ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Volný pohyb osob – Pracovníci – Ustanovení Smlouvy – Působnosti

(Článek 45 SFEU)

2. Volný pohyb osob – Pracovníci

(Článek 45 SFEU)

Summary

1. Článek 45 SFEU se vztahuje nejen na činnost veřejných orgánů, ale rovněž na pravidla jakékoli jiné povahy, jejichž cílem je kolektivním způsobem upravit závislou činnost. V tomto ohledu platí, že pokud má charta profesionálního fotbalu vnitrostátní fotbalové federace povahu vnitrostátní kolektivní smlouvy, pak tato charta spadá do působnosti uvedeného článku.

(viz body 30, 32)

2. Článek 45 SFEU nebrání systému, který za účelem naplnění cíle spočívajícího v náboru a výcviku mladých hráčů zaručuje odškodnění klubu, který hráči poskytl výcvik, v případě, že mladý hráč podepíše po skončení svého výcviku smlouvu profesionálního hráče s klubem z jiného členského státu, pod podmínkou, že je tento systém způsobilý zaručit naplnění uvedeného cíle a nepřekračuje míru toho, co je k jeho dosažení nezbytné.

Taková pravidla jsou zajisté omezením volného pohybu pracovníků, jenž je uvnitř Unie zajištěn na základě článku 45 SFEU, jelikož jsou způsobilá hráče odradit od výkonu svého práva na volný pohyb a činí výkon uvedeného práva méně atraktivním, i když jednoznačně nebrání tomuto hráči v tom, aby podepsal smlouvu profesionálního hráče s klubem z jiného členského státu. Taková pravidla lze nicméně v zásadě odůvodnit cílem spočívajícím v podpoře náboru a výcviku mladých hráčů, vzhledem k tomu, že perspektiva, že fotbalové kluby získají náhradu za výcvik, je s to tyto kluby motivovat k hledání talentů a zajišťování výcviku mladých hráčů. Krom toho náklady vynaložené na výcvik mladých hráčů jsou obecně kompenzovány prospěchem, který mohou tito hráči v průběhu svého výcviku přinést klubu, v němž výcvik absolvují, zpravidla jen částečně. Za těchto podmínek, pokud by kluby, které mladým hráčům poskytují výcvik, nebyly s to získat náhradu takto vynaložených nákladů v případě, že hráč po skončení svého výcviku uzavře smlouvu profesionálního hráče s jiným klubem, mohlo by je to odrazovat od investic do výcviku mladých hráčů. To platí zvláště pro malé kluby poskytující výcvik, jejichž investice do náboru a výcviku mladých hráčů mají na místní úrovni podstatný význam pro naplnění sociální a výchovné funkce sportu.

Takový systém nicméně musí být skutečně způsobilý naplnit uvedený cíl a být s ohledem na něj přiměřený, přičemž musí být vzaty v úvahu náklady vynaložené klubem na výcvik jak budoucích profesionálních hráčů, tak hráčů, kteří se takovými hráči nikdy nestanou. V tomto ohledu pravidla, na základě nichž se „nadějný hráč“, který po skončení svého výcviku podepíše smlouvu profesionálního hráče s klubem z jiného členského státu, je povinen uhradit náhradu škody, jejíž výše je nezávislá na skutečných nákladech na výcvik, nejsou k zajištění naplnění uvedeného cíle nezbytná.

(viz body 35–37, 41, 43–45, 49–50 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Daňové právní předpisy – Daň z příjmu

(Článek 49 SFEU)

Summary

Článek 49 SFEU brání vnitrostátní právní úpravě, která má, pokud jde o přiznání takové daňové výhody, jako je odpočet pro osoby samostatně výdělečně činné, které odpracovaly určitý počet hodin jakožto podnikatelé, diskriminační dopad na poplatníky-nerezidenty, jejichž hodiny odpracované ve prospěch provozovny nacházející se v jiném členském státě nejsou pro tyto účely zohledňovány, i v případě, že si tito poplatníci mohou, co se týče této výhody, zvolit režim použitelný na poplatníky-rezidenty.

Tato vnitrostátní právní úprava, která pro účely takové daňové výhody, jako je odpočet pro osoby samostatně výdělečně činné, používá „kritérium počtu hodin“ tak, že poplatníkům-nerezidentům brání v tom, aby si započetli hodiny odpracované v jiném členském státě, může být totiž především na újmu těmto poplatníkům. Taková právní úprava tudíž představuje nepřímou diskriminaci z důvodu státní příslušnosti ve smyslu článku 49 SFEU. Tento závěr není zpochybněn skutečností, že poplatníci-nerezidenti mají možnost volby shodného zacházení, která jim umožňuje zvolit si mezi diskriminačním daňovým režimem a režimem použitelným na rezidenty, neboť takováto možnost volby není způsobilá vyloučit diskriminační dopad prvního z těchto dvou daňových režimů. Pokud by totiž byl uvedené volbě přiznán takový dopad, mělo by to za následek konvalidaci daňového režimu, který sám o sobě nadále představuje porušení článku 49 SFEU z důvodu své diskriminační povahy. Krom toho vnitrostátní režim omezující svobodu usazování zůstává stejně neslučitelný s právem Unie, i když je jeho použití fakultativní. Z toho vyplývá, že možnost volby nabízená poplatníkovi-nerezidentovi prostřednictvím volby shodného zacházení postrádá, pokud jde o konstatovanou diskriminaci, neutralizační účinek.

(viz body 48–55 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Životní prostředí – Znečištění ovzduší – Směrnice 2001/80 – Rozsah působnosti – Velká spalovací zařízení – Výjimky

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/80, čl. 2 bod 7 druhý pododstavec první věta)

Summary

Vzhledem k tomu, že směrnice 2001/80 o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zařízení definuje spalovací zařízení jako technické zařízení, v němž se paliva oxidují za účelem využití takto vyrobeného tepla, není elektrická energie produktem spalování. Produkty spalování jsou totiž odpadní plyny, popel a jiné zbytky, jakož i teplo vytvořené při spalování. Elektrický proud není ani látkovým produktem spalování, ani teplem, nýbrž vzniká na základě série úkonů, při nichž se při spalování uvolňuje teplo, které je v kotli využíváno k výrobě páry, jež pohání turbínu, která nakonec vyrábí elektrickou energii. Aby elektrická energie byla „produktem spalování“, bylo by nezbytné vykládat tento pojem tak široce, že by zahrnoval i jiné produkty, které nevznikají přímo spalováním a které neodpovídají obvyklému významu tohoto výrazu jak ve vědeckém, tak v běžném jazyce.

Článek 2 bod 7 druhý pododstavec první věta směrnice 2001/80 se neomezuje na upřesnění pojmu spalovací zařízení, nýbrž určitá zařízení z rozsahu působnosti této směrnice vylučuje. Povaha výjimky tohoto ustanovení ostatně výslovně vyplývá z jeho znění, protože stanoví, že uvedená směrnice se vztahuje na zařízení určená k výrobě energie s výjimkou těch, která bezprostředně využívají produkty spalování ve výrobním procesu. Restriktivní výklad tohoto ustanovení je nutný tím spíše, že vyloučení některých spalovacích zařízení z rozsahu působnosti této směrnice by bylo v rozporu se samotným cílem této směrnice. Cílem této směrnice je totiž boj proti acidifikaci prostřednictvím snížení emisí oxidu siřičitého a oxidů dusíku, na kterých se výraznou měrou podílejí velká spalovací zařízení, jako jsou zařízení na výrobu elektřiny. Rozšíření výjimky uvedené v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci první větě uvedené směrnice na elektrárny, jejichž výroba elektrické energie je bezprostředně využívána ve výrobním procesu, by ohrozilo užitečný účinek této směrnice.

(viz body 36–37, 40–42)
Keywords

Summary



Keywords

Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/84 – Právo na opětný prodej ve prospěch nabyvatelů práv po autorovi originálu uměleckého díla po jeho smrti

(Článek 95 ES; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/84, čl. 6 odst. 1)

Summary

Článek 6 odst. 1 směrnice 2001/84 o právu na opětný prodej ve prospěch autora originálu uměleckého díla musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání ustanovení vnitrostátního práva, které přiznání práva na opětný prodej vyhrazuje dědicům umělce ze zákona, s vyloučením dědiců ze závěti. Přísluší ovšem předkládajícímu soudu, aby pro účely použití vnitrostátního ustanovení provádějícího uvedený čl. 6 odst. 1 řádně zohlednil všechna relevantní pravidla, která řeší otázku rozhodného práva v oblasti dědění práva na opětný prodej.

Směrnice 2001/84 byla totiž přijata na základě dvojího cíle, a to jednak zajistit autorům výtvarných děl a plastik podíl na hospodářském úspěchu originálu jejich uměleckých děl a jednak ukončit narušení hospodářské soutěže na trhu s uměleckými díly, jelikož platba autorské odměny související s opětným prodejem v některých členských státech může vést k přesunům prodejů uměleckých děl do členských států, ve kterých se neuplatňuje. Třebaže bylo úmyslem zákonodárce Unie, aby nabyvatelé práv po autorovi plně požívali výhod z práva na opětný prodej po jeho smrti, v souladu se zásadou subsidiarity neměl naproti tomu za to, že je vhodné zasahovat prostřednictvím této směrnice do oblasti dědického práva členských států, přičemž tak ponechal na každém z těchto států, aby vymezil kategorie osob, které v jeho vnitrostátním právu mohou být kvalifikovány jako nabyvatelé práv. Členské státy tedy mohou učinit vlastní legislativní volbu za účelem určení kategorií osob, v jejichž prospěch je stanoveno právo na opětný prodej po smrti autora uměleckého díla.

(viz body 27, 32–33, 36 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Volný pohyb služeb – Omezení – Vnitrostátní právní úprava úhrady nákladů na léčení vynaložených v jiném členském státě – Nepředvídaná nemocniční léčba – Nařízení č. 1408/71

[Článek 49 ES; nařízení Rady č. 1408/71, čl. 22 odst. 1 písm. a) bod i)]

Summary

Členský stát, který odmítá poskytnout pojištěncům zdravotního systému tohoto členského státu doplňkovou úhradu nákladů na léčení, které vynaložili v jiném členském státě v případě léčby v nemocnici, jež jim byla poskytnuta podle čl. 22 odst. 1 písm. a) bodu i) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97 ve znění nařízení č. 1992/2006, v rozsahu, v němž je úroveň krytí uplatňovaná v členském státě, kde byla tato léčba poskytnuta, nižší, než je krytí stanovené právními předpisy členského státu pojištění, se nedopustí nesplnění povinností, které pro něj vyplývají z článku 49 ES.

Okolnost, že osoby pojištěné v rámci zdravotního systému určitého členského státu mohou být nuceny předčasně se vrátit do tohoto členského státu, aby jim tam byla poskytnuta nemocniční léčba, jež se stala nezbytnou v důsledku zhoršení jejich zdravotního stavu během přechodného pobytu v jiném členském státě, nebo se vzdát cesty, například turistické nebo studijní, do takovéhoto jiného členského státu, jelikož s výjimkou zvláštních omezených případů nemohou počítat s doplňkovou úhradou příslušné instituce v případě, že se cena rovnocenné léčby v členském státě pojištění, která převyšuje úroveň krytí v tomto jiném členském státě, se totiž jeví jako příliš nahodilá a nepřímá. Nelze tudíž mít obecně za to, že je sporná právní úprava s to omezit volný pohyb služeb nemocniční léčby, turistických služeb nebo služeb vzdělávacích.

Krom toho případy, v nichž nepředvídaná nemocniční léčba poskytnutá pojištěné osobě během jejího přechodného pobytu v jiném členském státě vystavuje členský stát pojištění v důsledku uplatnění jeho právní úpravy nutnosti vyšší náhrady finančních nákladů, než by tomu bylo v případě, kdyby byla tato léčba poskytnuta v některém z jeho zařízení, jsou považovány za celkově vyvážené těmi případy, v nichž naopak uplatnění právní úpravy členského státu pobytu vede k tomu, že členský stát pojištění je danou nemocniční léčbou finančně zatěžován méně, než kdyby byla bývala provedena podle jeho vlastní právní úpravy.

(viz body 72, 78 a 80)
Keywords

Summary



Keywords

1. Volný pohyb služeb – Omezení – Hazardní hry

(Článek. 49 ES)

2. Volný pohyb služeb – Omezení – Hazardní hry

(Článek 49 ES)

Summary

1. Článek 49 ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, která podřizuje organizování a propagaci hazardních her režimu exkluzivity ve prospěch jediného hospodářského subjektu a která zakazuje všem ostatním hospodářským subjektům, včetně hospodářských subjektů se sídlem v jiném členském státu, nabízet prostřednictvím internetu na území prvně uvedeného členského státu služby, na něž se vztahuje uvedený režim.

Vzhledem k tomu, že odvětví hazardních her nabízených prostřednictvím internetu není předmětem harmonizace na úrovni Unie, je členský stát oprávněn mít za to, že pouhá skutečnost, že hospodářský subjekt nabízí legálně služby spadající do tohoto odvětví prostřednictvím internetu v jiném členském státu, v němž je usazen a v němž již v zásadě podléhá podmínkám stanoveným právními předpisy a dohledu ze strany příslušných orgánů tohoto členského státu, nepředstavuje dostatečnou záruku ochrany vnitrostátních spotřebitelů před riziky podvodu a trestné činnosti s ohledem na obtíže, na které mohou v takovém kontextu narazit orgány členského státu usazení, chtějí-li posuzovat profesionální kvality a bezúhonnost hospodářských subjektů. Jelikož mezi spotřebitelem a hospodářským subjektem neexistuje přímý kontakt, hazardní hry přístupné prostřednictvím internetu s sebou mimoto nesou oproti tradičním trhům těchto her odlišná a zvýšená rizika, pokud jde o případné podvody, jichž se hospodářské subjekty dopustí vůči spotřebitelům. Uvedené omezení lze tedy s ohledem na zvláštnosti související s nabízením hazardních her prostřednictvím internetu považovat za odůvodněné cílem boje proti podvodům a trestné činnosti.

(viz body 33–34, 36–37, výrok 1)

2. Článek 49 ES musí být vykládán v tom smyslu, že zásada rovného zacházení a z ní vyplývající povinnost transparentnosti se uplatní na řízení o udělení a obnovení povolení ve prospěch jediného hospodářského subjektu v oblasti hazardních her, pokud se nejedná o veřejnoprávní hospodářský subjekt, jehož řízení podléhá přímému dohledu státu, nebo soukromý hospodářský subjekt, nad jehož činnostmi mohou orgány veřejné moci vykonávat důslednou kontrolu.

Za současného stavu práva Unie nejsou smlouvy o koncesi na služby upraveny žádnou ze směrnic, kterými zákonodárce Unie upravil oblast veřejných zakázek. Nicméně aby byl takový režim předchozího správního povolení, jako je režim, v němž je zakázáno organizovat nebo propagovat hazardní hry bez takovéhoto povolení a v němž se vydává pouze jediné povolení pro každou z povolených hazardních her, přípustný, přestože se od základní svobody odchyluje, musí se zakládat na objektivních, nediskriminačních a předem známých kritériích tak, aby byly pro výkon posuzovací pravomoci orgánů stanoveny určité meze, které zabrání tomu, že bude použita svévolně. Krom toho každá osoba, která je dotčena omezujícím opatřením založeným na takové odchylce, musí mít právo podat účinný opravný prostředek soudní povahy.

(viz body 39, 43, 50, 62, výrok 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Sbližování právních předpisů – Právní ochrana biotechnologických vynálezů – Směrnice 98/44

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/44, článek 9)

2. Sbližování právních předpisů – Právní ochrana biotechnologických vynálezů – Směrnice 98/44

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/44, článek 9)

3. Sbližování právních předpisů – Právní ochrana biotechnologických vynálezů – Směrnice 98/44

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/44, článek 9)

4. Mezinárodní dohody – Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (TRIPS)

(Dohoda TRIPS, články 27 a 30; Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/44, článek 9)

Summary

1. Článek 9 směrnice 98/44/ES o právní ochraně biotechnologických vynálezů musí být vykládán v tom smyslu, že nepřiznává ochranu patentových práv, jestliže je patentovaný výrobek obsažen v sójové moučce, v níž neplní funkci, pro kterou je patentován, avšak tuto funkci plnil předtím v rostlině sóji, z jejíhož zpracování tato moučka pochází, nebo jestliže může případně tuto funkci znovu plnit poté, co je z moučky extrahován a následně zaveden do určitého živého organismu. Článek 9 uvedené směrnice váže ochranu, kterou zakotvuje, na podmínku, že patentovaná sekvence DNA plní svou funkci v materiálu, do něhož je zahrnuta.

(viz body 46, 50, výrok 1)

2. Článek 9 směrnice 98/44 o právní ochraně biotechnologických vynálezů provádí úplnou harmonizaci jím přiznané ochrany, takže brání tomu, aby vnitrostátní právní předpisy poskytovaly absolutní ochranu patentovanému výrobku jako takovému bez ohledu na to, zda v materiálu, který jej obsahuje, plní svou funkci.

(viz bod 63, výrok 2)

3. Článek 9 směrnice 98/44 o právní ochraně biotechnologických vynálezů brání tomu, aby se majitel patentu vydaného před přijetím této směrnice, dovolával absolutní ochrany patentovaného výrobku, kterou mu údajně přiznaly tehdy účinné vnitrostátní právní předpisy. Nové pravidlo se totiž v zásadě okamžitě použije na budoucí účinky situace, která vznikla za platnosti dřívějšího pravidla a směrnice 98/44 z této zásady nestanoví žádné výjimky.

(viz body 66–67, 69, výrok 3)

4. Články 27 a 30 dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, která tvoří přílohu 1 C Dohody o zřízení Světové obchodní organizace schválené rozhodnutím 94/800, nemají vliv na výklad článku 9 směrnice 98/44 o právní ochraně biotechnologických vynálezů, podle níž je ochrana, kterou tento článek zakládá, omezená na situace, v nichž patentovaný výrobek plní svou funkci.

(viz body 76–77, výrok 4)
Keywords

Summary



Keywords

1. Volný pohyb služeb – Omezení – Hazardní hry

(Článek 49 ES)

2. Volný pohyb služeb – Omezení – Hazardní hry

(Článek 49 ES)

Summary

1. Článek 49 ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové právní úpravě členského státu, která zakazuje reklamu určenou osobám majícím bydliště v tomto státu na hazardní hry pořádané soukromými hospodářskými subjekty v jiných členských státech za účelem zisku.

Úvahy kulturní, morální nebo náboženské povahy totiž mohou odůvodnit omezení volného pohybu služeb ze strany provozovatelů hazardních her, zejména v rozsahu, v němž by mohlo být považováno za nepřijatelné umožnit, aby bylo dosahováno soukromých zisků využíváním sociální pohromy nebo slabosti a neštěstí hráčů. Každý z členských států tak může podle svého vlastního žebříčku hodnot a vzhledem k posuzovací pravomoci, kterou má, omezit provozování hazardních her tím, že ho svěří veřejnoprávním nebo charitativním organizacím. Zákaz propagace služeb provozovatelů, kteří jsou soukromými podniky, jejichž účelem je dosažení zisku, vůči spotřebitelům majícím bydliště v dotčeném členském státě tak odpovídá cíli vyloučení soukromých ziskových zájmů z odvětví hazardních her a může být ostatně považován za nezbytný k dosažení takového cíle.

(viz body 43–46, výrok 1)

2. Článek 49 ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu podřizující peněžní hry režimu výhradních práv, podle které tomu, kdo propaguje tyto hry pořádané v jiném členském státě, hrozí přísnější sankce než tomu, kdo propaguje takové hry pořádané v tuzemsku bez povolení.

Vnitrostátnímu soudu přísluší zkoumat, zda tomu tak je v případě dotčené vnitrostátní právní úpravy. Tento soud musí zkoumat, zda oba protiprávní činy, ačkoli spadají do odlišných režimů, jsou přesto předmětem rovnocenného zacházení podle použitelných vnitrostátních právních předpisů. Bude muset zejména ověřit, zda uvedené protiprávní činy jsou v praxi příslušnými orgány stíhány stejně důsledně a vedou k uložení rovnocenných trestů příslušnými soudy.

(viz body 55, 57, výrok 2)
Keywords

Summary



Keywords

1. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Předmět sporu – Změna v průběhu řízení – Zákaz

2. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Žaloba na určení nesplnění povinnosti členským státem z důvodů jednání předcházejícího dni jeho přistoupení k Unii– Nařízení č. 3577/92 – Podpis smlouvy na poskytování veřejné služby námořní kabotáže bez předchozího zadávacího řízení

(Nařízení Rady č. 3577/92, čl. 1 a 4)

Summary

1. Z článku 38 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudního dvora a judikatury týkající se tohoto ustanovení vyplývá, že každý návrh na zahájení řízení musí uvádět předmět sporu a stručný popis žalobních důvodů a že tyto údaje musí být natolik jasné a přesné, aby umožnily žalovanému připravit si obhajobu a Soudnímu dvoru vykonávat přezkum. Z toho vyplývá, že hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je žaloba založena, musí uceleně a srozumitelně vyplývat z textu samotné žaloby a že návrhová žádaní žaloby musí být formulována jasně, aby se předešlo tomu, že Soudní dvůr rozhodne nad rámec návrhových žádání nebo opomene rozhodnout o některém z žalobních důvodů.

Pokud vyplývá jednoznačně jak ze znění odůvodněného stanoviska, tak z návrhových žádání uvedených v žalobě Komise, že Komisí tvrzené nesplnění povinností vyplývajících pro dotčený členský stát z nařízení č. 3577/92 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) spočívá v tom, že přede dnem svého přistoupení k Unii podepsal smlouvu na poskytování veřejné služby námořní kabotáže bez předchozího zadávacího řízení, tvrzení, v replice a na jednání, že uvedený stát neplnil povinnosti, které pro něj vyplývají z tohoto nařízení, ode dne jeho přistoupení k Unii, neodpovídá návrhovým žádáním uvedeným v žalobě. V důsledku toho se Soudní dvůr nemůže k takovému tvrzení po přezkoumání jeho opodstatněnosti vyjádřit, aniž by rozhodl nad rámec návrhových žádání.

(viz body 12, 15–19)

2. Žaloba, jejímž předmětem je určení nesplnění povinností členského státu vyplývajících pro něj z nařízení č. 3577/92 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) z důvodu, že dne 16. dubna 2004 podepsal smlouvu na poskytování veřejné služby námořní kabotáže bez předchozího zadávacího řízení, by mohla mít úspěch pouze tehdy, pokud by uvedené nařízení přesto uvedenému státu ukládalo před datem jeho přistoupení, tedy dnem 1. května 2004, určité povinnosti. Takové povinnosti by znamenaly zejména to, že by se členské státy musely během doby, která předchází použitelnost nařízení č. 3577/92 v jejich ohledu, zdržet uzavření smlouvy na veřejnou službu způsobem neslučitelným s články 1 a 4 tohoto nařízení.

Vzhledem k tomu, že Komise nijak nezaložila důvody uváděné na podporu své žaloby na případné existenci takových povinností, její žaloba na nesplnění povinnosti nemůže uspět.

(viz body 20–22)