CS Úřední věstník Evropské unie C 158/8

Žaloba podaná dne 11. března 2008 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika

(Věc C-110/08)

(2008/C 158/13)

Jednací jazyk: němčina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: T. Scharf a D. Recchia, zmocněnci)

Žalovaná: Rakouská republika

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že žalovaná tím, že doposud nepředložila Komisi úplný seznam navržených lokalit významných pro Společenství, resp. tím, že současný seznam předložený Komisi stále ještě úplně neobsahuje šest přírodních stanovišť v alpinské biogeografické oblasti (3230, 6520, *7220, 8130, 9110 a 9180), jakož i deset přírodních stanovišť (*1530, 3240, *6110, *6230, 6520, 8150, 8220, 9150, 91FO a *91I0) a dvanáct druhů (Vertigo moulinsiana, *Osmoderma eremita, Rutilus pigus, Triturus cristatus, Triturus carnifex, Rhinolophus hipposideros, Barbastella barastellus, Myotis emarginatus, Myotis myotis, Mannia triandra, Buxbaumia viridis, Drepanocladus vernicosus) v kontinentální biogeografické oblasti, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102);

— uložit Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Aby mohla být vytvořena spojitá evropská ekologická síť zvláštních oblastí ochrany podle stanoveného plánu, čl. 4 odst. 1 směrnice 92/43/EHS ukládá členským státům, aby na základě kritérií stanovených v příloze III (etapa 1) a na základě příslušných vědeckých informací navrhly seznam lokalit, v němž bude uvedeno, jaké typy přírodních stanovišť z přílohy I a jaké druhy z přílohy II, původní pro toto území, se na jednotlivých lokalitách vyskytují. V tomto vnitrostátním seznamu je třeba uvést lokality, na kterých se nacházejí prioritní přírodní stanoviště a druhy, které členské státy vybraly podle kritérií přílohy III. „Prioritní“ jsou druhy a přírodní stanoviště, které jsou ohroženy vymizením a za jejichž zachování nese Společenství zvláštní odpovědnost s ohledem na poměr jejich přirozeného rozšíření, které se nachází na evropském území členských států. Tento seznam musí být do tří let od oznámení směrnice předložen Komisi současně s informacemi o jednotlivých lokalitách. Pro Rakouskou republiku vstoupila směrnice v účinnost, se změnami uvedenými ve smlouvě o přistoupení, vstupem do Evropské unie ke dni 1. ledna 1995 a lhůta k provedení směrnice v tomto případě již nesporně uplynula.

Jelikož Rakouská republika Komisi doposud nepředložila úplný seznam navržených lokalit významných pro Společenství, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 směrnice 92/43/EHS.

Rakouská republika se odvolává na údajné procesní vady, které způsobily, že postup Komise je nepřípustný.

První námitka žalované se týká takzvaných seznamů s výhradou neúplnosti, tedy seznamů přírodních stanovišť a druhů, ohledně nichž Komise zjistila neúplnost sítě ve svých rozhodnutích o seznamech lokalit významných pro Společenství pro alpinské a kontinentální biogeografické oblasti. Žalovaná namítá, že jelikož směrnice nestanoví vyhotovení seznamů s výhradou neúplnosti, není Komise oprávněna se na ně odvolávat, aby žalované vytýkala neúplné sdělení oblastí ochrany.

S tímto argumentem však nelze souhlasit. Nezáleží totiž vůbec na tom, zda směrnice upravuje vyhotovení seznamů s výhradou neúplnosti či nikoli, avšak pouze na otázce, zda vnitrostátní navržené seznamy, které byly Komisi předloženy, jsou úplné. Seznamy s výhradou neúplnosti představují podle Komise pouze inventuru nedostatků na cestě k vytvoření úplné sítě Natura 2000. Jelikož směrnice sice takové seznamy neupravuje, nezakazuje však ani jejich vyhotovení.

Oznámením dalších dodatečných návrhů postrádá argument žalované, že se nemohla bránit, jelikož neměla přístup k vědeckým informacím Komise, na významu: žalovaná byla zjevně sama schopna pochopit, že je třeba další dodatečné návrhy doplnit. Krom toho byla žalovaná zapojená do biogeografického procesu.

Uplynutí dlouhé doby mezi prvním odůvodněným stanoviskem a prvním a druhým doplňujícím stanoviskem neomezilo žalovanou ve využití práv na obhajobu a nemůže být tedy Komisi vytýkáno. Komise nepodala okamžitě žalobu proti žalované již v roce 1998, jelikož měla důvody se domnívat, že žalovaná splní brzy své povinnosti, které vyplývají ze směrnice. Žalované byla celkově poskytnuta třikrát lhůta, aby Komisi předložila úplné sdělení. Byla jí tedy poskytnuta neobvykle dlouhá doba, během níž mohla jak vyjádřit se k výtkám Komise, tak odstranit předmět řízení.

Ani argument, podle kterého Komise vyžadovala výslovně doplnění seznamů o dodatečné návrhy v řízení podle článku 4 směrnice, a proto je „nelze hodnotit současně jako pokračování řízení o nesplnění povinnosti“, není zřejmě přesvědčivý. Právě proto, že bylo vyžadováno doplnění dalších návrhů v řízení podle článku 4 směrnice, avšak fáze podávání návrhů měla být dávno ukončena, představují požadavky k doplnění dodatečných návrhů jasnou indicii pro to, že žalovaná dosud nesplnila povinnost, která pro ni vyplývá z článku 4 směrnice. Žalovaná tím, že Komise dlouhodobě přijímala doplnění návrhů, aniž by podala žalobu, měla další příležitosti, aby odstranila předmět řízení o nesplnění povinností.

Konečně je třeba konstatovat, že na rozdíl od tvrzení žalované, není konzultační řízení stanovené v článku 5 směrnice v projednávaném případě použitelné. Uvedené řízení je totiž stanoveno pouze pro výjimečné případy, v nichž má být vyřešen vědecký spor mezi Komisí a členským státem, který se týká určité lokality, avšak nikoli pro případy, v nichž, jak je tomu v projednávaném případě, se jedná o neúplné předložení seznamů lokalit.

Procesněprávní námitky, které uplatnila žalovaná, tedy nejsou opodstatněné.