ROZSUDEK TRIBUNÁLU (třetího rozšířeného senátu)

21. května 2010( )

„Státní podpory – Finanční opatření ve prospěch France Télécom – Návrh akcionářské půjčky – Veřejná prohlášení člena francouzské vlády – Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za neslučitelnou se společným trhem a nenařizuje se její navrácení – Žaloba na neplatnost – Právní zájem na podání žaloby – Přípustnost – Pojem ,státní podpora‘ – Výhoda – Státní prostředky – Povinnost uvést odůvodnění“

Ve spojených věcech T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 a T‑456/04,

Francouzská republika, původně zastoupená G. de Berguesem, R. Abrahamem a S. Ramet, poté E. Belliard, G. de Berguesem a S. Ramet, a nakonec E. Belliard, G. de Berguesem, A.-L. Vendrolini a J.-C. Niolletem, jako zmocněnci,

žalobkyně ve věci T‑425/04,

France Télécom SA, se sídlem v Paříži (Francie), původně zastoupená A. Gosset-Grainvillem a S. Hautbourgem, poté S. Hautbourgem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑444/04,

Bouygues SA, se sídlem v Paříži,

Bouygues Télécom SA, se sídlem v Boulogne-Billancourt (Francie),

zastoupené J. Vogelem, F. Sureauem, D. Théophilem a J. Blouet Gaillardem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑450/04,

Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom), se sídlem v Paříži, zastoupená O. Frégetem, F. Herrenschmidtem, M. Struysem a L. Eskenazim, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑456/04,

proti

Evropské komisi, původně zastoupené C. Giolitem a J. Buendía Sierrem, poté C. Giolitem a D. Grespanem, jako zmocněnci,

žalované,

podporované

Francouzskou republikou, zastoupenou ve věci T‑450/04 E. Belliard, G. de Berguesem, A.‑L. Vendrolini a J.-C. Niolletem, a ve věci T‑456/04 M. de Berguesem, jako zmocněnci,

vedlejší účastnicí ve věcech T‑450/04 a T‑456/04,

Bouygues SA, se sídlem v Paříži,

a

Bouygues Télécom SA, se sídlem v Boulogne-Billancourt,

zastoupenými J. Vogelem, F. Sureauem, D. Théophilem a J. Blouet Gaillardem, advokáty,

vedlejšími účastnicemi ve věci T‑444/04,

a

France Télécom SA, se sídlem v Paříži, původně zastoupenou A. Gosset-Grainvillem a S. Hautbourgem, poté S. Hautbourgem, advokáty,

vedlejší účastnicí ve věcech T‑450/04 a T‑456/04,

jejímž předmětem jsou návrhy na zrušení rozhodnutí Komise 2006/621/ES ze dne 2. srpna 2004 o státní podpoře, kterou Francie poskytla společnosti France Télécom (Úř. věst. L 257, s. 11),

TRIBUNÁL (třetí rozšířený senát),

ve složení J. Azizi (zpravodaj), předseda, E. Cremona a I. Labucka, S. Frimodt Nielsen a K. O’Higgins, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: E. Coulon,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 21. dubna 2009,

vydává tento

Rozsudek

Skutečnosti předcházející sporu

I – Finanční situace France Télécom během období od roku 2001 do roku 2004

1 Činnosti vykonávané France Télécom SA (dále jen „FT“) spadaly až do roku 1990 do působnosti francouzského ministerstva pošt a telekomunikací. FT byla v roce 1991 vytvořena ve formě veřejnoprávní právnické osoby a od 31. prosince 1996 má status akciové společnosti. Od října 1997 je FT kótována na burze. V době přijetí rozhodnutí, které je předmětem projednávaného sporu, byla FT skupinou působící v oblasti poskytování sítí a telekomunikačních služeb hlavně ve Francii, zejména v odvětví telefonních služeb provozovaných v rámci pevných sítí, jakož i prostřednictvím svých dceřiných společností, a to společností Orange, Wanadoo a Equant, v odvětví telefonních služeb provozovaných v rámci mobilních sítí, internetu, přenosu dat a jiných informačních služeb. V roce 2002 dosahovala účast francouzského státu na kapitálu FT 56,45 %.

2 Ke dni 31. prosince 2001 vykazovala FT ve svých výsledcích zveřejněných pro rok 2001 čistý dluh ve výši 63,5 miliard eur a ztrátu 8,3 miliard eur.

3 Ke dni 30. června 2002 dosahoval čistý dluh FT 69,69 miliard eur, z čehož 48,9 miliard eur představuje obligační dluh se splatností v průběhu let 2003 až 2005. Tento obligační dluh vznikl hlavně v důsledku takových akvizic prováděných FT od roku 1999 s cílem rozvoje její činnosti v odvětví telefonních služeb provozovaných v rámci mobilních sítí, jakými byla koupě britského operátora Orange a akvizice části kapitálu německého operátora Mobilcom.

4 S ohledem na finanční situaci FT francouzský ministr hospodářství, financí a průmyslu (dále jen „ministr hospodářství“) v rozhovoru zveřejněném v denníku Les Echos ze dne 12. července 2002 prohlásil (dále jen „prohlášení ze dne 12. července 2002“) následující:

„Jsme většinovým akcionářem s 55 % kapitálu [...]. Stát jako akcionář bude jednat jako obezřetný investor a pokud by měla [FT] vykazovat potíže, přijmeme vhodná ustanovení […] Opakuji, že pokud by [FT] vykazovala finanční problémy, což není dnešní případ, přijme stát rozhodnutí nezbytná k tomu, aby byly překonány. Oživujete pověsti kolem navýšení kapitálu […] Ne, to určitě ne! Tvrdím pouze, že v přiměřené době přijmeme přiměřená opatření. Pokud to bude nezbytné […]“.

5 Podle půlroční účetní závěrky zveřejněné dne 12. září 2002 došlo oproti stejnému období finančního roku 2001 ke zvýšení obratu FT o 10 %, provozní výsledek před odpisy (dále jen „Ebitda“) přitom dosáhl 6,87 miliard eur, což představuje historický růst ve výši 13,3 % a růst pro forma ve výši 9,8 % a provozní výsledek ve výši 3,18 miliard eur, což představuje růst pro forma ve výši 15 %. Výsledky po odečtení finančních výdajů (1,75 miliard eur), ale před zdaněním, investice a menšinové podíly představovaly bez výjimečných položek 718 milionů eur oproti 271 milionů eur ke dni 30. června 2001. Volné operační peněžní toky dosáhly 3,6 miliard eur, což oproti prvnímu pololetí roku 2001 představuje růst o 15 %. FT zároveň potvrdila, že její vlastní konsolidované finanční prostředky byly k 30. červnu 2002 negativní ve výši 440 milionů eur.

6 Dne 12. září 2002 francouzské orgány veřejně oznámily, že přijaly odstoupení předsedy představenstva a generálního ředitele (PPGŘ) FT (dále jen „dřívější PPGŘ FT“).

7 V tiskové zprávě o finanční situaci FT ze dne 13. září 2002 oznámily francouzské orgány následující:

„Po mimořádných ztrátách konstatovaných v prvním pololetí, je [FT] vystavena vážnému nedostatu kapitálu. Taková finanční situace oslabuje potenciál podniku. [Francouzská] vláda je tedy rozhodnuta vykonávat svou zodpovědnost v plné míře […] Se zohledněním nové situace vzniklé silným oslabením účetních výsledků navrhl [dřívější PPGŘ FT] [francouzské] vládě své odstoupení, [ta] jej přijala. Toto rozhodnutí vstoupí v účinnost během zasedání správní rady, které se bude konat v […] následujících týdnech a během kterého bude pak představen nový předseda […]. Nový předseda správní radě velmi rychle navrhne plán hospodářského zotavení účetních výsledků, který umožní oddlužení [FT] a obnovu její finanční struktury s celkovým zachováním jejích strategických předností. [Francouzský] stát poskytne podporu [FT] při realizaci tohoto plánu a přispěje k velmi významnému posílení kapitálu [FT] v časovém plánu a způsoby stanovenými v závislosti na podmínkách trhu. Od tohoto okamžiku [francouzský] stát přijme, pokud to bude nezbytné, opatření, umožňující uchránit [FT] před všemi finančními problémy.“

8 Dne 2. října 2002 byl jmenován nový PPGŘ FT (dále jen „nový PPGŘ FT“). Tisková zpráva oznamující toto jmenování zní následovně:

„Na návrh správní rady [FT] Rada ministrů rozhodla jmenovat [nového PPGŘ FT]. [...] Nový předseda za tímto účelem bezprostředně zahájí analýzu [FT], jejíž výsledky budou sděleny správní radě v následujících týdnech a o kterou se bude opírat finanční plán hospodářského zotavení a strategického rozvoje, umožňující snížení dluhu a celkově posilující její přednosti. V tomto rámci bude mít [nový PPGŘ FT] podporu státu jako akcionáře, který je rozhodnut dostát své odpovědnosti. Francouzský stát podpoří realizaci činností za účelem hospodářského zotavení a ze své strany přispěje k posílení kapitálu [FT] způsoby, které budou stanoveny v úzkém vztahu předsedy [FT] a správní rady. Jak již bylo sděleno, od tohoto okamžiku francouzský stát přijme, pokud bude nezbytné, opatření, umožňující uchránit [FT] před všemi finančními problémy“.

9 Dne 19. listopadu 2002 oznámily francouzské orgány Komisi „informační zprávu“, která jednak popisuje stávající finanční situaci FT, přičemž zdůrazňuje, že „její provozní výkonnost je velmi dobrá“ a jednak uvádí svůj záměr přistoupit k rekapitalizaci FT v tržních podmínkách, přičemž vysvětluje podmínky jejich přispění k plánu zotavení FT. Francouzské orgány v této zprávě upřesnily zejména následující:

„Aby byl [FT] poskytnut nezbytný prostor pro vstup na trh za nejlepších podmínek a v nejpříhodnějším okamžiku, je [francouzský] stát připraven vyplatit svůj podíl ke zvýšení kapitálu ve formě akcionářské půjčky, která bude v okamžiku vydání nových cenných papírů konvertována na kapitál. Výše této půjčky bude zcela nebo zčásti odpovídat upsání [francouzského] státu k budoucímu zvyšování kapitálu a může dosáhnout až 9 [miliard eur]. Tato půjčka bude prozatímní a její přeměna na cenné papíry bude povinná. Bude záviset na potřebách [FT]. Krom toho bude ohodnocena v souladu s platnými tržními podmínkami a úroky budou kapitalizovány.

K provádění své účasti na plánu zotavení FT [francouzský] stát zamýšlí použít ERAP, veřejnou průmyslovou a obchodní instituci [francouzského] státu, která [FT] poskytne akcionářskou půjčku, a je možné očekávat, že se stane významným akcionářem [FT], jakmile tato půjčka bude konvertována na kapitál. Vložením veřejného podílu na [FT] do svých aktiv bude mít tato veřejná instituce ve svých pasivech obligační půjčky. Tento výběr ERAP odráží vůli [francouzského] státu jasně určit majetkové úsilí vynaložené ve formě jeho izolace ve specifické struktuře.“

10 Dne 4. prosince 2002 byl během zasedání správní rady [FT] novým vedením FT předložen akční plán „Ambition FT 2005“ (dále jen „plán Ambition 2005“), který směřuje hlavně k vylepšení rozvahy FT posílením jejího kapitálu na 15 miliard eur.

11 Předložení plánu Ambition 2005 bylo provázeno tiskovou zprávou ministra hospodářství a financí ze dne 4. prosince 2002, která zní následovně:

„[M]inistr hospodářství potvrzuje podporu akčního plánu, schváleného správní radou [FT] dne 4. prosince [2002], [francouzským] státem. 1) Skupina [FT] vytváří soudržný průmyslový celek, jehož výkonnost je pozoruhodná. Avšak [FT] musí dnes čelit nevyrovnané finanční struktuře, potřebám kapitálu a střednědobému refinancování. Tato situace vyplývá z neúspěchu minulých investic, špatně vedených a prováděných na úrovni finanční ‚bubliny‘ a obecněji z obratu trhů směrem dolů. Nemožnost pro [FT] financovat svůj rozvoj jinak než zadlužením tuto situaci zhoršila. 2) [Francouzský] stát jako většinový vlastník požádal nové vedení, aby opětovně zavedlo finanční rovnováhu [FT] s celkovým zachováním integrity skupiny […] 3) Vzhledem k akčnímu plánu vypracovanému vedoucími pracovníky a perspektivám návratu k investicím se bude [francouzský] stát podílet na posílení vlastního kapitálu ve výši 15 miliard eur v poměru svého kapitálového podílu, tedy investicí 9 miliard eur. [Francouzský] stát jako akcionář také zamýšlí jednat jako obezřetný investor. [FT] přísluší stanovit způsoby a přesný časový plán posílení tohoto kapitálu. [Francouzská] vláda vyžaduje, aby tato operace probíhala s co největším přihlédnutím k situaci jednotlivých akcionářů a zaměstnanců [FT] vlastnících akcie. Aby byla podniku dána možnost zahájit tržní operaci v nejpříhodnějším okamžiku, je [francouzský] stát připraven vyplatit svůj podíl k posílení vlastního kapitálu předem prostřednictvím prozatímní akcionářské půjčky, ohodnocené podle tržních podmínek, poskytnuté [FT]. 4) Na ERAP, veřejnou průmyslovou a obchodní instituci, bude převeden celý podíl [francouzského] státu ve [FT]. ERAP se zadluží na finančních trzích, aby financoval podíl [francouzského] státu při posilování vlastního kapitálu [FT]“.

12 Dne 11. a 12. prosince 2002 zahájila FT dvě po sobě jdoucí emise obligací na celkovou částku 2,9 miliardy eur.

13 Dne 20. prosince 2002 oznámil Entreprise de recherches et d’activités pétrolières [(ERAP) Podnik pro výzkum a ropné činnosti] FT parafovaný a podepsaný návrh smlouvy o akcionářské půjčce. FT tento návrh smlouvy o akcionářské půjčce nepodepsala a akcionářská půjčka nikdy nebyla poskytnuta.

14 Dne 15. ledna 2003 uskutečnila FT půjčky ve formě obligační půjčky na celkovou částku 5,5 miliard eur. Tyto obligační půjčky nebyly zajištěny státní zástavou nebo zárukou.

15 Dne 10. února 2003 obnovila FT část syndikovaného úvěru, která se stávala splatnou, ve výši 15 miliard eur.

16 Dne 4. března 2003 byla zahájena operace posílení vlastního kapitálu, předpokládaná plánem Ambition 2005. Dne 24. března 2003 zvýšila FT kapitál o 15 miliard eur. Francouzský stát se na této operaci podílel 9 miliardami eur v poměru svého kapitálového podílu ve FT. Částka 6 miliard byla zajištěna bankovním syndikátem skládajícím se ze 21 bank. Tato operace byla ukončena dne 11. dubna 2003.

17 FT uzavřel finanční období 2002 se ztrátou cca 21 miliard eur a čistým finančním dluhem téměř 68 miliard eur. Výsledky finančního období 2002 zveřejněné FT dne 5. března 2003 ukazují zvýšení obratu o 8,4 %, provozního výsledku před odpisy o 21,1 % a provozního výsledku o 30,9 %. Dne 14. dubna 2003 vlastnil francouzský stát 58,9 % kapitálu FT, z toho 28,6 % prostřednictvím ERAP.

18 Dne 31. července 2003 přijala francouzská vláda v Radě ministrů návrh zákona, který stanovil zrušení povinnosti většinové účasti veřejného sektoru na kapitálu FT. Tento návrh zákona byl přijat francouzskou poslaneckou sněmovnou a vstoupil v platnost dne 31. prosince 2003.

19 Dne 1. září 2004 převedl francouzský stát zhruba 10 % kapitálu FT ve výši 5,2 miliard eur, čímž svou účast na kapitálu snížil FT na 42,25 %.

II – Správní řízení

20 Francouzská republika dne 4. prosince 2002 oznámila Komisi Evropských společenství finanční opatření stanovená plánem Ambition 2005, včetně návrhu akcionářské půjčky, podle čl. 88 odst. 3 ES a článku 2 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88 ES] (Úř. věst. L 83, s. 1).

21 Dne 22. ledna 2003 Bouygues SA a Bouygues Télécom SA (dále jen, společně „společnosti Bouygues“), dvě společnosti založené podle francouzského práva, z nichž posledně uvedená působí na francouzském trhu telefonních služeb provozovaných v rámci mobilních sítí, podaly Komisi stížnost týkající se určitých podpor, které francouzský stát poskytl FT a Orange v rámci refinancování FT. Tato stížnost se konkrétněji týkala jednak oznámení investic francouzského státu ve výši 9 miliard eur a jednak veřejných prohlášení učiněných francouzskými orgány ve prospěch FT od července 2002 (dále jen „prohlášení od července 2002“).

22 Dopisem ze dne 31. ledna 2003 uvědomila Komise francouzské orgány o svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení stanoveného v čl. 88 odst. 2 ES proti finančním opatřením provedeným ve prospěch FT.

23 Rozhodnutí Komise zahájit řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (Úř. věst. C 57, s. 5). Komise vyzvala zúčastněné strany k předložení jejich připomínek k dotčeným opatřením.

24 Dopisem ze dne 4. dubna 2003 předložily francouzské orgány svá vyjádření k rozhodnutí o zahájení řízení a zpochybnily opodstatněnost pochyb, které byly v tomto rozhodnutí vyjádřeny Komisí.

25 Vyjádřením ze dne 11. dubna 2003 předložily společnosti Bouygues Komisi své připomínky, přičemž připomenuly, že jejich stížnost ze dne 22. ledna 2003 musí být považována za součást jejich stanoviska v tomto řízení. Krom toho Komise obdržela vyjádření ze strany mnohých zúčastněných stran, včetně Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom, dále jen „AFORS“) a FT. FT a společnosti Bouygues ve správním řízení předložily několik hospodářských znaleckých posudků a právních stanovisek.

26 Dne 30. května 2003 zveřejnila Komise oznámení o veřejné zakázce „k poskytování asistenčních služeb pro posuzování slučitelnosti finanční podpory, poskytnuté FT francouzským státem se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství a pro případnou analýzu plánu hospodářského zotavení FT“. Tato zakázka byla udělena dne 24. září 2003 poradci, který dne 28. dubna 2004 vydal svou hospodářskou zprávu (dále jen „zpráva ze dne 28. dubna 2004“).

27 Ke zprávě ze dne 28. dubna 2004 byla připojena právní zpráva ze dne 22. března 2004 (dále jen „zpráva ze dne 22. března 2004“). Dopisem ze dne 3. května 2004 poslala Komise tyto dvě zprávy francouzským orgánům, přičemž je vyzvala, aby předložily svá vyjádření.

III – Napadené rozhodnutí

A – Oznámení napadeného rozhodnutí

28 Dne 3. srpna 2004 oznámila Komise francouzským orgánům rozhodnutí 2006/621/ES ze dne 2. srpna 2004 o státní podpoře, kterou Francie poskytla společnosti France Télécom (Úř. věst. L 257, s. 11, dále jen „napadené rozhodnutí“).

29 Dne 30. srpna 2004 poslala Komise FT a společnostem Bouygues kopii napadeného rozhodnutí.

30 Dne 3. září 2004 poslala Komise kopii napadeného rozhodnutí AFROS.

B – Výrok napadeného rozhodnutí

31 Článek 1 napadeného rozhodnutí stanoví, že „[v] kontextu prohlášení vydaných od července 2002 představuje akcionářská půjčka, kterou v prosinci 2002 poskytla [Francouzská republika] FT v podobě půjčky ve výši 9 mili[ard] eur, státní podporu neslučitelnou se společným trhem“.

32 Podle článku 2 napadeného rozhodnutí „[v]rácení podpory uvedené v článku 1 není nutno požadovat“.

C – Konstatování Komise týkající se finanční situace FT od června 2002 do března 2003

33 Pod nadpisem 3 „Chronologický popis skutečností a finanční situace [FT]“ napadeného rozhodnutí, provedla Komise zejména konstatování uvedená níže.

34 Zaprvé, pokud jde o finanční situaci FT, Komise konstatovala, že od června 2002 byla FT „společností, kterou lze charakterizovat vážnými strukturálními problémy a vykazovala nevyváženou účetní rozvahu“ (bod 17 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise v tomto ohledu uvedla jednak silné zhoršování hodnocení FR v první polovině roku 2002, které bylo prokázáno oznámeními hodnotících agentur, jako jsou Standard & Poor’s (dále jen „S & P“), Moody’s a Fitch Ratings (body 20 až 27 odůvodnění napadeného rozhodnutí); a jednak v návaznosti na analýzu „úvěrových rozpětí“ (odchylování sazby obligací) FT, „inverzi rozpětí“, tedy zvýšení rizik souvisejících s jejím krátkodobým dluhem, zejména počátkem července 2002, oproti významu rizik souvisejících s jejím střednědobým a dlouhodobým dluhem. „Rozpětí“ týkající se dluhu podniku totiž v hodnocení odrážejí, v rámci trhů, riziko související s její schopností dodržet své povinnosti zaplatit úroky a splatit úvěry při skončení platnosti a jsou obvykle vyšší u dlouhodobého dluhu než u krátkodobého dluhu. Tato „rozpětí“ tak ovlivňují valorizaci obligací, jakož i míru úroku požadovaného pro vydání nových obligací. Podle Komise toto zvýšení rizika bylo potvrzeno prudkým poklesem ceny obligací FT v červnu a v červenci 2002, který tak odráží z důvodu zvýšení rizika oslabení vnímaného na trzích ještě menší hodnotu dluhu FT (body 28 až 31 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Krom toho Komise uvedla významný pokles cen akcií FT během první poloviny roku 2002, kdy v prvním období dosahovaly nejnižší úrovně dne 27. června 2002 (7,79 eur) a v druhém období dne 30. září 2002 (6,01 eur) (bod 35 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

35 Zadruhé Komise v podstatě konstatovala, že ke dni prohlášení ze dne 12. července 2002 by každý dodatečný pokles hodnocení dluhu FT vedl ke ztrátě její úrovně jistých investic (investment grade) a že hodnotící agentury S & P a Moody’s snížily toto hodnocení na úroveň „junk bond“ (spekulativní obligace) (bod 37 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

36 S & P ve své tiskové zprávě ze dne 12. července 2002 nicméně uvedla (body 37 a 38 odůvodnění napadeného rozhodnutí) následující:

„FT by se mohla setkat s určitými potížemi refinancování svého obligačního dluhu splatného v roce 2003. Avšak oznámení [francouzského] státu podporuje hodnocení FT na úrovni [jistých] investic [...] [F]rancouzský stát – vlastník 55 % [FT] – jasně S & P oznámil, že by jednal jako obezřetný investor a že by přijal vhodná opatření, pokud by měla FT vykazovat potíže. Dlouhodobé hodnocení [FT] oslabené na BBB- […].

37 Komise v bodě 212 odůvodnění napadeného rozhodnutí upřesnila, že Moody’s již dne 24. června 2002 snížila hodnocení FT na úroveň těsně nad „junk bond“. Krom toho v bodě 221 odůvodnění a v poznámce pod čarou č. 142 uvedeného rozhodnutí se Komise opírala o zprávu Deutsche Bank ze dne 22. července 2002, z níž citovala a komentovala následující oddíly:

„Dne 12. července 2002 oslabila S & P hodnocení [FT] na BBB- […] Agentura již nepočítá s tím, že [FT] dosáhne svého cíle 3,5 x čistého dluhu/Ebitda v roce 2003, ale nízkým hodnocením třikrát B přidělila stabilní perspektivu. Ukazuje se, že stabilní perspektiva byla podpořena [následující znění tiskové zprávy S & P:] ‚francouzským státem, který vlastní 55 % [FT], [S & P] bylo jasně uvedeno, že by jednal jako obezřetný investor a že by přijal přiměřená opatření, pokud by FT měla vykazovat obtíže‘. Zdůrazněme, že S & P původně řekla, že mimořádnou podporu francouzské vlády nezahrne do svého hodnocení, když oslabila hodnocení [FT] na BBB v červnu. Od té doby se ukazuje, že agentura změnila názor, když prohlašuje, že závěry creditwatch status ‚vychází z analýzy likvidity [FT] v průběhu konce roku 2003 a přehledu potenciální účasti francouzského státu na francouzském trhu s telekomunikacemi‘ (s. 19). ‚[FT] využila rostoucí důvěry trhu ve skutečnost, že [francouzská] vláda tím nebo jiným způsobem podpoří úvěr‘ (s. 20). ‚Nemůžeme ignorovat skutečnost, že FT je většinově vlastněna francouzským státem a nedávné připomínky francouzského ministerstva financí uklidnily investory v tom, že likvidita bude zajištěna‘ (s. 54). ‚Avšak myslíme, že [FT] nakonec nalezne likviditu, kterou potřebuje, prostřednictvím jmenované ‚implicitní podpory [francouzského] státu‘. Toto by mohlo mít formu půjček za tržních podmínek, poskytovaných bankami nebo [francouzskou] vládou (s. 21). Avšak ‚jaká je tržní cena, řekněme za nový dluh ve výši 10 miliard na BBB-úvěr? Jaké jsou skutečné náklady na dluh 10 miliard eur u společnosti, která není skutečně BBB- a která je tak pouze hodnocena z důvodu podpory vlády? […] Myslíme, že na tyto otázky neexistuje správná odpověď, protože pokud by FT vykonávala činnost v reálném prostředí, nebyla by podle nás schopna refinancovat bez konverze dluhu do kapitálu. (s. 33, ve stejném smyslu viz s. 54). A dále ‚v tisku byla učiněna poznámka, že by francouzská vláda podpořila [FT] za předpokladu, že přijme, aby se stal »věřitelem v poslední instanci« vůči [FT]. Tato poznámka význačně zlepšila cenu obligací a akcií, ve dvou týdnech akcie dosahovaly 90 % a obligace 137 [základních bodů], zejména proto, že by spekulanti kryli své postavení.‘ (s. 28). Zdůrazněme, že S & P během nedávné telefonické konference o oslabení úvěru FT prohlásila, že podnik všeobecně vytvářející cash flow s poměrem dluhu k Ebitda rovnému čtyřem, by byl hodnocen jako s úvěrem BBB-, poslední úroveň [jisté] investice. U současného hodnocení FT BBB- se ukazuje, že se značně zakládá na příslibu podpory [francouzské] vlády zajistit likviditu alespoň ve svých základech“.

Podle výpočtů Deutsche Bank poměr dluhu FT k Ebitda by byl ve druhém pololetí 2002 4,9 a k 31. prosinci 2002 5,20.

38 Komise dospěla k závěru, že se FT v červenci 2002 potýkala s krizí důvěry.

39 Dřívější PPGŘ FT totiž v tisku dne 16. září 2002 oznámil, že „pokles hodnocení zabraňuje zamýšlenému refinancování“ FT a že „oslabení známky připisované dluhu FT [...] společností Moody’s na konci června [2002] nám uzavřelo přístup na trh“ (poznámka pod čarou 131 související s bodem 212 odůvodnění napadeného rozhodnutí; viz rovněž bod 248 odůvodnění uvedeného rozhodnutí). Z poznámky pod čarou 176 související s bodem 252 odůvodnění napadeného rozhodnutí krom toho vyplývá, že dřívější PPGŘ FT během vyslechnutí účetních komisařů FT před vyšetřovací komisí tvrdil následující:

„Je však faktem, že černý scénář nebyl nikdy zařazen: skutečnost, že by nám byl uzavřen přístup na kapitálový trh. Nikdy jsme se s touto možností nestřetli, protože jsme mysleli, že bilo do očí, že přítomnost [francouzského] státu jako majoritního akcionáře by zabránila trhu předpokládat úpadek [FT], aniž bylo ostatně nezbytné, aby stát vyjádřil svou podporu. Tento názor sdílela téměř většina subjektů na trhu až do dne, kdy jedna ze tří hodnotících agentur – a jediná – rozhodla, že [FT] byla na pokraji platební neschopnosti a zrevidovala své hodnocení uzavírající ze dne na den veškerý přístup na trh [...] Když v měsíci červnu [2002] tato jediná hodnotící agentura vydala svůj názor a byl nám uzavřen přístup na trh, věděl jsem, že by se [FT] bez opětovné půjčky nacházela o rok později, ke konci prvního pololetí 2003, v obtížné platební situaci“.

40 Tato krize důvěry byla jednak potvrzena novým PPGŘ FT dne 11. prosince 2002 při jeho vyslechnutí před komisí pro hospodářské záležitosti poslanecké sněmovny, přičemž protokol (poznámka pod čarou č. 32 související s bodem 39 odůvodnění napadeného rozhodnutí) z tohoto vyslechnutí zní následovně:

„[Nový PPGŘ FT] poznamenal, že použitý finanční plán nebyl povinný a že byl na počátku roku 2001 ztížen tak, že v létě 2003 bylo možné očekávat krizi likvidity […] [Nový PPGŘ FT] prohlásil, že [FT] ohrožená zastavením plateb se nacházela ve stavu šoku […] následkem výše jejího zadlužení, protože musela najít hotovost k úhradě 15 miliard eur v roce 2003, dále 2004, a 20 miliard eur v roce 2005 […]“.

41 V bodě 248 odůvodnění napadeného rozhodnutí je upřesněno, že během vyslechnutí ze dne 5. prosince 2002 před finanční komisí francouzského senátu nový PPGŘ FT potvrdil, že „vzhledem ke gigantickému zadlužení se nezdálo, že [FT] přijala opatření k nápravě situace skupiny, jejíž hodnocení se oslabilo, a která již neměla přístup na kapitálové trhy“.

42 Francouzský senát dále ve stanovisku předloženém dne 21. listopadu 2002 jménem komise pro hospodářské záležitosti plánu konstatoval, že hodnocení FT na nižší úroveň posílilo krizi správy jejího krátkodobého dluhu (bod 39 odůvodnění napadeného rozhodnutí) následovně:

„Je to tedy na horizontu června 2003, kdy by se finanční problémy FT mohly stát rozhodujícími, až ‚nerozřešitelnými‘ […] Pokud [FT] […] nenajde přístup na trh (z důvodu penalizujícího hodnocení), bude se stát nacházet před nezbytností najít nástroje, které pomohou [FT] při svém refinancování“.

43 Z bodů 245 a 246 odůvodnění napadeného rozhodnutí rovněž vyplývá, že zejména podle zprávy JP Morgan ze dne 2. prosince 2002 by bez podpory státu nebyla FT schopna získat na trhu nový kapitál k refinancování svého dluhu. Zpráva v tomto ohledu upřesňuje, že:

„Neustále vidíme profil FT z hlediska riziko/odměna jako neatraktivní a očekáváme výsledek strategické revize. […] I když bychom viděli velkou schopnost FT snížit své náklady a vytvářet velmi vysoký výnos a i když má [PPGŘ] solidní pověst, úloha francouzské vlády k udání flexibility FT, kterou potřebuje, je hlavní. Během této doby podle nás riziko likvidity trvá neustále, navýšení kapitálu je pouze otázkou času. […] Úloha francouzské vlády bude ještě hlavní při refinancování a snižování dluhu. Avšak vzhledem k odrazujícím datům splatnosti při refinancování na rok 2003 se FT a hodnotící agentury krátkodobě zaměřily na rizika likvidity a refinancování [FT]. To by bylo nemožné bez zásahu francouzské vlády – i [FT] to během telefonické konference ze třetího čtvrtletí uznala“.

44 Agentury provádějící hodnocení v takové situaci nicméně hodnocení FT udržely na úrovni jistých investic (bod 39 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Krom toho z bodu 222 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že podle jedné z podmínek protokolů o dohodě podepsaných dne 11. a 12. září 2002 mezi francouzským státem a skupinou bank účastnících se operace rekapitalizace bude „udržení alespoň současných hodnocení ([úroveň jistých] investic) dlouhodobého dluhu [FT] hodnotícími agenturami Moody’s a [S & P] […] [uvedeno jako podmínka] v záruční a podílové smlouvě“. Nakonec jedna ze zúčastněných bank, a to Morgan Stanley dne 12. září 2002, pokud jde o její závazek zvýšit kapitál FT (poznámka pod čarou č. 147 související s bodem 222 odůvodnění napadeného rozhodnutí) prohlásila následující:

„Máme za to, že by zamýšlená operace byla za současných podmínek obtížná a že kladná reakce trhů na prohlášení a sdělení, která budou zveřejněna koncem týdne, bude jedním z klíčových prvků k vytvoření podmínek, nezbytných k této operaci“.

45 Zatřetí s ohledem na finanční situaci FT v září 2002 (body 40 až 49 odůvodnění napadeného rozhodnutí) a zejména na tiskové zprávy francouzských úřadů ze dne 13. září 2002 (viz bod 7 výše) a ze dne 2. října 2002 (viz bod 8 výše) agentury provádějící hodnocení změnily své posouzení týkající se správy dluhu FT a zmínily zvýšení tržní důvěry.

46 Moody’s tak v tiskové zprávě ze dne 13. září 2002 (bod 52 odůvodnění a poznámka pod čarou č. 45 napadeného rozhodnutí) z důvodu potvrzení závazku francouzského státu na podporu FT změnila perspektivu dluhu FT z negativní na stabilní, přičemž tato tisková zpráva zní následovně:

„Důvěra Moody’s byla posílena prohlášením [francouzské] vlády, které ještě jednou potvrdilo silnou podporu [FT]. I když obava Moody's, která se týkala celkového stupně finančního rizika a hlavně nestálé situace likvidity [FT] přetrvává, je Moody’s důvěřivější vzhledem k tomu, že francouzská vláda podpoří [FT], pokud by se měla setkat s potížemi při úhradě svého dluhu“.

47 Stejně tak dne 17. prosince 2002 S & P upřesnila jednak, že od července 2002 byla podpora francouzských orgánů jedním z klíčových faktorů pro zachování hodnocení FT na úrovni jistých investic. Dále, že oznámení francouzských orgánů, které se vztahuje k akcionářské půjčce, a jejich závazek v poměru ke svému podílu na kapitálu FT vyslovit souhlas s operací rekapitalizace 15 miliard eur představovaly důkaz této podpory a významné ochrany věřitelů FT (bod 58 odůvodnění a poznámky pod čarou č. 52 a 53 napadeného rozhodnutí).

48 Komise krom toho konstatovala, že v návaznosti na zvýšení kapitálu FT v únoru a březnu 2003 přestaly agentury provádějící hodnocení považovat podporu francouzského státu za klíčový prvek hodnocení FT, tedy podporu, která se zdála být stále velmi významnou dne 17. prosince 2002 pro S & P a v únoru 2003 pro Moody’s. Moody’s tak prohlásila (bod 61 odůvodnění a poznámka pod čarou 54 napadeného rozhodnutí):

„Francouzská vláda neustále potvrzovala svou podporu vůči [FT] a svůj úmysl poskytnout v případě potřeby finanční podporu proti potenciálním problémům s likviditou. Tato podpora byla jasně ukázána poskytnutím výše úvěru 9 miliard eur ve prospěch [FT] […] na období 18 měsíců, která zahrnuje úrok, ale je splatitelná výhradně akciemi [FT]. Moody's [francouzskou] státní podporu začleňuje do svého hodnocení Baa3 […] [F]inanční riziko spojené se značným zadlužením [FT] neodpovídá povaze investice (která je kompenzována dobrou provozní výkonností a zahrnutou podporou francouzské vlády.

49 Krom toho hodnocení FT provedené S & P dne 14. května 2003, tedy po zvýšení kapitálu, jasně vycházelo z finančních údajů FT (bod 61 odůvodnění a poznámka pod čarou 54 napadeného rozhodnutí).

50 Podle bodu 247 odůvodnění napadeného rozhodnutí, zejména zpráva Global Equity Research ze dne 20. února 2003 potvrzuje skutečnost, že teprve po prohlášeních francouzských orgánů kapitálový trh umožnil FT refinancovat se za přiměřených podmínek. [Podle této zprávy] „bezprostřední problémy likvidity jsou vyřešeny: od předjímání své účasti v navýšení kapitálu o 15 miliard eur ve formě půjčky ve výši 9 miliard eur se FT opětovně mohla dostat na trh s obligacemi, aby snížila bezodkladné příkazy k vymáhání likvidity“.

D – Předmět napadeného rozhodnutí

51 Pod nadpisem 6 „Předmět tohoto rozhodnutí“ napadeného rozhodnutí Komise nejprve připomenula předmět oznámení učiněného Francouzskou republikou, které se týkalo návrhu akcionářské půjčky, která měla být zavedena plánem Ambition 2005. Poté uvedla, že „[a]by byla rozhodnuta shoda daných opatření se Smlouvou, přezkoumala Komise události související s oznámením tohoto návrhu, prohlášení vlády k němu od července do prosince 2002“ a že „oznámená opatření nemohou být analyzována bez přihlédnutí k [uvedeným] prohlášením“. Francouzské orgány těmito prohlášeními totiž projevily svou vůli přijmout přiměřená opatření k rozřešení finančních obtíží FT. Návrh akcionářské půjčky tak vytváří uskutečňování jejich dřívějších záměrů. Z materiálního hlediska není skutečně žádný právní důvod k omezení přezkoumání skutečností relevantních k samotným skutečnostem, které se francouzský stát rozhodl vyvolat v oznámení. Pojem podpory je objektivní pojem, založený na hospodářské skutečnosti. Z toho vyplývá, že pokud Komise znala předcházející skutečnosti, které jsou objektivně relevantní, musí je zahrnout do své analýzy (bod 185 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise dodala, že v bodě 70 odůvodnění a v poznámce pod čarou č. 40 rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že prohlášení od července 2002 mohla představovat skutečnosti, které je třeba v rámci jejího šetření zohlednit (poznámka pod čarou 105 napadeného rozhodnutí).

52 Komise v bodě 186 a následujících odůvodnění napadeného rozhodnutí svůj přístup shrnula následovně:

„(186) Komise v tomto případě konstatuje, že opatřeními z prosince 2002, která byla předmětem oznámení, předcházelo od července [2002] několik prohlášení a opatření francouzských orgánů. Tato prohlášení a opatření jednak umožňují lépe pochopit důvody a dosah opatření z prosince [2002]. Tato předběžná prohlášení a opatření měla jistě dále dopad na vnímání, které měly trhy a hospodářské subjekty k situaci FT v prosinci [2002]. Jednání hospodářských subjektů, které bylo samo ovlivněno jednáním státu, pak nevytváří objektivní parametr k posouzení jednání státu. K těmto předběžným zásahům musí být přihlédnuto během analýzy přítomnosti podpory v opatřeních z prosince.

(187) Je skutečně možné analyzovat postupná prohlášení a opatření francouzských orgánů z července 2002 jako soubor, jehož okamžikem konkretizace by byla opatření z prosince [2002] (poskytnutí akcionářské půjčky), opatření, která byla jako opatření oznámená. […].

(188) Analýza daného případu na první pohled naznačuje dočasný posun mezi výhodami pro podnik, které byly zvláště zaznamenány v červenci [2002] a potenciální závazek státních zdrojů, který se ukazuje jako jasněji vytvořený v prosinci [2002]. Prohlášení ministra hospodářství […] by bylo možné skutečně hodnotit jako podporu, pokud taková prohlášení měla jasně vliv na trhy a pokud poskytla výhodu [FT]. Nebylo by však jednoduché [bezpochyby] stanovit, zda prohlášení z [12.] července 2002 byl[o] schopn[o] alespoň potenciálně zavázat státní zdroje. Komise v tomto ohledu dobře analyzovala mnohé právní argumenty, které směřují jednak k prokázání, že taková veřejná prohlášení byla z právního hlediska ekvivalentní státní záruce, jednak že v případě nedodržení využívají dobré jméno státu s hospodářskými náklady. Celkem vzato, mohly být tyto prvky chápány jako rizikové, které skutečně ohrožují státní zdroje (buď zavázáním státu k zodpovědnosti vůči investorům, nebo zvýšením nákladů budoucích transakcí státu). Tvrzení, podle kterého by prohlášení z [12.] července 2002 byl[o] podporou, je tedy tvrzení nové, ale pravděpodobně [není neopodstatněné].

(189) Komise však nemá v daném případě k dispozici prvky dostačující k nezvratnému dosvědčení výskytu podpory na základě tohoto novátorského tvrzení. Naopak soudí, že může dokázat výskyt prvků podpory sledováním tradičnějšího přístupu [počínaje opatřeními] z prosince, která byla oznámena.

(190) [Na jedné straně] je vskutku jasné působení zavázání státních zdrojů v prosinci [2002]. [Na druhé straně] je také zřejmé působení výhody pro [FT] v prosinci, pokud se přihlédne k dopadu předběžných prohlášení a opatření na trhy.

(191) ‚Zásada soukromého investora v tržním hospodářství‘ se v tomto ohledu nemůže používat ke zdůvodnění tohoto zásahu z prosince [2002] jak vyžadují francouzské orgány, neboť jednání hospodářských subjektů v prosinci bylo jasně ovlivňováno praktikami a předběžnými prohlášeními vlády z července [2002]. Pokud lze pochybovat, že tato prohlášení [od] července [2002] byla dosti konkrétní, aby byla sama o sobě pro podporu podstatná, sotva lze nepochybovat [pak nelze pochybovat], že taková prohlášení byla více než dostatečná k ‚nakažení‘ vnímání trhů a k ovlivnění pozdějšího jednání hospodářských subjektů. Pokud se jedná o takový případ, nelze brát toto jednání hospodářských subjektů jako bod pro nestranné porovnání k následnému posouzení jednání [francouzského] státu. Předpoklad založený na ‚zásadě soukromého investora v tržním hospodářství‘ se nemůže opírat o takovou situaci na trhu, která se vyskytla v prosinci [2002], ale měla by se logicky opírat o situaci na trhu nenakaženou dopadem předchozích prohlášení.“

E – Použití čl. 87 odst. 1 ES a zásady obezřetného soukromého investora v tržním hospodářství

53 Pod nadpisem 7 „Posouzení daných opatření s přihlédnutím k čl. 87 odst. 1 [ES]“ napadeného rozhodnutí Komise uvedla (bod 194 odůvodnění napadeného rozhodnutí) zejména následující:

„[A]kcionářská půjčka (která vytváří předjímání účasti [francouzského] státu v rekapitalizaci [FT]) poskytuje výhodu ve prospěch FT, neboť jí umožňuje navýšit její finanční prostředky a uklidnit trh ohledně její schopnosti zaplatit směnky. I když [smlouva] o záloze nebyla nikdy podepsána, pravděpodobnost daná trhu o existenci této půjčky může poskytnout FT výhodu, neboť trh uvážil, že finanční situace [FT] je pevnější […]. Toto by mohlo ovlivnit podmínky půjčky FT.“

54 Komise dále konstatovala (bod 195 odůvodnění napadeného rozhodnutí) následující:

[Skutečnost], že výhoda vyplývá z poskytnutí státního závazku, který vyvolává potenciální, ale ne okamžitý převod zdrojů, nevylučuje, aby tato výhoda byla poskytnuta prostřednictvím státních zdrojů. V tomto [v tomto ohledu je třeba uvést] […], že podle [ustálené] judikatury není nezbytné ve všech případech zjišťovat, že byl proveden převod státních zdrojů, aby výhoda poskytnutá jednomu nebo několika podnikům mohla být považována za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES‘ [poznámka pod čarou č. 113: rozsudek Soudního dvora ze dne 16. května 2002, Francie v. Komise, C‑482/99, Recueil, s. I‑4397, bod 36; viz rovněž rozsudky Soudního dvora ze dne 15. března 1994, Banco Exterior de España, C‑387/92, Recueil, s. I‑877, bod 14, a ze dne 19. května 1999, Itálie v. Komise, C‑6/97, Receuil, s. I‑2981, bod 16]. I tak výhoda poskytnutá prostřednictvím potenciálního dodatkového zatížení státu vytváří státní podporu, pokud ovlivňuje hospodářskou soutěž a výměnu mezi členskými státy [poznámka pod čarou č. 114: rozsudek Soudního dvora ze dne 1. prosince 1998, Ecotrade, C‑200/97, Recueil, s. I‑7907, bod 43, a rozsudek Tribunálu ze dne 13. června 2000, EPAC v. Komise, T‑204/97 a T‑270/97, Recueil, s. II‑2267, bod 80]“.

55 Takové „dodatkové potenciální náklady“ ke státním zdrojům „byly vytvořeny oznámením o poskytnutí akcionářské půjčky, spojené s realizací podmínek, předcházejících tomuto poskytnutí […], pravděpodobností dané trhu, že tato půjčka byla skutečně poskytnuta […] a nakonec zasláním parafované a podepsané úmluvy o záloze ze strany ERAP FT.“ I když tato smlouva nebyla nikdy FT podepsána, neznamená to však, že nedošlo k potenciálnímu zavázání státních zdrojů. Podle Komis „pokud tento dokument skutečně vytvářel smluvní nabídku a tak dlouho, že nebyla odvolána, FT mohla přiložit svůj podpis kdykoliv, a takto si držela právo obdržet bezprostředně převod celkové částky 9 miliard eur“ a „[francouzský] stát, který o tom nemohl nevědět, proto musel držet k dispozici FT prostřednictvím ERAP částku odpovídajících zdrojů (bod 196 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Proto musí Komise přezkoumat, zda takto poskytnutá výhoda FT dodržuje zásadu obezřetného soukromého investora a zda ovlivňuje hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy (bod 197 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

56 Poté co Komise zjistila, že výhoda poskytnutá FT narušuje nebo hrozí narušením hospodářské soutěže a může ovlivnit obchod mezi členskými státy (bod 198 až 201 odůvodnění napadeného rozhodnutí), pod nadpisem 8 „Zásada tržně jednajícího soukromého investora“ napadeného rozhodnutí přistoupila k přezkumu otázky, zda uvedená zásada byla dodržena s ohledem na soubor prohlášení učiněných francouzskými orgány během měsíců, předcházejících návrhu akcionářské půjčky (bod 202 a následující napadeného rozhodnutí).

57 S ohledem na prohlášení ze dne 12. července 2002 (viz bod 4 výše) a tiskové zprávy francouzských orgánů ze dne 13. září, 2. října a 4. prosince 2002 (viz body 7, 8 a 11 výše) dospěla Komise v podstatě k závěru, že „[t]ato prohlášení mohou být jako celek považována za zveřejnění záměru státu, podle kterého, pokud [FT] vykáže problémy s financováním nebo finanční potíže, by stát provedl to, co je potřeba, aby byly překonány“ a jako projev svého závazku v tomto ohledu. Taková opakovaná a shodná prohlášení přičitatelná francouzskému státu jsou totiž dostatečně jasná, přesná a závazná k věrohodnému vyjádření existence důvěryhodného bezpodmínečného závazku francouzského státu, zejména s ohledem na finanční a průmyslové společenství, které je takto chápalo (body 206 až 213 a 217 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Navíc mimo veřejná prohlášení francouzské orgány kontaktovaly rovněž „hlavní subjekty na trhu“, jako je S & P (viz body 35 a 37 výše), aby je informovaly o svém záměru dodat trhu důvěru a zabránit pozdějšímu oslabení hodnocení dluhu FT na úrovni „junk bond“ (bod 212 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

58 Taková prohlášení by mohla být trhem považována za zcela důvěryhodná, a proto způsobují vyčkávání trhu, podle kterého francouzský stát „učiní vše nezbytné k rozřešení finančních obtíží FT“. Podle Komise „pokud by [francouzský] stát nedodržel toto vyčkávání, ovlivnilo by toto přímo jeho pověst jako vlastníka, akcionáře nebo provozovatele [kótovaných] nebo [nekótovaných] podniků, a také jako emitenta obligací k financování veřejného dluhu“. Tato prohlášení tak oznamují strategii, opírající se o pověst státu (bod 217 odůvodnění napadeného rozhodnutí). V důsledku toho tyto prvky mohou být „chápány jako rizikové, které skutečně ohrožují státní zdroje“ a „tvrzení, podle kterého by prohlášení od července 2002 byla podporou je […] tvrzení inovující, ale pravděpodobně [není neopodstatněné]“ (bod 218 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

59 V bodě 219 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise nicméně dospěla k závěru, že „nemůže nezvratně dokázat výskyt podpor na tomto základě“. Naproti tomu uznala, že „může dokázat výskyt prvků podpory tradičnějším způsobem od opatření z prosince 2002, která byla předmětem oznámení“. V tomto ohledu je dostačující „dokázat, že předcházející prohlášení měla reálný dopad na vnímání trhu v prosinci, aniž je tato […] prohlášení zapotřebí hodnotit tak, jako by sama o sobě byla státními podporami“.

60 Komise zejména na základě zprávy ze dne 28. dubna 2004, která v návaznosti na prohlášení ze dne 12. července 2002 uváděla abnormální a nezanedbatelné zvýšení hodnoty akcií (v rozpětí od 37,8 % do 43,8 %) a obligací FT (v rozpětí od 3,2 % do 9,7 %), na základě tiskové zprávy S & P z téhož dne (viz bod 35 výše), jakož i na základě zprávy Deutsche Bank ze dne 22. července 2002 (viz bod 37 výše), dospěla k závěru, že „trh považoval tato prohlášení za důvěryhodnou strategii závazku [francouzského] státu podpořit FT“ (body 220 až 222 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

61 Prohlášení francouzských orgánů byla určující pro udržení známky podniku na úrovni jistých investic, zatímco hodnocení jakožto „junk bond“ by akcionářskou půjčku učinilo pochybnější a určitě mnohem více nákladnější (bod 225 in fine odůvodnění napadeného rozhodnutí). V tomto případě rozhodnutí francouzských orgánů předjímat rekapitalizaci FT poskytnutím výše úvěru představuje provedení jejich prohlášení (bod 226 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

62 Podle Komise není rozhodné, že operace rekapitalizace FT, provedená v dubnu 2003, byla úspěšná a že akcionářská půjčka nebyla nikdy uplatněna. V rámci použití kritéria obezřetného soukromého investora je třeba vycházet z prvků, které má investor k dispozici v okamžiku přijetí rozhodnutí investovat. Úspěch této operace v dubnu 2003 tudíž nemůže být zahrnován do posouzení jednání francouzského státu v prosinci 2002. Krom toho zdůrazňuje, že pokud prohlášení francouzských orgánů měla vliv na trh a na jednání hospodářských subjektů, není Komise „schopna při posuzování jednání státu opírat se o jednání dalších hospodářských subjektů a také používat kritérium současnosti“. Podle Komise „[p]rohlášení [francouzského] státu, podle kterých by učinil to, co je nezbytné k umožnění [FT] překonat své problémy s financováním, skutečně narušují test současnosti, pokud tam soukromí investoři nemohou být opět pokládáni za ty, kteří se rozhodli pouze na základě situace [FT], a to nezávisle na otázce, zda tato prohlášení skrývají státní podporu [či nikoli]“. Použití zásady obezřetného soukromého investora se nemůže opírat o situaci na trhu z prosince 2002, ale musí se logicky zakládat „na situaci trhu nenakažené předběžnými prohlášeními a zásahy“ (bod 227 odůvodnění napadeného rozhodnutí.

63 Přitom „se zdá“, že jsou-li tato rozhodnutí o investicích přezkoumána v kontextu situace před červencem 2002, tedy s ohledem na finanční krizi a krizi důvěry, které v tomto okamžiku postihovaly FT a při neexistenci jakéhokoli opatření a prohlášení francouzských orgánů, nedodržují tato rozhodnutí zásadu obezřetného soukromého investora (bod 228 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Za těchto podmínek je „nepravděpodobné, že by soukromý investor vykonával od července 2002 [obdobná] prohlášení jako prohlášení vyjádřená francouzskou vládou, která z čistě hospodářského hlediska mohou vážně zavázat důvěryhodnost a pověst a stejně tak z právního hlediska ho zavázat od tohoto data v každém případě finančně podporovat [FT].“ Takový investor by tak převzal sám na sebe a bez jakékoli kompenzace velmi vysoké riziko vůči FT. Samotný referenční akcionář, který má tytéž informace, jaké měly k dispozici francouzské orgány v dané době, by v červenci 2002 neučinil prohlášení o podpoře ve prospěch FT, aniž by podnikl předběžný důkladný audit finanční situace podniku a opatření ke zotavení, aby mohl posoudit rozsah rizika, které tento postup obnáší. Takový referenční akcionář by v každém případě kromě toho potřeboval k zotavení situace FT účast finančních trhů. Přitom „v této době se nezdálo, že jsou [uvedené] trhy připraveny investovat nebo poskytnout mnoho úvěrů FT“. (bod 229 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

64 Z výše uvedeného vyplývá, že „není splněn[o] kritérium obezřetného soukromého investora v tržním hospodářství“ a že „[p]roto výhoda poskytnutá FT návrhem poskytnutí akcionářské půjčky – přezkoumaná ve světle předchozích prohlášení a zásahů francouzských orgánů – je státní podporou, i když je obtížné vypočítat rozsah výhody“ (bod 230 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

F – Slučitelnost dotčené podpory se společným trhem

65 Pod nadpisem 9 „Slučitelnost podpory“ napadeného rozhodnutí Komise uvedla, že FT musí být považována za podnik v nesnázích ve smyslu bodů 4 až 6 sdělení Komise o pokynech Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (Úř. věst. 1999, C 288, s. 2) a že dotčená opatření podpory nemohou být označována jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích, neboť nesplňují podmínky schválení, stanovené pokyny (body 231 až 255 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Podle čl. 87 odst. 3 písm. c) ES a výše uvedených pokynů Komise tedy dospěla k závěru, že tato opatření byla neslučitelná se společným trhem (bod 256 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

G – Vrácení dotčené podpory

66 Pod nadpisem 10 „Vrácení podpory“ napadeného rozhodnutí Komise prohlásila, že v tomto stádiu není schopna přistoupit k přesné kvantifikaci příslušných podpor pro účely jejich vrácení v souladu s článkem 14 nařízení č. 659/1999 (body 257 až 259 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

67 Podle Komise „[p]řes všechny své snahy nebyla Komise schopna získat přiměřené hodnocení ‚čistého‘ finančního dopadu oznámených opatření, které by mělo být vypracováno na základě teoretického výpočtu, odlučujícího vlivy prohlášení a praktik, přiřazovaných [francouzskému] státu ze všech dalších událostí, které by mohly mít vliv na situaci FT nebo na vnímání této situace trhy“. Dodala, že „se [n]eukazuje také jako možné zahrnout v rozhodnutí parametry dostatečně přesného výpočtu, aby bylo možné provést definitivní výpočet během fáze provádění [napadeného] rozhodnutí. Komise dospěla k závěru, že „[z]a těchto zvláštních okolností by mohlo dodržení práv ochrany členského státu vytvářet překážku navrácení v souladu s čl. 14 odst. 1 nařízení […] č. 659/1999, podle kterého ‚Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství‘ (bod 261 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

68 Podle Komise je tento závěr odůvodněn rovněž s ohledem na zásadu ochrany legitimních očekávání příjemců podpory (bod 262 odůvodnění napadeného rozhodnutí). V tomto ohledu v bodech 263 a 264 odůvodnění napadeného rozhodnutí upřesnila následující:

„(263) Komise přihlédla ve svém posouzení shody příslušných opatření ohledně pravidel státní podpory k prohlášením vlády. Vzato odděleně, návrh akcionářské půjčky by pravděpodobně byl považován za to, že by nevytvářel podporu vzhledem ke Smlouvě. Avšak Komise dospěla k závěru, že prohlášení měla vliv na obnovu důvěry na trhu pokud se jedná o [FT], vylučovala tak použití zásady uvážlivého soukromého investora a návrhem akcionářské půjčky provedla uskutečnění podpory poskytnuté FT. Komise uznává, že je to poprvé, co musí přezkoumávat otázku, a to zda tento typ jednání vytváří podporu. Proto pokud podpora závisí na jednáních, která předcházela oznámení návrhu půjčky, pečlivý provozovatel by mohl mít důvěru v zákonnost jednání dotčeného členského státu, který ze své strany náležitě oznámil návrh [akcionářské] půjčky. Jak bylo řečeno generálním advokátem M. Darmonem v jeho [stanovisku ve věci, ve které byl vydán rozsudek Soudního dvora ze dne 20. září 1990, Komise v. Německo (C‑5/89, Recueil, s. I‑3437)], ‚nelze odbývat nerozhodnosti, které se mohou chopit určité podniky, před »atypickými« formami podpory k potřebě nebo nepotřebě oznámit je‘.

(264) [Nakonec Komise dospěla k závěru], že FT mohla mít podle zákona důvěru, pokud se jedná o skutečnost, že jednání [Francouzské republiky] [nepředstavovalo] státní podporu. [ve světle výše uvedeného] Komise uznává, že nařizovat v tomto případě navrácení podpory by bylo v protikladu s obecnými zásadami práva Společenství.“

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

I – Věci T‑425/04 a T‑444/04

69 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 13. října 2004 podala Francouzská republika žalobu zapsanou do rejstříku pod číslem T‑425/04.

70 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 5. listopadu 2004 podala FT žalobu zapsanou do rejstříku pod číslem T‑444/04.

71 Francouzská republika a FT navrhují, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

72 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– odmítl žaloby jako nepřípustné;

– podpůrně zamítl žaloby jako neopodstatněné;

– uložil Francouzské republice a FT náhradu nákladů řízení.

73 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 25. října 2007 požádaly společnosti Bouygues o vedlejší účastenství ve věci T‑444/04 na podporu návrhových žádání Komise.

74 Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 20. listopadu 2007 Komise uvedla, že nemá námitky k tomu, aby vedlejší účastenství společností Bouygues na podporu jejích návrhových žádání bylo povoleno. Nicméně upřesnila, že se drží svého stanoviska, pokud jde o soudržnost argumentů uplatněných společnostmi Bouygues v rámci tohoto vedlejšího účastenství ve vztahu k argumentům, které uplatnily na podporu své žaloby ve věci T‑450/04 (viz body 78 a následující níže).

75 Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 21. listopadu 2007 FT navrhla, aby Tribunál tuto žádost o vedlejší účastenství prohlásil za nepřípustnou a uložil společnostem Bouygues náhradu nákladů řízení a podpůrně toto vedlejší účastenství omezil na ústní část řízení.

76 Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 4. prosince 2007 požádala FT o důvěrné zacházení s některými částmi žaloby a repliky předložených v rámci věci T‑444/04 ve vztahu ke společnostem Bouygues.

77 Usnesením ze dne 30. ledna 2008 povolil předseda třetího senátu Tribunálu vedlejší účastenství společností Bouygues v rámci ústní části řízení ve věci T‑444/04 na podporu návrhových žádání Komise a nařídil, aby byla vedlejším účastníkům sdělena předběžná nedůvěrná verze zprávy z jednání, přičemž rozhodl, že o opodstatněnosti žádosti FT o důvěrné zacházení bude rozhodnuto později. Žádná z účastnic řízení nevznesla námitky týkající se obsahu této nedůvěrné verze zprávy z jednání.

II – Věc T‑450/04

78 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 9. listopadu 2004 podala Francouzská republika žalobu zapsanou do rejstříku pod číslem T‑450/04.

79 Společnosti Bouygues navrhují, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

80 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl návrh na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí jako nepřípustný a podpůrně jako neopodstatněný;

– zamítl návrh na zrušení článku 2 napadeného rozhodnutí jako neopodstatněný;

– uložil společnostem Bouygues náhradu nákladů řízení.

81 Podáními došlými kanceláři Tribunálu dne 25. a 29. března 2005 požádaly FT a Francouzská republika o vedlejší účastenství ve věci T‑450/04 na podporu návrhových žádání Komise. Usneseními ze dne 25. května 2005 předseda třetího senátu Tribunálu tato vedlejší účastenství povolil. Vedlejší účastnice podaly své spisy a společnosti Bouygues doručily svá vyjádření k těmto spisům ve stanovených lhůtách.

82 Francouzská republika navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl návrh na zrušení článku 2 napadeného rozhodnutí jako neopodstatněný;

– uložil společnostem Bouygues náhradu nákladů řízení.

83 FT navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu jako neopodstatněnou;

– uložil společnostem Bouygues náhradu nákladů řízení.

III – Věc T‑456/04

84 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 12. listopadu 2004 podala AFORS žalobu zapsanou do rejstříku pod číslem T‑456/04.

85 AFROS navrhuje, aby Tribunál:

– zrušil článek 2 napadeného rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

86 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl návrh na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí jako neopodstatněný;

– zamítl návrh na zrušení článku 2 napadeného rozhodnutí jako neopodstatněný;

– uložil AFORS náhradu nákladů řízení.

87 Podáními došlými kanceláři Tribunálu dne 25. a 29. března 2005 požádaly FT a Francouzská republika o vedlejší účastenství ve věci T‑456/04 na podporu návrhových žádání Komise. Usneseními ze dne 12. a 25. května 2005 předseda třetího senátu Tribunálu tato vedlejší účastenství povolil. Vedlejší účastnice podaly své spisy a AFORS doručila svá vyjádření k těmto spisům ve stanovených lhůtách.

88 Francouzská republika navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu;

– uložil AFROS náhradu nákladů řízení.

89 FT navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl návrh na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí jako nepřípustný;

– zamítl návrh na zrušení článku 2 napadeného rozhodnutí jako neopodstatněný;

– uložil AFORS náhradu nákladů řízení.

IV – Organizační procesní opatření, žádost o rozšířené kolegium a spojení věcí

90 Dopisem ze dne 11. prosince 2007 Tribunál z titulu organizačních procesních opatření stanovených v článku 64 jednacího řádu Tribunálu týkajících se věcí T‑425/04, T‑444/04 a T‑450/04 jednak vyzval Komisi, aby předložila určité dokumenty a jednak Francouzské republice, FT a Komisi položil písemné otázky, přičemž je vyzval, aby na ně písemně odpověděly. Účastnice řízení na tato organizační procesní opatření odpověděly ve stanovené lhůtě.

91 Dne 13. února 2008 na základě článku 14 jednacího řádu a na návrh třetího senátu Tribunál rozhodl po vyslechnutí účastnic řízení v souladu s článkem 51 uvedeného jednacího řádu o předání všech čtyř věcí rozšířenému soudnímu kolegiu.

92 Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 15. dubna 2008 v rámci věci T‑ 450/04 požádaly společnosti Bouygues o spojení věcí T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 a T‑456/04 podle čl. 50 odst. 1 jednacího řádu. Další účastnice řízení předložily svá vyjádření ve stanovených lhůtách.

93 Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 14. května 2008 požádala FT o důvěrné zacházení s některými částmi žaloby a repliky na základě čl. 50 odst. 2 jednacího řádu s ohledem na vedlejší účastníky řízení ve věcech T‑425/04, T‑450/04 a T‑456/04, jakož i s některými přílohami k žalobě předloženými v rámci řízení ve věci T‑444/04 a předložila nedůvěrnou verzi těchto procesních písemností.

94 Usnesením předsedy třetího rozšířeného senátu Tribunálu ze dne 17. února 2009 byly věci T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 a T‑456/04 spojeny v souladu s článkem 50 jednacího řádu Tribunálu pro účely ústní části řízení a rozsudku. Krom toho předseda třetího rozšířeného senátu nařídil, aby byl přezkum procesních písemností ve spojených věcech omezen na nedůvěrné verze písemností a aby byla účastnicím řízení sdělena předběžná nedůvěrná verze zprávy z jednání, přičemž rozhodl, že o opodstatněnosti žádosti FT o důvěrné zacházení bude rozhodnuto později. Žádná z účastnic řízení nevznesla v tomto ohledu námitky.

V – Ústní část řízení

95 Na základě zprávy soudce zpravodaje rozhodl Tribunál (třetí rozšířený senát) o zahájení ústní části řízení.

96 Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na ústní otázky položené Tribunálem byly vyslechnuty na jednání, které se konalo dne 21. dubna 2009.

97 Na jednání Komise vzala zpět svůj první bod návrhových žádání ve věci T‑456/04, kterým navrhovala, aby Tribunál zamítl návrh AFORS na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí jako nepřípustný, což bylo zaneseno do protokolu o jednání.

Právní otázky

I – K návrhu na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí

A – K námitkám nepřípustnosti vzneseným v rámci věcí T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 a T‑456/04

1. Argumenty účastnic řízení

98 Komise uvádí, že jsou žaloby ve věcech T‑425/04 a T‑444/04, jakož i návrh na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí ve věci T‑450/04 nepřípustné pro nedostatek právního zájmu na podání žaloby.

99 Pokud jde o žalobu Francouzské republiky a FT, Komise tvrdí, že těmto žalobkyním bylo vyhověno a že nemají zájem na zrušení napadeného rozhodnutí v plném rozsahu, jelikož ačkoli toto rozhodnutí prohlašuje dotčenou podporu za neslučitelnou se společným trhem, nenařizuje její vrácení.

100 I když je členský stát privilegovaným žalobcem ve smyslu Smlouvy a není povinen prokazovat, že má sporný akt vůči němu právní účinky, musí mít nicméně vzniklý a trvající zájem na zrušení tohoto aktu. V důsledku toho členský stát může podat žalobu pouze proti aktům nepříznivě zasahujícím do jeho právního postavení, tedy proti aktům, které mohou podstatným způsobem změnit jeho právní situaci. Krom toho při určování, zda akt nebo rozhodnutí vyvolává právní účinky, je třeba se zaměřit na jeho podstatu. Tyto podmínky se použijí tím spíše na další žalobkyně, jako jsou FT a společnosti Bouygues.

101 Pokud jde o žalobu společností Bouygues, Komise uvádí, že tyto žalobkyně v rámci prvního žalobního důvodu směřujícího ke zrušení souhlasí s úvahami uvedenými zejména až po bod 219 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Ve skutečnosti žalobkyně uvedené rozhodnutí nezpochybňují v rozsahu, v němž kvalifikuje oznámená opatření podpory jako neslučitelná se společným trhem, jelikož je tato kvalifikace v jejich zájmu a odpovídá jejich přáním. Zpochybňují jej pouze v rozsahu, v němž Komise nekonstatovala, že prohlášení od července 2002 celkově nebo odděleně představují státní podpory. Článek 1 napadeného rozhodnutí tak přináší společnostem Bouygues prospěch a nemají vzniklý a trvající zájem na jeho zrušení.

102 Podle Komise pouze jeho výrok může zakládat právní účinky, a v důsledku toho nepříznivě zasáhnout do právního postavení. Úvahy obsažené v odůvodnění napadeného rozhodnutí nemohou jako takové být předmětem žaloby na neplatnost a mohou být podrobeny přezkumu legality soudem Společenství jen v tom rozsahu, v němž jako odůvodnění aktu zasahujícího nepříznivě do právního postavení představují nutnou oporu pro jeho výrok. Je tím připuštěno, že rozhodnutí, které vyhovělo žalobci, nemůže nepříznivě zasáhnout do jeho právního postavení, aniž jsou dotčena práva třetích dotčených osob podat proti tomuto rozhodnutí žalobu na neplatnost.

103 Komise v tomto ohledu připomíná usnesení Soudního dvora ze dne 28. ledna 2004, Nizozemsko v. Komise (C‑164/02, Recueil, s. I‑1177, body 18 až 25), podle kterého je z důvodu nedostatku právního zájmu na podání žaloby nepřípustná žaloba členského státu, kterému je určeno rozhodnutí v oblasti státních podpor, jež je pro něj příznivé v rozsahu, v němž určitá opatření podpory prohlašuje za slučitelná se společným trhem. Podle Soudního dvora nemá výrok tohoto rozhodnutí závazné právní účinky, které mohou ovlivnit zájmy žalobce, jelikož tento výrok závažně a zjevně nemění jeho právní situaci. Situace, která vedla k tomuto usnesení, se sice mírně liší od situace vedoucí k projednávanému sporu v rozsahu, v němž opatření ve prospěch FT byla kvalifikována jako podpory neslučitelné se společným trhem. Nicméně to nic nemění na tom, že jednak napadené rozhodnutí vyhovělo Francouzské republice a FT tím, že v něm byla konstatována nemožnost vyžadovat vrácení těchto podpor a samo o sobě nemůže ani změnit jejich právní situaci, ani nepříznivě zasáhnout do jejich právního postavení. Dále v rozsahu, v němž článek 1 napadeného rozhodnutí kvalifikuje opatření ve prospěch FT jako podpory neslučitelné se společným trhem, vyhověl tento článek společnostem Bouygues a nemůže změnit ani jejich právní situaci nebo nepříznivě zasáhnout do jejich právního postavení. Společnosti Bouygues totiž tento výrok nezpochybňují, ale omezují se na to, že požadují zrušení posouzení, podle kterého pouhá akcionářská půjčka, jaká je poskytnuta v kontextu prohlášení od července 2002, představuje státní podporu. V každém případě tyto čtyři žalobkyně nemají vzniklý a trvající zájem na vyřešení projednávaného sporu vzhledem k tomu, že i za předpokladu, že by jejich návrhy byly opodstatněné, zůstala by jejich právní situace v návaznosti na zrušení článku 1 nezměněná, a to nezávisle na důvodech odůvodňujících takové zrušení.

104 Komise podporovaná Francouzskou republikou dodává, že i když nezpochybňuje zájem společností Bouygues podat žalobu, pokud jde o zrušení článku 2 napadeného rozhodnutí, má nicméně za to, že je jejich stanovisko rozporuplné. Za předpokladu opodstatněnosti návrhu společností Bouygues na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí by se totiž Tribunál nemohl vyjádřit k jejich návrhu na zrušení článku 2 uvedeného rozhodnutí. V takovém případě již akcionářská půjčka není podporou uvedenou v článku 1, která má být zohledněna pro účely použití článku 2 napadeného rozhodnutí. Tato rozporuplnost pouze posiluje tezi Komise, podle které společnosti Bouygues nejsou oprávněny zpochybnit článek 1 uvedeného rozhodnutí.

105 Krom toho případná povinnost Francouzské republiky oznámit veškerá budoucí opatření podpory, která by mohla být kvalifikována jako podpora, založená na napadeném rozhodnutí, v projednávané věci nepovede, i kdyby obsahovala určité procesní břemeno, ke změně jejího právního postavení nebo právního postavení FT, které by stačilo k uznání jejich vzniklého a trvajícího zájmu na podání žaloby. Je to potvrzeno usnesením Nizozemsko v. Komise, bod 103 výše, ve kterém Soudní dvůr neshledal vzniklý a trvající zájem žalujícího státu, ačkoli tento stát tento argument vznesl. Pokud se totiž zájem, kterého se dovolává žalobce týká budoucí právní situace, musí žalobce prokázat, že se dopad na tuto situaci jeví již jako jistý. Stejně tak za předpokladu, že vnitrostátní soud napadené rozhodnutí zohlednil a měl pochybnosti ohledně jeho působnosti, má tento soud možnost položit Soudnímu dvoru předběžnou otázku podle článku 234 ES, takže by žalobkyně v každém případě nebyly v rámci případného sporu nijak zbaveny možnosti uplatnit svá práva před vnitrostátním soudem.

106 Komise odmítá argument FT, podle kterého jí napadené rozhodnutí způsobuje nebezpečí vrácení podpory zvláště s ohledem na žaloby podané ve věcech T‑450/04 a T‑456/04. V projednávané věci pouhý odkaz na žaloby třetích osob nemůže sám o sobě odůvodňovat zájem na podání žaloby této žalobkyně. Podle Komise jsou případné žaloby na vnitrostátní úrovni čistě hypotetické. Ačkoli by provádění opatření podpory bylo před přijetím napadeného rozhodnutí, jež obsahuje vrácení dotčené podpory, protiprávní a ačkoli by vnitrostátní orgány byly povinny chránit práva oprávněných osob, je nicméně nesporné, že takové žaloby v projednávané věci nebyly před uvedeným rozhodnutím podány. Pokud jde dále o žaloby podané ve věcech T‑450/04 a T‑456/04, Komise upřesňuje, že za předpokladu, že by byly opodstatněné, mohlo by pouze nové rozhodnutí Komise přijaté podle článku 233 ES neoprávněně zasáhnout do právního postavení FT. Vzhledem k tomu, že však takové nové rozhodnutí neexistuje, není žalobkyně povinna vracet případnou podporu neslučitelnou se společným trhem.

107 Na uvedeném základě Komise dospěla k závěru, až ani Francouzská republika, ani FT nemá zájem na podání žaloby na neplatnost napadeného rozhodnutí ve věcech T‑425/04 a T‑444/04. Ve věci T‑450/04 dospěla Komise k závěru nepřípustnosti návrhu společností Bouygues na zrušení článku 1 uvedeného rozhodnutí.

108 Francouzská republika, FT a společnosti Bouygues navrhují, aby byly námitky nepřípustnosti vznesené Komisí zamítnuty.

109 Společnosti Bouygues mají za to, že je jejich návrh na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí přípustný v rozsahu, v němž tento článek vykládaný ve spojení s odůvodněními představujícími jeho nutnou podporu, implicitně, ale nutně obsahuje právně závazné odmítnutí Komise přijmout tezi společností Bouygues, podle kterých představují prohlášení od července 2002 sama o sobě státní podpory.

110 Pokud jde nakonec o žalobu podanou AFORS ve věci T‑456/04, FT považuje případný návrh na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí za nepřípustný. V tomto ohledu AFORS upřesňuje, že se její žaloba týká pouze článku 2 uvedeného rozhodnutí.

2. Závěry Tribunálu

a) Úvodní poznámky

111 Je třeba nejprve konstatovat, že ve věcech T‑425/04 a T‑444/04 Komise zpochybňuje zájem Francouzské republiky a FT na podání žaloby proti napadenému rozhodnutí v plném rozsahu, aniž by v tomto ohledu činila rozdíl mezi článkem 1 a článkem 2 tohoto rozhodnutí. Ve věci T‑450/04 Komise naopak takové rozlišování činí v rozsahu, v němž zpochybňuje pouze zájem společností Bouygues na podání žaloby proti článku 1 napadeného rozhodnutí, ale nikoli zájem na podání žaloby proti článku 2 tohoto rozhodnutí.

112 Podle Komise tak články 1 a 2 napadeného rozhodnutí představují oddělitelné prvky pro účely částečného zrušení.

113 Tribunál má totiž za to, že tomu tak v projednávané věci je.

114 Článek 2 napadeného rozhodnutí, který konstatuje, že není nutno požadovat vrácení podpory prohlášené v článku 1 za neslučitelnou se společným trhem, může být samostatně zrušen, aniž by to znamenalo změnu působnosti článku 1 nebo odůvodnění, která jsou jeho hlavní podporou (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 27. června 2006, Parlament v. Rada, C‑540/03, Sb. rozh. s. I‑5769, body 27 a 28, a judikatura, která je v tomu rozsudku citována).

115 Krom toho skutečnost, že by případné úplné zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí na základě žalobních důvodů uplatněných Francouzskou republikou a FT nutně učinilo článek 2 neplatným, nezpochybňuje oddělitelnost tohoto posledně uvedeného článku, jelikož tato neplatnost nemá vliv na jeho obsah a je nezávislá na otázce, zda nařizuje vrácení či nikoli. Krom toho, jak uvedly společnosti Bouygues na jednání, za předpokladu částečného zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí na základě žalobních důvodů uplatněných společnostmi Bouygues ve věci T‑450/04, které by se nedotýkalo konstatování, že je podpora neslučitelná se společným trhem, by článek 2 nadále mohl být odděleně zrušen.

116 Pokud jde dále o zájem na podání žaloby, je třeba připomenout ustálenou judikaturu, podle které je přípustnost žaloby na neplatnost podmíněna tím, že fyzická nebo právnická osoba, která ji podává, odůvodní vzniklý a trvající zájem na zrušení napadeného aktu. Předpokladem takového zájmu je, že samotné zrušení tohoto aktu může vyvolat právní následky nebo, jinak řečeno, že žaloba může ve svém výsledku přinést prospěch osobě, která ji podala. V důsledku toho akt, který zcela vyhovuje této osobě, není již z povahy věci způsobilý zasáhnout nepříznivě do jejího právního postavení a tato nemá zájem požadovat jeho zrušení (viz v tomto smyslu rozsudek Tribunálu ze dne 11. března 2009 TF1 v. Komise, T‑354/05, Sb. rozh. s. II‑471, 84 a 85, a judikatura, která je v tomto rozsudku citována).

117 Právě s ohledem na tyto zásady je třeba přezkoumat, zda Francouzská republika, FT a společnosti Bouygues mají zájem na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí.

b) K zájmu Francouzské republiky a FT na podání žaloby proti článku 1 napadeného rozhodnutí

118 Pokud jde zaprvé o zájem na podání žaloby Francouzské republiky, je třeba připomenout, že Smlouva činí jasný rozdíl mezi nárokem na podání žaloby na neplatnost jak orgánů a členských států, tak fyzických a právnických osob, přičemž každý členský stát má právo zpochybnit podáním žaloby na neplatnost legalitu rozhodnutí Komise, aniž je výkon tohoto práva podmíněn odůvodněním právního zájmu na podání žaloby. Členský stát tedy nemusí prokázat, že akt Komise, který napadá, vyvolává vůči němu právní účinky, aby jeho žaloba byla přípustná (usnesení Soudního dvora ze dne 27. listopadu 2001, Portugalsko v. Komise, C‑208/99, Recueil, s. I‑9183, body 22 a 23; rozsudky Tribunálu ze dne 10. dubna 2008, Nizozemsko v. Komise, T‑233/04, Sb. rozh. s. II‑591, bod 37, a ze dne 22. října 2008, TV 2 v. Dánsko a další v. Komise, T‑309/04, T‑317/04 , T‑329/04 a T‑336/04, Sb. rozh. s. II‑2935, bod 63). Toto konstatování vyplývá rovněž z definice zájmu na podání žaloby stanovené judikaturou (viz bod 116 výše), která se týká pouze žalob podaných fyzickými nebo právnickými osobami, a nikoli žalob podanými orgány nebo členskými státy.

119 Ostatně narozdíl od toho, co jak se zdá zamýšlí Komise, nelze pojem zájmu na podání žaloby zaměňovat s konceptem napadnutelného aktu, podle kterého musí být k tomu, aby akt mohl být předmětem žaloby na neplatnost, cílem tohoto aktu vyvolávat právní účinky, které mohou nepříznivě zasáhnout do právního postavení, což musí být posouzeno s ohledem na jeho obsah (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 22. června 2000, Nizozemsko v. Komise, C‑147/96, Recueil, s. I‑4723, body 25 a 27; usnesení Portugalsko v. Komise, bod 118 výše, bod 24, a Nizozemsko v. Komise, bod 103 výše, body 18 a 19; rozsudek TV 2 v. Dánsko a další v. Komise, bod 118 výše, bod 63). Je nutno v tomto ohledu konstatovat, že napadené rozhodnutí s ohledem na svůj obsah je takovým napadnutelným aktem majícím závazné právní účinky.

120 V projednávané věci s ohledem na ustanovení Smlouvy a ve světle judikatury připomenuté v bodech 118 a 119 výše je Francouzská republika svým pouhým postavením jako členský stát, aktivně legitimována podat žalobu na neplatnost proti článku 1 napadeného rozhodnutí, aniž musí v tomto ohledu odůvodňovat zájem na podání žaloby.

121 Pokud jde zadruhé o zájem FT na podání žaloby proti článku 1 napadeného rozhodnutí, je třeba nejprve konstatovat, že je rovněž cílem tohoto článku vyvolávat závazné právní účinky vůči FT v rozsahu, v němž je FT jediným příjemcem opatření podpory, které je v tomto rozhodnutí prohlášeno za neslučitelné se společným trhem.

122 Komise v tomto ohledu nesprávně odkazuje na judikaturu, podle které pouze výrok aktu může zakládat právní účinky a v důsledku toho nepříznivě zasáhnout do právního postavení (viz rozsudek Tribunálu ze dne 19. března 2003, CMA CGM a další v. Komise, T‑213/00, Recueil, s. II‑913, bod 186, a judikatura, která je v tomto rozsudku citována). Z článku 1 napadeného rozhodnutí totiž vyplývá, že Komise takovou akcionářskou půjčku, jako je poskytnuta v kontextu prohlášení učiněných od července 2002, kvalifikuje jako státní podporu neslučitelnou se společným trhem ve smyslu článku 87 ES. FT přitom svou žalobou zpochybňuje právě toto konstatování společně s odůvodněním v napadeném rozhodnutí představujícím jeho nutnou podporu z důvodu, že toto konstatování ovlivňuje její právní situaci a že do jejího právního postavení nepříznivě zasahuje. Stejně tak musí být odmítnut argument Komise, podle kterého napadené rozhodnutí vyhovělo FT, jelikož tento argument zaměňuje právní účinky článku 1 uvedeného rozhodnutí a právní účinky jeho článku 2, v němž se uvádí, že není nutné nařizovat vrácení dotčené podpory.

123 Krom toho Komise nemůže platně uvádět, že FT nemá zájem na vyřešení projednávaného sporu z důvodu, že by její právní situace zůstala nezměněná i za předpokladu, že by její žaloba byla opodstatněná. Jednak by důsledkem zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí na základě žalobních důvodů uplatněných FT bylo, že by konstatování protiprávnosti dotčeného opatření podpory, které je individuálním opatřením v její prospěch, bylo neplatné od počátku, což by představovalo právní účinek, který by změnil její právní situaci a poskytl by jí výhodu. Dále narozdíl od toho, co tvrdí Komise, je tento vzniklý a trvající zájem FT na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí potvrzen předpokladem, podle něhož musí být návrhy společností Bouygues a AFORS na zrušení článku 2 tohoto rozhodnutí ve věcech T‑450/04 a T‑456/04 přijaty, přičemž by důsledkem tohoto zrušení bylo, že by Komise byla povinna nařídit, aby FT vrátila protiprávní podporu uvedenou v článku 1.

124 Z výše uvedených úvah vyplývá, že FT má vzniklý a trvající zájem na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí.

125 Je tudíž třeba zamítnout námitky nepřípustnosti vznesené Komisí ve věcech T‑425/04 a T‑444/04 v rozsahu, v němž se týkají přípustnosti návrhů na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí podaných Francouzskou republikou a FT.

c) K zájmu společností Bouygues na podání žaloby proti článku 1 napadeného rozhodnutí

126 Je třeba úvodem připomenout, že napadené rozhodnutí je jak z pohledu své formy, tak svého obsahu aktem, jehož cílem je vyvolávat závazné právní účinky. Krom toho v rozsahu, v němž článek 1 napadeného rozhodnutí konstatuje existenci podpory ve prospěch FT a prohlašuje ji za neslučitelnou se společným trhem, odpovídá tento článek návrhu a zájmům společností Bouygues, jak jsou vyjádřeny v jejich stížnosti ze dne 22. ledna 2003.

127 Nicméně konstatování existence podpory a její neslučitelnosti se společným trhem v článku 1 napadeného rozhodnutí a priori nevylučuje existenci dalších neslučitelných opatření podpory, která ač nebyla uvedená v tomto článku rovněž spadají do předmětu správního řízení, které vedlo k přijetí uvedeného rozhodnutí a která navíc mohou podstatně ovlivnit tržní postavení některých konkurentů příjemce podpory (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 13. prosince 2005 Komise v. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, C‑78/03 P, Sb. rozh. s. I‑10737, bod 37). Může tomu tak být v případě postavení společností Bouygues ve vztahu k postavení FT na francouzském trhu telefonních služeb provozovaných v rámci mobilních sítí.

128 Komise v tomto ohledu dále nesprávně uvádí judikaturu, podle které pouze výrok aktu může zakládat právní účinky a nepříznivě zasáhnout do právního postavení (viz rozsudek CMA CGM a další v. Komise, bod 122 výše a judikatura, která je v tomto rozsudku citována). V projednávané věci z článku 1 napadeného rozhodnutí, jakož i z odůvodnění na jeho podporu, které je uvedeno v bodech 185 až 230 odůvodnění uvedeného rozhodnutí jasně vyplývá, že se Komise omezuje na kvalifikaci samotné akcionářské půjčky vzniklé ve světle prohlášení od července 2002 jako státní podpory neslučitelné se společným trhem ve smyslu článku 87 ES. Toto konstatování, které je obsaženo jak ve výroku, tak v odůvodnění uvedeného rozhodnutí, je přitom přesně konstatování, které společnosti Bouygues svou žalobou zpochybňují z důvodu, že ovlivňuje a nepříznivě zasahuje do jejich právního postavení v rozsahu, v němž uvádí pouze jedno opatření podpory, zatímco podle nich francouzský stát prohlášeními učiněnými od července 2002 přijal dodatečná opatření podpory, která obsahují odlišné výhody ve prospěch FT, které více zasahují do jejich tržního postavení. Společnosti Bouygues v tomto kontextu oprávněně uvádějí, že celkový přístup Komise tak, jak je uveden zvláště v bodech 187 až 191 a 203 až 228 odůvodnění napadeného rozhodnutí, nutně znamená její odmítnutí kvalifikovat prohlášení od července 2002 sama o sobě jako opatření podpory. V důsledku toho nemůže Komise tvrdit, že společnosti Bouygues ve skutečnosti nezpochybňují článek 1 napadeného rozhodnutí a že souhlasí s odůvodněním, které je v tomto rozhodnutí zahrnuto.

129 Stejně tak Komise nemůže platně uvádět, že článek 1 napadeného rozhodnutí vyhověl společnostem Bouygues a že tyto společnosti nemají vzniklý a trvající zájem na vyřešení projednávaného sporu z důvodu, že i za předpokladu, že by jejich žaloba byla opodstatněná, zůstala by jejich právní situace nezměněná. Zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí na základě žalobních důvodů uplatněných společnostmi Bouygues by způsobilo neplatnost konstatování existence opatření podpory neslučitelné se společným trhem pouze v rozsahu, v němž se týká prohlášení od července 2002, jakožto nedílné součásti uvedeného opatření, namísto jejich kvalifikace jako samostatná opatření podpory, která sama o sobě splňují podmínky čl. 87 odst. 1 ES. Jak uvádějí společnosti Bouygues, bylo by takové zrušení článku 1 pouze částečné a nevylučovalo by konstatování existence protiprávní podpory, kterou představuje akcionářská půjčka. Takové částečné zrušení by přitom mohlo podstatným způsobem změnit právní postavení společností Bouygues.

130 Krom toho bylo judikaturou uznáno, že pokud žalobce tvrdí, že napadený akt, ačkoli je pro něj případně částečně příznivý, nechrání přiměřeně jeho právní postavení, pak musí být uznán jeho zájem na podání žaloby k tomu, aby nechal ověřit legalitu tohoto rozhodnutí soudem (viz v tomto smyslu rozsudek TF1 v. Komise, bod 116 výše, bod 86).

131 Je tudíž třeba dospět k závěru, že společnosti Bouygues dokládají vzniklý a trvající zájem na částečném zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu popsaném v bodě 129 výše.

132 Společnosti Bouygues nakonec oprávněně uvádějí, že mezi jejich návrhem na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí a návrhem na zrušení článku 2 neexistuje žádný rozpor vzhledem k tomu, že není vyloučeno, aby tyto články byly stiženy dvěma odlišnými protiprávnostmi, které spočívají v nenařízení vrácení protiprávního opatření podpory, jako je konstatováno v článku 1, a v nenařízení vrácení případných dalších opatření podpory uvedených v tomto posledně uvedeném článku, jako jsou prohlášení od července 2002.

133 V důsledku toho je třeba námitku protiprávnosti vznesenou Komisí ve věci T‑450/04 zamítnout.

d) K přípustnosti údajného návrhu AFORS na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí

134 Pokud jde o námitku nepřípustnosti vznesenou FT ve věci T‑456/04 proti údajnému návrhu AFORS na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí, stačí konstatovat, že se jednak AFORS v žalobě formálně nedomáhala zrušení tohoto článku a jednak ve své replice potvrdila, že se její žaloba týkala pouze článku 2 uvedeného rozhodnutí. Není tudíž třeba se k této námitce nepřípustnosti vyjadřovat.

B – K legalitě článku 1 napadeného rozhodnutí

1. Argumenty účastnic řízení

a) Přehled žalobních důvodů směřujících ke zrušení

135 Francouzská republika a FT ve věcech T‑425/04 a T‑444/04 vznáší čtyři žalobní důvody na podporu svého návrhu na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí, a to zaprvé porušení podstatných formálních náležitostí a práva na obhajobu, zadruhé nesprávného právního posouzení při použití pojmu podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES a konkrétněji zásady obezřetného soukromého investora, zatřetí zjevně nesprávného posouzení obsahu nebo údajných účinků prohlášení od července 2002 a začtvrté nedostatečné odůvodnění ve smyslu článku 253 ES

136 Společnosti Bouygues ve věci T‑450/04 na podporu svého návrhu na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí uplatňují první žalobní důvod vycházející z porušení čl. 87 odst. 1 ES tím, že Komise odmítla kvalifikovat prohlášení od července 2002, ať už jednotlivě nebo společně, jako státní podpory a druhý žalobní důvod vycházející z rozporuplnosti a nedostatečnosti žalobních důvodů, které jsou v rozporu s článkem 253 ES.

137 Tribunál považuje za vhodné nejprve přezkoumat druhý a třetí žalobní důvod vznesené ve věcech T‑425/04 a T‑444/04, jakož i první a druhý žalobní důvod vznesené proti článku 1 napadeného rozhodnutí ve věci T‑450/04 v rozsahu, v němž se tyto žalobní důvody týkají v podstatě legality toho, že Komise použila pojem podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES.

b) Argumenty Francouzské republiky a FT

Úvodní poznámka

138 Úvodem je třeba uvést, že některé argumenty uvedené v následujících bodech jsou Francouzskou republikou a FT předloženy rovněž v rámci jejích spisů vedlejších účastníků ve věci T‑450/04.

K druhému žalobnímu důvodu Francouzské republiky a FT

139 Druhý žalobní důvod vznesený ve věcech T‑425/04 a T‑444/04 je rozdělen do dvou částí. První částí Francouzská republika a FT tvrdí, že Komise nesprávně použila kritérium obezřetného soukromého investora v tržním hospodářství. Druhou částí uvádí, že Komise nesprávně dospěla k závěru existence státní podpory na základě dvou odlišných skutečností, ke kterým došlo v rozdílných okamžicích a zároveň sama uznala, že by samostatně žádná z těchto skutečností nestačila k podepření tohoto závěru. Francouzská republika upřesňuje, že ačkoli Komise tvrdí, že zohlednila všechna prohlášení od července 2002 (body 203, 218 a 229 odůvodnění napadeného rozhodnutí), přezkoumala pouze údajné účinky prohlášení ze dne 12. července 2002 na trh, což je potvrzeno zejména odkazy na zprávu ze dne 28. dubna 2004 a na komentáře finančních analýz (bod 221 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

K třetímu žalobnímu důvodu Francouzské republiky a FT

140 Podstatou třetího žalobního důvodu Francouzské republiky a FT vzneseného ve věcech T‑425/04 a T‑444/04 je, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že měla za to, že prohlášení od července 2002 mohou na trzích vyvolat očekávání jakožto závazek francouzského státu a že měly vliv na situaci trhů v prosinci 2002. FT krom toho uvádí, že úvahy Komise, podle kterých návrh akcionářské půjčky FT přiznává výhodu, která nedodržuje kritérium obezřetného soukromého investora, jsou rovněž stiženy zjevně nesprávným posouzením.

141 Francouzská republika a FT uvádějí, že při prohlášení ze dne 12. července 2002 povaha opatření, která francouzský stát hodlal přijmout ve prospěch FT, nebyla zatím přijata a že zvláště nebylo přijato žádné rozhodnutí o investici, které by mohlo být kvalifikováno jako pevný závazek francouzského státu. Toto velmi obecné, podmínečné a právně nezávazné prohlášení – které vyjadřuje zejména vůli jednat jako obezřetný investor a popírá pověsti kolem navýšení kapitálu FT, o kterém bylo rozhodnuto později – nelze kvalifikovat jako jasný, přesný a konečný závazek francouzského státu, který ani ministr hospodářství ostatně nemohl přijmout. Komise se tudíž dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že měla za to, že prohlášení ze dne 12. července 2002 může na trzích vyvolat očekávání jakožto věrohodný závazek francouzského státu.

142 Francouzská republika a FT zpochybňují, že by prohlášení od července 2002 měla dopad na očekávání účastníků na trhu v prosinci 2002 a že by vedla k abnormálnímu a nezanedbatelnému zvýšení hodnoty akcií a obligací FT (body 217 až 222 a zejména 221 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Zpochybňují rovněž to, že se tento dopad projevuje zejména udržením známky podniku na úrovni jistých investic až do prosince 2002, namísto změny na „junk bond“. FT z toho dovozuje, že je tím spíš méně možné dospět k závěru, že prohlášení z 12. července 2002 poskytlo FT výhodu (bod 188 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Krom toho jsou závěry zprávy ze dne 28. dubna 2004 založeny na nevhodné metodě analýzy a jsou zjevně nepostačující k prokázání jak existence významně abnormálního vývoje ceny akcií FT v červenci 2002, tak existence příčinné souvislosti mezi prohlášením ze dne 12. července 2002 a takovým vývojem. V důsledku toho se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že měla za to, že prohlášení od července 2002 mělo dopad na situaci finančních trhů a poskytlo v tomto období výhodu FT.

143 Francouzská republika a FT v tomto ohledu odmítají konstatování, podle kterého zpráva ze dne 28. dubna 2004 prokazuje, že „prohlášení [od července 2002] měla reálný dopad na vnímání trhu v prosinci [2002]“ (body 186 a 219 odůvodnění napadeného rozhodnutí), jelikož tato zpráva odkazuje pouze na údajné účinky prohlášení ze dne 12. července 2002 na trhy v červenci 2002. Tato zpráva se totiž omezuje na analýzu postupného a odděleného dopadu každého z prohlášení od července 2002 na trhy v červenci, v září, v říjnu a v prosinci 2002, a nikoli dopadu všech prohlášení na trh v prosinci 2002. Podle Francouzské republiky tudíž Komise nemohla dospět k závěru, že prohlášení ze dne 12. července 2002 mělo v tomto období dopad na trhy a poskytlo výhodu FT a nemohla tak učinit tím spíše, pokud jde o situaci trhů v prosinci 2002. Krom toho zpráva ze dne 28. dubna 2004 nemohla analyzovat předpokládané účinky prohlášení ze dne 12. července 2002 na situaci trhu v prosinci 2002, s ohledem na to, že nelze rozlišovat mezi účinky tohoto prohlášení na straně jedné a účinky dalších událostí, které nastaly od července do prosince 2002, na straně druhé. Na vnímání trhu v prosinci 2002 měly totiž dopad dobrá výkonnost, provozní perspektivy FT v druhém pololetí 2002, vyřešení situace Mobilcom, jmenování nového PPGŘ a předložení návrhu na dosažení rovnováhy (viz body 186 a 260 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

144 Podle FT se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že měla za to, že bylo třeba posoudit, zda výhoda poskytnutá návrhem akcionářské půjčky dodržela kritérium obezřetného soukromého investora, zatímco připustila, že tento návrh jako takový FT nepřiznává výhodu (body 190 a 263 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Návrh akcionářské půjčky se totiž nestal účinným, takže žádný závazek francouzského státu poskytnout úvěrovou linku nevstoupil v platnost. S ohledem na podmínky, které v tomto návrhu byly stanoveny, se FT rozhodla tento návrh nepodepsat a v prosinci 2002 a lednu 2003 se rozhodla pro refinancování na trzích s obligacemi

145 Podle FT bylo vyloučeno, že by trh mohl vnímat návrh akcionářské půjčky jakožto provedení závazku francouzského státu, který převyšuje jeho budoucí účast na zvyšování kapitálu, jakožto většinového akcionáře, přičemž byl tento návrh striktně omezen na částku 9 miliard eur – odpovídající podílu francouzského státu na zvyšování kapitálu uvedeného v plánu Ambition 2005 – a na dobu trvání 18 měsíců. Francouzský stát krom toho přijal rozhodnutí o návrhu poskytnout FT akcionářskou půjčku teprve poté, co byl informován o plánu Ambition 2005. Nakonec pozitivní reakce trhů měla svůj původ hlavně ve jmenování nového PPGŘ FT a v plánu na zlepšení jejích provozních perspektiv a nemůže být přiznána údajné podpoře francouzského státu překračující jeho obvyklou úlohu akcionáře.

146 FT tvrdí, že se Komise rovněž dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že měla za to, že v projednávané věci nebyly splněny podmínky kritéria obezřetného soukromého investora (bod 230 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Objektivní přezkum činnosti francouzského státu v průběhu celého relevantního období mělo Komisi přivést k opačnému závěru.

K dodatečným argumentům uplatněným Francouzskou republikou a FT jakožto vedlejších účastníků ve věci T‑450/04 a v odpověď na písemné otázky Tribunálu

147 Francouzská republika a FT ve svých odpovědích na písemné otázky Tribunálu v podstatě zopakovaly, že rovněž s ohledem na francouzské právo se francouzský stát pevným a konečným způsobem nepodílel na zisku FT nebo na třetích investicích. Prohlášení od července 2002 jsou nepřesná a podmínečná a nemohou být kvalifikována jako právní akty nebo jako závazné právní úkony, ani jako výslovná či implicitní státní záruka ve smyslu francouzského správního práva. Krom toho při neexistenci pevné, jasné a přesné povahy tato prohlášení nepředstavují sliby, které mohou vést ke vzniku odpovědnosti státu.

148 Francouzská republika a FT dodávají, že výklad prohlášení od července 2002 spadá pouze do francouzského správního práva, a nikoli do francouzského občanského, obchodního nebo trestního práva. V každém případě z důvodu jejich nepřesné a podmínečné povahy nelze tato prohlášení kvalifikovat jako smluvní nebo jednostranné závazky, třeba jen ve formě prohlášení o záměru, slibu o vykonání přirozené povinnosti nebo slibu o vykonatelnosti. Nejde ani o kvazi smluvní závazek, ani o právní úkony, které mohou vést ke vzniku deliktní odpovědnosti státu.

149 V důsledku toho podle Francouzské republiky a FT nezahrnují prohlášení od července 2002 vynaložení státních zdrojů ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES (bod 188 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Z judikatury naopak vyplývá, že jednostranná a nezávislá rozhodnutí členských států, kterými tyto státy poskytují podnikům prostředky nebo zvýhodnění určené k podpoře uskutečňování sledovaných hospodářských nebo sociálních cílů, musí mít povahu nezávislého a závazného právního úkonu. V každém případě slib státu lze kvalifikovat jako státní podporu pouze, pokud byl tento slib bezpodmínečný a právně závazný.

c) Argumenty společností Bouygues

K prvnímu žalobnímu důvodu společností Bouygues

150 Společnosti Bouygues zpochybňují konstatování uvedené v článku 1 napadeného rozhodnutí, podle kterého akcionářská půjčka v kontextu prohlášení od července 2002 představuje státní podporu neslučitelnou se společným trhem v rozsahu, v němž toto konstatování znamená, že uvedená prohlášení nemohou být jako taková kvalifikována jako státní podpory. Podle společností Bouygues totiž tato prohlášení, ať už jednotlivě nebo společně, představují jednu nebo několik státních podpor ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, jehož čtyři kumulativní podmínky jsou splněny. Toto pochybení při kvalifikaci skutkového stavu tudíž představuje porušení čl. 87 odst. 1 ES.

151 Zaprvé každé z prohlášení od července 2002 FT poskytlo dodatečnou, selektivní a neodůvodněnou výhodu na základě kritéria soukromého investora. Tato výhoda spočívala v obnovení důvěry na trhu a zvláště ve zlepšení hodnocení a ve zvýšení kurzovní hodnoty akcií FT, což jí umožnilo nový přístup na finanční trh za velmi výhodných podmínek, což by s ohledem na tehdejší katastrofickou finanční situaci FT jinak nebylo možné. Prohlášení od července 2002 tak zabránila oslabení hodnocení FT na úroveň „junk bond“ (viz body 37 a 212 odůvodnění napadeného rozhodnutí) a způsobila neobvyklý a nezanedbatelný nárůst kurzu jejích akcií (body 35 a 221 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Prohlášení ze dne 12. a 13. září 2002 vedlo Moody’s k tomu, že změnila perspektivu dluhu FT z negativní na stabilní z důvodu opakovaně potvrzené podpory francouzských orgánů (bod 52 odůvodnění napadeného rozhodnutí). V návaznosti na to se snížila frekvence „inverzí rozpětí“ FT (viz bod 34 výše), což prokazuje, že měl trh za to, že se riziko související s krátkodobými dluhy stalo méně významným než riziko dlouhodobých dluhů. Krom toho byl stejný účinek shledán v návaznosti na prohlášení ze dne 2. října 2002 (bod 30 odůvodnění uvedeného rozhodnutí), jelikož se kurz akcií v následujícím týdnu zvýšil o 10,4 % (bod 180 odůvodnění napadeného rozhodnutí) a na konci prosince 2002 dosáhl dvojnásobku své hodnoty oproti hodnotě na začátku října 2002 (bod 35 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Tyto výhody pro FT byly uskutečněny před oznámením návrhu akcionářské půjčky v podobě půjčky ve výši 9 miliard eur francouzskými orgány dne 4. prosince 2002 a umožnily jí vyhnout se dodatečným nákladům na refinancování (bod 222 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

152 Společnosti Bouygues uvádějí, že ve správním řízení tvrdily, že francouzský stát poskytl FT několik podpor, včetně prohlášení od července 2002, jakož i akcionářské půjčky ve formě půjčky ve výši 9 miliard eur. I když sdílejí názor Komise, podle kterého strategie francouzských orgánů byla součástí dlouhodobého procesu záchrany, který vedl k poskytnutí podpory ve formě akcionářské půjčky, zpochybňují závěr Komise týkající se existence jediné podpory, která byla v této půjčce provedena. Podle společností Bouygues je skutečnost, že prohlášení od července 2002 představují akcionářskou půjčku, potvrzena judikaturou (rozsudek Tribunálu ze dne 15. září 1998 BP Chemicals v. Komise, T‑11/95, Recueil, s. II‑3235). Tyto dřívější podpory, které jsou nedílnou součástí dlouhodobého procesu podpory mohou být jak sankcionovány pro sebe samé, tak zohledněny v rámci použití kritéria soukromého investora pro účely kvalifikace následné podpory, která s ohledem na dřívější opatření, se pouze jeví jako akt, který může být vykonán obezřetným soukromým investorem. Za situace, ve které byl vydán rozsudek BP Chemicals v. Komise uvedený výše (bod 170), bylo dotčeno několik opatření podpory, z nichž první dvě umožňovaly charakterizovat třetí tím, že bylo prokázáno, že kritérium obezřetného soukromého investora nebylo splněno. Právě toto společnosti Bouygues tvrdí v projednávané věci uvedením existence několika podpor, které, podle francouzského státu, spolu navzájem souvisejí. Podpory tvořené prohlášeními od července 2002 tak mají své logické prodloužení v akcionářské půjčce. Komise nicméně neuvedla existenci dřívějších podpor, ale omezeně a nesprávně předložila tezi provedení prohlášení od července 2002 v podobě akcionářské půjčky.

153 Společnosti Bouygues dodávají, že přístup Komise vychází ze svévolného výběru, který popírá realitu výhody vyplývající ze zlepšení hodnocení FT v návaznosti na prohlášení od července 2002 (viz bod 222 odůvodnění napadeného rozhodnutí a bod 3.2 sdělení Komise 2000/C 71/07 o použití článků 87 [ES] a 88 [ES] na státní podpory ve formě záruk [Úř. věst. 2000, C 71, s. 14, dále jen „sdělení o podporách ve formě záruk“], které je daleko významnější než přístup související s akcionářskou půjčkou. Na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, stojí totiž kvalifikace těchto prohlášení jako podpor v samotném středu projednávané věci. V tomto ohledu nelze přijmout argument, podle kterého byla akcionářská půjčka jediným oznámeným opatřením, jelikož rozsah oznámení nemůže mít dopad na posouzení pojmu podpory.

154 Společnosti Bouygues zpochybňují argument FT, podle kterého prohlášení od července 2002 nemohou být kvalifikována jako podpory z důvodu, že nezahrnují vynaložení státních prostředků. Tento argument je nejen nepřesný, ale rovněž v rozporu s body 208 a 218 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Krom toho i za předpokladu, že by tato prohlášení měla pouze nezávazný, nepřesný a podmínečný politický charakter, což je jasně zpochybněno body 209 a 210 odůvodnění uvedeného rozhodnutí, mohou nicméně zahrnovat závazek poskytnutí státních prostředků ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES.

155 Společnosti Bouygues upřesňují, že obezřetný soukromý investor by taková prohlášení neučinil. Před těmito prohlášeními byla totiž FT podnikem, „který lze charakterizovat vážnými strukturálními problémy a který prokazuje nevyváženou rozvahu (bod 17 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Z tohoto důvodu ztratila důvěru na trhu (viz bod 20 a následující uvedeného rozhodnutí). Za takových okolností by přitom obezřetný soukromý investor FT nevyjádřil tak jasnou podporu (bod 229 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Francouzský stát krom toho svou podporu FT vyjádřil v červenci, v září a v říjnu 2002, aniž přijal opatření směřující k zajištění možnosti zotavení FT a obnovení její životaschopnosti, jelikož tato opatření byla přijata až poté (viz body 39, 53, 54, 228 a 229 odůvodnění uvedeného rozhodnutí).

156 V důsledku toho je podle společností Bouygues, pokud jde o prohlášení od července 2002, první podmínka čl. 87 odst. 1 ES, a to poskytnutí výhody, splněna (body 188 a 229 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

157 Společnosti Bouygues zadruhé tvrdí, že prohlášení od července 2002 vedla ke vzniku právní a faktické finanční odpovědnosti francouzského státu.

158 Společnosti Bouygues v tomto ohledu připomínají, že opatření, která různými způsoby snižují náklady, které obvykle zatěžují rozpočet podniku, a která tak mají tutéž povahu a tytéž účinky jako dotace, aniž jimi v přísném slova smyslu jsou, představují státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES. Krom toho nelze žádný zásadní rozdíl stanovit na základě formy, kterou může mít podpora, jelikož pojem podpory vychází z hospodářského pojetí výhody a přesné kritérium je tedy bezvýznamné. Pravidla Smlouvy týkající se státních podpor nerozlišují na základě příčin či cílů státních opatření, ale vymezují je v závislosti na jejich účincích. Z toho vyplývá, že je pojem podpory objektivním pojmem a závisí pouze na tom, zda státní opatření přiznává určitým podnikům výhodu, či nikoli.

159 Společnosti Bouygues mají za to, že s ohledem na obecnou zásadu užitečného účinku práva Společenství, mohou být slovní prohlášení nebo sliby kvalifikovány jako podpora, pokud mají takové účinky. Judikatura tak připustila, že prohlášení učiněná prostřednictvím tisku mohou představovat rozhodnutí a že v rámci posuzování podpory, mohou být sliby státu zohledněny k určení, zda podnik vedly k takovému jednání, které by mohlo přispět k uskutečnění cíle uvedeného v čl. 87 odst. 3 písm. c) ES (rozsudek Tribunálu ze dne 14. května 2002 Graphischer Maschinenbau v. Komise, T‑126/99, Recueil, s. II‑2427). Krom toho Komise ve svém rozhodnutí 2001/89/ES ze dne 23. června 1999 o podmíněném schválení podpory poskytované Francií Crédit Foncier de France (Úř. věst. č. L 34, 3.2.2001, s. 36, dále jen „rozhodnutí Crédit Foncier“, citace z tohoto rozhodnutí jsou neoficiálním překladem) kvalifikovala ministerská prohlášení jako státní podpory, přičemž zdůraznila, že s ohledem na jejich účinky musí být postaveny na roveň záruce. Podle společností Bouygues rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 1996 Air France v. Komise (T‑358/94, Recueil, s. II‑2109) není v rozporu s touto judikaturou vzhledem k tomu, že se týká prohlášení týkajícího se případného jednání státu v odpověď na budoucí rozhodnutí třetí osoby, jehož přesný rozsah nebyl dosud určen. Naproti tomu pevné rozhodnutí státu o svém vlastním jednání, které není podmíněno jednáním třetích osob, může představovat státní podporu, i když má formu prohlášení.

160 Krom toho sama Komise v bodě 1.1 svého sdělení o státních podporách ve formě záruk (viz bod 153 výše) potvrzuje, že toto sdělení zahrnuje všechny formy záruk bez ohledu na to, jaký je jejich právní základ a transakce, kterou záruka kryje. Podle společností Bouygues totiž musí být pojem záruky chápán v jeho nejširším slova smyslu jakožto mechanismus, který chrání osoby před finanční ztrátou. S ohledem na toto vymezení představují prohlášení, kterými se akcionář s