ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15

Ke studii zahrnuté do první kategorie uvedené v bodě 12 tohoto rozsudku Komise uvedla, že dosud neučinila závěr ohledně provedení směrnice zmíněné v dané studii dotyčným členským státem, a že pokud by byly zveřejněny údaje a závěry obsažené v této studii, které dosud nebyly ověřeny a na něž neměl dotčený členský stát příležitost reagovat, znamenalo by to pro tento stát riziko případné nespravedlivé kritiky, čímž by byla narušena atmosféra vzájemné důvěry požadovaná k vyhodnocení provedení této směrnice.
19

Cour d’appel de Lyon zdůraznil, že z žádného z ujednání citovaných účastníky řízení ani z žádných jiných poznatků v řízení nevyplývá, že by měl nabyvatel právo požadovat po prodejci, aby plnil v případě závady, na kterou se vztahuje záruka, zejména v případě, kdy by ve smlouvě označená povinná strana neplnila. Podle tohoto soudu se nelze domnívat, že by prodejce přenechal subdodavateli plnění povinnosti, která mu nevznikla. Mezi nabyvatelem a společností Mapfre warranty naproti tomu vznikl předáním záruční knížky přímý smluvní vztah, protože nabyvatel mohl od této společnosti a pouze od ní požadovat, aby provedla přislíbený zákrok a nesla jeho náklady. Tento smluvní závazek uzavřený mezi nabyvatelem a třetí stranou, která není účastníkem prodeje, sleduje podle cour d’appel de Lyon vlastní cíl a je sám o sobě účelem. Jelikož se společnost Mapfre warranty zavázala, že v případě náhodného vzniku škodné události na pojištěné věci poskytne pojištěnému za zaplacení sjednané částky plnění sjednané při uzavření smlouvy, prováděla podle uvedeného soudu pojišťovací činnost.
a)

osoby, subjekty či orgány spojené s íránskými jadernými činnostmi, jež by mohly ohrozit nešíření, nebo s vývojem nosičů jaderných zbraní Íránem nebo tyto činnosti podporující [osoby, subjekty či orgány podílející se na íránských jaderných činnostech, jež by mohly ohrozit nešíření, nebo na vývoji nosičů jaderných zbraní Íránem nebo s těmito činnostmi či vývojem přímo spojené nebo je podporující], a to i prostřednictvím pořizování zakázaného zboží a technologií, nebo jako osoby, subjekty či orgány, které jsou vlastněny nebo ovládány uvedenými osobami, subjekty či orgány, a to i nedovolenými prostředky, nebo které jednají jejich jménem nebo na jejich příkaz;
54

Z judikatury vzešlé z rozsudku ze dne 4. března 1982, Effer (38/81, EU:C:1982:79) plyne, že mezi pravomoci vnitrostátního soudu v oblasti rozhodování o otázkách týkajících se smlouvy patří i pravomoc posoudit existenci podstatných náležitostí samotné smlouvy, neboť takové posouzení je nezbytné k tomu, aby vnitrostátní soud, který o dané věci rozhoduje, mohl ověřit svou příslušnost podle nařízení č. 44/2001. Pokud by tomu tak nemělo být, ustanovení článku 5 nařízení č. 44/2001 by mohlo být zbaveno svého právního dosahu, jelikož by bylo připuštěno, že k tomu, aby se jedna ze stran vyhnula uplatnění pravidla stanoveného v těchto ustanoveních, stačí, aby tvrdila, že smlouva neexistuje. Naopak, zohlednění cílů a ducha nařízení č. 44/2001 si žádá vykládat uvedená ustanovení takovým způsobem, aby soud, který má rozhodnout spor ze smlouvy, mohl ověřit, a to i bez návrhu, základní podmínky své příslušnosti na základě přesvědčivých a relevantních skutečností předložených dotyčnou stranou prokazujících existenci či neexistenci smlouvy.
41

S požadavky vlastními samotné povaze práva Unie by totiž bylo neslučitelné jakékoli ustanovení vnitrostátního právního řádu nebo jakákoli legislativní, správní nebo soudní praxe, které by vedly ke snížení účinku unijního práva v důsledku skutečnosti, že by soudu příslušnému k aplikaci tohoto práva byla upřena pravomoc učinit v samotném okamžiku jeho aplikace vše, co je nezbytné k vyloučení použití ustanovení vnitrostátních právních předpisů představujících možnou překážku plného účinku norem Unie (viz rozsudky Simmenthal, 106/77, EU:C:1978:49, bod 22, jakož i A, C‑112/13, EU:C:2014:2195, bod 37 a citovaná judikatura).
144

Co se dále týče druhé otázky předkládajícího soudu ve věci C‑659/13, jejíž podstatou je, zda je konečné nařízení neplatné v rozsahu, v němž je v rozporu s čl. 2 odst. 7 písm. c) nařízení č. 384/96, jelikož Rada a Komise nerozhodly o žádostech o zacházení jako v tržním hospodářství podaných čínskými a vietnamskými vyvážejícími výrobci, kteří nebyli součástí vzorku vytvořeného podle článku 17 téhož nařízení, ve lhůtě tří měsíců stanovené v tomto ustanovení, je třeba poukázat na to, že výklad provedený v předchozím bodě tohoto rozsudku platí bez ohledu na to, zda dotyční vyvážející výrobci byli nebo nebyli do daného vzorku zařazeni.
46

Co se týče první a třetí části tohoto důvodu, v rozsahu, v němž navrhovatelky vytýkají Tribunálu, že jednak nezohlednil dva důkazy za účelem zjištění, že Komise prokázala účast navrhovatelek na činnostech souvisejících s koordinací cen od roku 1995 do roku 2002, a jednak měl za to, že výměna interních elektronických zpráv navrhovatelek ze dne 18. a 19. října 2000 představuje důkaz z období, kdy se odehrály skutečnosti prokazující účast navrhovatelek na koordinaci cen, postačí připomenout, že podle čl. 256 odst. 1 druhého pododstavce SFEU a čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie je kasační opravný prostředek omezen na právní otázky. Ke zjištění a posouzení relevantních skutkových okolností, jakož i důkazů, které mu jsou předloženy, je tedy příslušný pouze Tribunál. Posouzení tohoto skutkového stavu a důkazů, s výhradou případu jejich zkreslení, které navrhovatelky v projednávaném případě uplatnily jen nepřesným a nepodloženým způsobem, tedy nepředstavuje právní otázku, která by jako taková podléhala přezkumu Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku (viz zejména v tomto smyslu Telefónica a Telefónica de España v. Komise, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, bod 84).
33

Jak vyplývá z vyjádření předložených Soudnímu dvoru, nic nenasvědčuje tomu, že by u tohoto poplatku, který je uložen fyzické nebo právnické osobě provozující stožár nebo zařízení pro vysílání a příjem v rámci sítě mobilních telekomunikací, bez ohledu na to, zda jí bylo či nebylo uděleno oprávnění na základě autorizační směrnice, byl vznik platební povinnosti vázán na řízení o udělení obecného oprávnění podnikům k zajišťování sítí a k poskytování služeb elektronických komunikací ani že by byl spojen s obecným oprávněním ve smyslu čl. 6 odst. 1 autorizační směrnice, což však přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
34

V tomto ohledu je třeba poznamenat, že cílem osvobození operací souvisejících se spravováním zvláštních investičních fondů od daně je zejména ulehčit investorům investování peněz do investičních fondů vyloučením nákladů tvořených DPH, a tedy zajištěním toho, že společný systém DPH bude daňově neutrální, co se týče výběru mezi přímým investováním do cenných papírů a investováním prostřednictvím subjektů kolektivního investování (viz rozsudky JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust a The Association of Investment Trust Companies, C‑363/05, EU:C:2007:391, bod 45; Wheels Common Investment Fund Trustees a další, C‑424/11, EU:C:2013:144, bod 19, jakož i ATP PensionService, C‑464/12, EU:C:2014:139, bod 43).
12

Body 3 až 5 napadeného nařízení znějí: „(3) Vědecké hodnocení účinnosti plánu pro tresku obecnou prováděné Vědeckotechnickým a hospodářským výborem pro rybářství (VTHVR) prokázalo řadu problémů souvisejících s vypracováním a fungováním plánu pro tresku obecnou. Aniž by zpochybnil cíle stanovené v plánu pro tresku obecnou, došel VTHVR k závěru, že uvedených cílů nebude pravděpodobně možné dosáhnout v časovém rámci, který by byl v souladu se závěry světového summitu o udržitelném rozvoji pořádaného v roce 2002 v Johannesburgu, nebudou-li v koncepci plánu pro tresku obecnou odstraněny nedostatky, které souvisejí mimo jiné s uplatňováním článků 9 a 12 uvedeného plánu. (4) [...] Ačkoli k automatickým každoročním snížením celkových přípustných odlovů o 25 % mělo docházet pouze výjimečně, stala se tato snížení v letech 2009 až 2012 pravidlem. Po vstupu plánu pro tresku obecnou v platnost byly v důsledku toho celkové přípustné odlovy pro dotčené oblasti značně sníženy a další automatická snížení by v těchto oblastech vedla ke skutečnému ukončení lovu tresky obecné. Ve vědeckém hodnocení VTHVR se navrhuje, že pro účely dosažení cílů stanovených v plánu pro tresku obecnou by bylo v některých případech vhodnější umožnit více flexibility s cílem zohlednit případ od případu příslušná vědecká stanoviska. V rámci této flexibility je proto vhodné umožnit za určitých podmínek pozastavení ročního snížení celkových přípustných odlovů anebo stanovení alternativních celkových přípustných odlovů, aniž by se tím ohrozily cíle plánu pro tresku obecnou. (5) [...] přípustná intenzita rybolovu v období let 2009 až 2012 v oblastech, na které se vztahuje článek 9, [byla] omezena o 25 % ročně a v oblastech, na které se vztahuje článek 8, byla výrazně omezena. […] Další uplatňování automatických ročních snížení intenzity by nevedlo k dosažení cílů plánu pro tresku obecnou, ale mělo by značný hospodářský a sociální dopad na ty segmenty loďstva, které používají tatáž zařízení, avšak loví zejména jiné druhy než tresku obecnou. Proto je vhodné umožnit pružnější přístup, který by dovoloval pozastavit automatické roční snižování intenzity rybolovu bez ohrožení cílů stanovených v plánu pro tresku obecnou.“
45

Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru v projednávané věci vyplývá, že H. Hirvonen by odvedla vyšší daň, pokud by si zvolila režim zdanění jako daňový rezident a podléhala obecnému zdanění. To je důvod, proč zvolila režim zdanění srážkou u zdroje upravený zákonem o zvláštním zdanění příjmů. Jelikož H. Hirvonen využila výhodnější režim ve srovnání s tím, který by se na ni vztahoval, kdyby se rozhodla pro režim obecného zdanění, nemůže se domáhat daňového zvýhodnění, které by jí bylo přiznáno v rámci režimu obecného zdanění.
3

Body 31, 32, 35 a 37 odůvodnění směrnice 2001/29 zní následovně: „(31) Mezi různými skupinami nositelů práv stejně jako mezi různými kategoriemi nositelů práv a uživatelů chráněných předmětů ochrany [uživatelů předmětů ochrany] musí být zajištěna přiměřená rovnováha práv a zájmů. Stávající výjimky a omezení práv stanovené členskými státy je třeba s ohledem na nové elektronické prostředí přehodnotit. Stávající rozdíly ve výjimkách a omezeních určitých omezených úkonů mají přímé záporné účinky na fungování vnitřního trhu v oblasti autorského práva a práv s ním souvisejících. Takové rozdíly by se mohly zvýraznit dalším rozvojem mezinárodního užívání děl a rozvojem činností překračujících hranice. Pro zajištění náležitého fungování vnitřního trhu je třeba takové výjimky a omezení vymezit více harmonickým způsobem. Míra harmonizace by měla vycházet z dopadu těchto výjimek a omezení na hladké fungování vnitřního trhu. (32) Tato směrnice stanoví vyčerpávající výčet výjimek a omezení práva na rozmnožování a práva na sdělování veřejnosti. Některé výjimky nebo omezení jsou použitelné popřípadě pouze u práva na rozmnožování. To [Tento výčet] patřičně zohledňuje rozdílné právní tradice v členských státech, přičemž je zároveň zajištěno [a směřuje k zajištění řádného] fungování vnitřního trhu. Členské státy by měly dospět k jednotnému používání těchto výjimek a omezení, které bude v budoucnu při přezkoumávání prováděcích právních předpisů hodnoceno. [...] (35) V určitých případech výjimek nebo omezení by nositelé práv měli získat spravedlivou odměnu jako přiměřenou náhradu za užití jejich chráněných děl nebo jiných předmětů ochrany. Při určování způsobu, podrobností a možné výše odměny je třeba vzít v úvahu konkrétní okolnosti každého případu. Při hodnocení těchto okolností by cenným kritériem byla možná újma nositelům práva vyplývající z dotyčného úkonu. V případech, kdy nositelé práv již získali platbu v jiné formě, například jako součást licenčního poplatku, nemusí přicházet žádná zvláštní nebo samostatná platba v úvahu. Výše spravedlivé odměny by měla brát ohled na míru využití prostředků technologické ochrany uvedených v této směrnici. V určitých situacích, kdy je újma způsobená nositeli práva minimální, nesmí [nemusí] vzniknout žádná povinnost platby. [...] (37) Stávající vnitrostátní systémy týkající se reprografie, pokud existují, nejsou závažnou překážkou vnitřního trhu. Členským státům by mělo být povoleno stanovit výjimku nebo omezení ve vztahu k reprografii.“
11

Článek 3 této společné akce definoval úkoly mise Eulex Kosovo tímto způsobem: „Za účelem splnění mandátu uvedeného v článku 2 Eulex Kosovo: a) monitoruje příslušné kosovské instituce ve všech oblastech souvisejících se širší oblastí právního státu (včetně celních orgánů) a poskytuje jim v tomto směru odborné vedení a poradenství, přičemž si ponechává určité výkonné pravomoci; b) zajišťuje zachování a prosazování právního státu, veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti, a to v případě potřeby a po konzultaci s příslušnými mezinárodními civilními úřady v Kosovu i odvoláním či zrušením operativních rozhodnutí příslušných kosovských orgánů; c) pomáhá zajistit, aby žádné kosovské orgány v oblasti právního státu, včetně celních orgánů, nepodléhaly politickému vměšování; d) zajišťuje, aby případy válečných zločinů, terorismu, organizované trestné činnosti, korupce, zločinů mezi národnostními skupinami, finančních či hospodářských trestných činů a další závažné trestné činnosti byly řádně vyšetřovány, stíhány, bylo o nich rozhodováno a aby opatření proti nim byla vynucována v souladu s platným právem, a to případně i prostřednictvím mezinárodních vyšetřovatelů, státních zástupců a soudců společně s vyšetřovateli, státními zástupci a soudci z Kosova nebo nezávisle a prostřednictvím opatření zahrnujících i vytvoření struktur pro spolupráci a koordinaci mezi policií a orgány činnými v trestním řízení; e) přispívá k posílení spolupráce a koordinace během celého soudního řízení, zejména v oblasti organizované trestné činnosti; f) přispívá k boji proti korupci, podvodům a finanční trestné činnosti; g) přispívá k provádění protikorupční strategie a protikorupčního akčního plánu pro Kosovo; h) na základě konzultace s příslušnými subjekty Rady přebírá další odpovědnosti, nezávisle či na podporu příslušných kosovských orgánů, k zajištění zachování a prosazování právního státu, veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti; i) zajišťuje, aby veškerá jeho činnost byla v souladu s mezinárodními normami v oblasti lidských práv a prosazování zásad rovnosti žen a mužů.“
54

Jak bylo uvedeno v bodech 16 až 22 tohoto rozsudku, v projednávané věci byl v rámci reformy dřívějšího trestního zákoníku, která byla provedena v roce 1994, zrušen trest odnětí práva volit jako vedlejší trest vyplývající ex lege z odsouzení v trestním řízení a nahrazen doplňkovým trestem, který musí být uložen soudem podle článku 131-26 nového trestního zákoníku, a to v délce nejvýše deseti let v případě odsouzení za zločin a pěti let v případě odsouzení za přečin.
9

Článek 8 téhož nařízení, nadepsaný „Přechodné období“, uvádí v odstavcích 2 a 3 toto: „2. Aniž je dotčen odstavec 3, musí být uzavírání smluv o veřejných službách v přepravě po železnici a po silnici uvedeno do souladu s článkem 5 tohoto nařízení do 3. prosince 2019. Během tohoto přechodného období přijmou členské státy opatření, aby postupně dosáhly souladu s článkem 5, a tím se vyhnuly vážným strukturálním problémům, zejména v souvislosti s přepravní kapacitou. Do šesti měsíců od konce první poloviny přechodného období předloží členské státy Komisi zprávu o pokroku zdůrazňující provádění postupného uzavírání smluv o veřejných službách v souladu s článkem 5. Na základě zpráv o pokroku od členských států může Komise navrhnout členským státům vhodná opatření. 3. Pro účely použití odstavce 2 se neberou v úvahu smlouvy o veřejných službách uzavřené v souladu s právem Společenství a vnitrostátním právem a) před 26. červencem 2000 na základě spravedlivého nabídkového řízení; b) před 26. červencem 2000 na základě jiného řízení než spravedlivého nabídkového řízení; c) od 26. července 2000 a přede dnem 3. prosince 2009 na základě spravedlivého nabídkového řízení; d) od 26. července 2000 a přede dnem 3. prosince 2009 na základě jiného řízení než spravedlivého nabídkového řízení. Smlouvy uvedené v písmenu a) zůstávají v platnosti do uplynutí doby jejich platnosti. Smlouvy uvedené v písmenech b) a c) zůstávají v platnosti do uplynutí doby jejich platnosti, ale ne déle než po dobu 30 let. Smlouvy uvedené v písmenu d) zůstávají v platnosti do uplynutí doby jejich platnosti, pokud mají omezenou dobu trvání srovnatelnou s dobami trvání uvedenými v článku 4. Smlouvy o veřejných službách zůstávají v platnosti do uplynutí doby jejich platnosti, pokud by jejich ukončení mělo nežádoucí právní nebo hospodářské dopady a pokud k tomu Komise dala svůj souhlas.“
8

Ustanovení § 13 odst. 3 KStG 1988 ve znění rozpočtového prováděcího zákona z roku 2001 stanoví: „U [soukromých] nadací, které nespadají do § 5 bodu 6 nebo 7 ani do § 7 odst. 3, se následující příjmy nezahrnou do výnosů nebo příjmů, ale zdaní se odděleně podle § 22 odst. 3: 1. tuzemské a zahraniční kapitálové příjmy z — peněžitých vkladů a jiných pohledávek u úvěrových institucí (§ 93 odst. 2 bod 3 [EStG 1988]), — dluhových cenných papírů ve smyslu § 93 odst. 3 bodů 1 až 3 [EStG 1988], pokud tyto byly při své emisi nabízeny právně i fakticky neurčenému okruhu osob, — dluhových cenných papírů ve smyslu § 93 odst. 3 bodů 4 a 5 [EStG 1988], pokud jsou tyto kapitálové příjmy kapitálovým příjmem ve smyslu § 27 [EStG 1988]; 2. příjmy z prodeje účastí ve smyslu § 31 [EStG 1988], nepoužije-li se odst. 4. Kapitálové příjmy a příjmy z prodeje účastí (§ 22 odst. 3) nepodléhají dani, došlo-li ve zdaňovacím období k poskytnutí darů ve smyslu § 27 odst. 1 bodu 7 [EStG 1988], byla-li z nich odvedena daň z kapitálových příjmů a nedošlo-li k osvobození od daně z kapitálových příjmů na základě dohody o zamezení dvojímu zdanění.“
76

Navrhovatelky mají zaprvé za to, že Tribunál zkreslil v bodě 87 napadeného rozsudku návrhy na provádění důkazů uvedených v bodě 117 žaloby a v bodě 24 repliky, jakož i jejich vysvětlení, které podaly na jednání. Zadruhé Tribunál podle navrhovatelek zkreslil v bodě 119 uvedeného rozsudku určité části sporného rozhodnutí, jež se týkají údajných jednání o návrzích zvýšení cen kohoutů a ostatních armatur v rámci FSKI. Zatřetí Tribunál podle nich v bodě 130 zkreslil bod 852 odůvodnění sporného rozhodnutí, pokud jde o údajnou účast navrhovatelek v několika vícevýrobkových sdruženích. Začtvrté Tribunál v bodech 152 až 155 napadeného rozsudku zkreslil určité části oznámení námitek ze dne 26. března 2007 ve vztahu k námitkám, které se týkají opakovaných dohod o cenách v rámci IFS. Zapáté Tribunál v bodě 193 uvedeného rozsudku zkreslil vysvětlení navrhovatelek, které se týká prvního žalobního důvodu. Zašesté Tribunál v bodě 208 téhož rozsudku zkreslil návrh na provedení důkazů uvedený v bodě 46 žaloby, který se týká vyslechnutí svědků Schnileho a Kooka v souvislosti se schůzkou IFS ze dne 5. října 2000. Zasedmé Tribunál v bodě 213 napadeného rozsudku zkreslil důkazy a porušil zásady provádění důkazů, a to v souvislosti s obsahem poznámek pana Schinleho, spolupracovníka společnosti Hansgrohe, které se týkaly schůzky IFS konané dne 5. října 2000. Zaosmé Tribunál v bodě 218 uvedeného rozsudku zkreslil důkazy v souvislosti se schůzkou IFS ze dne 20. listopadu 2002 a nevyhověl návrhům na provedení důkazů uvedeným v bodě 27 repliky. Zadeváté Tribunál v bodě 230 napadeného rozsudku zkreslil návrhy na provedení důkazů uvedené v bodech 57, 59 a 61 žaloby a argumentaci navrhovatelek ke zvýšení cen „při zvláštních událostech“. Zadesáté Tribunál v bodech 277 až 282 uvedeného rozsudku zkreslil důkazy, argumentaci navrhovatelek a návrh na provedení důkazů, který je uveden v bodě 90 žaloby a týká se schůzky FSKI konané ve dnech 7. a 8. července 2000. Zajedenácté Tribunál v bodech 299 a následujících téhož rozsudku zkreslil obsah zápisu ze schůzky FSKI konané dne 17. ledna 2003, a to v souvislosti s údajným jednáním ve vzájemné shodě, které se týká mýtného, a návrh navrhovatelek na provedení důkazů, který je uveden v bodě 101 žaloby. Zadvanácté Tribunál v bodě 312 a následujících napadeného rozsudku zkreslil sporné rozhodnutí, pokud jde o důkazní hodnotu důkazů týkajících se schůzky IFS konané dne 24. dubna 2001 a schůzek FSKI konaných ve dnech 23. ledna a 5. července 2002. Zatřinácté Tribunál zkreslil v bodě 321 uvedeného rozsudku vysvětlení navrhovatelek, které je uvedeno v bodě 110 žaloby a v bodě 43 repliky, tím, že měl nesprávně za to, že navrhovatelky neuplatňují žádný argument ke schůzce VCG konané dne 30. října 2001. Začtrnácté měl Tribunál v bodě 324 téhož rozsudku zkreslit body odůvodnění 572 a následující sporného rozhodnutí, pokud jde o údajnou výtku jednání ve vzájemné shodě o cenách na rok 2005 v rámci AFICS.
51

Společnost Roca zaprvé v podstatě uvádí, že body 116 až 145 napadeného rozsudku jsou stiženy právní vadou. Tribunál totiž nevyvodil důsledky ze svého zjištění, podle kterého byla účast na protiprávním jednání přičítaném společnosti Roca méně závažná než účast ostatních účastníků kartelové dohody, zejména tak, že by upravil koeficienty „závažnost protiprávního jednání“ a „dodatečná částka“ a snížil základní částku pokuty. V této souvislosti napadený rozsudek nerozlišuje podle povahy chování, s výjimkou otázky zeměpisného rozsahu účasti na protiprávním jednání, mezi závažností jednání společnosti Roca, která nepřispěla ke vzniku předmětné kartelové dohody ani k jejímu zachování, a závažností jednání podniků patřících do „tvrdého jádra“ účastnících se podniků. V souladu se zásadou zákazu diskriminace měl Tribunál snížit základní částku pokuty uložené společnosti Roca uplatněním nižších koeficientů „závažnost protiprávního jednání“ a „dodatečná částka“, než uplatnil na uvedené podniky, a to tím spíše, že sám konstatoval v bodech 139, 247 a 248 napadeného rozsudku, že menší závažnost jednání společnosti Roca má vést k uplatnění takových koeficientů. Tribunál nepřihlédl k menší závažnosti účasti společnosti Roca na protiprávním jednání ve vztahu k zapojení ostatních účastníků, ani neupravil tyto koeficienty, a to ani z důvodu polehčujících okolností.
8

Komise ve dnech 9. a 10. listopadu 2004 uskutečnila neohlášené kontroly v prostorách několika společností a vnitrostátních profesních sdružení vykonávajících činnost v odvětví zařízení a pevných součást koupelen. Komise poté, co v období od 15. listopadu 2005 do 16. května 2006 zaslala žádosti o informace uvedeným společnostem a sdružením, včetně navrhovatelky, přijala dne 26. března 2007 oznámení námitek. To bylo navrhovatelce doručeno.
86

Soudnímu dvoru mimoto nepřísluší, když rozhoduje o právních otázkách v řízení o kasačním opravném prostředku, aby z důvodů ekvity nahradil vlastním posouzením posouzení Tribunálu při rozhodování – v rámci výkonu jeho pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci – o výši pokut ukládaných podnikům pro porušení unijního práva. Nesprávné právní posouzení Tribunálem z důvodu nepřiměřené výše pokuty by tak bylo možné konstatovat pouze v případě, že by Soudní dvůr měl za to, že výše pokuty je nejen nevhodná, ale také nadměrná, a to natolik, že je nepřiměřená (viz zejména rozsudek ze dne 30. května 2013, Quinn Barlo a další v. Komise, C‑70/12 P, nezveřejněný, EU:C:2013:351, bod 57, jakož i citovaná judikatura).
53

I za předpokladu, že by tato okolnost byla prokázána, v žádném případě není s to prokázat, že Tribunál měl mít za to, že koeficienty „závažnost protiprávního jednání“ a „dodatečná částka“ ve výši 15 % nejsou přiměřené nebo jsou příliš vysoké, jelikož takový procentní podíl lze odůvodnit samotnou povahou dotčeného protiprávního jednání, a sice prováděním koordinace cenového navyšování. Takové protiprávní jednání totiž patří mezi nejzávažnější omezení hospodářské soutěže ve smyslu 23 a 25 pokynů z roku 2006 a výše 15 % odpovídá nejnižšímu stupni sankcí v rámci stupnice stanovené pro taková protiprávní jednání v těchto pokynech (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 11. července 2013, Ziegler v. Komise, C‑439/11 P, EU:C:2013:513, body 124 a 125, a ze dne 11. července 2013, Team Relocations a další v. Komise, C‑444/11 P, nezveřejněný EU:C:2013:464, bod 125).