CS Úřední věstník Evropské unie C 285/23

Žaloba podaná dne 12. srpna 2008 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo

(Věc C-369/08)

(2008/C 285/37)

Jednací jazyk: němčina

Účastnice řízení

Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa a P. Dejmek, zmocněnci)

Žalovaná: Spolková republika Německo

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že bod 2.1 přílohy VIIIb k Straßenverkehrszulassungsordnung (pravidla pro registraci k silničnímu provozu) je v rozporu s článkem 43 ES ve spojení s článkem 48 ES;

— uložit žalované náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Podle čl. 43 odst. 1 ES jsou zakázány právní úpravy, které omezují svobodu usazování státních příslušníků jednoho členského státu na území jiného členského státu. Z článku 48 ES vyplývá, že ustanovení Smlouvy o svobodě usazování pro společnosti, které mají své sídlo, svou ústřední správu nebo hlavní provozovnu uvnitř Společenství jsou postaveny na roveň těm, které platí pro fyzické osoby, které jsou státními příslušníky členských států. Ustanovení o rovném zacházení zakazují nejen zjevnou diskriminaci na základě státní příslušnosti, nebo u společností na základě jejich sídla, nýbrž i všechny skryté formy diskriminace, které by prostřednictvím uplatnění jiných rozlišovacích znaků skutečně vedly ke stejnému výsledku.

Podle bodu 2.1 přílohy VIIIb německých Straßenverkehrszulassungsordnung může být kontrolní organizace pro provádění technických prohlídek, resp. bezpečnostních zkoušek a schvalování motorových vozidel v Německu uznána pouze tehdy, pokud je tvořena a provozována minimálně 60 na celý úvazek samostatně výdělečně činnými znalci motorových vozidel, přičemž minimálně tolik zkušebních inženýrů této organizace musí mít své sídlo na území pro které se uznání vydává, aby tak na 100 000 zde zaregistrovaných motorových vozidel a přívěsů připadal vždy jeden, maximálně ale jen 30 zkušebních inženýrů.

Podle názoru Komise se u tohoto požadavku jedná o nepřípustné omezení svobody usazování, které není slučitelné s článkem 43 ES, případně ve spojení s článkem 48 ES. Požadavek, že organizace bude tvořena pouze z minimálního počtu na celý úvazek samostatně výdělečně činných znalců představuje kvalitativní omezení, protože podnikům, které by chtěly vykonávat předmětnou činnost, je vnucena určitá struktura. Tento požadavek zejména znamená vyloučení závisle činných osob, které nemohou být členy takovéto kontrolní organizace. Sporné ustanovení krom toho představuje také kvantitativní omezení, protože pro tyto kontrolní organizace stanoví minimální počet členů. Tyto požadavky kladené na uznání znemožňují každému jinému hospodářskému subjektu řádně usazenému v jiném členském státu, který má jinou právní formu nebo vnitřní strukturu, nabízet v Německu služby technické kontroly. Požadavek, že na území, pro které se uznání vydává, musí mít sídlo tolik zkušebních inženýrů, aby na 100 000 zde registrovaných motorových vozidel a přívěsů připadal vždy alespoň jeden zkušební inženýr konečně v této souvislosti představuje omezení, které je v rozporu s článkem 43 ES (ve spojení s článkem 48 ES), protože toto kritérium znevýhodňuje především právnické osoby, které již jsou usazeny v jiných členských státech a jejichž zkušební inženýři nutně nemají své sídlo na území, pro které se povolení vydává.

V projednávaném případě není relevantní ani článek 45 ES, ani článek 46 ES.

Podle článku 46 ES se ustanovení Smlouvy o svobodě usazování nevztahují na činnosti, které jsou v členském státě trvale nebo příležitostně spjaty s výkonem veřejné moci. Z ustálené judikatury vyplývající kritéria pro bezprostřední a zvláštní výkon veřejné moci u činností kontrolních organizací, zejména při provádění technických kontrol, však neexistují. Ani skutečnost, že kontrolní organizace rozhodují o udělení nebo odebrání zkušebních plaket, ani státní dohled nad těmito organizacemi nedokazuje jejich úkoly veřejné moci. Zaprvé, konečné rozhodnutí o odmítnutí vydání zkušební plakety může být učiněno výlučně příslušným místem (to znamená registračním orgánem) příslušné spolkové země a ne kontrolní organizací. Naopak vůči registračnímu orgánů mají kontrolní organizace pomocnou a přípravnou roli. Zadruhé, ze skutečnosti, že stát nad určitými institucemi vykonává dohled nemůže být vyvozeno, že všechny činnosti, které vykonávají instituce na které je takovýmto způsobem dohlíženo, jsou spojeny s výkonem veřejné moci. I pro případ, že by jednotlivé činnosti kontrolní organizace měly být považovány za výkon veřejné moci, šlo by vyloučení technické kontroly vozidel z použití svobody usazování příliš daleko a nad rámec účelu výjimky, která je stanovena v článku 45 ES. Kontrola vozidel je čistě technický úkol, který sice má veřejnoprávní důsledky, nemůže být ale považována za přímý výkon veřejné moci.

Pokud jde o článek 46 ES, který stanoví možnost odůvodnit nerovné zacházení z důvodu veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti a ochrany zdraví, musí pro uplatnění tohoto důvodu podle judikatury Soudního dvora existovat skutečné a dostatečně závažné ohrožení, týkající se některého z uvedených základních zájmů. Vzhledem k tomu, že německé orgány takovéto ohrožení nedoložily, nejsou splněny předpoklady pro uplatnění ustanovení o výjimce podle článku 46 ES. Komise je přesvědčena o tom, že cíle, který je sledován spornými opatřeními, totiž zachování bezpečnosti provozu, je možno dosáhnout i méně restriktivními opatřeními, jako například přiměřeným kontrolním systémem pro všechny zkušební inženýry a kontrolní organizace v Německu.