Tribunál neprávem konstatoval, že Pravidla jsou pouze akty, jejichž cílem je oznámit kritéria platná pro volbu druhého jazyka ve výběrových řízeních pořádaných EPSO, vzhledem k tomu, že tato Pravidla naopak závazně stanoví kritéria odůvodňující tuto volbu. V rámci čtvrté části prvního důvodu má Komise konečně za to, že Tribunál nesprávně vyložil povahu a obsah napadených oznámení o výběrovém řízení v tom smyslu, že pokud jde o jazykový režim, oznámení o výběrovém řízení jsou zdrojem nových a specifických povinností, čímž tak rovněž porušil povinnost uvést odůvodnění v souvislosti se zamítnutím námitky nepřípustnosti vznesené Komisí; v tomto smyslu podle Komise představovala napadená oznámení o výběrovém řízení akty, jejichž obsah pouze potvrzoval skutečnosti stanovené v obecných pravidlech.
4)

Vyplývá z ustanovení čl. 46 odst. 3 směrnice 2013/32 týkajícího se práva na účinný opravný prostředek v souvislosti s požadavkem na „úplné a ex nunc posouzení jak skutkové, tak právní stránky“ vykládaného ve spojení s články 33 a 34, jakož i s čl. 35 odst. 2 této směrnice a s čl. 21 odst. 1 směrnice 2011/95, ve spojení s články 18, 19 a 47 Listiny základních práv Evropské unie, že v řízení o opravném prostředku před soudem, který byl podán proti (správnímu) rozhodnutí vydanému v souladu s čl. 10 odst. 2 směrnice 2013/32 o odmítnutí mezinárodní ochrany, připouští: A) aby soud v prvním stupni poprvé rozhodl o přípustnosti žádosti o mezinárodní ochranu a o navrácení osoby bez státní příslušnosti do země, v níž byla usazena před podáním žádosti o mezinárodní ochranu, poté, co uložil azylovému orgánu, aby předložil k tomu nezbytné důkazy a osobě poskytl možnost vyjádřit se k přípustnosti žádosti nebo B) aby soud v prvním stupni z důvodu podstatné vady řízení rozhodnutí zrušil a azylovému orgánu uložil, aby – za dodržení pokynů týkajících se výkladu a použití zákona – znovu rozhodl o žádosti o mezinárodní ochranu tak, že provede i pohovor o příslušnosti, který je stanoven v článku 34 směrnice 2013/32, a rozhodne o otázce, zda je možné osobu bez státní příslušnosti vrátit do země, v níž byla usazena před podáním žádosti o mezinárodní ochranu? C) aby soud v prvním stupni posoudil bezpečnost v zemi, v níž byla osoba v okamžiku ústní části řízení, resp. pokud došlo k podstatné změně situace, kterou je nutno ve prospěch této osoby v rozhodnutí zohlednit, v okamžiku vydání rozsudku usazena?