Keywords

Summary



Keywords

1. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Nesplnění povinnosti navrátit protiprávní podpory – Důvody pro obhajobu

(Článek 88 odst. 2 ES; čl. 4 odst. 3 SEU)

2. Podpory poskytované státy – Rozhodnutí Komise, kterým je podpora shledána neslučitelnou se společným trhem a je nařízeno její vrácení – Povinnosti členských států

(Článek 88 odst. 2 ES; nařízení Rady č. 659/1999, třináctý bod odůvodnění a čl. 14 odst. 3)

3. Podpory poskytované státy – Navrácení protiprávní podpory – Použití vnitrostátního práva – Podmínky a omezení

(Článek 88 odst. 2 ES; nařízení Rady č. 659/1999, čl. 14 odst. 33)

Summary

1. Jediným důvodem, kterého by se mohl členský stát dovolávat na obranu proti žalobě pro nesplnění povinnosti podané Komisí na základě čl. 88 odst. 2 ES, je důvod, jenž vychází z absolutní nemožnosti řádného výkonu rozhodnutí.

V případě obtíží při výkonu musí Komise a členský stát na základě zásady ukládající členským státům a orgánům Evropské unie vzájemnou povinnost loajální spolupráce, která má základ zejména v článku 4 odst. 3 SEU, spolupracovat v dobré víře za účelem překonání těchto obtíží při plném dodržování ustanovení SFEU, a zejména těch, která se týkají státních podpor.

(viz body 43–44)

2. Nelze přijmout doslovný výklad rozhodnutí Komise, kterým je státní podpora shledána neslučitelnou se společným trhem, výklad o který se dotyčný členský stát opírá pro odůvodnění jeho nevykonání, a podle kterého toto rozhodnutí ukládá „navrácení“ místo „vymožení“, což podle tohoto státu znamenalo pouze povinnost přijmout opatření za účelem navrácení protiprávní podpory, aniž by tudíž byl povinen podporu skutečně vymoci.

V kontextu právní úpravy Unie a zejména s ohledem na třináctý bod odůvodnění a čl. 14 odst. 3 nařízení č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 88 ES, je totiž zjevné, že cílem takového rozhodnutí Komise je znovunastolení skutečné hospodářské soutěže, takže členskému státu, kterému je určeno, ukládá povinnost skutečně a okamžitě dosáhnout navrácení protiprávní státní podpory.

(viz body 5, 46–48)

3. Členský stát, který je na základě rozhodnutí Komise, kterým je státní podpora shledána neslučitelnou se společným trhem, povinen zajistit navrácení protiprávních podpor, si může zvolit prostředky, jimiž tuto povinnost splní, za předpokladu, že zvolená opatření neohrozí působnost a účinnost práva Unie. Právo Unie tedy ukládá povinnost přijmout veškerá vhodná opatření k zajištění výkonu rozhodnutí Komise ukládajícího vymožení protiprávní podpory, přičemž je třeba respektovat zvláštnosti různých postupů stanovených členskými státy v tomto ohledu.

Pokud jde konkrétně o otázku zda konečná povaha rozhodnutí vnitrostátního soudu přijatého v rámci vyrovnacího řízení, kterým bylo potvrzeno vyrovnání s věřiteli, z něhož plyne částečné vzdání se veřejnoprávní pohledávky, jež bylo Komisí později kvalifikováno jako státní podpora, může zmařit vymožení uvedené podpory, právo Unie vnitrostátnímu soudu neukládá, aby ve všech případech nepoužil vnitrostátní procesní pravidla přiznávající soudnímu rozhodnutí povahu zakládající překážku věci rozsouzené i přesto, že by to umožnilo napravit porušení práva Unie dotčeným rozhodnutím. Pokud však orgány dotyčného členského státu mají podle vnitrostátního práva k dispozici prostředky, jejichž řádné použití by mohlo danému členskému státu umožnit vymožení dotčené podpory a tento stát nepředloží dostačující důkazy umožňující mít za to, že ve stanovené lhůtě přijal veškerá možná opatření za účelem dosažení navrácení dotčené protiprávní podpory, je třeba mít za to, že tento stát nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 249 čtvrtého pododstavce ES a z rozhodnutí Komise.

(viz body 51–52, 55, 60–61, 64–65)