2

V napadeném rozsudku shrnul Tribunál skutkový rámec sporu, který mu byl předložen, takto: „1. Tomra Systems ASA je mateřskou společností skupiny Tomra. Tomra Europe AS koordinuje činnosti evropských distribučních dceřiných společností v rámci skupiny. Distribučními dceřinými společnostmi dotčenými v projednávaném případě jsou Tomra Systems GmbH v Německu, Tomra System BV v Nizozemsku, Tomra Leergutsysteme GmbH v Rakousku, Tomra Systems AB ve Švédsku a Tomra Butikksystemer AS v Norsku (dále jen společně s Tomra Systems ASA a Tomra Europe AS ‚žalobkyně‘). Skupina Tomra vyrábí automatické přístroje pro výkup nápojových obalů (dále jen ‚RVM‘) – které jsou zařízeními pro výkup použitých nápojových obalů, jež identifikují přinesený obal podle určitých parametrů, jako je tvar nebo čárový kód, a vypočítávají částku zálohy, která má být vyplacena zákazníkovi. […] 2. Dne 26. března 2001 obdržela Komise […] stížnost společnosti Prokent AG, německé společnosti působící rovněž v odvětví sběru nápojových obalů, jakož i souvisejících výrobků a služeb. Prokent Komisi žádala o prošetření, zda se žalobkyně dopustily zneužití dominantního postavení tím, že jí bránily vstoupit na trh. 3. Dne 26. a 27. září 2001 provedla Komise šetření v prostorách společností Tomra Systems GmbH v Německu a Tomra Systems BV v Nizozemsku. Dozorčí orgán Evropského sdružení volného obchodu (dále jen „ESVO“) provedl na žádost Komise šetření prostor společnosti Tomra Systems ASA a jejích dceřiných společností v Norsku. 4. Dne 23. prosince 2002 prohlásily žalobkyně v dopise zaslaném Komisi, že skončily s výhradními dohodami a že již nepoužívají věrnostní slevy. 5. Dne 30. března 2004 předložily žalobkyně program slučitelnosti s pravidly hospodářské soutěže pro skupinu Tomra, platný od 1. dubna 2004. 6. Dne 1. září 2004 zaslala Komise oznámení námitek společnostem Tomra Systems ASA, Tomra Europe AS a dceřiným společnostem skupiny Tomra v šesti státech, které se účastní Dohody o evropském hospodářském prostoru (EHP), na které žalobkyně odpověděly dne 22. listopadu 2004. […] 7. Dne 29. března 2006 přijala Komise [sporné] rozhodnutí. V tomto rozhodnutí konstatuje, že žalobkyně porušovaly článek 82 ES a článek 54 Dohody o EHP v průběhu období od roku 1998 do roku 2002 tím, že zavedla vylučovací strategii na německém, rakouském, nizozemském, norském a švédském trhu RVM, a to prostřednictvím výhradních dohod, individualizovaných množstevních závazků a režimů individualizovaných retroaktivních slev, čímž bránily hospodářské soutěži na těchto trzích. I – Relevantní trh 8. Co se týče relevantního výrobkového trhu, [sporné] rozhodnutí uvádí, že pro účely svého posouzení Komise vycházela ze zásady, že existuje zvláštní trh přístrojů na výkup nápojových obalů a jiných špičkových systémů, který obsahuje zejména veškeré RVM, které lze instalovat přes zeď a připojit k zařízení v zázemí, a rovněž celkový trh zahrnující špičkové přístroje i přístroje nižší kategorie. Komise se však rozhodla zachovat jako pracovní základ širší definici trhu, jelikož poskytoval příznivější údaje ve prospěch žalobkyň. 9. Pokud jde o relevantní zeměpisný trh, Komise se v[e sporném] rozhodnutí domnívala, že podmínky hospodářské soutěže nejsou v EHP v průběhu posuzovaného období homogenní a že relevantní zeměpisné trhy jsou omezeny na území jednotlivých států. II – Dominantní postavení 10. V[e sporném] rozhodnutí Komise poté, co zejména měla za to, že tržní podíly žalobkyň v Evropě před rokem 1997 trvale přesahovaly 70 %, že od roku 1997 přesahovaly 95 % a že na všech relevantních trzích představuje část trhu ovládaná žalobkyněmi násobek tržních podílů jejích konkurentů, došla k závěru, že skupina Tomra je podnikem v dominantním postavení ve smyslu článku 82 ES a článku 54 Dohody o EHP. III – Zneužívající jednání 11. [Sporné rozhodnutí uvádí, že žalobkyně vyvinuly strategii mající protisoutěžní cíl nebo účinek jak ve svém jednání, tak v rámci interních diskusí skupiny. Komise v něm tvrdí, že žalobkyně zamýšlely udržet si své dominantní postavení a své tržní podíly zejména bráněním ve vstupu na trh novým hospodářským subjektům, udržováním malé velikosti konkurentů omezováním možností jejich růstu a nakonec oslabováním a odstraňováním konkurentů jejich koupí či jinak. Bylo uvedeno, že tato strategie byla zavedena podepsáním 49 dohod, v období od roku 1998 do roku 2002, mezi žalobkyněmi a určitým počtem řetězců supermarketů, ve formě výhradních dohod, dohod ukládajících individualizovaný množstevní cíl a dohod vytvářejících režimy věrnostních individualizovaných slev se zpětnou účinností. 12. Ze [sporného] rozhodnutí rovněž vyplývá, že ačkoli dohody, klauzule a podmínky objevující se v projednávané věci obsahují různé prvky, jako jsou výslovné klauzule výhradnosti nebo klauzule výhradnosti de facto, závazky nebo sliby, ze strany zákazníků, kupovat množství odpovídající významné části jejich potřeb nebo režimy retroaktivní slevy spojené s potřebami uvedených zákazníků nebo kombinaci těchto prvků, zjevně jsou všechny, podle Komise, zamýšleny v kontextu obecné politiky žalobkyň směřující k bránění vstupu na trh, přístupu k odbytištím a možnostem růstu stávajících a potenciálních konkurentů, a v konečném důsledku k jejich vyloučení z trhu způsobem vytvářejícím situaci quasi monopolu. 13. Nejprve podle [sporného] rozhodnutí mohou klauzule výhradnosti v rozsahu, ve kterém zákazníky zavazují zásobovat se u dominantního dodavatele pro pokrytí veškerých svých potřeb nebo jejich významné části, ze své povahy způsobit vyloučení z trhu. V projednávané věci Komise – jelikož žalobkyně mají dominantní postavení na trhu a jelikož tyto klauzule výhradnosti byly uplatněny na část celkové poptávky, o níž se domnívala, že ji může označit za podstatnou – z toho vyvodila, že tyto výhradní dohody uzavřené žalobkyněmi mohly mít a skutečně měly účinek vyloučení, který narušil trh. V[e sporném] rozhodnutí je však konstatováno, že v projednávané věci neexistují okolnosti, které mohou výjimečně odůvodnit výhradnost nebo podobné klauzule, a že žalobkyně ani nedokázaly odůvodnit svá jednání úsporou nákladů. 14. Poté [sporné] rozhodnutí dodává, že slevy poskytnuté pro individualizovaná množství, která odpovídají veškeré nebo téměř veškeré poptávce mají tentýž účinek jako výslovné klauzule výhradnosti, v tom smyslu, že zákazníka vedou k tomu, aby se pokud jde o veškeré nebo téměř veškeré své potřeby zásoboval u podniku v dominantním postavení. Totéž platí pro věrnostní slevy, [jinými slovy] slevy, které podléhají podmínce, že se klient v rozsahu svých veškerých potřeb nebo jejich větší části zásobí u poskytovatele v dominantním postavení. Skutečnost, že je závazek týkající se objemu prodejů vyjádřen buď v absolutních číslech, nebo v procentech, není pro Komisi určující, pokud jde o povahu výhradnosti dotčených dohod nebo podmínek. Pokud jde o dohody uzavřené žalobkyněmi, [sporné] rozhodnutí uvádí, že dohodnuté množstevní cíle představovaly individualizované závazky, které se lišily zákazník od zákazníka, bez ohledu na jeho velikost a jeho objem nákupu, a které odpovídaly veškerým potřebám zákazníka nebo jejich větší části, či je dokonce přesahovaly. [Sporné] rozhodnutí dodává, že politika žalobkyň spočívající ve vázání svých zákazníků, a zejména svých klíčových zákazníků dohodami, které měly za cíl vyloučit konkurenty z trhu a znemožnit jim růst, jasně vyplývá z dokumentů týkajících se strategie žalobkyň, jejich jednání a nabídek, které učinily svým zákazníkům. Vzhledem k povaze trhu systémů přístrojů na výkup nápojových obalů a zvláštním vlastnostem samotného výrobku, zejména průhlednosti a dosti předvídatelné poptávce jednotlivých odběratelů po RVM v jednotlivých letech, Komise konstatovala, že žalobkyně měly potřebné znalosti trhu, aby mohly reálně odhadnout přibližnou poptávku jednotlivých zákazníků. 15. Ke slevovým praktikám navíc Komise v[e sporném] rozhodnutí poznamenala, že režimy slev byly stanovovány individuálně pro každého odběratele a prahy souvisely s celkovými potřebami odběratele nebo jejich významnou částí. Byly stanovovány na základě odhadovaných potřeb odběratele nebo objemu nákupů dosažených v minulosti. Motivace k výhradnímu nebo téměř výhradnímu nákupu u žalobkyň však byla podle [sporného] rozhodnutí zvlášť silná, když byly takové prahy, jako jsou prahy použité žalobkyněmi, spojeny se systémem, kdy dosažení bonusu nebo prahu výhodnějšího bonusu zvýhodňovalo všechny nákupy zákazníka v posuzovaném období, a nikoliv výhradně objem nákupů, který překračuje příslušnou prahovou hodnotu. Pro zákazníka, který se začal zásobovat u žalobkyň, což je velmi pravděpodobný scénář vzhledem k jejich silnému postavení na trhu, tak vytvářel retroaktivní režim silnou pobídku, aby dosáhl prahové hodnoty s cílem snížit cenu všech svých nákupů u žalobkyň. Bylo uvedeno, že tato pobídka se zvyšovala, čím více se zákazník přibližoval k dotčenému prahu. Komise však konstatovala, že kombinace retroaktivních slev s prahem nebo prahy odpovídajícími celkovým potřebám nebo jejich velké části představovala významnou pobídku pro nákup veškerého či téměř veškerého potřebného zařízení u žalobkyň a uměle zvyšovala náklady přechodu k jinému dodavateli, a to i v případě malého počtu jednotek. Komise z toho došla k závěru, že v souladu s judikaturou je nutné dotčené režimy slev hodnotit jako systém založený na věrnosti, tudíž jako věrnostní slevy. 16. Konečně [sporné] rozhodnutí uvádí, že ačkoli […] ke zjištění zneužívání ve smyslu článku 82 ES postačuje prokázat, že zneužívající jednání podniku v dominantním postavení směřuje k omezení hospodářské soutěže, nebo vyjádřeno jinak, že takový účinek může mít“, Komise provedla svou analýzu na základě uvážení možných účinků praktik žalobkyň na trhu s RVM. Na tomto základě [sporné] rozhodnutí uvádí, že během celého zkoumaného období, tj. od roku 1998 do roku 2002, byl podíl žalobkyň na všech pěti vnitrostátních posuzovaných trzích poměrně stálý. Zároveň byl podíl jejích konkurentů poměrně slabý a nestálý. Jeden z nich, stěžovatel, který byl úspěšný, opustil trh v roce 2003 poté, co se mu v roce 2001 podařilo získat na německém trhu podíl ve výši 18 %. Ostatní konkurenční společnosti, které prokázaly svůj potenciál a schopnost získat větší podíly na trhu, byly odstraněny tak, že je žalobkyně koupily, jako společnosti Halton a Eleiko. Mimoto se podle Komise vylučovací strategie prováděná žalobkyněmi v období 1998–2002 promítla do změn v rozdělení podílů na vázaném trhu a prodejích účastníků trhu. Mimoto podle [sporného] rozhodnutí začali někteří odběratelé po skončení platnosti výhradních dohod s žalobkyněmi nakupovat více konkurenčních výrobků. Kromě neexistence nárůstu efektivnosti, která by odůvodňovala praktiky žalobkyň, neexistoval údajně v projednávané věci ani žádný prospěch pro zákazníky. [Sporné] rozhodnutí tak ukazuje, že cena RVM nabízených žalobkyněmi neklesla poté, co se objem prodeje zvýšil, a že naopak ceny během posuzovaného období stagnovaly, či se dokonce zvýšily. V – Pokuta 17. [Sporné] rozhodnutí uvádí, že posouzení závažnosti zneužití dominantního postavení žalobkyněmi musí zohlednit, že dobrovolně zavedly dotčené praktiky v rámci své vylučovací strategie, ale rovněž i zeměpisný rozsah tohoto zneužití, totiž skutečnost, že zahrnoval pět států, které jsou členy EHP: Německo, Nizozemsko, Rakousko, Švédsko a Norsko. Naproti tomu musí být podle Komise rovněž vzata v úvahu skutečnost, že protiprávní jednání nezahrnovalo na jednotlivých posuzovaných vnitrostátních trzích vždy celé zkoumané období a že na každém z těchto trhů se v průběhu doby mohla intenzita protiprávního jednání měnit. 18. Konkrétně [sporné] rozhodnutí v bodě 394 odůvodnění uvádí, že se protiprávní jednání týká následujících území a období: — Německo: 1998–2002 — Nizozemsko: 1998–2002 — Rakousko: 1999–2001 — Švédsko: 1999–2002 — Norsko: 1998–2001 19. Komise se domnívala, že se jednalo o závažné protiprávní jednání a stanovila základní částku pokuty na 16 milionů eur, přičemž vychází z pětiletého období od roku 1998 do roku 2002. Výchozí částka pokuty byla zvýšena o 10 % za každý celý rok protiprávního jednání. Konečně [sporné] rozhodnutí uvádí, že nejsou dány žádné přitěžující nebo polehčující okolnosti. Výrok rozhodnutí zní takto: „Článek 1 [Žalobkyně] v období 1998 až 2002 porušovaly článek 82 [ES] a článek 54 Dohody o EHP prováděním vylučovací strategie na vnitrostátních trzích s [RVM] [v Rakousku, Německu, Nizozemsku, Norsku a Švédsku], která zahrnovala výhradní dohody, individualizované množstevní závazky a režimy individualizovaných retroaktivních slev, čímž bránily hospodářské soutěži na těchto trzích. Článek 2 Za výše uvedené protiprávní jednání se [žalobkyním] ukládá společně a nerozdílně pokuta ve výši 24 milionů eur. […]“