Věc T-329/01

Archer Daniels Midland Co.

v.

Komise Evropských společenství

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Glukonát sodný – Článek 81 ES – Pokuta – Článek 15 odst. 2 nařízení č. 17 – Pokyny o metodě stanovování pokut – Sdělení o spolupráci – Zásada proporcionality – Rovné zacházení – Zákaz zpětné účinnosti – Povinnost uvést odůvodnění – Práva obhajoby“

Shrnutí rozsudku

1. Právo Společenství – Obecné právní zásady – Zásada zákazu zpětné účinnosti trestních předpisů

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15; Sdělení Komise 98/C 9/03)

2. Hospodářská soutěž – Pokuty – Pokyny o metodě stanovování pokut

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; Sdělení Komise 98/C 9/03)

3. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

4. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; Sdělení Komise 98/C 9/03)

5. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Odrazující povaha pokuty

(Článek 81 ES; Nařízení Rady č. 17, čl. 15)

6. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Skutečný dopad na trh

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; Sdělení Komise 98/C 9/03 bod 1 A pododstavec 1)

7. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst.2)

8. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15)

9. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti

(Článek. 81 odst. 1 ES; Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; Sdělení Komise 98/C 9/03 bod 3 třetí odrážka)

10. Hospodářská soutěž – Pokuty – Kumulace sankcí Společenství za rozdílné skutky vycházející z téhož souboru dohod

(Nařízení Rady č. 17, čl.15)

11. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti

(Článek 81 odst. 1 ES; Nařízení Rady č. 17, čl. 15; Sdělení Komise 98/C 9/03)

12. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Neuložení nebo snížení pokuty za spolupráci obviněného podniku

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; Sdělení Komise 96/C 207/04 body B, b) a C)

13. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Posouzení míry spolupráce poskytnuté každým podnikem během správního řízení

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15; Sdělení Komise 96/C 207/04, body B, C a D)

14. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Oznámení námitek – Nezbytný obsah

(Nařízení Rady č. 17, čl. 19 odst. 1)

15. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Posuzovací pravomoc Komise – Soudní přezkum

(Článek 229 ES)

1. Zásada zákazu zpětné účinnosti trestních zákonů, zakotvená jako základní právo v článku 7 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv, představuje obecnou právní zásadu Společenství, jejíž dodržování je nutné, jsou-li ukládány pokuty za porušení pravidel hospodářské soutěže. Tato zásada vyžaduje, aby vyslovené sankce odpovídaly sankcím, jež byly stanoveny v době, kdy k protiprávnímu jednání došlo.

Přijetí pokynů, které mohou změnit obecnou politiku hospodářské soutěže Komise v oblasti pokut, může v zásadě spadat do působnosti zásady zákazu zpětné účinnosti.

Jednak totiž pokyny mohou způsobovat právní účinky. Tyto právní účinky nevyplývají z vlastního normativního charakteru pokynů, ale z přijetí a zveřejnění pokynů Komisí. Toto přijetí a zveřejnění pokynů vede k vlastnímu omezení posuzovací pravomoci Komise, která se nemůže od těchto pokusů odchýlit, aniž by byla případně sankcionována z důvodu porušení obecných právních zásad, jako je zásada rovného zacházení, ochrany legitimního očekávání a právní jistoty.

Kromě toho pokyny, jakožto nástroj politiky v oblasti hospodářské soutěže, spadají do působnosti zásady zákazu zpětné účinnosti stejně jako nový soudní výklad normy stanovující protiprávní jednání podle judikatury Evropského soudu pro lidská práva k čl. 7 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv, na základě které toto posledně uvedené ustanovení brání zpětnému použití nového výkladu normy stanovující protiprávní jednání. Tak je tomu podle této judikatury zvláště tehdy, pokud se jedná o soudní výklad, jehož výsledek nebyl v době, kdy k protiprávnímu jednání došlo, rozumně předvídatelný, zejména s ohledem na výklad zastávaný v této době v judikatuře týkající se dotčeného právního ustanovení. Nicméně, z téže judikatury vyplývá, že dosah pojmu „předvídatelnost“ do značné míry závisí na obsahu textu, o nějž se jedná, oblasti, kterou pokrývá, jakož i na množství a postavení jeho adresátů. Předvídatelnost zákona tak nebrání tomu, aby dotyčná osoba byla přinucena obstarat si odborné rady pro přiměřené posouzení důsledků, jež mohou za okolností konkrétního případu z daného aktu vyplývat. Konkrétněji to platí zvláště pro podnikatele, kteří obvykle musí při výkonu svého povolání prokazovat značnou obezřetnost. Lze od nich tedy očekávat, že pečlivě posoudí rizika, která toto povolání zahrnuje.

Za účelem přezkumu dodržování zásady zákazu zpětné účinnosti je namístě ověřit, zda změna, kterou představuje přijetí pokynů o metodě stanovování pokut uložených na základě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO byla rozumně předvídatelná v době, kdy došlo k dotyčným protiprávním jednáním. V tomto ohledu hlavní inovace pokynů spočívá v tom, že výchozím bodem pro výpočet je základní částka určená rozpětími stanovenými v tomto ohledu uvedenými pokyny, přičemž tato rozpětí odrážejí různé stupně závažnosti porušení, které ale jako takové nesouvisejí s relevantním obratem. Tato metoda je tak v podstatě založena na stanovení sazeb pokut, byť relativním a pružném.

Dále, skutečnost, že Komise v minulosti uplatňovala pokuty určité úrovně na určité typy protiprávního jednání, ji nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích uvedených v nařízení č. 17, je-li to nezbytné k tomu, aby bylo zajištěno uplatňování politiky hospodářské soutěže Společenství, naopak účinné použití soutěžních pravidel Společenství vyžaduje, aby Komise měla možnost kdykoli přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky.

Z toho plyne, že podniky, vůči nimž se vede správní řízení, jež může vyústit v pokutu, nemohou nabýt legitimního očekávání, že Komise nepřekročí úroveň pokut používanou dříve, ani očekávání ohledně metody jejich výpočtu.

Uvedené podniky tedy musí vzít v úvahu možnost, že se Komise kdykoli rozhodne zvýšit úroveň výše pokut ve srovnání s úrovní používanou v minulosti. Toto platí nejen, pokud Komise přikročí ke zvýšení úrovně výše pokut při jejich uložení v individuálních rozhodnutích, ale rovněž, pokud k tomuto zvýšení dojde v projednávaných případech použitím obecně závazných pravidel chování, jako jsou pokyny.

(viz body 38–46)

2. Skutečnost, že Komise použila metodu uvedenou v pokynech o metodě stanovování pokut uložených na základě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO pro stanovení výše pokuty uložené podniku, nepředstavuje diskriminační zacházení vzhledem k podnikům, které porušily pravidla hospodářské soutěže Společenství během téhož období, ale které byly z důvodů vztahujících se ke dni odhalení protiprávního jednání nebo k průběhu proti nim zahájeného správního řízení potrestány ke dni předcházejícímu přijetí a zveřejnění pokynů.

(viz bod 53)

3. Závažnost protiprávních jednání porušujících pravidla hospodářské soutěže musí být zjištěna v závislosti na více skutečnostech, jakými jsou zejména zvláštní okolnosti věci a její kontext, a to aniž by byl sestaven závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto.

Stejně tak je možné mezi posuzované faktory závažnosti protiprávního jednání případně zahrnout objem a hodnotu zboží, které je předmětem protiprávního jednání, jakož i velikost a hospodářskou schopnost podniku, a tedy vliv, který tento podnik mohl vykonávat na relevantním trhu. Jednak z toho vyplývá, že je při stanovení výše pokuty možné přihlédnout jak k celkovému obratu podniku, který představuje údaj, byť jen přibližný a nedokonalý, o jeho velikosti a hospodářské síle, tak k tržnímu podílu dotčených podniků na relevantním trhu, který tedy může poskytnout údaj o rozsahu protiprávního jednání. Na druhé straně z toho plyne, že ani jednomu, ani druhému z těchto údajů nelze přikládat přílišný význam ve srovnání s jinými posuzovanými faktory, takže stanovení přiměřené výše pokuty nemůže být výsledkem pouhého výpočtu založeného na celkovém obratu.

V každém případě, pouhá okolnost, že pokuta uložená podniku překračuje výši obratu dosaženého tímto podnikem v Evropském hospodářském prostoru prodejem výrobku, který je předmětem kartelové dohody, během doby, kdy se této dohody účastnil, nebo ji dokonce překračuje významným způsobem, nestačí k prokázání nepřiměřeného charakteru pokuty.

(viz body 76–77, 80)

4. Podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 se částka pokuty určí na základě závažnosti protiprávního jednání a délky jeho trvání. Mimoto Komise stanoví v souladu s pokyny o metodě stanovování pokut uložených na základě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO výchozí částku pokuty v závislosti na závažnosti protiprávního jednání s ohledem na samotnou povahu protiprávního jednání, jeho konkrétní dopad na trh a na zeměpisný rozsah trhu.

Tento právní rámec tedy výslovně neukládá Komisi zohlednit malou velikost výrobkového trhu.

Nicméně Komisi přísluší, aby při posouzení závažnosti protiprávního jednání zohlednila velký počet skutečností, jejichž povaha a význam se liší podle typu a zvláštních okolností dotyčného protiprávního jednání. Mezi skutečnosti prokazující závažnost protiprávního jednání může případně patřit zejména velikost relevantního výrobkového trhu.

V důsledku toho, pokud může být velikost trhu skutečností, která má být zohledněna za účelem zjištění závažnosti protiprávního jednání, liší se její význam v závislosti na zvláštních okolnostech dotyčného protiprávního jednání.

(viz body 99–102)

5. Odrazení je jednou z hlavních úvah, které musí vést Komisi při stanovování výše pokut uložených za porušení pravidel hospodářské soutěže Společenství.

Pokud by pokuta měla být stanovena na úrovni, která se omezuje na zrušení prospěchu z kartelové dohody, neměla by odrazující účinek. Je totiž možné rozumně předpokládat, že podniky v rámci jejich finančních propočtů a jejich správy racionálně zohlední nejenom úroveň pokut, které jim mohou být uloženy v případě protiprávního jednání, ale rovněž míru rizika odhalení kartelové dohody. Navíc pokud by se funkce pokuty omezila na pouhé odstranění očekávaného zisku nebo prospěchu, nezohlednila by se dostatečně protiprávnost dotčeného jednání s ohledem na čl. 81 odst. 1 ES. Tím, že by se totiž pokuta omezila na pouhé vyrovnání způsobené škody, zanedbal by se kromě odrazujícího charakteru pokuty, který se může týkat pouze chování v budoucnu, také represivní charakter takového opatření ve vztahu ke skutečně spáchanému, konkrétnímu protiprávnímu jednání.

Stejně tak v případě podniku, který je přítomen na značném množství trhů a disponuje zvláště velkou finanční kapacitou, nemusí být přihlédnutí k obratu uskutečněnému na dotčeném trhu dostačující k zajištění odrazujícího účinku pokuty. Čím je totiž podnik větší a disponuje celkovými zdroji, které mu umožňují jednat nezávisle na trhu, tím více si musí být vědom významu své úlohy ohledně řádného fungování hospodářské soutěže na trhu. Proto musí být při stanovení výše pokuty, za účelem zajištění jejího odrazujícího účinku, zohledněny skutkové okolnosti, které se vztahují k hospodářské schopnosti podniku, který se provinil protiprávním jednáním.

(viz body 140–142)

6. Podle znění bodu 1 A prvního pododstavce pokynů o metodě stanovování pokut uložených na základě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO bere Komise při stanovení pokuty podle závažnosti protiprávního jednání v úvahu zejména skutečný dopad protiprávního jednání na trh, pokud jej lze měřit. Tento měřitelný dopad kartelové dohody musí být považován za dostatečně prokázaný, pokud je Komise schopna poskytnout konkrétní a důvěryhodné indicie, které s přiměřenou pravděpodobností ukazují, že kartelová dohoda měla dopad na tento trh.

Přezkum dopadu kartelové dohody na trh totiž nezbytně znamená uchýlit se k domněnkám. V tomto kontextu musí Komise zejména zkoumat, jaká by byla cena dotčeného výrobku, kdyby kartelová dohoda neexistovala. Přitom při přezkumu důvodů skutečného zvýšení cen je nebezpečné spekulovat o příslušném podílu každého z těchto důvodů. Je třeba přihlédnout k objektivní okolnosti, že z důvodu kartelové dohody o cenách se účastníci právě vzdali své svobody soutěžit v oblasti cen. Hodnocení vlivu jiných faktorů, než je toto dobrovolné rozhodnutí účastníků kartelové dohody o nesoutěžení, je tak nezbytně založeno na rozumné pravděpodobnosti, kterou není možné přesně vyčíslit.

Proto, pokud nemá být kritérium bodu 1 A prvního pododstavce zbaveno svého užitečného účinku, nemůže být Komisi vytýkáno, že se opřela o skutečný tržní dopad kartelové dohody, která má protisoutěžní cíl, jako kartelová dohoda o cenách nebo kvótách, aniž by tento dopad kvantifikovala nebo poskytla k tomuto předmětu nějaké číselné posouzení.

(viz body 174–178)

7. Při určování závažnosti protiprávního jednání v oblasti hospodářské soutěže je namístě zohlednit zejména právní a hospodářský kontext dotčeného jednání. V tomto ohledu Komise má při posuzování konkrétního dopadu protiprávního jednání na trh vycházet z hospodářské soutěže, která by normálně existovala, kdyby nedošlo k protiprávnímu jednání.

Jednak z toho vyplývá, že v případě kartelových dohod týkajících se zejména cen musí být konstatováno – s mírou rozumné pravděpodobnosti –, že dohody skutečně dotyčným podnikům umožnily dosáhnout vyšší úrovně cen, než které by bylo dosaženo bez kartelové dohody. Krom toho z výše uvedeného vyplývá, že v rámci svého posuzování musí brát Komise v úvahu všechny objektivní podmínky na dotčeném trhu s ohledem na převládající příslušný hospodářský a případně právní kontext. Případně je třeba zohlednit možnost existence „objektivních ekonomických faktorů“, z níž vyplývá, že v rámci „volné hospodářské soutěže“ by se úroveň cen nevyvíjela stejně jako úroveň uplatněných cen.

(viz body 191–192)

8. V oblasti potlačování zakázaných kartelových dohod je skutečné chování, o kterém podnik tvrdí, že jej přijal, irelevantní pro účely zhodnocení dopadu kartelové dohody na trh, jelikož účinky, které mají být zohledněny, jsou účinky vyplývající z celkového protiprávního jednání, kterého se podnik účastnil.

(viz bod 204)

9. Při posouzení závažnosti protiprávního jednání porušujícího pravidla hospodářské soutěže za účelem stanovení výše pokuty je Komise povinna zohlednit nejen zvláštní okolnosti případu, ale rovněž kontext, ve kterém k protiprávnímu jednání došlo, a musí dbát na to, aby její konání mělo odrazující účinek. Pouze zohlednění těchto aspektů totiž umožňuje zaručit plnou účinnost úkonů Komise za účelem zachování nenarušené hospodářské soutěže na společném trhu.

Čistě textová analýza ustanovení uvedeného v bodě 3 třetí odrážce pokynů o metodě stanovování pokut uložených na základě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO by mohla vyvolat dojem, že pouhá skutečnost, že pachatel ukončí veškeré protiprávní jednání, jakmile Komise poprvé zasáhne, představuje obecně a bez výhrady polehčující okolnost. Takový výklad tohoto ustanovení by však omezil užitečný účinek ustanovení, které umožňuje zachování účinné hospodářské soutěže, protože by oslaboval jak sankci, která může být uložena za porušení článku 81 ES, tak odrazující účinek takové sankce.

Na rozdíl od ostatních polehčujících okolností není totiž tato okolnost součástí ani subjektivních zvláštností pachatele, ani zvláštních skutečností projednávaného případu, protože vyplývá hlavně z vnějšího zásahu Komise. Ukončení protiprávního jednání pouze v důsledku zásahu Komise tak nemůže být přirovnáváno k zásluhám vyplývajícím z nezávislé iniciativy pachatele, ale představuje pouze přiměřenou a normální reakci na uvedený zásah. Kromě toho tato okolnost znamená pouze to, že se pachatel vrátil k legálnímu chování, a nepřispívá k větší účinnosti šetření Komise. Konečně údajný polehčující charakter této okolnosti nemůže být odůvodněn pouhým podnětem k ukončení protiprávního jednání. V tomto ohledu kvalifikování pokračování v protiprávním jednání po prvních zásazích Komise jako přitěžující okolnosti již správně představuje podnět k ukončení protiprávního jednání, který nesnižuje ani sankci, ani odrazující účinek této sankce.

Pokud by se ukončení protiprávního jednání po prvních zásazích Komise uznalo jako polehčující okolnost, neodůvodněně by to zasahovalo do užitečného účinku čl. 81 odst. 1 ES, protože by se tím omezovala jak sankce, tak odrazující účinek sankce. V důsledku toho se Komise nemůže zavázat, že bude mít za to, že pouhé ukončení protiprávního jednání po jejích prvních zásazích představuje polehčující okolnost. Je tedy namístě vykládat ustanovení v bodě 3 třetí odrážce pokynů restriktivně, tak aby nebylo v rozporu s užitečným účinkem čl. 81 odst. 1 ES, a v tom smyslu, že pouze zvláštní okolnosti projednávaného případu, za kterých došlo k ukončení protiprávního jednání po prvních zásazích Komise, by mohly odůvodnit přihlédnutí k tomuto ukončení jako k polehčující okolnosti.

V případě zvláště závažného protiprávního jednání, jehož cílem je stanovení cen a rozdělení trhu a které bylo dotyčnými podniky spácháno úmyslně, nemůže být jeho ukončení považováno za polehčující okolnost, když bylo toto ukončení vyvoláno zásahem Komise.

(viz body 276–282)

10. Zásada ne bis in idem zakazuje, aby téže osobě bylo za stejné protiprávní jednání uloženo více sankcí za účelem ochrany téhož právního zájmu. Použití této zásady podléhá třem kumulativním podmínkám, a sice totožnosti skutků, totožnosti pachatele a totožnosti chráněného právního zájmu.

V případě, kdy skutky, které vedly ke dvěma odsouzením, vycházejí ze stejného celku dohod, avšak liší se co do svého cíle a územního umístění, se tato zásada nepoužije. O takový případ jde, když se sankce týkají kartelových dohod vztahujících se k různým trhům. O takový případ jde také v případě kartelové dohody týkající se rovněž území třetích států, neboť podle zásady teritoriality neexistuje střet ve výkonu pravomocí Komise a příslušných orgánů těchto třetích států při ukládání pokut podnikům, které porušují pravidla hospodářské soutěže Evropského hospodářského prostoru a uvedených třetích států.

(viz body 290–292)

11. I když je jistě důležité, že podnik přijme opatření, aby zabránil v budoucnu novým porušením práva hospodářské soutěže Společenství ze strany jeho zaměstnanců, přijetí těchto opatření nemění nic na existenci zjištěného protiprávního jednání. Komise tedy není povinna zohlednit takovou skutečnost jako polehčující okolnost, zvláště když dotčené protiprávní jednání představuje zjevné porušení čl. 81 odst. 1 ES.

Stejně tak, pokud pokyny o metodě stanovování pokut uložených na základě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO stanoví, že Komise může uplatnit přitěžující okolnosti vůči podniku, který se již dopustil jednoho nebo více protiprávních jednání téhož typu, nevyplývá z toho, že když je dotčené protiprávní jednání prvním tohoto typu, kterého se dotyčný podnik dopustil, musí se použít příznivé zacházení z titulu polehčující okolnosti.

(viz body 299–300)

12. Aby podnik mohl využít významného snížení pokuty podle bodu C sdělení o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod, uvedené sdělení vyžaduje ve svém bodě B, na který odkazuje bod C písm. b), aby byl tento podnik první, kdo poskytne určující důkazy k prokázání existence kartelové dohody. Sdělení nestanoví, že pro splnění této podmínky podnik, který oznámí tajnou kartelovou dohodu Komisi, jí musí poskytnout veškeré určující důkazy sloužící k vypracování oznámení námitek, a tím méně k přijetí rozhodnutí konstatujícího protiprávní jednání .

(viz body 319–321)

13. Za účelem zabránění rozporu se zásadou rovného zacházení musí být sdělení o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod používáno v tom smyslu, že Komise musí v rámci snížení pokut zacházet stejným způsobem s podniky, které poskytují Komisi ve stejné fázi řízení a za obdobných okolností podobné informace, které se týkají skutečností, jež jsou jim vytýkány. Pouhá okolnost, že jeden z těchto podniků jako první uznal vytýkané skutečnosti a odpověděl jako první na otázky, které Komise položila podnikům ve stejné fázi řízení, nemůže představovat objektivní důvod k tomu, aby vůči podnikům uplatňovala rozdílné zacházení.

To však platí pouze v rámci spolupráce podniků, která nespadá do působnosti bodů B a C sdělení o spolupráci.

Na rozdíl od uvedených bodů totiž bod D nestanoví rozdílné zacházení s dotčenými podniky v závislosti na pořadí, ve kterém spolupracovaly s Komisí.

(viz body 338–339, 341)

14. Oznámení námitek musí obsahovat popis námitek, které jsou formulovány dostatečně jasně, byť stručně, aby bylo dotčeným osobám umožněno skutečně zjistit, jaké chování jim Komise vytýká. Pouze za této podmínky totiž může oznámení námitek splnit svou funkci vyplývající z nařízení Společenství, spočívající v poskytnutí všech nezbytných informací podnikům a sdružením podniků za účelem jejich účinné obhajoby předtím, než Komise přijme konečné rozhodnutí.

Komise splní svou povinnost dodržet právo podniků být vyslechnuty, pokud v oznámení námitek výslovně uvede, že bude zkoumat, zda je třeba uložit dotyčným podnikům pokuty, a pokud uvede hlavní skutkové a právní okolnosti, které mohou vést k uložení pokuty, jako jsou závažnost a délka trvání předpokládaného protiprávního jednání, stejně jako skutečnost, že k němu došlo „úmyslně nebo z nedbalosti“. Komise jim tak poskytuje údaje, které jsou nezbytné pro jejich obranu nejen proti zjištění protiprávního jednání, ale i proti uložení pokuty.

Z toho vyplývá, že pokud jde o stanovení výše pokut, práva obhajoby dotyčných podniků jsou před Komisí zaručena prostřednictvím možnosti předkládat vyjádření k době trvání, závažnosti a předvídatelnosti protisoutěžní povahy protiprávního jednání.

(viz body 359, 361–362)

15. Vzhledem k tomu, že přezkum žalobních důvodů vznesených podnikem proti legalitě rozhodnutí Komise, jímž se mu ukládá pokuta za porušení pravidel hospodářské soutěže Společenství, neodhalil žádnou protiprávnost, není namístě, aby Soud vykonal svou pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci za účelem snížení výše uvedené pokuty.

(viz bod 382)

ROZSUDEK SOUDU (třetího senátu)

27. září 2006 ( )

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Glukonát sodný – Článek 81 ES – Pokuta – Článek 15 odst. 2 nařízení č. 17 – Pokyny o metodě stanovování pokut – Sdělení o spolupráci – Zásada proporcionality – Rovné zacházení – Zákaz zpětné účinnosti – Povinnost uvést odůvodnění – Práva obhajoby“

Ve věci T‑329/01,

Archer Daniels Midland Co., se sídlem v Decatur, Illinois (Spojené státy), zastoupená C. O. Lenzem, advokátem, L. Martin Alegi, M. Garcia a E. Batchelorem, solicitors,

žalobkyně,

proti

Komisi Evropských společenství, zastoupené A. Whelanem, A. Bouquetem a W. Wilsem, jako zmocněnci,

žalované,

jejímž předmětem je návrh na zrušení článku 1 rozhodnutí Komise K(2001) 2931 konečné ze dne 2. října 2001 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (COMP/E-1/36.756 – Glukonát sodný), v rozsahu, v jakém je určeno žalobkyni, nebo přinejmenším v rozsahu, v němž konstatuje, že se žalobkyně účastnila na protiprávním jednání po dni 4. října 1994, a návrh na zrušení článku 3 tohoto rozhodnutí v rozsahu, v jakém je určeno žalobkyni, jakož i podpůrně návrh na zrušení nebo snížení pokuty uložené tímto rozhodnutím žalobkyni,

SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (třetí senát),

ve složení J. Azizi, předseda, M. Jaeger a F. Dehousse, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 18. února 2004,

vydává tento

Rozsudek

Skutkový základ sporu

1 Společnost Archer Daniels Midland Co. (dále jen „ADM“) je mateřskou společností skupiny podniků, které působí v odvětví zpracování obilnin a olejnatých semen. Na trh s glukonátem vstoupila v roce 1990.

2 Glukonát sodný je součástí chelátových činidel, což jsou produkty deaktivující kovové ionty v průmyslových postupech. Tyto postupy zahrnují zejména průmyslové čištění (čištění lahví nebo nářadí), zpracování povrchů (antikorozní zpracování, odmašťování, leptání hliníku) a čištění vod. Chelátová činidla jsou také používána v potravinářském průmyslu, kosmetickém průmyslu, farmaceutickém průmyslu, papírenském průmyslu, betonářském průmyslu a ještě v dalších průmyslových odvětvích. Glukonát sodný se prodává na celém světě a konkurenční podniky jsou přítomny na světových trzích.

3 V roce 1995 dosáhl celkový prodej glukonátu sodného na světové úrovni přibližně 58,7 milionů eur, přičemž prodej uskutečněný v Evropském hospodářském prostoru (EHP) dosáhl přibližně 19,6 milionů eur. V rozhodné době byla téměř veškerá světová výroba glukonátu sodného v rukou pěti podniků, a sice zaprvé Fujisawa Pharmaceutical Co. Ltd. (dále jen „Fujisawa“), zadruhé Jungbunzlauer AG (dále jen „Jungbunzlauer“), zatřetí Roquette Frères SA (dále jen „Roquette“), začtvrté Glucona vof (dále jen „Glucona“), podniku až do prosince 1995 společně kontrolovaného společností Akzo Chemie BV, 100 % dceřinnou společností Akzo Nobel NV (dále jen „Akzo“) a společností Coöperatieve Verkoop- en Productievereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA (dále jen „Avebe“), a zapáté ADM.

4 V březnu 1997 americké ministerstvo spravedlnosti informovalo Komisi o tom, že v návaznosti na šetření provedená na trzích s lyzinem a s kyselinou citrónovou bylo zahájeno rovněž šetření týkající se trhu s glukonátem sodným. V říjnu a v prosinci 1997, jakož i v únoru 1998 byla Komise informována, že Akzo, Avebe, Glucona, Roquette a Fujisawa přiznaly účast v kartelové dohodě sestávající z určování cen glukonátu sodného a rozdělování objemu prodeje uvedeného výrobku ve Spojených státech a jinde. Americké orgány uložily těmto podnikům, jakož i ADM, pokuty v návaznosti na dohody uzavřené s americkým ministerstvem spravedlnosti. Pokuta uložená ADM ohledně kartelové dohody na trhu s glukonátem sodným byla zahrnuta do celkové pokuty 100 milionů amerických dolarů (USD), zaplacené v rámci věcí týkajících se lyzinu a kyseliny citrónové.

5 Dne 18. února 1998 Komise zaslala na základě článku 11 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, první nařízení, kterým se provádějí články [81] a [82] Smlouvy (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), žádosti o informace hlavním výrobcům, dovozcům, vývozcům a kupujícím glukonátu sodného v Evropě. ADM nebyla adresátem této žádosti.

6 V návaznosti na žádost o informace Fujisawa navázala kontakt s Komisí, aby ji informovala, že spolupracovala s americkými orgány v rámci šetření popsaného výše a že si přeje spolupracovat také s Komisí na základě sdělení Komise ze dne 18. července 1996 o upuštění od stanovení peněžitých pokut nebo jejich snížení v kartelových věcech (Úř. věst. C 207, s. 4, dále jen „sdělení o spolupráci“). Dne 12. května 1998 v návaznosti na setkání s Komisí, uskutečněné dne 1. dubna 1998, Fujisawa Komisi předala písemné prohlášení a spis obsahující souhrn historie kartelové dohody a určitý počet dokumentů.

7 Dne 16. a 17. září 1998 Komise provedla na základě čl. 14 odst. 3 nařízení č. 17 šetření v prostorách společností Avebe, Glucona, Jungbunzlauer a Roquette.

8 Dne 10. listopadu 1998 zaslala Komise ADM žádost o informace. Dne 26. listopadu 1998 oznámila ADM svůj úmysl spolupracovat s Komisí. V průběhu schůzky, která se uskutečnila dne 11. prosince 1998, předala ADM „první informace z titulu své spolupráce“. Prohlášení podniku a dokumenty vztahující se k věci byly předány Komisi následně dne 21. ledna 1999.

9 Dne 2. března 1999 Komise zaslala žádosti o podrobné informace společnostem Glucona, Roquette a Jungbunzlauer. V dopisech ze dne 14., 19. a 20. dubna 1999 tyto podniky vyjádřily přání spolupracovat s Komisí a poskytly jí určité informace o kartelové dohodě. Dne 25. října 1999 Komise zaslala žádosti o doplňující informace společnostem ADM, Fujisawa, Glucona, Roquette a Jungbunzlauer.

10 Dne 17. května 2000 na základě informací, které jí byly sděleny, Komise zaslala oznámení námitek společnosti ADM a dalším dotyčným podnikům z důvodu porušení čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP (dále jen „dohoda o EHP“). ADM a všechny ostatní dotyčné podniky předložily v odpovědi na námitky Komise písemné připomínky. Žádná z těchto stran nepožadovala konání slyšení, ani nezpochybnila věcnou správnost skutkových zjištění uvedených v oznámení námitek.

11 Dne 11. května 2001 Komise zaslala žádosti o doplňující informace společnosti ADM a ostatním dotyčným podnikům.

12 Dne 2. října 2001 Komise přijala rozhodnutí K(2001) 2931 konečné v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (COMP/E-1/36.756 – Glukonát sodný) (dále jen „Rozhodnutí“). Rozhodnutí bylo oznámeno společnosti ADM dopisem ze dne 12. října 2001.

13 Rozhodnutí obsahuje zejména následující ustanovení:

„Článek 1

[Akzo], [ADM], [Avebe], [Fujisawa], [Jungbunzlauer] a [Roquette] porušily čl. 81 odst. 1 ES a – od 1. ledna 1994 – čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP tím, že se účastnily dohody nebo pokračujícího jednání ve vzájemné shodě v odvětí glukonátu sodného.

Protiprávní jednání trvalo:

– v případě [Akzo], [Avebe], [Fujisawa] a [Roquette] od února 1987 do června 1995;

– v případě [Jungbunzlauer] od května 1988 do června 1995;

– v případě [ADM] od června 1991 do června 1995.

[…]

Článek 3

Za protiprávní jednání uvedené v článku 1 se ukládají následující pokuty:

a) [Akzo] 9 milionů eur

b) [ADM] 10,13 milionů eur

c) [Avebe] 3,6 milionů eur

d) [Fujisawa] 3,6 milionů eur

e) [Jungbunzlauer] 20,4 milionů eur

f) [Roquette] 10,8 milionů eur

[…]“

14 Pro účely stanovení pokut Komise v rozhodnutí použila metodu uvedenou v pokynech o metodě stanovování pokut uložených na základě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3, dále jen „pokyny“), jakož i sdělení o spolupráci.

15 Zaprvé Komise určila základní částku pokuty ve vztahu k závažnosti a délce trvání protiprávního jednání.

16 V tomto kontextu, pokud jde o závažnost protiprávního jednání, Komise byla především toho názoru, že dotyčné podniky se dopustily velmi závažného protiprávního jednání vzhledem k jeho povaze, skutečnému dopadu na trh s glukonátem sodným v EHP a zeměpisnému rozsahu dotčeného trhu (bod 371 odůvodnění rozhodnutí).

17 Dále měla Komise za to, že je třeba zohlednit skutečnou hospodářskou schopnost způsobit škodu soutěžitelům a stanovit pokutu na úrovni, která zaručí dostatečně odrazující účinek. V důsledku toho, na základě světových obratů dosažených dotyčnými podniky v rámci prodeje glukonátu sodného v průběhu roku 1995, posledního roku, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, které dotyčné podniky sdělily v návaznosti na žádosti o informace Komise a na základě kterých Komise stanovila podíly na trhu uvedených podniků, Komise rozdělila uvedené podniky do dvou kategorií. Do první kategorie zařadila podniky, které podle údajů, kterými Komise disponovala, držely na světovém trhu s glukonátem sodným podíly větší než 20 %, a sice Fujisawa (35,54 %), Jungbunzlauer (24,75 %) a Roquette (20,96 %). Pro tyto podniky Komise stanovila výchozí částku pokuty ve výši 10 milionů eur. Do druhé kategorie zařadila podniky, které podle údajů, kterými Komise disponovala, držely na světovém trhu s glukonátem sodným podíly menší než 10 %, a sice Glucona (přibližně 9,5 %) a ADM (9,35 %). Pro tyto podniky Komise stanovila výchozí částku pokuty ve výši 5 milionů eur, tedy pro Akzo a Avebe, které společně vlastnily společnost Glucona, ve výši 2,5 milionů eur pro každou z nich (bod 385 odůvodnění rozhodnutí).

18 Mimoto jednak za účelem zajištění dostatečně odrazujícího účinku pokuty, a jednak za účelem zohlednění skutečnosti, že velké podniky mají právní a ekonomické znalosti a infrastruktury, které jim umožní lépe rozpoznat, že jejich chování představuje protiprávní jednání a jaké důsledky z něj vyplývají z práva hospodářské soutěže, Komise provedla úpravu uvedené výchozí částky. V důsledku toho, s ohledem na velikost a celkové zdroje dotyčných podniků, Komise použila násobící koeficient ve výši 2,5 na výchozí částky stanovené pro ADM a Slzo, a tím zvýšila uvedenou výchozí částku na 12,5 milionů eur v případě ADM a na 6,25 milionů eur v případě Akzo (bod 388 odůvodnění rozhodnutí).

19 Co se týče délky trvání protiprávního jednání, jehož se dopustily jednotlivé podniky, výchozí částka byla dále zvýšena o 10 % za rok, což znamená zvýšení o 80 % pro společnosti Fujisawa, Akzo, Avebe a Roquette, o 70 % pro Jungbunzlauer a o 35 % pro ADM (body 389 až 392 odůvodnění rozhodnutí).

20 Takto Komise stanovila pro ADM základní částku pokuty ve výši 16,88 milionů eur. Co se týče Akzo, Avebe, Fujisawa, Jungbunzlauer a Roquette, základní částka pokuty byla stanovena na 11, 25 milionů eur, respektive 4, 5 miliony eur, 18 milionů eur, 17 milionů eur a 18 milionů eur (bod 396 odůvodnění rozhodnutí).

21 Zadruhé byla na základě přitěžujících okolností zvýšena základní částka pokuty uložené společnosti Jungbunzlauer o 50 % z toho důvodu, že uvedený podnik měl v rámci kartelové dohody vedoucí roli (bod 403 odůvodnění rozhodnutí).

22 Zatřetí Komise přezkoumala a zamítla argumenty některých podniků, mezi nimi ADM, podle kterých tyto podniky měly mít prospěch z polehčujících okolností (body 404 až 410 odůvodnění rozhodnutí).

23 Začtvrté na základě bodu B sdělení o spolupráci Komise přiznala společnosti Fujisawa „velmi podstatné snížení“ (tedy 80% snížení) výše pokuty, kterou by jí udělila, pokud by ke spolupráci nedošlo. Kromě toho měla Komise za to, že ADM nesplňuje podmínky stanovené v bodě C téhož sdělení, aby mohla mít prospěch z „významného snížení“ výše pokuty. Konečně na základě části D sdělení o spolupráci Komise schválila „podstatné snížení“ (tedy 40% snížení) výše pokuty pro ADM a Roquette a 20% snížení výše pokuty pro Akzo, Avebe a Jungbunzlauer (body 418, 423, 426 a 427 odůvodnění).

Řízení a návrhová žádání účastníků řízení

24 Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 21. prosince 2001 ADM podala projednávanou žalobu.

25 Na základě zprávy soudce zpravodaje se Soud (třetí senát) rozhodl zahájit ústní část řízení a v rámci organizačních procesních opatření, stanovených v článku 64 jednacího řádu Soudu, položil účastníkům řízení písemné otázky, na které tito odpověděli ve stanovených lhůtách.

26 Řeči účastníků řízení byly vyslechnuty na jednání konaném dne 18. února 2004.

27 Dopisem ze dne 21. července ADM navrhla Soudu, aby zohlednil nový žalobní důvod založený na pokynech pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. C 210, s. 2, dále jen „pokyny z roku 2006“) z důvodu, že tyto pokyny představují právní a skutkovou okolnost, která vyšla najevo v průběhu řízení ve smyslu čl. 48 odst. 2 jednacího řádu Soudu. S ohledem na obecnou zásadu řádného výkonu spravedlnosti, Soud, aniž by znovu otevřel řízení, vyzval Komisi, aby se vyjádřila k návrhu ADM. Dopisem ze dne 11. srpna 2006 Komise oznámila, že se domnívá, že není namístě vyhovět návrhu ADM.

28 ADM navrhuje, aby Soud:

– zrušil článek 1 Rozhodnutí v rozsahu, v jakém se jí týká, nebo přinejmenším v rozsahu, v jakém se v něm má za to, že se účastnila na protiprávním jednání po dni 4. října 1994;

– zrušil článek 3 Rozhodnutí v rozsahu, v jakém se jí týká;

– podpůrně, zrušil nebo podstatně snížil výši pokuty, která jí byla uložena;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

29 Komise navrhuje, aby Soud

– zamítl žalobu;

– uložil ADM náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

30 Žalobní důvody dovolávané ADM, které se všechny vztahují ke stanovení pokuty, která jí byla uložena, se týkají zaprvé použitelnosti pokynů v projednávaném případě, zadruhé závažnosti protiprávního jednání, zatřetí doby trvání protiprávního jednání, začtvrté existence polehčujících okolností, zapáté její spolupráce během správního řízení a zašesté dodržování práv obhajoby.

A – K použitelnosti pokynů

1. K porušení zásad právní jistoty a zákazu zpětné účinnosti trestů

a) Argumenty účastníků řízení

31 ADM uplatňuje, že metoda stanovování pokut zavedená pokyny se radikálně liší od dřívější praxe Komise v této věci, která jak Komise připouští v Rozhodnutí (bod 395 odůvodnění), spočívala v určení výše pokuty podle základní sazby, jež představovala určité procento z prodeje na dotčeném trhu Společenství. Naopak pokyny zavedly na příště pevnou sazbu pokuty, například 20 milionů eur v případě velmi závažného protiprávního jednání, nezávisle na objemu prodeje dotyčného výrobku.

32 ADM poznamenává, že v období dotčeném v projednávané věci (od roku 1991 až do roku 1994 nebo od roku 1991 až do roku 1995) Komise uložila podle této ustálené praxe pokuty, jejichž výše se obecně pohybovala mezi 2 a 9 % obratu dosaženého prodejem dotčeného výrobku na trhu Společenství. Naopak, použití nové politiky vycházející z pokynů vede k pokutám, jejichž výše je 43 až 153násobně vyšší než výše pokut, které by byly uloženy na základě dřívější praxe.

33 ADM uznává, že Komise disponuje při zvýšení pokut diskreční pravomocí, jelikož politika v oblasti práva hospodářské soutěže vyžaduje, aby byly ukládány pokuty se zvýšeným odrazujícím účinkem. Nicméně tím, že Komise uložila pokutu, jejíž výše se zdá být 43 až 153násobně vyšší než výše pokuty, která by byla stanovena podle dřívější praxe, zjevně překročila tento prostor pro uvážení. V rozporu s tím, co tvrdí Komise, je tento závěr podpořen rozsudkem Soudu ze dne 20. března 2002, Lögstör Rör v. Komise (T‑16/99, Recueil, s. II‑1633, bod 237). ADM totiž jednak zdůrazňuje, že v tomto rozsudku Soud připustil možnost Komise zvýšit úroveň pokut v mezích uvedených nařízením č. 17, pokud je to nezbytné k zajištění provádění politiky Společenství v oblasti hospodářské soutěže. Avšak ani v Rozhodnutí, ani ve svých písemných odůvodněních Komise neposkytla odůvodnění nebo nepodala důkazy prokazující, že při provádění této politiky je nezbytné ukládat pokuty 43 až 153násobně vyšší, než byly pokuty při přezkumu podle dřívější praxe. Kromě toho poznamenává, že ve věci, ve které byl vydán uvedený rozsudek, jakož i ve všech ostatních věcech týkajících se kartelové dohody ohledně trubek dálkového vytápění, s výjimkou případu společnosti ABB, Komise uložila pokuty na srovnatelné úrovni jako byla ta, která převládala při uplatňování dřívější praxe Komise. Uplatňuje totiž, že podnikům dotčeným v této kartelové dohodě byly uloženy pokuty představující pouze 3 až 14 % dotčeného prodeje, a dokonce i společnosti ABB byla uložena pouze pokuta odpovídající 44 % jejího dotčeného obratu.

34 ADM se domnívá, že dotyčné podniky musí být schopny vykonávat svou činnost za předvídatelných podmínek. Rovněž podle pokynů (prvního pododstavce) se Komise při stanovení výše pokut musí řídit soudržnou a nediskriminační politikou. ADM má za to, že neexistence právní jistoty při stanovování pokut je neslučitelná s myšlenkou účinného provedení odrazujícího charakteru pokuty. Aby měla pokuta v jednotlivém případě skutečně odrazující účinek, je nezbytné, aby podniky dopředu znaly použitelné sankce. ADM uvádí, že účinná celková amnestie nebo politika shovívavosti vyžadují, aby sankce použitelné v případě odmítnutí spolupráce byly předem jasně vymezeny. Stejně tak je nerozumné udržovat stav stálé nejistoty ohledně úrovně pokut, které mohou být uloženy v případě porušení pravidel hospodářské soutěže, zejména z důvodu značné doby nezbytné k prošetření takovýchto protiprávních jednání. V důsledku toho zásada právní jistoty vyžaduje, aby postup, který Komise přijme pro stanovení pokut podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, byl s dostatečným stupněm jistoty předvídatelný.

35 ADM doplňuje, že z manuálu k pokynům Sentencing Commission Spojených států [bod 1B1.11(b)(1), dále jen „americké pokyny“] a z judikatury federálního odvolacího soudu [rozsudek United States v. Kimler, 167 F. 3d 889 (5th Circ. 1999)] vyplývá, že zpětná účinnost nových pokynů v oblasti pokut je zakázána pravidlem ex post facto ústavy Spojených států, vede-li k uložení přísnějšího trestu než je trest stanovený v okamžiku, kdy k protiprávnímu jednání došlo.

36 Podle ADM v důsledku toho zpětné použití nové politiky, stanovené v pokynech, na protiprávní jednání, k němuž jako v projednávaném případě došlo před jejich zveřejněním, která vede k tomu, že je ADM uložena o tolik vyšší pokuta, než jsou pokuty ukládané podle dřívější praxe, a to aniž by tato odchylka byla nezbytná pro zajištění dodržování politiky v oblasti práva hospodářské soutěže, porušuje zásadu právní jistoty a je protiprávní.

37 Komise navrhuje zamítnutí žalobního důvodu.

b) Závěry Soudu

38 Soud nejprve připomíná, že zásada zákazu zpětné účinnosti trestních zákonů, zakotvená jako základní právo v článku 7 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, představuje obecnou právní zásadu Společenství, jejíž dodržování je nutné, jsou-li ukládány pokuty za porušení pravidel hospodářské soutěže, a že tato zásada vyžaduje, aby vyslovené sankce odpovídaly sankcím, jež byly stanoveny v době, kdy k protiprávnímu jednání došlo (rozsudek Soudního dvora ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Sb. rozh. s. I‑5425, bod 202; rozsudky Soudu ze dne 20. března 2002, LR AF 1998 v. Komise, T‑23/99, Recueil, s. II‑1705, body 218 až 221, a ze dne 9. července 2003, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, T‑224/00, Recueil, s. II‑2597, bod 39).

39 Dále má Soud za to, že přijetí pokynů, které mohou změnit obecnou politiku hospodářské soutěže Komise v oblasti pokut, může v zásadě spadat do působnosti zásady zákazu zpětné účinnosti.

40 Jednak, pokyny totiž mohou způsobovat právní účinky. Tyto právní účinky nevyplývají z vlastního normativního charakteru pokynů, ale z přijetí a zveřejnění pokynů Komisí. Toto přijetí a zveřejnění pokynů vede k vlastnímu omezení posuzovací pravomoci Komise, která se nemůže od těchto pokusů odchýlit, aniž by byla případně sankcionována z důvodu porušení obecných právních zásad, jako je zásada rovného zacházení, ochrany legitimního očekávání a právní jistoty (viz v tomto smyslu rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 38 výše, body 209 až 212).

41 Kromě toho pokyny, jakožto nástroj politiky v oblasti hospodářské soutěže, spadají do působnosti zásady zákazu zpětné účinnosti stejně jako nový soudní výklad normy stanovující protiprávní jednání podle judikatury Evropského soudu pro lidská práva k čl. 7 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (viz zejména rozsudky ESLP S. W. a C. R. v. Spojené království ze dne 22. listopadu 1995, série A č. 335-B a 335-C, § 34 až 36 a § 32 až 34; Cantoni v. Francie ze dne 15. listopadu 1996, Sbírka rozsudků a rozhodnutí 1996-V, § 29 až 32, a Coëme a další v. Belgie ze dne 22. června 2000, Sbírka rozsudků a rozhodnutí 2000-VII, § 145), na základě které toto posledně uvedené ustanovení brání zpětnému použití nového výkladu normy stanovující protiprávní jednání. Tak je tomu podle této judikatury zvláště tehdy, pokud se jedná o soudní výklad, jehož výsledek nebyl v době, kdy k protiprávnímu jednání došlo, rozumně předvídatelný, zejména s ohledem na výklad zastávaný v této době v judikatuře týkající se dotčeného právního ustanovení. Je nicméně třeba upřesnit, že z téže judikatury vyplývá, že dosah pojmu „předvídatelnost“ do značné míry závisí na obsahu textu, o nějž se jedná, oblasti, kterou pokrývá, jakož i na množství a postavení jeho adresátů. Předvídatelnost zákona tak nebrání tomu, aby dotyčná osoba byla přinucena obstarat si odborné rady pro přiměřené posouzení důsledků, jež mohou za okolností konkrétního případu z daného aktu vyplývat. Konkrétněji, podle rozsudku Cantoni v. Francie (výše uvedený, § 35) to platí zvláště pro podnikatele, kteří obvykle musí při výkonu svého povolání prokazovat značnou obezřetnost. Lze od nich tedy očekávat, že pečlivě posoudí rizika, která toto povolání zahrnuje (rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 38 výše, body 215 až 223).

42 S přihlédnutím k výše uvedenému je tedy namístě ověřit, zda změna, kterou představuje přijetí pokynů, byla rozumně předvídatelná v době, kdy došlo k dotyčným protiprávním jednáním.

43 V tomto ohledu je třeba konstatovat, že hlavní inovace pokynů spočívá v tom, že výchozím bodem pro výpočet je základní částka určená rozpětími stanovenými v tomto ohledu uvedenými pokyny, přičemž tato rozpětí odrážejí různé stupně závažnosti porušení, které ale jako takové nesouvisejí s relevantním obratem. Tato metoda je tak v podstatě založena na stanovení sazeb pokut, byť relativním a pružném (rozsudek Dansk Rørindustri v. Komise, bod 38 výše, bod 225).

44 Dále je třeba připomenout, že skutečnost, že Komise v minulosti uplatňovala pokuty určité úrovně na určité typy protiprávního jednání, ji nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích uvedených v nařízení č. 17, je-li to nezbytné k tomu, aby bylo zajištěno uplatňování politiky Společenství hospodářské soutěže, ale že naopak účinné použití soutěžních pravidel Společenství vyžaduje, aby Komise měla možnost kdykoli přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 38 výše, bod 227, ze dne 7. června 1983, Musique Diffusion française a další v. Komise, 100/80 až 103/80, Recueil, s. 1825, bod 109, a ze dne 2. října 2003, Aristrain v. Komise, C‑196/99 P, Recueil, s. I‑11005, bod 81; rozsudky Soudu ze dne 10. března 1992, Solvay v. Komise, T‑12/89, Recueil, s. II‑907, bod 309, a ze dne 14. května 1998, Europa Carton v. Komise, T‑304/94, Recueil, s. II‑869, bod 89; rozsudek Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, bod 37 výše, bod 56).

45 Z toho plyne, že podniky, vůči nimž se vede správní řízení, jež může vyústit v pokutu, nemohou nabýt legitimního očekávání, že Komise nepřekročí úroveň pokut používanou dříve, ani očekávání ohledně metody jejich výpočtu (rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 38 výše, bod 228).

46 Uvedené podniky tedy musí vzít v úvahu možnost, že se Komise kdykoli rozhodne zvýšit úroveň výše pokut ve srovnání s úrovní používanou v minulosti. Toto platí nejen, pokud Komise přikročí ke zvýšení úrovně výše pokut při jejich uložení v individuálních rozhodnutích, ale rovněž, pokud k tomuto zvýšení dojde v projednávaných případech použitím obecně závazných pravidel chování, jako jsou pokyny (rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 38 výše, body 229 a 230).

47 S výhradou argumentů obsažených níže v bodě 99 a následujících bodech, ADM v zásadě neprávem uplatňuje, že v kontextu kartelové dohody je zvýšení úrovně pokut Komisí zjevně nepřiměřené ve vztahu k cíli zajištění uplatňování politiky hospodářské soutěže.

48 Stejně tak okolnost uplatněná ADM, i kdyby byla prokázaná, že použití nové politiky povede k pokutám, jejichž výše bude 43 až 153násobně vyšší než výše pokut, které by byly uloženy na základě dřívější praxe, nemůže mít za následek porušení zásady zákazu zpětné účinnosti. S ohledem zejména na judikaturu uvedenou v bodě 41 tohoto rozsudku, musela totiž ADM rozumně předvídat, že Komise může kdykoliv změnit obecnou úroveň pokut v kontextu provádění jiné politiky hospodářské soutěže. ADM tak měla možnost rozumně předvídat takové zvýšení, i kdyby bylo prokázané, v době, kdy došlo k dotyčným protiprávním jednáním.

49 Konečně v rozsahu, v němž se ADM domnívá, že pro zajištění odrazujícího účinku pokut je nezbytné, aby podniky předem znaly úroveň pokut, které musí očekávat, pokud se dopustí porušení pravidel Společenství hospodářské soutěže, stačí zdůraznit, že odrazující charakter pokut nikterak nepředpokládá, že podniky předem znají přesnou úroveň pokuty, kterou musí očekávat za dané protisoutěžní chování.

50 V důsledku toho musí být zamítnut žalobní důvod vycházející z porušení zásad právní jistoty a zákazu zpětné účinnosti trestů.

2. K porušení zásady rovného zacházení

a) Argumenty účastníků řízení

51 ADM tvrdí, že použití pokynů porušuje zásadu rovného zacházení, protože vede k rozlišování podniků, které porušily právo hospodářské soutěže, nikoliv na základě data protiprávního jednání, ale na základě dne, kdy Komise přijala rozhodnutí, který tato stanoví svévolným způsobem. Jako příklad ADM uvádí, že podnikům, na které se vztahuje rozhodnutí Komise 97/624/ES ze dne 14. května 1997, v řízení podle článku [82] Smlouvy o ES (IV/34.621, 35.059/F‑3 – Irish Sugar plc) (Úř. věst. L 258, s. 1), a rozhodnutí Komise 94/210/ES ze dne 29. března 1994, v řízení podle článků [81] a [82] Smlouvy o ES (IV/33.941 – HOV-SVZ/MCN) (Úř. věst. L 104, s. 34), byly uloženy pokuty, které představují pouze 6,8, respektive 5 % objemu prodeje dosaženého na relevantním trhu, ačkoliv k dotčeným protiprávním jednáním došlo současně s kartelovou dohodou o glukonátu sodném.

52 Komise navrhuje zamítnutí tohoto žalobního důvodu.

b) Závěry Soudu

53 Je ustálenou judikaturou, že použití metody uvedené v pokynech o metodě pro stanovování pokut nepředstavuje diskriminační zacházení vzhledem k podnikům, které porušily pravidla hospodářské soutěže Společenství během téhož období, ale které byly z důvodů vztahujících se ke dni odhalení protiprávního jednání nebo k průběhu proti nim zahájeného správního řízení potrestány ke dni předcházejícímu přijetí a zveřejnění pokynů (viz v tomto smyslu rozsudek Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, bod 38 výše, body 69 až 73; rozsudek Soudu ze dne 12. července 2001, Tate & Lyle a další v. Komise, T‑202/98, T‑204/98 a T‑207/98, Recueil, s. II‑2035, body 118 a 119).

54 V důsledku toho, z důvodů uplatněných v rozsudcích uvedených v předcházejícím bodě, je třeba rovněž zamítnout žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení.

B – K závažnosti protiprávního jednání

1. Úvod

55 ADM má za to, že Komise neposoudila správně závažnost protiprávního jednání v rámci stanovení výše pokuty. Žalobní důvody uplatněné k tomuto předmětu se týkají zaprvé nezohlednění nebo nedostatečného zohlednění obratu vycházejícího z prodeje dotčeného výrobku, zadruhé nezohlednění nebo nedostatečného zohlednění omezené velikosti trhu s glukonátem sodným, zatřetí dvojího zohlednění nezbytnosti odrazujícího účinku pokuty, začtvrté použití koeficientu navýšení na výchozí částku a zapáté skutečného dopadu kartelové dohody na trh.

56 Dříve, než je možno se vyjádřit k opodstatněnosti jednotlivých žalobních důvodů uplatňovaných v tomto kontextu, je třeba shrnout metodu sledovanou Komisí v projednávaném případě, co se týče posouzení a zohlednění závažnosti protiprávní jednání, tak jak vyplývá z bodů odůvodnění Rozhodnutí.

57 Z Rozhodnutí vyplývá, že při posuzování závažnosti protiprávní jednání měla Komise nejdříve za to, že se dotyčné podniky dopustily velmi závažného protiprávního jednání s ohledem na jeho povahu, skutečný dopad na trh s glukonátem sodným v EHP a velikost dotčeného zeměpisného trhu, který se dotýkal celého EHP (body 334 až 371 odůvodnění Rozhodnutí).

58 Dále se Komise domnívala, že je třeba vůči dotyčným podnikům uplatnit „rozdílné zacházení, aby mohla být zohledněna jejich skutečná hospodářská schopnost způsobit významnou škodu na hospodářské soutěži a […] stanovena pokuta na úrovni zajišťující dostatečně odrazující účinek“. V tomto kontextu Komise uvedla, že zohlední specifickou váhu každého podniku, a tedy skutečný dopad jeho protiprávního jednání na hospodářskou soutěž (body 378 až 379 odůvodnění Rozhodnutí).

59 Za účelem posouzení těchto prvků se Komise rozhodla opřít o obraty dosažené dotyčnými podniky prodejem glukonátu sodného na světové úrovni v průběhu posledního roku, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, a sice roku 1995. Komise v tomto kontextu měla za to, že „jelikož je trh s [glukonátem sodným] [...] globální, poskytují tyto obraty nejlepší údaj o schopnosti zúčastněných podniků způsobit značnou škodu ostatním hospodářským subjektům na společném trhu nebo v EHP“ (bod 381 odůvodnění Rozhodnutí). Komise dodala, že podle ní je tato metoda potvrzena skutečností, že se jednalo o celosvětovou kartelovou dohodu, jejímž předmětem bylo zejména rozdělení trhů v celosvětovém měřítku, a tedy vyloučení určitých oblastí trhu v EHP z hospodářské soutěže. Navíc se domnívala, že celosvětový obrat strany kartelové dohody poskytuje rovněž představu o jejím příspěvku k účinnosti kartelové dohody v jejím celku, nebo naopak o nestabilitě, kterou by se vyznačovala, pokud by se jí uvedená strana neúčastnila (bod 381 odůvodnění Rozhodnutí).

60 Na tomto základě se Komise rozhodla vymezit dvě kategorie podniků, a sice jednak kategorii tvořenou „třemi hlavními výrobci glukonátu sodného, [kteří] drželi na celosvětovém trhu podíly vyšší než 20 %“, a jednak kategorii tvořenou podniky, „jejichž podíly na trhu byly na celosvětovém trhu s glukonátem sodným značně nižší (méně než 10 %)“ (bod 382 odůvodnění Rozhodnutí). Komise tak stanovila výchozí částku pokuty 10 milionů eur pro podniky první kategorie, která zahrnovala Fujisawa, Jungbunzlauer a Roquette, jejichž příslušné podíly na trhu dosahovaly výše přibližně 36, 25 a 21 %, a výchozí částku 5 milionů eur pro podniky spadající do druhé kategorie, a sice Glucona a ADM, jejichž podíly na trhu dosahovaly pro obě přibližně 9 %. Vzhledem k tomu, že Glucona byla vlastněna společně a nerozdílně Akzo a Avebe, stanovila tedy Komise pro každou z těchto společností základní částku pokuty ve výši 2,5 milionů eur (bod 385 odůvodnění Rozhodnutí).

61 Konečně, za účelem zajištění jednak toho, aby měla pokuta dostatečně odrazující účinek, a jednak toho, aby se přihlédlo ke skutečnosti, že velké podniky mají právní a ekonomické znalosti a infrastruktury, které jim umožní lépe rozpoznat, že jejich chování představuje protiprávní jednání a jaké důsledky z něj vyplývají z práva hospodářské soutěže, Komise provedla úpravu této výchozí částky. V důsledku toho, s ohledem na velikost a celkové zdroje dotčených podniků, Komise použila násobící koeficient 2,5 na výchozí částku stanovenou pro ADM a Slzo, a stanovila tak výši pokuty v závislosti na závažnosti protiprávního jednání na 12,5 milionů eur v případě ADM a 6,25 milionů eur v případě Akzo (bod 388 odůvodnění Rozhodnutí).

2. K nezohlednění nebo nedostatečnému zohlednění obratu vyplývajícímu z prodeje dotčeného výrobku

a) Argumenty účastníků řízení

62 ADM vytýká Komisi, že při stanovení základní částky pokuty nezohlednila nebo nezohlednila dostatečně její obrat, kterého dosáhla díky prodeji dotčeného výrobku.

63 ADM jednak uplatňuje, že z judikatury Soudu vyplývá, že obrat dosažený díky dotčenému výrobku je významným prvkem při stanovování pokut (rozsudky Soudu ze dne 14. července 1994, Parker Pen v. Komise, T‑77/92, Recueil, s. II‑549, body 92 až 95; ze dne 8. října 1996, Compagnie maritime belge transports a další v. Komise, T‑24/93 až T‑26/93 a T‑28/93, Recueil, s. II‑1201, bod 233; ze dne 21. října 1997, Deutsche Bahn v. Komise, T‑229/94, Recueil, s. II‑1689, bod 127, a ze dne 14. května 1998, SCA Holding v. Komise, T‑327/94, Recueil, s. II‑1373, bod 176).

64 ADM má za to, že přihlédnutí k obratu dosaženému díky dotčenému výrobku v EHP je vhodným základem pro posouzení narušení hospodářské soutěže na dotčeném výrobkovém trhu v rámci Společenství, jakož i relativního významu účastníků kartelové dohody ve vztahu k dotčeným výrobkům. Tento závěr je podpořen judikaturou Soudu (rozsudky Soudu Europa Carton v. Komise, bod 44 výše, bod 126, a ze dne 14. května 1998, KNP BT v. Komise, T‑309/94, Recueil, s. II‑1007, bod 108, potvrzený na základě kasačního opravného prostředku rozsudkem Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, KNP BT v. Komise, C‑248/98 P, Recueil, s. I‑9641).

65 Kromě toho podle ADM rozsudek Soudu ze dne 20. března 2002, HFB a další v. Komise (T‑9/99, Recueil, s. II‑1487, bod 442) potvrzuje, že při stanovení pokuty je nepřiměřené přihlédnutí k celkové velikosti podniku protiprávní.

66 ADM rovněž tvrdí, že v rozhodovací praxi posledních let týkající se podobných věcí, jako je věc v projednávaném případě [rozhodnutí Komise 94/601/ES ze dne 13. července 1994, v řízení podle článku 85 Smlouvy o ES (IV/C/33.833 – Lepenka) (Úř. věst. L 243, s. 1); rozhodnutí Komise 94/815/ES ze dne 30. listopadu 1994, v řízení podle článku 85 Smlouvy o ES (IV/33.126 a 33.322 – Cement) (Úř. věst. L 343, s. 1); rozhodnutí Komise 86/398/EHS ze dne 23. dubna 1986, v řízení podle článku 85 Smlouvy o EHS (IV/31.149 – Polypropylen) (Úř. věst. L 230, s. 1); rozhodnutí Komise 89/515/EHS ze dne 2. srpna 1989, v řízení podle článku 85 Smlouvy o EHS (IV/31.553 – Svařované sítě) (Úř. věst. L 260, s. 1), a rozhodnutí Komise 94/215/ESUO ze dne 16. února 1994, v řízení podle článku 65 Smlouvy o ESUO, které se týká dohod a jednání ve vzájemné shodě zahrnujících evropské výrobce trámů (Úř. věst. L 116, s. 1)], se Komise sama opřela o objem prodeje dosažený na základě dotčeného výrobku na trhu Společenství, jak krom toho přiznala v Rozhodnutí (bod 395 odůvodnění). ADM uvádí, že Komise, která se v těchto rozhodnutích opřela o toto kritérium výpočtu, stanovila pokuty, jejichž výše se pohybovala mezi 2 a 9 % obratu dosaženého dotyčnými podniky díky dotyčnému výrobku. ADM zdůrazňuje, že pokud by Komise sledovala toto kritérium výpočtu rovněž v projednávaném případě, musela by jí uložit pokutu pohybující se mezi 66 000 a 236 000 eur. Naopak tím, že se Komise nedržela tohoto kritéria výpočtu, uložila jí v projednávaném případě pokuty, jejichž výše je 43 až 153násobně vyšší než výše pokut, které by jí uložila na tomto základě.

67 ADM má za to, že přístup Komise vede k tomu, že v případě výrobku vyplňujícího obchodní mezeru a s malou obchodní hodnotou jsou uloženy stejné sankce jako u kartelové dohody týkající se výrobku, který má vysokou obchodní hodnotu a je hospodářsky významný. Domnívá se, že Komise v žádné fázi stanovení pokuty nezohlednila dostatečně omezenou výši obratu, který dosáhla prodejem glukonátu sodného.

68 ADM doplňuje, že i kdyby se přihlédlo k jejímu prodeji glukonátu sodného v EHP v rámci celého období, během kterého trvala kartelová dohoda, a nikoliv v průběhu jediného roku, zůstává pokuta stanovená Komisí zjevně nepřiměřená. Její obrat dosažený prodejem glukonátu sodného v EHP mezi červnem 1991 a červnem 1995 (což je doba uvedená Komisí) totiž obnášel pouze přibližně 7,83 milionů eur pro glukonát sodný, a pokuta v důsledku toho představuje 216 % této částky. Mezi červnem 1991 a říjnem 1994 (to znamená celková doba, během které se ADM dle svého názoru účastnila na kartelové dohodě) byl obrat, kterého v EHP dosáhla pro glukonát sodný, přibližně 5,96 milionů eur a uložená pokuta představuje 283 % této částky. Ať už se přihlédne k jakékoliv přesné době účasti na kartelové dohodě, pokuta překračuje více než 200 % celkové hodnoty prodeje během celkové doby, během které se ADM účastnila na kartelové dohodě. Pokuta odpovídající 644 % ročního prodeje by totiž vyplývala z použití metody sledované americkými orgány, kterou uvádí Komise, jen pokud by kartelová dohoda trvala 32 let (a ne méně než čtyři roky).

69 V důsledku toho se ADM domnívá, že Komise nejenže porušila zásady zakotvené judikaturou, ale rovněž porušila zásadu proporcionality.

70 Kromě toho má ADM za to, že pokyny uvádí, že je „nezbytné brát v úvahu, zda původci protiprávních jednání skutečně měli hospodářskou schopnost způsobit významnou škodu jiným hospodářským subjektům, zejména pak spotřebitelům“ a že mimoto stanoví v případě kartelů případné poměrné vážení částky určené k tomu, aby se zohlednil „skutečný dopad […] protiprávního jednání každého podniku na hospodářskou soutěž“.

71 Přitom podle ADM může být hospodářský dopad, ať už na hospodářskou soutěž, nebo na jiné hospodářské subjekty, zhodnocen pouze ve vztahu k objemu prodeje dotčeného výrobku. Pouze přihlédnutí k prodeji umožňuje odhadnout rozsah případné újmy spotřebitelů nebo hospodářské soutěže v důsledku protisoutěžní výhody nebo jiných protiprávních zisků.

72 V důsledku toho má ADM za to, že Komise tím, že nezohlednila obrat vyplývající z prodeje dotčeného výrobku, neuplatnila správně své vlastní pokyny.

73 Konečně ADM vznáší, že Komise tím, že neposkytla zvláštní důvody na podporu svého rozhodnutí nezohlednit prodej, který ADM uskutečnila na dotčeném výrobkovém trhu v EHP, porušila povinnost odůvodnění.

74 Komise navrhuje zamítnutí uplatněných žalobních důvodů.

b) Závěry Soudu

75 ADM vznáší porušení zaprvé zásady proporcionality, zadruhé pokynů a zatřetí povinnosti odůvodnění.

K porušení zásady proporcionality

76 Jak bylo uznáno ustálenou judikaturou, závažnost protiprávních jednání musí být zjištěna v závislosti na vícero skutečnostech, jakými jsou zejména zvláštní okolnosti věci a její kontext, a to aniž by byl sestaven závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto (usnesení Soudního dvora ze dne 25. března 1996, SPO a další v. Komise, C‑137/95 P, Recueil, s. I‑1611, bod 54, a rozsudek Soudního dvora ze dne 17. července 1997, Ferriere Nord v. Komise, C‑219/95 P, Recueil, s. I‑4411, bod 33; rozsudek HFB a další v. Komise, bod 65 výše, bod 443).

77 Stejně tak je ustálenou judikaturou, že mezi posuzované faktory závažnosti protiprávního jednání je možné případně zahrnout objem a hodnotu zboží, které je předmětem protiprávního jednání, jakož i velikost a hospodářskou schopnost podniku, a tedy vliv, který tento podnik mohl vykonávat na relevantním trhu. Jednak z toho vyplývá, že je při stanovení výše pokuty možné přihlédnout jak k celkovému obratu podniku, který představuje údaj, byť jen přibližný a nedokonalý, o jeho velikosti a hospodářské síle, tak k tržnímu podílu dotčených podniků na relevantním trhu, který tedy může poskytnout údaj o rozsahu protiprávního jednání. Na druhé straně z toho plyne, že ani jednomu, ani druhému z těchto údajů nelze přikládat přílišný význam ve srovnání s jinými posuzovanými faktory, takže stanovení přiměřené výše pokuty nemůže být výsledkem pouhého výpočtu založeného na celkovém obratu (viz v tomto smyslu rozsudek Musique diffusion française a další v. Komise, bod 44 výše, body 120 a 121; rozsudky Parker Pen v. Komise, bod 63 výše, bod 94; SCA Holding v. Komise, bod 63 výše, bod 176; Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, bod 38 výše, bod 188, a HFB a další v. Komise, bod 65 výše, bod 444).

78 Z toho plyne, že nelze-li popřít, jak zdůrazňuje ADM, že obrat dotčeného výrobku může tvořit vhodný základ pro zhodnocení narušení hospodářské soutěže na dotčeném výrobkovém trhu uvnitř Společenství, stejně jako velikosti jednotlivých účastníků kartelové dohody vzhledem k dotčeným výrobkům, nemění to nic na skutečnosti, že tento prvek zdaleka nepředstavuje jediné kritérium, podle kterého musí Komise posuzovat závažnost protiprávního jednání.

79 V důsledku toho by, na rozdíl od tvrzení ADM, omezení se na posouzení spojitosti mezi uloženou pokutou a obratem dotčeného výrobku, aby bylo možné posoudit její přiměřenou povahu, jak zřejmě tato společnost navrhuje, znamenalo přisouzení přílišného významu tomuto prvku.

80 V každém případě jediná okolnost uplatněná ADM, že uložená pokuta překračuje výši obratu, který v EHP dosáhla prodejem tohoto výrobku v průběhu doby trvání kartelové dohody, nebo jí dokonce překračuje významným způsobem, nestačí k prokázání nepřiměřeného charakteru pokuty. Přiměřený charakter této úrovně pokuty je totiž třeba posoudit s ohledem na souhrn skutečností, k nimiž Komise musí přihlédnout při posouzení závažnosti protiprávního jednání, a sice s ohledem na samotnou povahu protiprávního jednání, jeho skutečný dopad na relevantní trh a rozsah zeměpisného trhu. Opodstatněnost Rozhodnutí ve vztahu k některým těmto kritériím bude v důsledku argumentace ADM přezkoumána níže.

81 Proto musí být zamítnut žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality v rozsahu, v němž výše uložené pokuty překračuje výši obratu, který ADM dosáhla v EHP prodejem dotčeného výrobku v průběhu doby trvání kartelové dohody.

K porušení pokynů

82 Jak již měl Soud příležitost konstatovat, pokyny nestanoví, že se výše pokut vypočítá podle celkového obratu nebo obratu dosaženého podniky na dotčeném trhu. Nicméně ale ani nebrání tomu, aby tyto obraty byly při stanovení výše pokuty zohledněny, aby byly dodrženy základní zásady práva Společenství, vyžadují-li to okolnosti (viz v tomto smyslu rozsudek LR AF 1998 v. Komise, bod 38 výše, body 283, potvrzený v řízení o kasačním opravném prostředku rozsudkem Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 38 výše, bod 258, a Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, bod 38 výše, bod 187).

83 V důsledku toho pokyny nestanoví, že obraty dotčených podniků, ať už se jedná o celkový obrat, nebo obrat vycházející z prodeje dotčeného výrobku, představují výchozí bod pro stanovení výše pokut, a ještě méně to, že představují jediná relevantní kritéria pro stanovení závažnosti protiprávního jednání.

84 Naopak, Komise je může zohlednit jako jedno z relevantních kritérií. Tak tomu je zejména tehdy, přizpůsobí-li Komise, podle třetího až šestého pododstavce bodu 1A pokynů, výši pokut, aby zajistila jejich dostatečně odrazující úroveň. V tomto kontextu Komise zohledňuje, zda původci protiprávních jednání skutečně měli hospodářskou schopnost způsobit významnou škodu jiným hospodářským subjektům, a nezbytnost zajistit pokutě dostatečně odrazující povahu (bod 1A čtvrtý pododstavec) a provádí poměrné vážení stanovených částek, aby se vzala v úvahu specifická váha, a tedy skutečný dopad protiprávního jednání každého podniku na hospodářskou soutěž, zejména existuje-li značná nerovnost ve velikosti podniků, které se dopustily protiprávního jednání stejného typu (bod 1A šestý pododstavec).

85 Komise obzvláště ve svých písemných odůvodněních tvrdila, že v rámci rozdílného zacházení mezi dotyčnými podniky musí pro posouzení skutečného dopadu protiprávního jednání každého podniku na hospodářskou soutěž přihlédnout k obratu vycházejícímu z prodeje dotčeného výrobku.

86 Jak vyplývá z bodů 378 až 382 odůvodnění Rozhodnutí, v rozporu s tím, co tvrdí ADM, Komise v tomto kontextu správně přihlédla k obratu dotyčných stran vycházejícímu z prodeje dotčeného výrobku. Jak již totiž bylo uvedeno v bodech 58 a 60 výše, pro použití uvedeného rozdílného zacházení na dotyčné podniky se Komise opřela o obrat, kterého dosáhly díky prodeji glukonátu sodného na světové úrovni v průběhu posledního roku, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, a sice roku 1995.

87 Přitom v projednávaném případě se jedná o kartel sdružující podniky, které drží téměř všechny tržní podíly relevantního výrobku na světové úrovni. Kromě toho se kartel týká stanovení cen a rozdělení trhu přidělením prodejních kvót. V takovém případě může Komise, v rámci rozdílného zacházení s dotčenými podniky, vycházet právoplatně z obratů dosažených jednotlivými účastníky této kartelové dohody jejich prodejem glukonátu sodného na světové úrovni. Cílem tohoto rozdílného zacházení je totiž zhodnocení skutečné hospodářské schopnosti původců protiprávního jednání způsobit protiprávním jednáním škodu hospodářské soutěži, a tedy zohlednění jejich specifické váhy uvnitř kartelu, takže Komise nepřekročila svůj široký prostor pro uvážení, když se domnívala, že podíl jednotlivých účastníků kartelové dohody na světovém trhu je vhodným popisným ukazatelem.

88 V důsledku toho musí být zamítnut žalobní důvod vycházející z porušení pokynů.

K porušení povinnosti odůvodnění

89 Podle ustálené judikatury musí z odůvodnění vyžadovaného článkem 253 ES jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu Společenství, jenž příslušný akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum. Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání těchto vysvětlení. Není požadováno, aby odůvodnění upřesňovalo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 253 ES, musí být posuzována s ohledem nejen na jeho text, ale také s ohledem na jeho celkovou souvislost, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast (rozsudky Soudního dvora ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, s. I‑1719, bod 63, a ze dne 30. září 2003, Německo v. Komise, C‑301/96, Recueil, s. I‑9919, bod 87).

90 Pokud jde o rozhodnutí, které ukládá pokuty vícero podnikům za porušení pravidel Společenství hospodářské soutěže, dosah povinnosti odůvodnění musí být určen zejména s ohledem na skutečnost, že závažnost protiprávních jednání musí být zjištěna v závislosti na vícero skutečnostech, jakými jsou zejména zvláštní okolnosti věci a její kontext, a to aniž by byl sestaven závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto (usnesení SPO a další v. Komise, bod 76 výše, bod 54).

91 V projednávaném případě Komise nestanovila výši pokuty na základě obratu vztahujícího se k dotyčnému výrobku v EHP. Avšak, v rozporu s tvrzením ADM, Komise nebyla povinna stanovit výši pokuty, která má být podniku uložena, na základě jeho obratu vztahujícím se k dotyčnému výrobku v EHP (viz body 85 a 86 výše). V důsledku toho nemůže být Komisi vytýkáno, že při stanovení výše uložené pokuty neuvedla důvody, pro které nevyužila tento činitel.

92 V důsledku toho musí být rovněž zamítnut žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti odůvodnění.

3. K nezohlednění nebo nedostatečnému zohlednění omezené velikosti relevantního výrobkového trhu

a) Argumenty účastníků řízení

93 ADM má za to, že Komise v rozporu s tím, co tvrdila v bodě 377 odůvodnění Rozhodnutí, při stanovení pokuty nezohlednila nebo přinejmenším správně nezohlednila omezenou velikost dotčeného výrobkového trhu.

94 ADM zaprvé poznamenává, že Komise stanovila výchozí částku pokuty pro všechny dotyčné podniky na 40 milionů eur, z toho 5 milionů eur pro ADM samotnou (bod 385 odůvodnění Rozhodnutí). Přitom částka 40 milionů eur odpovídá více než 200 % prodeje glukonátu sodného uskutečněného v EHP v roce 1995 všemi dotyčnými podniky. ADM kromě toho tvrdí, že konečná pokuta uplatněná Komisí odpovídá, před snížením z důvodu spolupráce, 438 % a po tomto snížení 294 % objemu prodeje glukonátu sodného v EHP v roce 1995 (body 396 a 440 odůvodnění rozhodnutí).

95 Zadruhé, při srovnání pokuty, kterou jí Komise uložila v projednávaném případě, s pokutou uloženou ve věci „Fosfát zinku“, rozhodnutí Komise 2003/437/ES ze dne 11. prosince 2001, v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/E-1/37.027 – Fosfát zinku) (Úř. věst 2003, L 153, s. 1), se ADM domnívá, že Komise porušila zásadu rovného zacházení. Uvádí totiž, že i když tyto dvě věci částečně nastaly ve stejné době a jsou srovnatelné nejen ohledně velikosti dotčených trhů, ale rovněž i závažnosti a doby trvání protiprávního jednání, Komise přihlédla k omezené velikosti trhu s fosfátem zinku v Evropě a v této druhé věci stanovila celkovou pokutu na 11,95 milionů eur (nebo 75 % celkového objemu prodeje dotčeného výrobku) oproti 40 milionům eur celkové pokuty ve věci glukonátu sodného (představující více než 200 % prodeje dotčeného výrobku v EHP). Kromě toho ADM poznamenává, že ve věci nazvané „Fosfát zinku“ byla základní částka stanovena na 3 miliony eur pro podniky, které vlastnily podíl na trhu vyšší než 20 %, a na 0,75 milionů eur pro podniky, které měly na trhu podstatně nižší podíl. Přitom připomíná, že v případě glukonátu sodného Komise stanovila výchozí částku pro stanovení pokuty na 10 milionů eur pro podniky, jejichž podíl na trhu byl vyšší než 20 %, a na 5 milionů eur pro podniky, které měly na trhu podstatně nižší podíl.

96 Zatřetí má ADM za to, že Rozhodnutí je v tomto bodě rovněž postiženo porušením povinnosti odůvodnění, jelikož podle ADM existuje rozpor mezi jednak bodem 377 odůvodnění, a jednak body 394 a 395 odůvodnění Rozhodnutí. ADM totiž uplatňuje, že Komise v bodě 377 odůvodnění tvrdí, že přihlédla k obratu dosaženému dotčeným výrobkem, zatímco v bodech 394 a 395 odůvodnění zamítá argumenty předložené ADM, které směřují k tomu, aby bylo přihlédnuto k uvedenému obratu.

97 Komise navrhuje zamítnutí uplatněných žalobních důvodů. Co se týče srovnání projednávaného případu s věcí nazvanou „Fosfát zinku“, Komise tvrdí, že v této druhé věci byly zaprvé původně stanovené pokuty sníženy na polovinu z důvodu omezení pokuty na 10 % celkového obratu, které stanoví článek 15 nařízení č. 17, a zadruhé, že nezjistila žádnou přitěžující okolnost. Kromě toho případné přetrvávající rozdíly v projednání těchto dvou věcí mohou být odůvodněny prostorem pro uvážení, kterým Komise ve věci disponuje.

b) Závěry Soudu

98 ADM se dovolává porušení zaprvé zásady proporcionality, zadruhé zásady rovného zacházení a zatřetí povinnosti odůvodnění.

K porušení zásady proporcionality

99 Je třeba připomenout, že podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 se částka pokuty určí na základě závažnosti protiprávního jednání a délky jeho trvání. Mimoto Komise stanovila v souladu s pokyny výchozí částku pokuty v závislosti na závažnosti protiprávního jednání s ohledem na samotnou povahu protiprávního jednání, jeho konkrétní skutečný na trh a na zeměpisný rozsah trhu.

100 Tento právní rámec tedy výslovně neukládá Komisi zohlednit malou velikost výrobkového trhu.

101 Nicméně podle judikatury přísluší Komisi, aby při posouzení závažnosti protiprávního jednání zohlednila velký počet skutečností, jejichž povaha a význam se liší podle typu a zvláštních okolností dotyčného protiprávního jednání (rozsudek Musique diffusion française a další v. Komise, bod 44 výše, bod 120). Mezi skutečnosti prokazující závažnost protiprávního jednání může případně patřit zejména velikost relevantního výrobkového trhu.

102 V důsledku toho, pokud může být velikost trhu skutečností, která má být zohledněna za účelem zjištění závažnosti protiprávního jednání, liší se její význam v závislosti na zvláštních okolnostech dotyčného protiprávního jednání.

103 V projednávaném případě se protiprávní jednání týká zejména kartelové dohody o cenách, které je ze své podstaty velmi závažné. Kromě toho podniky účastnící se na kartelové dohodě zásobovaly společně více než 90 % celosvětového trhu a 95 % evropského trhu (bod 9 odůvodnění Rozhodnutí). Konečně je zjevné, že glukonát sodný je prvotní látkou používanou v řadě velmi rozdílných konečných výrobků, takže se tak dotýká mnoha trhů (body 6 a 8 Rozhodnutí). V tomto kontextu má malá velikost relevantního trhu, i kdyby byla prokázaná, pouze nepatrný význam ve vztahu ke všem dalším skutečnostem potvrzujícím závažnost protiprávního jednání.

104 V každém případě je třeba přihlédnout k tomu, že Komise měla za to, že protiprávní jednání musí být považováno za velmi závažné ve smyslu pokynů, které pro takovýto případ stanoví, že Komise může uložit „předpokládanou“ výchozí částku nad 20 milionů eur. Nicméně v projednávaném případě vyplývá z bodu 385 odůvodnění Rozhodnutí, že Komise uplatnila pouze výchozí částku 10 milionů eur pro podniky náležející do první kategorie a 5 milionů eur pro podniky náležející do druhé kategorie, což odpovídá polovině, respektive čtvrtině „předpokládané“ částky, kterou podle pokynů mohla uložit za velmi závažná protiprávní jednání.

105 Toto stanovení výchozí částky pokuty potvrzuje, jak bylo uvedeno v bodě 377 odůvodnění Rozhodnutí, že Komise přihlédla zejména k omezené velikosti relevantního výrobkového trhu.

106 V důsledku toho musí být zamítnut žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality.

K porušení zásady rovného zacházení

107 Je namístě připomenout, že v souladu s ustálenou judikaturou je zásada rovného zacházení porušena jen tehdy, je-li se srovnatelnými situacemi zacházeno odlišně nebo s odlišnými situacemi stejně, není-li taková odlišnost objektivně odůvodněna (rozsudky Soudního dvora ze dne 13. prosince 1984, Sermide, 106/83, Recueil, s. 4209, bod 28, a Soudu ze dne 14. května 1998, BPB de Eendracht v. Komise, T‑311/94, Recueil, s. II‑1129, bod 309).

108 Je rovněž namístě připomenout, že rozhodovací praxe Komise neslouží jako právní rámec pro pokuty v oblasti hospodářské soutěže, neboť tento právní rámec je vymezen čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, jak bylo doplněno pokyny (viz v tomto smyslu rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 38 výše, body 209 až 213, a v nich uvedená judikatura).

109 Kromě toho stanovování částek pokut spadá do široké posuzovací pravomoci Komise, takže hospodářské subjekty nemohou vložit legitimní očekávání ve stanovení takovýchto částek Komisí (viz v tomto smyslu rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 38 výše, body 171 a 172, a v nich uvedená judikatura).

110 Konečně je třeba připomenout, že pouhá skutečnost, že Komise měla ve své dřívější rozhodovací praxi za to, že chování odůvodňuje pokutu v určité výši, nikterak neznamená, že je povinna provést téže posouzení v pozdějším rozhodnutí (viz zejména obdobně rozsudky Soudu ze dne 17. prosince 1991, Hercules Chemicals v. Komise, T‑7/89, Recueil, s. II‑1711, bod 357; ze dne 14. května 1998, Mayr-Melnhof v. Komise, T‑347/94, Recueil, s. II‑1751, bod 368, a LR AF 1998 v. Komise, bod 38 výše, body 234 a 337).

111 V projednávaném případě je třeba mít za to, že samotné uplatnění rozhodnutí zvaného „Fosfát zinku“ ze strany ADM je samo o sobě irelevantní, jelikož Komise nebyla povinna posuzovat projednávanou věc stejně.

112 Pokud jde o použití zásady rovného zacházení v projednávaném případě, je třeba zdůraznit, že jiná rozhodnutí Komise přijatá v oblasti pokut mají pouze orientační charakter, a to tím spíše, když okolnosti věcí týkající se těchto jiných rozhodnutí, jako jsou dotčené trhy, výrobky, země, podniky a časová období, nejsou totožné s okolnostmi napadeného rozhodnutí (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 13. ledna 2004, JCB Service v. Komise, T‑67/01, Recueil, s. II‑49, bod 187).

113 Přitom v projednávaném případě je třeba prima facie konstatovat, že okolnosti kartelové dohody, která je předmětem Rozhodnutí, se liší od okolností dohody, jež byla předmětem rozhodnutí zvaného „Fosfát zinku“. Kartelová dohoda o trhu s fosfátem zinku se totiž vztahovala pouze na území EHP, zatímco kartelová dohoda o glukonátu sodném byla celosvětová. Kromě toho, na rozdíl od projednávaného případu, spojovala kartelová dohoda o trhu s fosfátem zinku pouze podniky s relativně omezenou velikostí. Celosvětový obrat podniků dotčených v rozhodnutí zvaném „Fosfát zinku“ se tak nacházel v roce 2000 mezi 7,09 a 278,8 miliony eur, zatímco v projednávané věci se celosvětový obrat dotyčných podniků nacházel v roce 2000 mezi 314 miliony a 14,003 miliardami eur, z čehož 13,936 miliard eur měla ADM.

114 V každém případě, i za předpokladu, že všechny okolnosti relevantní pro účely stanovení přiměřené výše pokuty ve věci, jež byla předmětem rozhodnutí zvaného „Fosfát zinku“, mohou být považovány za srovnatelné s okolnostmi projednávaného případu, se Soud na základě svého přezkumu v plné jurisdikci domnívá, že základní částka stanovená Komisí za protiprávní jednání, kterého se dopustila ADM v projednávaném případě, je přiměřená s ohledem na souhrn skutečností uvedených Komisí v Rozhodnutí a posouzení některých těchto skutečností v tomto rozsudku.

115 V důsledku toho se ADM nemůže právoplatně opírat o rozhodnutí Komise ve věci zvané „Fosfát zinku“ při prokázání existence porušení zásady rovného zacházení v projednávaném případě.

K porušení povinnosti odůvodnění

116 Pokud jde o tvrzení ADM ohledně existence rozporu mezi jednak bodem 377 a body 394 a 395 odůvodnění Rozhodnutí, je namístě poznamenat, že v bodě 377 odůvodnění Rozhodnutí Komise uvedla, že v rámci stanovení výchozích částek pokut přihlédla k omezené velikosti trhu s glukonátem sodným. V rozporu s tím, co tvrdila ADM, Komise neoponovala tomuto údaji, když v bodě 395 odůvodnění Rozhodnutí zamítla argumenty formulované zejména ADM a vycházející v podstatě z toho, že Komise měla stanovit pokuty podle obratu dosaženého dotyčnými podniky na relevantním trhu. Jednak totiž okolnost, že určité strany, mezi nimi i ADM, dosáhly pouze malého obratu na relevantním trhu, neznamená nezbytně, že tento trh má omezenou velikost. Kromě toho, jak již bylo řečeno v bodě 104 výše, Komise tím, že v projednávaném případě uplatnila pouze výchozí částku 10 milionů eur, bez ohledu na skutečnost, že se jednalo o ze své povahy velmi závažné protiprávní jednání, přihlédla k omezené velikosti trhu. Rozhodnutí proto není postiženo rozporem v těchto bodech.

117 V důsledku toho musí být rovněž zamítnut žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti odůvodnění.

4. K dvojímu zohlednění odrazujícího účinku pokuty

a) Argumenty účastníků řízení

118 ADM se domnívá, že Komise dvakrát zohlednila odrazující charakter pokuty při stanovení její výše, a sice jednak při kvalifikování úlohy účastníků kartelové dohody v rámci stanovení výchozí částky pokuty (body 378, 382 a 385 odůvodnění Rozhodnutí), a jednak, když použila zvýšení o 250 % za účelem zohlednění velikosti ADM a jejích celkových zdrojů (body 386 až 388 odůvodnění Rozhodnutí). V každém případě, pokud by argumentace Komise před Soudem byla správná, bylo by Rozhodnutí v tomto bodě postiženo porušením povinnosti odůvodnění.

119 Komise zpochybňuje, že provedla dvojí zohlednění odrazujícího účinku pokuty. Naopak se domnívá, že při stanovení pokuty na dostatečně odrazující úrovni postupovala ve dvou odlišných a po sobě jdoucích fázích, které byly založeny na odlišných kritériích (body 378 a 380 odůvodnění Rozhodnutí). Kromě toho se Komise domnívá, že dostatečně odůvodnila Rozhodnutí v tomto bodě.

b) Závěry Soudu

120 ADM uplatňuje zaprvé porušení pokynů a zadruhé porušení povinnosti odůvodnění.

K porušení pokynů

121 Jak ADM právem uplatnila, Komise se dovolávala nezbytnosti stanovit pokuty na dostatečně odrazující úrovni, když použila vůči účastníkům kartelové dohody rozdílné zacházení v závislosti na jejich podílu na trhu, přičemž ADM zařadila do kategorie podniků, které mají podíl na trhu nižší než 10 % (body 378, 382 a 385 odůvodnění Rozhodnutí). Komise rovněž uplatnila tuto skutečnost, když použila na určité účastníky kartelové dohody, včetně ADM, násobící koeficient 2,5 za účelem zohlednění jejich velikosti a jejich celkových zdrojů (body 386 až 388 odůvodnění Rozhodnutí).

122 Nicméně při stanovení výchozí částky pokuty podle závažnosti protiprávního jednání Komise jednak kvalifikovala protiprávní jednání jako takové, přičemž zohlednila objektivní skutečnosti, a sice povahu protiprávního jednání, jeho skutečný dopad na trh a rozsah tohoto zeměpisného trhu. Kromě toho Komise zohlednila subjektivní skutečnosti, a sice okolnosti spojené zvlášť s každým účastníkem kartelové dohody, jako je velikost podniku a jeho celkové zdroje. V rámci této druhé části její analýzy sledovala Komise zejména cíl zajištění dostatečně odrazující úrovně pokuty.

123 Jak Komise právem tvrdí, i když odkázala v rámci této druhé části své analýzy na tento cíl dvakrát, provedla ve skutečnosti jediný výpočet, který rozdělila do dvou fází a který měl za cíl stanovit pro každého z účastníků kartelové dohody pokutu na takové úrovni, aby, s přihlédnutím k zvláštním okolnostem, mohl být dosažen cíl odrazení ve vztahu ke všem objektivním a subjektivním skutečnostem týkajícím se závažnosti protiprávního jednání.

124 Proto v rozporu s tím, co tvrdí ADM, Komise „nezohlednila dvakrát“ odrazující účinek pokuty.

125 V důsledku toho musí být zamítnut žalobní důvod vycházející z porušení pokynů.

K porušení povinnosti odůvodnění

126 Je třeba konstatovat, že ADM nevznesla žádný konkrétní argument na podporu svého tvrzení a že Komisi pouze vytýkala, že neposkytla odůvodnění pro dvojí přihlédnutí k odrazujícímu účinku pokuty.

127 V každém případě, jak již bylo rozhodnuto v bodech 121 až 125 výše, Komise nezohlednila dvakrát odrazující účinek pokuty. Nepotřebovala tedy k této otázce poskytnout zvláštní odůvodnění.

128 V důsledku toho musí být rovněž zamítnut žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti odůvodnění.

5. K použití koeficientu navýšení na výchozí částku pokuty

a) Argumenty účastníků řízení

129 ADM má za to, že použití koeficientu navýšení 2,5 na výchozí částku pokuty představuje zjevně nepřiměřené opatření, které je kromě toho založeno na nesprávném uvážení a porušuje zásadu rovného zacházení.

130 Zaprvé ADM uplatňuje, že s přihlédnutím k tomu, že podniky jsou racionální hospodářské subjekty, je pro dosažení skutečně odrazujícího charakteru pokuty nezbytné pouze to, aby byla stanovena na takové úrovni, že její očekávaná výše bude přesahovat prospěch vyplývající z protiprávního jednání. Domnívá se, že pokud si podniky uvědomí, že ztráta spojená se sankcí zruší prospěch z kartelové dohody, pokuta již bude mít odrazující účinek. Tento přístup potvrdil Soudní dvůr v rozsudku Musique diffusion française a další v. Komise, bod 44 výše (bod 108). Odpovídá rovněž pokynům, které ukládají (v bodě I A čtvrtém pododstavci) hodnotit odrazující účinek ve vztahu ke schopnosti účastníků dotčené kartelové dohody způsobit škodu spotřebitelům, a v důsledku toho vyžadují, aby byl při určení přiměřeného odrazujícího účinku zohledněn každý prospěch vyplývající z protiprávní kartelové dohody. Konečně tento přístup se běžně vyskytuje v jiných právním úpravách Společenství.

131 I kdyby se připustilo, že pokuta, která nepřekračuje úroveň případných zisků, je nedostatečná, rozumný základ pro zajištění odrazujícího účinku pokuty by spočíval ve vyhodnocení očekávaných zisků z kartelové dohody jako procentní podíl v rámci prodeje dotčeného výrobku, přičemž by se takto vyhodnocená částka zvýšila za účelem zohlednění míry pochybení. Přesně takový byl rozumný přístup sledovaný Spojenými státy. Soudní dvůr (rozsudek Musique diffusion française a další v. Komise, bod 44 výše, bod 108) a Soud (rozsudek HFB a další v. Komise, bod 65 výše, obzvláště bod 456) uznaly v jejich judikatuře existenci vazby mezi odrazujícím účinkem pokuty a zisky, které mohou z kartelové dohody vyplývat.

132 ADM nezpochybňuje, že při stanovení pokuty může být zohledněn celkový obrat. Nicméně pokud se tomuto obratu přizná nepřiměřený význam, vede to k nepřiměřené pokutě. Komise se v tomto ohledu omezila na to, že odůvodňuje použité navýšení prostřednictvím srovnání, přičemž odkazuje na obrat ADM. Přitom žádné rozumné vysvětlení nemůže odůvodnit, že stanovení navýšení s odrazujícím účinkem se soustředilo na její celkový obrat. Přístup zvolený Komisí vůbec nevysvětloval, proč je třeba odstranit zisky uskutečněné ADM díky prodeji výrobků, které nemají žádný vztah k dotčenému protiprávnímu jednání, aby byly dotyčné podniky odrazeny od pokračování v jejich činnostech v rámci kartelové dohody o glukonátu sodném.

133 Zadruhé ADM ve své replice podpůrně tvrdí, že i kdyby Soud měl rozhodnout, že v rozporu s výše uvedenými závěry je odrazující navýšení odůvodněno s ohledem na velikost a celkové zdroje ADM, nic to dle jejího názoru nemění na tom, že Komise nemohla právoplatně připojit k navýšení 7,5 milionů eur s odrazujícím účinkem ještě dodatečné zvýšení pokuty o 35 %, které bylo určeno ke zohlednění doby trvání protiprávního jednání. Takové zvýšení pokuty může být logicky částečně odůvodněno jen tehdy, pokud se navýšení s odrazujícím účinkem zakládá na případných ziscích z kartelové dohody. Podle ADM, čím delší je doba trvání kartelové dohody, tím významnější jsou případné zisky, a tedy zvýšení pokuty určené ke zohlednění doby trvání kartelové dohody je přiměřené. Správná metoda stanovení pokuty by spočívala v použití navýšení pouze na základní částku 5 milionů eur. Zdá se, že Komise sama zamýšlela dospět k tomuto výsledku, protože v bodě 392 odůvodnění Rozhodnutí prohlásila, že „výchozí částka určená na základě závažnosti (bod 385 odůvodnění) [byla] tedy zvýšena o 35 %“. Bod 385 odůvodnění Rozhodnutí však odkazoval pouze na původní výchozí částku 5 milionů eur.

134 Zatřetí má ADM za to, že Komise tím, že přihlédla při navýšení výchozí částky pokuty k tomu, že velké podniky mají právní a ekonomické znalosti a infrastruktury, které jim umožní lépe rozpoznat, že jejich chování představuje protiprávní jednání, a důsledky, které z něj vyplývají z práva hospodářské soutěže (bod 386 odůvodnění Rozhodnutí), porušila zásadu rovného zacházení.

135 Podle ní jsou totiž všechny podniky, které se účastnily na protiprávním jednání, nadnárodní skupiny, jejichž celosvětové obraty jsou vyšší než 300 milionů eur a které v důsledku toho všechny využívají interní a externí právní poradenství, které jim umožňuje určit rizika přistoupení k protiprávní kartelové dohodě a zhodnotit důsledky protiprávního jednání.

136 Kromě toho je Rozhodnutí v tomto bodě nedostatečně odůvodněné.

137 Komise má za to, že argument vycházející z dodatečného zvýšení pokuty o 35 %, kterým se měla zohlednit doba trvání protiprávního jednání, je nový žalobní důvod, který musí být odmítnut jako nepřípustný podle čl. 48 odst. 2 jednacího řádu Soudu. Kromě toho Komise navrhuje zamítnutí všech dalších dovolávaných žalobních důvodů.

b) Závěry Soudu

138 ADM se dovolává porušení zaprvé zásady proporcionality, zadruhé zásady rovného zacházení a zatřetí povinnosti odůvodnění.

K porušení zásady proporcionality

139 V rámci tohoto žalobního důvodu vznáší ADM dvě rozdílné výtky.

140 Jednak ADM v podstatě uplatňuje, že s přihlédnutím k tomu, že podniky jsou racionální hospodářské subjekty, je pro dosažení skutečně odrazujícího charakteru pokuty nezbytné pouze to, aby byla stanovena na takové úrovni, že její očekávaná výše bude přesahovat prospěch vyplývající z protiprávního jednání. V tomto ohledu je třeba připomenout, že odrazení je jednou z hlavních úvah, které musí vést stanovování výše pokut (rozsudky Soudního dvora ze dne 15. července 1970, Chemiefarma v. Komise, 41/69, Recueil, s. 661, bod 173, a ze dne 14. července 1972, BASF v. Komise, 49/69, Recueil, s. 713, bod 38, jakož i judikatura uvedená v bodě 90 výše).

141 Pokud by pokuta měla být stanovena na úrovni, která se omezuje na zrušení prospěchu z kartelové dohody, neměla by odrazující účinek. Je totiž možné rozumně předpokládat, že podniky v rámci svých finančních propočtů a jejich správy racionálně zohlední nejenom úroveň pokut, které jim mohou být uloženy v případě protiprávního jednání, ale rovněž míru rizika odhalení kartelové dohody. Navíc pokud by se funkce pokuty omezila na pouhé odstranění očekávaného zisku nebo prospěchu, nezohlednila by se dostatečně protiprávnost dotčeného jednání s ohledem na čl. 81 odst. 1 ES. Tím, že by se totiž pokuta omezila na pouhé vyrovnání způsobené škody, zanedbal by se kromě odrazujícího charakteru pokuty, který se může týkat pouze chování v budoucnu, také represivní charakter takového opatření ve vztahu ke skutečně spáchanému, konkrétnímu protiprávnímu jednání. Tedy jak odrazující, tak represivní účinek pokuty odůvodňují, že Komise může uložit pokutu, která v závislosti na okolnostech projednávaného případu může dokonce podstatně překračovat výši prospěchu očekávaného dotčeným podnikem.

142 Navíc v případě podniku, který je, tak jako ADM, přítomen na značném množství trhů a disponuje zvláště velkou finanční kapacitou, nemusí být přihlédnutí k obratu uskutečněnému na dotčeném trhu dostačující k zajištění odrazujícího účinku pokuty. Čím je totiž podnik větší a disponuje celkovými zdroji, které mu umožňují jednat nezávisle na trhu, tím více si musí být vědom významu své úlohy ohledně řádného fungování hospodářské soutěže na trhu. Proto musí být při stanovení výše pokuty, za účelem zajištění jejího odrazujícího účinku, zohledněny skutkové okolnosti, které se vztahují k hospodářské schopnosti podniku, který se provinil protiprávním jednáním.

143 Dále, jak Komise uvedla, aniž by jí v tomto bodě ADM oponovala, výše pokuty uplatněné na ADM po použití násobícího koeficientu 2,5 představuje pouze nepatrnou část, a sice 0,0538 %, jejího celkového ročního obratu, a nemůže být z tohoto hlediska rovněž považována za nepřiměřenou.

144 Kromě toho ve své replice ADM tvrdí, že Komise nemohla v žádném případě připojit k částce 7,5 milionů eur, která již zahrnovala navýšení s odrazujícím účinkem, dodatečné zvýšení pokuty o 35 %, které bylo určeno ke zohlednění doby trvání protiprávního jednání. V tomto ohledu je třeba nejdříve připomenout, že podle čl. 48 odst. 2 jednacího řádu nelze nové důvody předkládat v průběhu řízení, ledaže by se zakládaly na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení. Naopak rozšíření žalobního důvodu uvedeného dříve přímo nebo konkludentně v žalobě, s níž je úzce spjat, musí být prohlášeno za přípustné. Podobné řešení je závazné i pro výtku uplatněnou na jeho podporu (rozsudek Soudu ze dne 21. března 2002, Joynson v. Komise, T‑231/99, Recueil, s. II‑2085, bod 156).

145 V projednávaném případě se ADM v žalobě dovolávala toho, že násobící koeficient 2,5 je nadměrný, přičemž měla v podstatě za to, že překračoval výši nezbytnou pro zajištění odrazující úrovně pokuty. Ve své replice podpůrně uplatňuje ve vztahu k této výtce, že Komise měla v každém případě uplatnit zvýšení o 35 % z důvodu doby trvání protiprávního jednání nikoliv na částku získanou po použití násobícího koeficientu 2,5, ale na částku stanovenou před uplatněním tohoto koeficientu. Tímto ADM uplatňuje výtku, která je úzce spjatá s výtkou uplatněnou v žalobě, čímž pouze rozšiřuje žalobní důvod uvedený dříve. V důsledku toho je namístě přezkoumat tuto výtku meritorně.

146 Pokud jde o opodstatněnost výtky uplatněné ADM, Komise právem použila násobící koeficient založený na době trvání protiprávního jednání na základní částku již zvýšenou násobícím koeficientem 2,5. V tomto ohledu, jak bylo právě rozhodnuto (viz body 140 až 143 výše), je násobící koeficient 2,5 odrazujícím faktorem, který v první řadě zajišťuje dostatečně odrazující charakter pokuty ve vztahu k povaze dotyčného podniku. Přitom nic nebránilo Komisi, aby dále zvýšila takto získanou částku druhým faktorem, který zase zohledňuje povahu protiprávního jednání. Čím více jsou totiž podniky připraveny dopustit se dlouhodobých, velmi závažných protiprávních jednání, tím vyšší je potřeba odrazení od tohoto jednání.

147 Pokud jde o odkaz na bod 385 odůvodnění, který je uveden v bodě 392 odůvodnění Rozhodnutí, Komise před Soudem připustila, že se jednalo o chybu. Nicméně tato chyba nemá dopad na legalitu Rozhodnutí, protože ze způsobu, jakým bylo zvýšení spojené s dobou trvání stanoveno a z odkazu na výchozí částku určenou na základě závažnosti protiprávního jednání – která zahrnuje navýšení z důvodu násobícího koeficientu 2,5 – jasně vyplývá, že Komise měla ve skutečnosti na mysli základní částku, uplatněnou z důvodu závažnosti protiprávního jednání, po této úpravě. Toto vyplývá rovněž z logického sledu analýzy Komise, která v bodech 378 až 388 odůvodnění Rozhodnutí přihlédla, krok za krokem, ke zvláštním okolnostem vyskytujícím se v případě různých dotyčných podniků. Proto je zřejmé, že odkaz v bodě 392 odůvodnění se ve skutečnosti týkal nejenom bodu 385 odůvodnění, ale i bodů 385 až 388 odůvodnění. V tomto kontextu je třeba rovněž přihlédnout k tomu, že pokyny upřesňují v tomto ohledu, že zohlednění doby trvání protiprávního jednání vede „k možnému zvýšení částky pokuty“ (bod 1 B, druhý pododstavec).

148 Proto ADM neprávem vytýká Komisi, že k navýšení pro potřeby odrazení připojila dodatečné zvýšení pokuty o 35 %, které bylo určeno ke zohlednění doby trvání protiprávního jednání.

149 V důsledku toho musí být zamítnut žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality.

K porušení zásady rovného zacházení

150 ADM uplatňuje, že všechny podniky, které se účastnily na protiprávním jednání, náležely k nadnárodním skupinám, a tedy využívaly interní a externí právní poradenství, které jim umožňovalo určit rizika přistoupení k protiprávní kartelové dohodě a zhodnotit důsledky protiprávního jednání.

151 V tomto ohledu je třeba poznamenat, že Komise v Rozhodnutí jistě zvažovala dva důvody pro použití násobícího koeficient 2,5 na výchozí částku pokuty některých účastníků kartelové dohody, včetně ADM. Komise totiž uplatnila nezbytnost jednak zajištění dostatečně odrazujícího účinku pokuty, a jednak skutečnost, že velké podniky mají právní a ekonomické znalosti a infrastruktury, které jim umožní lépe rozpoznat, že jejich chování představuje protiprávní jednání a jaké důsledky z něj vyplývají z práva hospodářské soutěže (bod 386 odůvodnění Rozhodnutí).

152 Nicméně z bodu 388 odůvodnění Rozhodnutí vyplývá, že Komise se rozhodla použít vůči ADM násobící koeficient 2,5 hlavně za účelem zajištění odrazujícího charakteru pokuty. Přitom jak již bylo uvedeno v bodech 139 až 143 výše, Komise právem přihlédla k nezbytnosti zajistit dostatečně odrazující účinek pokuty, a konkrétněji se přitom mohla domnívat, jak je uvedeno v bodě 387 odůvodnění Rozhodnutí, že je namístě zvýšit výchozí částku pokuty, stanovenou v závislosti na relativním významu relevantního trhu za účelem zohlednění velikosti a celkových zdrojů dotyčných podniků. Kromě toho vzhledem k tomu, že ADM a Akzo měly každá v roce 2000 celosvětový obrat přibližně 14 miliard eur, zatímco další účastníci kartelové dohody měli obrat pohybující se přibližně pouze mezi 300 miliony a 3 miliardami eur, nemůže být zpochybněno, že Komise mohla při uskutečnění tohoto cíle právoplatně rozlišovat mezi dvěma kategoriemi účastníků kartelové dohody podle jejich velikosti a jejich celkových zdrojů a navýšit základní částku pokuty ADM a Akzo o násobící koeficient 2,5.

153 Co se týče právních a ekonomických znalostí a infrastruktur dotyčných podniků, Soud se domnívá, že tyto mohou být při navýšení částky pokuty zohledněny. V projednávaném případě ADM nezpochybňuje, že měla tyto právní a ekonomické znalosti a infrastruktury. U podniku, jako je ADM, který měl v roce 2000 celosvětový obrat přibližně 14 miliard eur, je rovněž možné takovéto znalosti a infrastruktury předpokládat. V důsledku toho Komise právem uplatnila existenci takových znalostí a infrastruktur při navýšení základní částky pokuty ADM. Toto posouzení nemůže být zpochybněno argumentem ADM, podle kterého podniky druhé kategorie rovněž disponovaly právními a ekonomickými znalostmi a infrastrukturami, jenž by rovněž mohly odůvodnit navýšení jejich pokuty. I kdyby totiž tato okolnost byla prokázaná a Komise ji neprávem nezohlednila rovněž ve vztahu k podnikům této druhé kategorie, nemohla by jí ADM v žádném případě uplatnit za účelem získání snížení navýšení pokuty, které jí bylo uloženo.

154 V důsledku toho musí být zamítnut žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení.

K porušení povinnosti odůvodnění

155 ADM tvrdí, aniž by poskytla další argumenty, že Rozhodnutí je nedostatečně odůvodněno v rozsahu, v němž se týká použití násobícího koeficientu 2,5. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že v bodě 386 odůvodnění Rozhodnutí Komise uplatnila dva důvody pro použití koeficientu navýšení, již uvedené v bodě 151 výše. Dále v bodě 387 odůvodnění Rozhodnutí vysvětlila, že z důvodu částek uvedených v bodě 48 odůvodnění téhož Rozhodnutí je třeba zařadit účastníky kartelové dohody do dvo