ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Společný celní sazebník – Položky sazebníku – Kamkordéry s funkcí DV-in, kterou lze aktivovat po proclení

Summary

Kamkordér může být zařazen do podpoložky 8525 40 99 kombinované nomenklatury uvedené v příloze I nařízení č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku pouze tehdy, pokud je funkce záznamu obrazu a zvuku pocházejících z jiných zdrojů než z integrované kamery nebo mikrofonu (funkce DV-in), která je charakteristickým znakem kamkordéru spadajícího pod uvedenou podpoložku, aktivní v okamžiku proclení, nebo pokud, i když výrobce nezamýšlel upozornit na tento charakteristický znak, uvedená funkce může být aktivována následně po tomto okamžiku snadnou manipulací přístroje uživatelem nedisponujícím zvláštními schopnostmi, aniž by došlo ke změně hardwaru kamkordéru. V případě následné aktivace je rovněž nezbytné, poté, co byla provedena aktivace, jednak aby kamkordér fungoval obdobně jako jiný kamkordér, jehož funkce DV-in je aktivní v okamžiku proclení, a jednak aby fungoval samostatně. Existenci těchto podmínek musí být možno ověřit v okamžiku proclení. Vnitrostátnímu soudu přísluší posoudit, zda jsou tyto podmínky splněny. Pokud tyto podmínky nejsou splněny, tento kamkordér musí být zařazen do podpoložky 8525 40 91 kombinované nomenklatury.

(viz body 35, 44, výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Nesplnění rozhodnutí Komise týkajícího se státní podpory – Důvody na obranu

(Článek 88 odst. 2 druhý pododstavec ES,články 226 ES, 227 ES, 230 ES a 232 ES)

2. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Nesplnění rozhodnutí Komise týkajícího se státní podpory – Důvody na obranu

(Článek 88 odst. 2 ES)

3. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Nesplnění rozhodnutí Komise týkajícího se státní podpory – Neprovedení rozhodnutí

(Článek 88 odst. 2 ES)

Summary

1. Systém procesních prostředků stanovený Smlouvou rozlišuje mezi žalobami uvedenými v článcích 226 ES a 227 ES, které směřují k určení, že členský stát nesplnil povinnosti, které mu byly uloženy, a žalobami uvedenými v článcích 230 ES a 232 ES, které směřují k přezkumu legality aktů přijatých orgány Společenství nebo nepřijetí takových aktů. Tyto procesní prostředky sledují odlišné cíle a podléhají odlišným pravidlům. Členský stát se tudíž nemůže, v případě neexistence ustanovení Smlouvy, které mu to výslovně povoluje, užitečně dovolávat protiprávnosti rozhodnutí, které je mu určeno, jako důvodu na obranu proti žalobě pro nesplnění povinnosti založené na neprovedení tohoto rozhodnutí. Jinak by tomu mohlo být pouze tehdy, kdyby dotčený akt byl stižen tak závažnými a zjevnými vadami, že by mohl být kvalifikován jako právně nicotný akt. Toto zjištění se uplatní rovněž v rámci žaloby pro nesplnění povinnosti založené na čl. 88 odst. 2 druhém pododstavci ES.

V rámci žaloby pro nesplnění povinnosti založené na čl. 88 odst. 2 druhém pododstavci ES, odhlédneme-li od případu nicotnosti aktu, členský stát nemůže namítat protiprávnost negativního rozhodnutí Komise, pokud přímá žaloba proti tomuto rozhodnutí je soudem Společenství dosud projednávána.

(viz body 30–32, 37)

2. Jediným důvodem, kterého by se mohl členský stát dovolávat na obranu proti žalobě pro nesplnění povinnosti podané Komisí na základě čl. 88 odst. 2 ES, je takový důvod, jenž vychází z absolutní nemožnosti řádného provedení rozhodnutí.

(viz bod 46)

3. V rámci žaloby pro nesplnění povinnosti podané Komisí na základě čl. 88 odst. 2 ES nemusí Soudní dvůr přezkoumávat návrhové žádání směřující k rozhodnutí proti členskému státu kvůli tomu, že neinformoval Komisi o opatřeních k provedení rozhodnutí, které prohlašuje režim podpor za neslučitelný se společným trhem a ukládá jeho zrušení, pozastavení dosud nevyplacených podpor, jakož i navrácení poskytnutých podpor, pokud tento členský stát neprovedl řádně tyto povinnosti ve stanovených lhůtách.

(viz body 53–54)
Keywords

Summary



Keywords

Společný celní sazebník – Položky sazebníku

(Nařízení Rady č. 2658/87 čl. 9; nařízení Komise č. 1223/2002)

Summary

Komise tím, že nařízením č. 1223/2002 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury zařadila do podpoložky 0207 14 10 kuřecí maso s obsahem soli v rozmezí od 1,2 do 1,9 % hmotnostních, zúžila rozsah čísla 0210, pod nějž spadalo podle doplňkové poznámky 7 ke kapitole 2 třídy I druhé části kombinované nomenklatury, ve znění vyplývajícím z nařízení č. 1832/2002, kterým se mění příloha I nařízení č. 2658/67 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, dělené vykostěné zmrazené kuřecí maso napuštěné solí ve všech částech, s obsahem soli nejméně 1,2 %. Překročila tak své pravomoci, které jí byly svěřeny na základě článku 9 nařízení č. 2658/87. V důsledku toho musí být určeno, že nařízení č. 1223/2002 je neplatné.

(viz body 24–25 a výrok)
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Nové předložení argumentace – Přípustnost – Meze

(Statut Soudního dvora, článek 58; jednací řád Soudního dvora, čl. 113 odst. 2)

2. Úředníci – Odměna – Příspěvek za práci v zahraničí – Podmínky přiznání

[Služební řád, příloha VII, čl. 4 odst. 1 písm. a)]

1. Z článku 58 statutu Soudního dvora ve spojení s čl. 113 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora vyplývá, že v rámci kasačního opravného prostředku se navrhovatel může dovolávat jakéhokoli relevantního argumentu s jedinou výhradou, že kasační opravný prostředek nemění předmět sporu před Soudem.

2. I když se rozdělení pravomocí ve vnitrostátní rovině liší v závislosti na institucionálním uspořádání každého státu, stát musí být v mezinárodním právu veřejném považován za subjekt unitární povahy. S ohledem na toto pojetí se vyžaduje, aby byl stát v ostatních státech a mezinárodních organizacích zastupován systémem jednotného diplomatického zastoupení, který odráží jednotu dotyčného státu v mezinárodním měřítku.

K tomu, aby se mohlo mít za to, že dotyčný úředník pracoval pro „některý jiný stát“, není nezbytné, aby byl zaměstnán ústřední správou tohoto jiného státu; rozhodným prvkem naproti tomu je to, že je funkčně začleněn do stálého zastoupení tohoto státu.

V tomto ohledu jak zaměstnanci, kteří pracují pro stát prostřednictvím jeho ústřední správy, tak ti, kteří pracují pro samosprávná společenství prostřednictvím správy tohoto společenství, splňují podmínky stanovené čl. 4 odst. 1 přílohy VII služebního řádu, avšak za podmínky, že jsou formálně začleněni do stálého zastoupení uvedeného státu.

Pro účely výkladu výrazu „práce konaná pro některý jiný stát“ uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. a) druhé odrážce přílohy VII služebního řádu proto musí být za jedinou rozhodnou skutečnost považována ta, že práce je konána v rámci stálého zastoupení státu. V důsledku toho práce konaná pro vlády nižších politických jednotek států nemůže být považovaná za práci konanou pro stát, pokud dotyčná osoba není formálně začleněna do stálého zastoupení státu. Ze stejného důvodu nemůže být považována za práci konanou pro stát práce vykonávaná pro společnosti s kapitálem vlastněným právnickými osobami veřejného práva, jež patří do jedné z kategorií obchodních společností.
Keywords

Summary



Keywords

Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Nepřímé daně z kapitálových vkladů – Daň z kapitálu vybraná od kapitálové společnosti

(Směrnice Rady 69/335, čl. 3 odst. 1 písm. a), čl. 4 odst. 1 písm. g) a odst. 3 písm. b) a čl. 7 odst. 2)

Summary

Článek 4 odst. 1 písm. g) a odst. 3 písm. b) směrnice 69/335 o nepřímých daních z kapitálových vkladů, ve znění směrnice 85/303 a Aktu o podmínkách přistoupení Norského království, Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království a o úpravách smluv, na nichž se zakládá Evropská unie, musí být vykládán v tom smyslu, že upuštění členského státu od vybírání daně z kapitálu není překážkou pro to, aby společnost, která patří do některé z kategorií uvedených v čl. 3 odst. 1 písm. a) této směrnice, byla při přenesení sídla skutečného vedení z tohoto členského státu do jiného členského státu, ve kterém je tato daň ještě vybírána, pro účely ukládání daně z kapitálu ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. g) uvedené směrnice považována za kapitálovou společnost.

Článek 3 odst. 1 směrnice 69/335 totiž kogentně a jednotně pro všechny členské státy stanoví, které společnosti je nutno považovat za kapitálové společnosti ve smyslu této směrnice. V důsledku toho, má-li společnost některou z právních forem uvedených ve zmíněném čl. 3 odst. 1, musí být považována za kapitálovou společnost ve smyslu směrnice 69/335, a při přenesení sídla svého skutečného vedení z jednoho členského státu do jiného proto nemůže podléhat dani z kapitálu s odůvodněním, že v členském státě původu není považována za kapitálovou společnost. Skutečnost, že členský stát využil oprávnění stanovené v čl. 7 odst. 2 a zrušil daň z kapitálu, proto neznamená, že při přenesení sídla skutečného vedení kapitálové společnosti z tohoto členského státu do jiného členského státu tento posledně uvedený stát automaticky může zatížit tuto operaci zmíněnou daní.

Nicméně tento výklad nesmí vést k vytváření příznivých podmínek pro chování, které je charakteristické realizací vykonstruovaných operací výhradně za účelem získání daňové výhody. Předkládajícímu soudu přísluší, aby ověřil, zda okolnosti věci v původním řízení vykazují objektivní znaky takovéto zneužívající praktiky.

(viz body 21, 28–29, 35, 45–47 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Nepřímé daně z kapitálových vkladů – Daň z kapitálu uložená kapitálovým společnostem

[Směrnice Rady 69/335, čl. 12 odst. 1 písm. a) a c)]

Summary

Směrnice 69/335 o nepřímých daních z kapitálových vkladů musí být vykládána v tom smyslu, že se její čl. 12 odst. 1 písm. c) nepoužije na uložení takové daně, jako je finská daň z převodu majetku, jsou-li cenné papíry převedeny jako věcný vklad na kapitálovou společnost, která za to jako protiplnění předá své nově vydané akcie. Uložení takové daně je povoleno na základě čl. 12 odst. 1 písm. a) uvedené směrnice.

Zatímco se písm. a) a b) čl. 12 odst. 1 směrnice 69/335 týkají konkrétních kategorií majetku, a sice jednak cenných papírů, a jednak nemovitostí a podniků, písmeno c) téhož čl. 12 odst. 1 se vztahuje na majetek obecně, a sice na „majetek jakéhokoli druhu“, a krom toho uložení daně z převodu podrobuje podmínce, že „protihodnotou“ tohoto převodu jsou „jiné hodnoty než podíly na společnosti“. Za těchto podmínek se podle zásady užitečného účinku pojem „majetek jakéhokoli druhu“, který je uveden v čl. 12 odst. 1 písm. c) směrnice 69/335, může vztahovat pouze na majetek jiného druhu, než je majetek uvedený v tomto čl. 12 odst. 1 písm. a) a b), tedy „cenné papíry“ a „nemovitosti nebo podniky“. Pokud by totiž byl čl. 12 odst. 1 písm. c) směrnice 69/335 vykládán tak, že odkazuje na „majetek jakéhokoli druhu“ včetně majetku uvedeného pod písmeny a) a b) téhož čl. 12 odst. 1, pokrýval by zcela obsah uvedených písmen, takže jejich existence by neměla ani smysl, ani by nebyla nijak užitečná.

(viz body 37–39, 43 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Žaloba na neplatnost – Akty napadnutelné žalobou – Pojem – Akty s právně závaznými účinky

[Články 230 ES a 256 čtvrtý pododstavec ES; nařízení Rady č. 2988/74 čl. 5 odst. 1 písm. a)]

Summary

Akty, kterými Komise nařizuje podniku zaplatit neuhrazený zůstatek pokuty uložené za porušení pravidel hospodářské soutěže a hrozí mu uplatněním práv z bankovní záruky zaplacené uvedeným podnikem, musí být jako takové považovány za výzvy ke splnění rozhodnutí, kterým byla pokuta uložena a nelze je jako takové považovat za akty s právně závaznými účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy sankcionovaného podniku, a to bez ohledu na to, zda byly přijaty před nebo po případném promlčení, jelikož ve skutečnosti jsou pouze přípravnými akty ve vztahu k čistě vykonávacím aktům. Z toho vyplývá, že takové akty nepředstavují akty, které mohou být předmětem žaloby na neplatnost.

Přítomnost pojmu „rozhodnutí“ v čl. 5 odst. 1 písm. a) nařízení č. 2988/74 o promlčení v záležitostech stíhání a výkonu práva v oblasti hospodářské soutěže, podle kterého se promlčecí doba v záležitostech výkonu práva přerušuje „oznámením rozhodnutí, kterým se mění původní částka pokuty, sankce nebo penále, nebo zamítnutím žádosti o takovou změnu“, nevyvrací tento výklad, pokud Komise krom toho na základě těchto aktů souhlasí s přerušením úročení po vyhlášení rozsudku Soudního dvora, který potvrzuje sankci. I za předpokladu, že by rozhodnutí ve smyslu tohoto ustanovení představovalo, za všech okolností, napadnutelný akt ve smyslu článku 230 ES, totiž Komise výše uvedenými akty sankcionovanému podniku neoznamuje rozhodnutí, „kterým se mění původní částka pokuty, sankce nebo penále“ ve smyslu tohoto prvně uvedeného ustanovení.

Krom toho pouhou skutečnost, že Komise souhlasí s přerušením úročení po vyhlášení rozsudku Soudního dvora, který potvrzuje sankci, nelze považovat za skutečnost, která může akt, který není napadnutelným aktem, změnit na napadnutelný akt. Tato okolnost jako taková totiž nemůže, ve srovnání se situací, která vyplývá z rozhodnutí, kterým byla uložena pokuta, vyvolat právně závazné účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy sankcionovaného podniku.

Konečně proti tomuto výkladu nelze uplatnit ani argument, že by existovala právní mezera, pokud by sporné akty nebyly napadnutelné podle článku 230 ES. Nucený výkon rozhodnutí Komise, které ukládá peněžitý závazek osobě, je totiž upraven v článku 256 ES, který ve čtvrtém pododstavci obsahuje ustanovení, která zajišťují účinnou soudní ochranu. V každém případě to však nic nemění na tom, že i když podmínka přípustnosti žaloby na neplatnost, týkající se právně závazných účinků, jimiž mohou být dotčeny zájmy žalobce tím, že podstatným způsobem mění jeho právní postavení, musí být vykládána ve světle zásady účinné soudní ochrany, nemůže takový výklad vést k vyloučení této podmínky, aniž by byly překročeny meze pravomoci soudů Společenství, které jim Smlouva přiznává.

(viz body 28–33)
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Nové předložení argumentace – Přípustnost – Meze

(Statut Soudního dvora čl. 58; Jednací řád Soudního dvora, čl. 113 odst. 2)

2. Úředníci – Odměna – Příspěvek za práci v zahraničí – Podmínky přiznání

[Služební řád úředníků, příloha VII článek 4 odst. 1 písm. a)]

1. Z ustanovení článku 58 statutu Soudního dvora ve vzájemném spojení s čl. 113 odst. 2 jeho jednacího řádu vyplývá, že v rámci kasačního opravného prostředku se navrhovatel může dovolávat jakéhokoli relevantního argumentu s jedinou výhradou, že kasační opravný prostředek nemění předmět sporu před Soudem.

2. I když se rozdělení pravomocí ve vnitrostátní rovině liší v závislosti na institucionálním uspořádání každého státu, stát musí být v mezinárodním právu veřejném považován za subjekt unitární povahy. S ohledem na toto pojetí se vyžaduje, aby byl stát v ostatních státech a mezinárodních organizacích zastupován systémem jednotného diplomatického zastoupení, který odráží jednotu dotyčného státu v mezinárodním měřítku.

K tomu, aby se mohlo mít za to, že dotyčný úředník pracoval pro „některý jiný stát“, není nezbytné, aby byl zaměstnán ústřední správou tohoto jiného státu; rozhodným prvkem naproti tomu je to, že je funkčně začleněn do stálého zastoupení tohoto státu.

Jak zaměstnanci, kteří pracují pro stát prostřednictvím jeho ústřední správy, tak ti, kteří pracují pro samosprávná společenství prostřednictvím správy tohoto společenství, splňují totiž podmínky stanovené čl. 4 odst. 1 přílohy VII služebního řádu, avšak za podmínky, že jsou formálně začleněni do stálého zastoupení uvedeného státu.

Pro účely výkladu výrazu „práce konaná pro některý jiný stát“ uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. a) druhé odrážce přílohy VII služebního řádu musí tedy být za jedinou rozhodnou skutečnost považována ta, že práce je konána v rámci stálého zastoupení státu. V důsledku toho práce konaná pro vlády nižších politických jednotek států nemůže být považována za práci konanou pro některý jiný stát, pokud dotyčný nebyl formálně začleněn do stálého zastoupení státu. Ze stejného důvodu práce konaná pro společnosti s kapitálem vlastněným právnickými osobami veřejného práva, jež patří do jedné z kategorií obchodních společností, nemůže být považována za práci konanou pro stát.
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Nové předložení argumentace – Přípustnost – Meze

(Statut Soudního dvora, čl. 58; jednací řád Soudního dvora, čl. 113 odst. 2)

2. Úředníci – Odměna – Příspěvek za práci v zahraničí – Podmínky přiznání

[Služební řád, příloha VII, čl. 4 odst. 1 písm. a)]

1. Z ustanovení článku 58 statutu Soudního dvora ve vzájemném spojení s čl. 113 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora vyplývá, že v rámci kasačního opravného prostředku se navrhovatel může dovolávat jakéhokoli relevantního argumentu s jedinou výhradou, že kasační opravný prostředek nemění předmět sporu před Soudem.

2. I když se rozdělení pravomocí ve vnitrostátní rovině liší v závislosti na institucionálním uspořádání každého státu, stát musí být v mezinárodním právu veřejném považován za subjekt unitární povahy. S ohledem na toto pojetí se vyžaduje, aby byl stát v ostatních státech a mezinárodních organizacích zastupován systémem jednotného diplomatického zastoupení, který odráží jednotu dotyčného státu v mezinárodním měřítku.

K tomu, aby se mohlo mít za to, že dotyčný úředník pracoval pro „některý jiný stát“, není nezbytné, aby byl zaměstnán ústřední správou tohoto jiného státu; rozhodným prvkem naproti tomu je to, že je funkčně začleněn do stálého zastoupení tohoto státu.

V tomto ohledu jak zaměstnanci, kteří pracují pro stát prostřednictvím jeho ústřední správy, tak ti, kteří pracují pro samosprávné společenství prostřednictvím správy tohoto společenství, splňují podmínky stanovené čl. 4 odst. 1 přílohy VII služebního řádu, avšak za podmínky, že jsou formálně začleněni do stálého zastoupení uvedeného státu.

Pro účely výkladu výrazu „práce konaná pro některý jiný stát“ uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. a) druhé odrážce přílohy VII služebního řádu musí tedy být za jedinou rozhodnou skutečnost považována ta, že práce je konána v rámci stálého zastoupení státu. V důsledku toho práce konaná pro vlády nižších politických jednotek států nemůže být považována za práci konanou pro stát, pokud dotyčný nebyl formálně začleněn do stálého zastoupení státu. Ze stejného důvodu práce konaná pro společnosti s kapitálem vlastněným právnickými osobami veřejného práva, jež patří do jedné z kategorií obchodních společností, nemůže být považována za práci konanou pro stát.
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Pouhé zopakování žalobních důvodů a argumentů předložených před Soudem – Neoznačení dovolávaného nesprávného právního posouzení – Nepřípustnost – Zpochybnění výkladu nebo použití práva Společenství Soudem – Přípustnost

(Článek 225 ES)

2. Úředníci – Odměna – Příspěvek za práci v zahraničí – Podmínky přiznání

[Služební řád, příloha VII, čl. 4 odst. 1 písm. a)]

1. Kasační opravný prostředek je nepřípustný, jestliže se omezuje, aniž by obsahoval argumentaci směřující specificky k označení nesprávného právního posouzení, jímž má být postiženo napadené rozhodnutí, na opakování nebo doslovné převzetí žalobních důvodů a argumentů, které již byly uplatněny před Soudem. Naproti tomu, jestliže navrhovatel zpochybňuje výklad nebo použití práva Společenství Soudem, právní otázky přezkoumané v prvním stupni mohou být v řízení o kasačním opravném prostředku znovu projednány. Jestliže by totiž navrhovatel nemohl tímto způsobem založit svůj kasační opravný prostředek na žalobních důvodech a argumentech již použitých před Soudem, uvedené řízení by bylo částečně zbaveno svého smyslu.

2. I když se rozdělení pravomocí na vnitrostátní rovině liší v závislosti na institucionálním uspořádání každého státu, stát musí být podle mezinárodního práva veřejného považován za subjekt unitární povahy. S ohledem na toto pojetí se vyžaduje, aby byl stát v ostatních státech a mezinárodních organizacích zastupován systémem jednotného diplomatického zastoupení, který odráží jednotu dotyčného státu na mezinárodní úrovni.

Aby mohl být dotyčný úředník považován za pracujícího pro „některý jiný stát“, není přitom nezbytné, aby byl zaměstnán ústřední správou tohoto jiného státu; rozhodným prvkem naproti tomu je to, že je funkčně začleněn do stálého zastoupení tohoto státu.

V tomto ohledu jak zaměstnanci, kteří pracují pro stát prostřednictvím jeho ústřední správy, tak ti, kteří pracují pro samosprávná společenství prostřednictvím správy tohoto společenství, musí být považováni za pracující v zahraničí ve smyslu čl. 4 odst. 1 přílohy VII služebního řádu, avšak za podmínky, že jsou formálně začleněni do stálého zastoupení uvedeného státu.

Pro účely výkladu výrazu „práce konaná pro některý jiný stát“ uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. a) druhé odrážce přílohy VII služebního řádu musí být tedy za jedinou rozhodnou skutečnost považována ta, že práce je konána v rámci stálého zastoupení státu. V důsledku toho práci konanou pro vlády nižších politických jednotek států nelze považovat za práci konanou pro stát, pokud dotyčná osoba nebyla formálně začleněna do stálého zastoupení státu.
Keywords

Summary



Keywords

Daňová ustanovení – Harmonizace právních předpisů – Daně z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty – Oprávnění členských států ponechat v platnosti ustanovení, která se odchylují od zásady okamžitého odpočtu

[Směrnice Rady 77/388 čl. 17, 18 odst. 4 a 28 odst. 3 písm. d)]

Summary

Článek 17 a čl. 18 odst. 4 šesté směrnice 77/388 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovému vnitrostátnímu opatření, přijatému v souvislosti se zrušením odchylného vnitrostátního ustanovení povoleného čl. 28 odst. 3 písm. d) téže směrnice, pokud bylo vnitrostátním soudem ověřeno, že použití tohoto ustanovení v projednávaném případě omezuje účinky tohoto odchylného vnitrostátního ustanovení.

Článek 28 odst. 3 písm. d) šesté směrnice jednak tvoří právě jednu z odchylek od společného systému DPH stanovenou touto směrnicí v tom smyslu, že opravňuje členské státy, aby nadále ve svých vnitrostátních právních předpisech ponechaly v platnosti určitá ustanovení předcházející této směrnici, která se odchylují od zásady okamžitého odpočtu stanovené v čl. 18 odst. 2 prvním pododstavci téže směrnice. Dále pak uvedený článek tím, že brání zavedení nových odchylek nebo rozšíření působnosti odchylek existujících po datu vstupu šesté směrnice v platnost, netvoří překážku omezení jejich působnosti vzhledem k přechodné povaze odchylky, kterou stanoví.

Ostatně odlišný výklad jedné z odchylek stanovených šestou směrnicí, podle kterého ji členský stát nemůže zrušit postupně, ačkoliv je oprávněn zachovat v platnosti existující osvobození, by byl v rozporu s cílem sledovaným touto směrnicí, který směřuje ke zrušení odchylek od této směrnice. Takový výklad by rovněž ohrozil jednotné používání šesté směrnice, jelikož členský stát by mohl být nucen zachovat všechna osvobození existující k datu vstupu uvedené směrnice v platnost, přestože by považoval současně za možné, vhodné a žádoucí v dotčené oblasti postupně zavést systém stanovený směrnicí.

(viz body 33–34, 37, 43 a výrok)