Účastníci řízení

Odůvodnění rozsudku

Výrok



Účastníci řízení

Ve věcech T‑56/09 a T‑73/09,

Saint-Gobain Glass Francie SA, se sídlem v Courbevoie (Francie),

Saint-Gobain Sekurit Deutschland GmbH & Co. KG , se sídlem v Cáchách (Německo),

Saint-Gobain Sekurit Francie SAS, se sídlem v Thourotte (Francie),

původně zastoupené B. van de Walle de Ghelckem, B. Meyringem, E. Venotem a M. Guillaumondem, poté B. van de Walle de Ghelckem, B. Meyringem a E. Venotem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑56/09,

Compagnie de Saint-Gobain SA, se sídlem v Courbevoie, zastoupená P. Hubertem a E. Durandem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑73/09,

proti

Evropské komisi, původně zastoupené A. Bouquetem, F. Castillo de la Torrem, M. Kellerbauerem a N. von Lingenem, poté A. Bouquetem, F. Castillo de la Torrem, M. Kellerbauerem a F. Ronkes Agerbeekem, jako zmocněnci,

žalované,

podporované

Radou Evropské unie, zastoupenou E. Karlsson a F. Florindo Gijónem, jako zmocněnci,

vedlejší účastnicí řízení ve věci T‑56/09,

jejichž předmětem jsou návrhy na zrušení rozhodnutí Komise C (2008) 6815 final ze dne 12. listopadu 2008, v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (COMP/39.125 – Automobilové sklo), ve znění rozhodnutí Komise C (2009) 863 final, ze dne 11. února 2009 a rozhodnutí C (2013) 1118 final, ze dne 28. února 2013, v rozsahu, v němž se týká žalobkyň, a podpůrně, návrh na zrušení článku 2 tohoto rozhodnutí v rozsahu, v němž se v tomto článku ukládá žalobkyním pokuta, nebo podpůrněji, návrhy na snížení této pokuty,

TRIBUNÁL (druhý senát),

ve složení N. J. Forwood (zpravodaj), předseda, F. Dehousse a J. Schwarcz, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: C. Kristensen, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 11. prosince 2012,

vydává tento

Rozsudek

Odůvodnění rozsudku

Skutečnosti předcházející sporu

1. Projednávané žaloby směřují ke zrušení rozhodnutí Komise C (2008) 6815 final ze dne 12. listopadu 2008, v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (COMP/39.125 – Automobilové sklo) (dále jen „napadené rozhodnutí“), jehož shrnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (Úř. věst. C 173, s. 13). Komise Evropských společenství v napadeném rozhodnutí zejména konstatovala, že několik podniků, včetně žalobkyň, porušilo uvedená ustanovení tím, že se v různých obdobích mezi březnem 1998 a březnem 2003 podílelo v EHP na souboru protisoutěžních dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví automobilového skla (článek 1 napadeného rozhodnutí).

2. Společnost Saint-Gobain Glass France SA, společnost Saint-Gobain Sekurit Deutschland GmbH & Co. KG a společnost Saint-Gobain Sekurit France SAS (dále jen společně „společnost Saint-Gobain“), žalobkyně ve věci T‑56/09, jsou společnostmi působícími v oblasti produkce, zpracování a distribuce materiálů, včetně automobilového skla. Tyto společnosti jsou 100 % vlastněnými dceřinými společnostmi společnosti Compagnie de Saint-Gobain SA (dále jen „společnost Compagnie“), žalobkyně ve věci T‑73/09. Pilkington Group Ltd seskupuje zejména společnosti Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH a Pilkington Italia SpA (dále jen, společně, „společnost Pilkington“). Pilkington, která rovněž podala žalobu na neplatnost napadeného rozhodnutí (věc T‑72/09), je jedním z největších celosvětových výrobců skla a materiálů skleněných výplní, zejména v automobilovém průmyslovém odvětví. Soliver NV, jež podala žalobu na neplatnost téhož rozhodnutí (věc T‑68/09), je menším výrobcem skla a působí zejména v automobilovém průmyslovém odvětví.

3. Asahi Glass Co. Ltd (dále jen „společnost Asahi“) je usazena v Japonsku a vyrábí sklo, chemické produkty a elektronické součástky. Asahi drží všechny akcie belgického sklářského podniku Glaverbel SA/NV, který je sám 100% vlastníkem společnosti AGC Automotive France (dále jen „společnost AGC“). AGC se před 1. lednem 2004 nazývala Splintex Europe SA (dále jen „společnost Splintex“). Asahi napadené rozhodnutí nenapadla žalobou, ačkoliv jí bylo rovněž určeno.

4. Šetření, které vedlo k přijetí napadeného rozhodnutí, bylo zahájeno v návaznosti na předání dopisů obsahujících informace o dohodách a jednání ve vzájemné shodě mezi různými podniky působícími v odvětví výroby a distribuce automobilového skla, německým advokátem jednajícím na účet anonymního klienta Komisi.

5. V únoru a březnu 2005 provedla Komise v prostorách žalobkyň a společností Pilkington, Soliver a AGC kontroly. Při těchto kontrolách Komise zabavila řadu dokumentů a souborů.

6. V návaznosti na tyto kontroly předložily Asahi, Glaverbel a jejich vyšetřované dceřiné společnosti (dále jen společně „žadatelka o shovívavost“) žádost o úplnou ochranu před pokutou nebo o snížení výše pokuty na základě oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3, dále jen „oznámení o spolupráci z roku 2002“). Žádost o podmíněnou ochranu před pokutou Komise odmítla dne 19. července 2006, nicméně žadatelku o shovívavost informovala, že jí v souladu s bodem 26 oznámení o spolupráci z roku 2002 hodlá pokutu snížit v rozmezí 30 až 50 % částky pokuty, která by jí byla jinak uložena.

7. V období mezi 26. lednem 2006 a 2. únorem 2007 zaslala Komise žalobkyním a společnostem Pilkington, Soliver, Asahi, Glaverbel a AGC na základě článku 18 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1) žádosti o informace. Dotčené podniky na tyto žádosti odpověděly.

8. Vedle toho zaslala Komise na stejném právním základě žádosti o informace několika výrobcům automobilů, jednomu italskému výrobci autobusů a dvěma profesním sdružením sklářského odvětví, přičemž všechny tyto subjekty na uvedené žádosti odpověděly.

9. Dne 18. dubna 2007 přijala Komise oznámení námitek k jedinému a trvajícímu protiprávnímu jednání spočívajícímu v dohodách či jednáních ve vzájemné shodě mezi výrobci automobilového skla, s cílem rozdělovat si mezi sebou smlouvy o dodávkách automobilovým výrobcům. Toto oznámení námitek bylo doručeno žalobkyním, jakož i společnostem Pilkington, Soliver, Asahi, Glaverbel a AGC. Každý z podniků, jimž bylo toto oznámení námitek určeno, měl přístup ke spisu a byl Komisí vyzván, aby se v tomto ohledu vyjádřil. Slyšení, kterého se účastnili všichni uvedení adresáti, se konalo v prostorách Komise dne 24. září 2007.

Napadené rozhodnutí

10. Dne 12. listopadu 2008 Komise přijala napadené rozhodnutí. Uvedla v něm zejména, že se společnosti Saint-Gobain a Compagnie účastnily dohod a jednání ve vzájemné shodě, uvedených v bodě 1 výše, v období od 10. března 1998 do 11. března 2003 [čl. 1 písm. b) napadeného rozhodnutí] a na základě jejich „společné a nerozdílné“ odpovědnosti jim původně uložila pokutu ve výši 896 milionů eur [čl. 2 písm. b) napadeného rozhodnutí].

11. Žadatelce o shovívavost, jejíž účast na protiprávním jednání byla stanovena na období od 18. května 1998 do 11. března 2003, byla uložena pokuta ve výši 113,5 milionů eur [čl. 1 písm. a) a čl. 2 písm. a) napadeného rozhodnutí].

12. Co se týče společnosti Pilkington Komise rozhodla, že se tento podnik na dohodách a jednáních ve vzájemné shodě účastnil od 10. března 1998 do 3. září 2002 [čl. 1 písm. c) napadeného rozhodnutí]. Původně jí uložila pokutu ve výši 370 milionů eur [čl. 2 písm. c) napadeného rozhodnutí].

13. Pokud jde nakonec o společnost Soliver, měla Komise za to, že se tento podnik protiprávního jednání účastnil od 19. listopadu 2001 do 11. března 2003 [čl. 1 písm. d) napadeného rozhodnutí]. Komise mu uložila pokutu ve výši 4 396 000 eur [čl. 2 písm. d) napadeného rozhodnutí].

14. V napadeném rozhodnutí Komise vychází ze zjištění, že charakteristické rysy trhu s automobilovým sklem, tedy zejména značné technické nároky a vysoká míra inovace, zvýhodňují mezinárodní integrované dodavatele. Společnosti AGC, Pilkington a Saint-Gobain patří mezi hlavní celosvětové výrobce automobilového skla a v době přijetí napadeného rozhodnutí pokrývaly přibližně 76 % celosvětové poptávky skla určeného k prvnímu použití (instalace automobilového skla v továrně při montáži vozidla). Komise rovněž poukazuje na značný objem obchodních toků v odvětví automobilového skla mezi členskými státy a členskými státy ESVO, které spadají do EHP. Výrobci automobilů kromě toho sjednávají kupní smlouvy o dodávkách automobilového skla na úrovni EHP.

15. Z napadeného rozhodnutí vyplývá, že dodavatelé automobilového skla vyšetřovaní Komisí v době protiprávního jednání průběžně sledovali své tržní podíly nikoli jen v rámci „položky – vozidlo“, tedy v rámci prodejů připadajících na jeden model, ale rovněž celkově v rámci všech motorových vozidel dohromady.

16. Společnosti Pilkington, Saint-Gobain a AGC se v tomto ohledu účastnily třístranných schůzek, někdy nazývaných „schůzky klubu“. Tyto schůzky organizované střídavě každým z těchto podniků se konaly v různých hotelech v rozličných evropských městech, v soukromých rezidencích patřících zaměstnancům těchto podniků, jakož i v prostorách Evropského sdružení výrobců plochého skla (GEPVP) a prostorách Associazione nazionale degli industriali del vetro (Assovetro) (Národní sdružení sklářského průmyslu).

17. Konkurenti mezi sebou rovněž organizovali dvoustranné schůzky a kontakty, aby projednali dodávku skleněných výplní do automobilů stávajících nebo budoucích modelů. Tyto různé kontakty nebo schůzky se týkaly hodnocení a dohledu nad tržními podíly, rozdělení dodávek automobilového skla výrobcům a výměny informací o cenách a jiných obchodně citlivých informací, koordinování strategie těchto jednotlivých konkurentů v oblasti stanovování cen a zásobování zákazníků.

18. První z těchto dvoustranných schůzek, které se účastnily společnosti Saint-Gobain a Pilkington, se konala dne 10. března 1998 v hotelu Hyatt Regency na letišti Charles-de-Gaulle v Paříži (Francie). První třístranná schůzka se konala na jaře 1998 v Königswinter (Německo), v soukromé rezidenci vedoucího úseku velkých zákazníků společnosti Splintex (AGC). Těmto schůzkám předcházely průzkumné kontakty mezi společnostmi Saint-Gobain a Pilkington počínaje rokem 1997, jejichž cílem byla technická harmonizace zatmavovaných skleněných výplní vyráběných těmito podniky, co se týče barvy, hustoty a světelné propustnosti. Komise nicméně tyto kontakty nezahrnula do sporné kartelové dohody, neboť se dle jejího názoru týkaly převážně pokročilé fáze výroby plochého skla před jeho zpracováním na sklo automobilové.

19. Komise v napadeném rozhodnutí uvádí téměř 90 schůzek a kontaktů v období od jara 1998 do března 2003. K poslednímu třístrannému kontaktu došlo 21. ledna 2003 a poslední dvoustranná schůzka proběhla během druhé poloviny března 2003 mezi společnostmi Saint-Gobain a AGC. Během těchto schůzek a kontaktů používali jejich účastníci ke své identifikaci zkratek nebo jmenných kódů.

20. Účast společnosti Soliver na kartelové dohodě začala až dne 19. listopadu 2001 a trvala do 11. března 2003. Od roku 2000 byla společnost Soliver kontaktována Saint-Gobain za účelem účasti na sporné kartelové dohodě. Původní účastnice kartelové dohody, v projednávaném případě společnosti Saint-Gobain, Pilkington a AGC, v tomto ohledu využily závislosti společnosti Soliver na producentech surovin, neboť Soliver nevyráběla ploché sklo nezbytné k výrobě skleněných výplní do automobilů.

21. Podle napadeného rozhodnutí bylo celkovým plánem účastnic kartelové dohody rozdělit si mezi sebou dodávky jak v rámci stávajících smluv o dodávkách, tak v rámci nových smluv. Cílem tohoto plánu byla stabilita tržních podílů těchto účastnic. K dosažení tohoto cíle si účastnice během schůzek a kontaktů uvedených v bodech 16 až 20 výše vyměňovaly informace o cenách a jiné citlivé údaje. Vedle toho koordinovaly své politiky stanovování cen a zásobování zákazníků. Konkrétně slaďovaly odpovědi na výzvy automobilových výrobců k předložení cenových nabídek tak, aby ovlivnily jejich výběr dodavatele skla, či dokonce několika dodavatelů v případě zásobování z několika zdrojů. Účastnice měly v tomto ohledu dva způsoby, jak podpořit zadání smlouvy o dodávkách dohodnutému výrobci, tedy buď nepředložily žádnou nabídku, anebo předložily krycí nabídku, tedy nabídku obsahující vyšší cenu, než je cena uvedeného výrobce. Bylo-li nutné zajistit, aby celkový stav nabídky v EHP nadále odpovídal dohodnutému rozložení, byla přijímána nápravná opatření, jimiž byly jedna či několik účastnic dle dohody kompenzovány. Měla-li nápravná opatření ovlivnit stávající smlouvy o dodávkách, informovali konkurenti, s cílem upravit tržní podíly, automobilové výrobce o technickém problému nebo nedostatku suroviny narušujícím dodávky objednaných dílů a navrhli těmto výrobcům, aby se obrátili na náhradního dodavatele.

22. Aby účastnice kartelové dohody zachovaly dohodnuté rozdělení smluv, několikrát se dohodly také na snížení ceny účtované automobilovým výrobcům podle dosaženého nárůstu produktivity, či dokonce na případných zvýšeních cen vztahujících se na modely vozidel, jejichž úroveň výroby nedosáhla očekávání. Rovněž se shodly na případném omezení zpřístupnění informací o jejich skutečných výrobních nákladech automobilovým výrobcům, s cílem vyhnout se příliš častým žádostem posledně uvedených o snížení cen.

23. Postup ve vzájemné shodě směřující ke stabilizaci tržních podílů byl umožněn zejména průhledností trhu s dodávkami automobilového skla. Vývoj tržních podílů byl počítán na základě výrobních nákladů a prodejních odhadů s přihlédnutím ke stávajícím smlouvám o dodávkách.

24. Komise v napadeném rozhodnutí uvádí, že žadatelka o shovívavost potvrdila, že nejpozději od roku 1998 se zástupci společnosti Splintex s některými konkurenty účastnili nepřípustných protisoutěžních aktivit. Navíc nezpochybnění věcné správnosti skutkových zjištění, jež byly uvedeny v oznámení námitek, ze strany společnosti Saint-Gobain by mělo být chápáno tak, že tento podnik tímto způsobem uznal popis obsahu sporných schůzek a kontaktů, jak jej provedla Komise.

25. Nakonec se společnosti Pilkington, Saint-Gobain a AGC na schůzce konané dne 6. prosince 2001 dohodly na nové metodě výpočtu pro účely rozdělení a přerozdělení smluv o dodávkách.

26. Na základě právě tohoto souhrnu indicií Komise shledala společnosti Saint-Gobain, Compagnie, Pilkington, Soliver a žadatelku o shovívavost odpovědnými za jediné a trvající jednání porušující článek 81 ES a článek 53 Dohody o EHP.

27. Ujednání dohodnutá mezi těmito stranami podle Komise představovala dohody nebo jednání ve vzájemné shodě ve smyslu uvedených ustanovení, které narušovaly hospodářskou soutěž na trhu dodávek automobilového skla. Toto protiprávní jednání je navíc jediné a trvající, jelikož účastnice kartelové dohody vyjádřily společnou vůli chovat se na trhu určitým způsobem a přijaly společný plán s cílem omezit svou individuální obchodní samostatnost tím, že si rozdělovaly dodávky automobilového skla pro osobní a lehká užitková motorová vozidla, jakož i tím, že ovlivňovaly ceny těchto skleněných výplní s cílem zajistit celkovou stabilitu na trhu a zachování uměle vysokých cen. Podle napadeného rozhodnutí se vzhledem k častému výskytu a trvalosti těchto schůzek a kontaktů po dobu pěti let tato kartelová dohoda vztahovala na všechny velké výrobce osobních a lehkých užitkových motorových vozidel v EHP.

28. Komise navíc měla za to, že nic nenaznačovalo, že by dohody a jednání ve vzájemné shodě mezi dodavateli automobilového skla způsobily nárůst efektivity nebo přispěly k technickému či hospodářskému pokroku v odvětví automobilového skla. Komise tak vyloučila použití čl. 81 odst. 3 ES na projednávaný případ.

29. Co se týče identifikace osob, jimž bylo napadené rozhodnutí určeno, Komise měla zejména za to, že Compagnie nepřímo držela 100 % kapitálu v společnosti Saint-Gobain. Za těchto podmínek se podle ní dalo předpokládat, že Compagnie měla rozhodující vliv na obchodní politiku společnosti Saint-Gobain. Tento rozhodující vliv byl potvrzen dalšími skutečnostmi, jako je obchodní struktura skupiny kontrolované přímo či nepřímo společností Compagnie (dále jen „skupina Saint-Gobain“) a složení správní rady Saint-Gobain. Jelikož Compagnie nebyla schopna tento předpoklad vyvrátit, dospěla Komise k závěru, že spolu se Saint-Gobain tvořila jediný podnik, který se účastnil protiprávního jednání, a uložila tedy společnostem Compagnie a Saint-Gobain povinnost zaplatit pokutu solidárně.

30. Pokud jde o dobu trvání protiprávního jednání, Komise měla za to, že společnosti Saint-Gobain a Compagnie se tohoto jednání účastnily od 10. března 1998 do 11. března 2003. Účast společnosti Pilkington byla stanovena na dobu od 10. března 1998 do 3. září 2002. Soliver se protiprávního jednání účastnila od 19. listopadu 2001 do 11. března 2003.

31. Pokud jde o výpočet pokut, Komise nejprve určila hodnotu tržeb z prodejů automobilových skleněných výplní dosažených jednotlivými podniky v EHP v přímé či nepřímé souvislosti s protiprávním jednáním. V tomto směru rozlišovala mezi několika obdobími. Ve vztahu k období od března 1998 do 30. června 2000, označenému jako období „nárůstu síly“, měla Komise za to, že disponuje důkazy o protiprávním jednání jen u ěkterých evropských automobilových výrobců. Komise tedy pro toto období zohlednila pouze prodeje automobilového skla výrobcům, ve vztahu k nimž měla přímé důkazy o kartelové dohodě. Co se týče doby od 1. července 2000 do 3. září 2002, Komise shledala, že položky, které podléhaly kartelové dohodě, se týkaly nejméně 90 % prodejů v EHP. Dospěla tedy k závěru, že ve vztahu k tomuto období by měl být zohledněn celkový objem prodejů automobilového skla v EHP osobami, jimž je určeno napadené rozhodnutí. Konečně, na konci období protiprávního jednání, tedy od 3. září 2002 do března 2003, se aktivity kartelu po odchodu společnosti Pilkington zpomalily. Komise se tudíž rozhodla použít ve vztahu k tomuto období jen prodeje automobilovým výrobcům, ve vztahu k nimž měla přímé důkazy o kartelové dohodě. Vážený roční průměr výše obratu z těchto prodejů byl následně vypočítán ve vztahu ke každému dotčenému dodavateli automobilového skla tak, že se hodnota tržeb z výše uvedených prodejů vydělila počtem měsíců účasti jednotlivých dodavatelů na protiprávním jednání, a takto dosažený výsledek se vynásobil dvanácti.

32. Komise dále uvedla, že dotčené protiprávní jednání, které spočívalo v rozdělení zákazníků, patří mezi nejzávažnější narušení hospodářské soutěže. S ohledem na povahu tohoto protiprávního jednání, jeho zeměpisný rozsah a kumulovaný tržní podíl zúčastněných podniků, použila Komise k výpočtu základní částky pokuty podíl ve výši 16 % hodnoty tržeb z prodejů jednotlivých zúčastněných podniků, který vynásobila počtem roků účasti na protiprávním jednání. Základní částka pokut byla dále navýšena o dodatečnou částku (neboli vstupní poplatek) ve výši 16 % hodnoty tržeb z prodejů pro účely odrazení.

33. Základní částka pokuty uložené společnostem Saint-Gobain a Compagnie na základě jejich společné a nerozdílné odpovědnosti byla zvýšena o 60 % z důvodu opakování protiprávního jednání. Pokud jde o částku pokuty uložené Soliver, tato byla snížena na 10 % jejího obratu v souladu s čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003. Žadatelce o shovívavost bylo přiznáno snížení částky pokuty o 50 % vzhledem k důkazním materiálům, které předala Komisi a které posledně uvedené umožnily lépe porozumět dokumentům shromážděným během kontrol.

34. Dne 11. února 2009 přijala Komise rozhodnutí C (2009) 863 final, kterým v několika málo bodech opravuje napadené rozhodnutí.

35. Dne 28. února 2013 přijala Komise rozhodnutí C (2013) 1118 final, jímž se zejména opravuje napadené rozhodnutí týkající se zohlednění prodejů uskutečněných společností Saint-Gobain, na [důvěrné] před 31. květnem 1999 (dále jen „opravné rozhodnutí ze dne 28. února 2013“). Tímto rozhodnutím Komise opravila výši pokuty uložené žalobkyním na částku 880 milionů eur.

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

36. Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 13. února 2009 podala společnost Saint-Gobain žalobu ve věci T‑56/09. Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 18. února 2009 podala společnost Compagnie žalobu ve věci T‑73/09.

37. Po ukončení písemné části řízení a v návaznosti na žádost společnosti Compagnie o její znovuotevření ve věci T‑73/09, předložila posledně uvedená doplňující spis, který byl soudní kanceláři doručen dne 6. září 2010. K tomuto doplňujícímu spisu předložila Komise vyjádření podáním došlým soudní kanceláři dne 22. října 2010.

38. Vzhledem k tomu, že došlo ke změně ve složení senátů Tribunálu, byl soudce zpravodaj přidělen k druhému senátu, kterému byly z tohoto důvodu přiděleny projednávané věci.

39. Usnesením ze dne 23. dubna 2012 spojil předseda druhého senátu Tribunálu po vyslechnutí účastnic řízení projednávané věci T‑56/09 a T‑73/09 pro účely ústní části řízení.

40. Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na otázky Tribunálu byly vyslechnuty na jednání dne 11. prosince 2012. Účastnice řízení byly při této příležitosti vyzvány, aby předložily vyjádření k případnému spojení věcí T‑56/09 a T‑73/09 pro účely rozsudku, a na uvedenou výzvu odpověděly, že v tomto ohledu nemají žádné připomínky.

41. Ve věci T‑56/09 navrhuje společnost Saint-Gobain, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se jí týká;

– podpůrně, zrušil článek 2 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se jí týká;

– ještě podpůrněji, snížil pokutu, která jí byla v napadeném rozhodnutí uložena na přiměřenou částku;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

42. Komise navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu ve věci T‑56/09 jako neopodstatněnou;

– uložil společnosti Saint-Gobain náhradu nákladů řízení.

43. Dopisem došlým kanceláři Tribunálu dne 19. února 2009 upravila společnost Saint-Gobain svá návrhová žádání směřující ke zrušení s cílem požadovat jednak zrušení verze napadeného rozhodnutí, ve znění rozhodnutí C (2009) 863 final ze dne 11. února 2009, jednak, podpůrně, snížení pokuty uložené v článku 2 pozměněného rozhodnutí.

44. Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 7. května 2009 požádala Rada Evropské unie o vstup do řízení jako vedlejší účastnice na podporu návrhových žádání Komise ve věci T‑56/09. Předseda sedmého senátu Tribunálu této žádosti vyhověl usnesením ze dne 7. července 2009.

45. Rada navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu ve věci T‑56/09 jako neopodstatněnou;

– odpovídajícím způsobem rozhodl o náhradě nákladů řízení.

46. Ve věci T‑73/09 společnost Compagnie navrhuje, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se jí dotýká a vyvodil z tohoto zrušení veškeré nezbytné důsledky pro výši pokuty;

– podpůrně, snížil pokutu, která jí byla uložena v napadeném rozhodnutí na základě společné a nerozdílné odpovědnosti se společností Saint-Gobain;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

47. Komise navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu ve věci T‑73/09 jako neopodstatněnou;

– uložil společnosti Compagnie náhradu nákladů řízení.

48. V návaznosti na přijetí opravného rozhodnutí ze dne 28. února 2013 požádala Komise dopisem ze dne 7. března 2013 Tribunál, aby znovu otevřel ústní část řízení.

49. Druhý senát Tribunálu poté, co k této otázce vyslechl účastnice řízení, znovu otevřel ústní část řízení usnesením ze dne 23. dubna 2013.

50. Dopisem ze dne 30. července 2013 informovala společnost Saint-Gobain Tribunál zejména o úpravě svých návrhových žádání zohledňující opravné rozhodnutí ze dne 28. února 2013. Saint-Gobain tvrdila, že její žaloba na neplatnost je nadále opodstatněná, a prohlásila, že zachovává svůj návrh na náhradu nákladů řízení Komisí, nicméně podpůrně předložila návrh na částečnou náhradu nákladů Komisí. Komise sdělila své připomínky k uvedenému opravnému rozhodnutí a ke skutečnosti, že společnost Saint-Gobain v dopise ze dne 30. července 2013 vzala zpět část jednoho ze svých žalobních důvodů. Dopisy datovanými 22. července a 1. srpna 2013 sdělily Rada a společnost Compagnie Tribunálu, že v tomto ohledu nemají připomínky.

51. Ústní část řízení skončila dne 11. září 2013.

Právní otázky

52. Po vyslechnutí účastnic řízení je důvodné spojit projednávané věci pro účely rozsudku v souladu s článkem 50 jednacího řádu Tribunálu.

I – K předmětu žaloby

53. V souladu s vyjádřeními žalobkyň jak na jednání, tak po znovu otevření ústní části řízení, jakož i vyjádřeními předloženými Tribunálu společností Saint-Gobain v jejím dopise ze dne 11. března 2013, je třeba mít za to, že projednávané žaloby směřují proti napadenému rozhodnutí, ve znění opravného rozhodnutí ze dne 28. února 2013, a stejně tak směřují ke zrušení uvedeného rozhodnutí, jako i k tomu, aby Tribunál snížil pokutu, jež žalobkyním byla uložena na základě jejich společné a nerozdílné odpovědnosti.

II – K hlavním návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení napadeného rozhodnutí

54. Nejprve je třeba přezkoumat důvody směřující ke zrušení, jež byly vzneseny ve věci T‑56/09. Některé důvody a argumenty předložené Saint-Gobain se pojí k důvodům a argumentům předloženým Compagnie ve věci T‑73/09, a je tedy třeba je přezkoumat společně. Zadruhé je třeba přezkoumat zvláštní argumenty žaloby na neplatnost podané společností Compagnie, které se nepojí k žádnému z důvodů předložených společností Saint-Gobain.

A – Věc T‑56/09

55. Společnost Saint-Gobain v zásadě uplatňuje šest žalobních důvodů vycházejících, zaprvé z protiprávnosti nařízení č. 1/2003, zadruhé z porušení práva na obhajobu, zatřetí z nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí a nesprávného výpočtu pokuty, začtvrté z právního pochybení při přičtení odpovědnosti protiprávního jednání spáchaného společností Saint-Gobain společnosti Compagnie, z porušení zásad personality trestu a presumpce neviny, jakož i zneužití pravomoci, zapáté z porušení zásad zákazu zpětné účinnosti trestu a legitimního očekávání, a nakonec zašesté z nepřiměřenosti pokuty uložené společnosti Saint-Gobain.

1. K prvnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z protiprávnosti nařízení č. 1/2003

56. Ve svém prvním žalobním důvodu společnost Saint-Gobain vznáší námitku protiprávnosti nařízení č. 1/2003, spočívající v tom, že toto nařízení svěřuje Komisi ve věcech porušení článku 81 ES jak vyšetřovací, tak sankční pravomoci. Tato námitka se v zásadě shoduje s námitkou vznesenou společností Compagnie ve věci T‑73/09, a je tedy třeba je přezkoumat společně.

57. Tento žalobní důvod se dělí na dvě části. Zaprvé taková kumulace funkcí v rukou Komise porušuje právo na přístup k nezávislému a nestrannému soudu. Zadruhé pravomoc Komise přijímat na základě článku 81 ES rozhodnutí ukládající sankce nemůže být v souladu se zásadou presumpce neviny.

a) K první části žalobního důvodu vycházející z porušení práva na přístup k nezávislému a nestrannému soudu

Argumenty účastnic řízení

58. Společnost Saint-Gobain a společnost Compagnie v zásadě tvrdí, že kumulace vyšetřovacích a sankčních funkcí v rukou Komise při uplatňování článku 81 ES, jak je upraveno v nařízení č. 1/2003, odporuje právu na přístup k nezávislému a nestrannému soudu, které je základní zárukou práva na spravedlivý proces zakotveného v čl. 6 odst. 1 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen „EÚLP“), jakož i v čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie.

59. Společnost Saint-Gobain především tvrdí, že sankce uložené Komisí v tomto rámci mají trestněprávní povahu nejen proto, že zákaz stanovený v článku 81 ES se vztahuje na jakýkoliv podnik, a nikoliv na určitou kategorii podniků, ale i z důvodu odrazujícího a represívního účelu sankcí. Zmínka uvedená zákonodárcem v čl. 23 odst. 5 nařízení č. 1/2003, že tyto sankce nemají trestněprávní povahu, není v tomto ohledu relevantní. Právo na přístup k nezávislému a nestrannému soudu se tedy v projednávaném případě uplatní bez omezení.

60. Z judikatury přitom vyplývá, že Komise nemůže být kvalifikována jako nezávislý a nestranný soud.

61. Neplatnost nařízení č. 1/2003, která z toho vyplývá, není zpochybněna skutečností, že osoby, jimž je určeno rozhodnutí Komise ukládající sankci, mohou v rámci uvedeného nařízení podat k Tribunálu žalobu na neplatnost uvedeného rozhodnutí. Z judikatury Evropského soudu pro lidská práva totiž vyplývá, že zásady nezávislosti a nestrannosti musí být dodrženy právě ve stadiu, v němž je sankce uložena.

62. Co se týče této posledně uvedené problematiky, společnost Saint-Gobain připomíná, že pouze za výjimečných okolností, které se vyznačují zvláštními nároky na efektivnost a nezávažností protiprávních jednání, může být pravomoc přijímat rozhodnutí o opodstatněnosti obvinění spadající do působnosti čl. 6 odst. 1 EÚLP delegována na správní orgán, jehož rozhodnutí mohou být napadena žalobou k soudu rozhodujícímu v plné jurisdikci. Tyto okolnosti nejsou v projednávaném případě dány.

63. I kdyby se mělo za to, že předmětné sankce nespadají do pevného jádra trestního práva, bylo by třeba považovat omezení práva na přístup k nezávislému a nestrannému soudu způsobené systémem stíhání a trestání jednání odporujících právu hospodářské soutěže Evropské unie za porušení zásad legitimity a proporcionality. Kumulaci funkcí plynoucí z tohoto systému tak nelze ospravedlnit žádným rizikem přetíženosti soudního systému. Navíc omezení práva na přístup k nezávislému a nestrannému soudu je nepřiměřené nejen s ohledem na závažnost sankcí uložených na základě článku 81 ES a nařízení č. 1/2003, ale i na charakteristické rysy přezkumu vykonávaného Tribunálem v případě žaloby.

64. V tomto ohledu společnost Saint-Gobain a společnost Compagnie tvrdí, že když Tribunál rozhoduje o žalobách na neplatnost sankčních rozhodnutí přijatých Komisí na základě článku 81 ES, nevykonává přezkum v plné jurisdikci ve smyslu čl. 6 odst. 1 EÚLP. Tribunál totiž při takovém přezkumu pouze ověřuje, zda nedošlo k nesprávnému právnímu posouzení nebo případnému zneužití pravomoci. Je rovněž třeba zohlednit skutečnost, že žaloba podaná k Tribunálu nemá ve vztahu k napadenému rozhodnutí odkladný účinek.

65. Společnost Saint-Gobain napadá argument Rady, podle kterého námitka protiprávnosti nařízení č. 1/2003 zpochybňuje platnost čl. 83 odst. 2 ES. Toto ustanovení Smlouvy totiž nestanoví, že Komisi kumuluje vyšetřovací a zároveň sankční pravomoci ve vztahu k porušení pravidel hospodářské soutěže, nýbrž tato volba byla učiněna zákonodárcem.

66. Nakonec společnost Compagnie tvrdí, že problém, který vyvstává v souvislosti s kumulací vyšetřovacích a sankčních pravomocí v rukou Komise, je potvrzen rozsudkem Evropského soudu pro lidská práva ze dne 11. června 2009, Dubus SA v. Francie (č. 5242/04).

67. Komise a Rada s těmito výtkami nesouhlasí.

68. Komise nepopírá, že podniky účastnící se správního kontrolního řízení v oblasti hospodářské soutěže mají právo na přístup k nezávislému a nestrannému soudu, zpochybňuje však názor, že se čl. 6 odst. 1 EÚLP uplatňuje stejným způsobem v oblasti trestního práva jako takového a v oblasti správních sankcí.

69. Komise v tomto ohledu připomíná, že podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 nemají sankce přijaté na základě článku 81 ES trestněprávní povahu. Tvrdí rovněž, že jak vyplývá z judikatury unijních soudů, nemůže být považována za soud, jež ukládá trestní sankce. Z toho vyplývá, že když přijímá rozhodnutí na základě čl. 81 odst. 1 ES, článek 6 EÚLP se na ni nevztahuje v plném rozsahu. Tribunál ve svém rozsudku ze dne 8. července 2008, Lafarge v. Komise (T‑54/03, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) rozhodl, že kumulace vyšetřovacích a sankčních funkcí v rukou Komise v oblasti hospodářské soutěže neomezuje ochranu základních práv.

70. Ostatně, společnost Saint-Gobain nesprávně vyvozuje z judikatury Evropského soudu pro lidská práva tři kumulativní podmínky pro delegování sankční pravomoci na správní orgán v oblastech, které nespadají do pevného jádra trestního práva. Do tohoto jádra nemusí spadat ani vysoké pokuty. Dále záruky stanovené v článku 6 EÚLP nebrání tomu, aby správní orgán mohl vykonávat sankční pravomoc v oblastech, které se nevyznačují vysokým počtem protiprávních jednání, je-li sledovaný cíl legitimní. Přitom je zjevné, že účinnost stíhání a trestání jednání porušujících pravidla hospodářské soutěže jsou legitimním cílem.

71. Komise ještě tvrdí, že soudní přezkum vykonávaný Tribunálem vykazuje veškeré znaky přezkumu v plné jurisdikci ve smyslu judikatury Evropského soudu pro lidská práva. To platí tím spíše v oblasti pokut ukládaných za kartelové dohody, jejichž přiměřenost může Tribunál považovat za nutnou ověřit na základě článku 31 nařízení č. 1/2003. V tomto ohledu je nepodstatné, že Tribunál doposud využíval této pravomoci v plné jurisdikci jen omezeně s cílem snížit výši pokut uložených Komisí.

72. Nakonec tento žalobní důvod, jelikož vyžaduje uznání, že rozhodnutí Komise konstatující a postihující porušení práva hospodářské soutěže nemají závaznou ani vykonatelnou povahu, odporuje zásadě, že na rozhodnutí Komise se vztahuje presumpce platnosti, dokud nejsou zrušena nebo vzata zpět, jakož i zásadě stanovené v článku 242 ES, podle které nemá žaloba na neplatnost vůči napadenému aktu v zásadě odkladný účinek.

73. Rada předkládá v zásadě podobnou argumentaci jako je argumentace Komise. Tvrdí zejména, že sankční systém zavedený nařízením č. 1/2003 nespadá do trestního práva, a že se tedy čl. 6 odst. 1 EÚLP na projednávaný případ nevztahuje. Rada dále tvrdí, že námitkou protiprávnosti, kterou společnost Saint-Gobain vznáší, se posledně uvedená ve skutečnosti snaží zpochybnit platnost čl. 83 odst. 2 ES v rozsahu, v němž toto ustanovení stanoví, že přísluší zákonodárci, aby vymezil příslušné úkoly Komise a Soudního dvora Evropské unie v oblasti stíhání a trestání jednání porušujících pravidla hospodářské soutěže. Unijní soud přitom nemá pravomoc vyjadřovat se k platnosti ustanovení primárního práva.

74. Nakonec, co se týče argumentu dovozenému společností Compagnie z rozsudku Evropského soudu pro lidská práva ve věci Dubus SA v. France, bod 66 výše, okolnosti, jež vedly k vydání uvedeného rozsudku, se liší od okolností projednávané věci. Uvedený rozsudek se totiž týkal kumulace vyšetřovacích a sankčních funkcí v rukou bankovní komise ve Francii, jejíž rozhodnutí měla povahu soudních rozhodnutí. Komise však nemůže být považována za soud ve smyslu článku 6 EÚLP.

Závěry Tribunálu

75. Tribunál má za to, aniž je nutné rozhodnout o námitce nepřípustnosti tohoto žalobního důvodu vznesené Komisí ve věci T‑73/09, že první část prvního žalobního důvodu je neopodstatněná, jak analogicky vyplývá z judikatury týkající se věcí, v nichž byla v podstatě napadána platnost nařízení Rady č. 17, ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81 ES] a [82 ES] (Úř. věst. 1962, 13, s. 204) (v tomto smyslu viz rozsudky Tribunálu ze dne 14. května 1998, Enso Española v. Komise, T‑348/94, Recueil, s. II‑1875, body 55 až 65; ze dne 11. března 1999, Aristrain v. Komise, T‑156/94, Recueil, s. II‑645, body 23 až 40, a Lafarge v. Komise, bod 69 výše, body 36 až 47).

76. Je třeba nejprve připomenout, že právo na spravedlivý proces zaručené v čl. 6 odst. 1 EÚLP představuje obecnou zásadu unijního práva, nyní zakotvenou v čl. 47 druhém pododstavci Listiny základních práv.

77. Kromě toho podle ustálené judikatury není Komise „soudem“ ve smyslu článku 6 EÚLP (rozsudky Soudního dvora ze dne 29. října 1980, Van Landewyck a další v. Komise, 209/78 až 215/78 a 218/78, Sb. rozh. s. 3125, bod 81, a ze dne 7. června 1983, Musique diffusion française a další v. Komise, 100/80 až 103/80, Recueil, s. 1825, bod 7), ani ve smyslu čl. 47 druhého pododstavce Listiny základních práv. Mimoto čl. 23 odst. 5 nařízení č. 1/2003 výslovně stanoví, že rozhodnutí, v nichž Komise ukládá pokuty za porušení práva hospodářské soutěže, nemají trestněprávní povahu.

78. Nicméně vzhledem k povaze předmětných protiprávních jednání, jakož i k povaze a stupni přísnosti sankcí za ně ukládaných se právo na spravedlivý proces uplatní zejména na řízení o porušení pravidel hospodářské soutěže vztahujících se na podniky, jež mohou vést k uložení pokut nebo penále (rozsudky Soudního dvora ze dne 17. prosince 1998, Baustahlgewebe v. Komise, C‑185/95 P, Recueil, s. I‑8417, body 20 a 21, a ze dne 3. září 2009, Papierfabrik August Koehler a další v. Komise, C‑322/07 P, C‑327/07 P a C‑338/07 P, Sb. rozh. s. I‑7191, bod 143).

79. Evropský soud pro lidská práva měl ve svém rozsudku A. Menarini Diagnostics srl v. Itálie, ze dne 27. září 2011 (č. 43509/08) příležitost upřesnit podmínky, za nichž pokuta, která vzhledem ke své výši a svému preventivnímu a represivnímu účelu spadá do trestněprávní oblasti, může být uložena správním orgánem, jež nesplňuje veškeré požadavky stanovené v čl. 6 odst. 1 EÚLP. V uvedeném rozsudku šlo o italský systém potlačování jednání porušujících právo hospodářské soutěže. Evropský soud pro lidská práva v zásadě uvedl, že dodržení čl. 6 odst. 1 EÚLP nevylučuje, aby mohl být „trest“ uložen správním orgánem nadaným pravomocí ukládat sankce v oblasti práva hospodářské soutěže, může-li být rozhodnutí přijaté posledně uvedeným orgánem následně přezkoumáno soudním orgánem s plnou jurisdikcí. Mezi znaky takového soudního orgánu patří pravomoc změnit rozhodnutí vydané orgánem nižšího stupně ve všech ohledech jak po skutkové, tak po právní stránce. Přezkum vykonávaný soudem se v takových případech nemůže omezovat na ověření „vnější“ legality rozhodnutí, jež přezkoumává, jelikož soud musí mít možnost posoudit přiměřenost rozhodnutí učiněných orgánem pro hospodářskou soutěž a ověřit jeho hodnocení technického rázu.

80. Je přitom třeba konstatovat, že soudní přezkum vykonávaný Tribunálem ve vztahu k rozhodnutím, v nichž Komise ukládá sankce za porušení unijního práva hospodářské soutěže, uvedeným požadavkům odpovídá.

81. Nejprve je v tomto ohledu třeba zdůraznit, že unijní právo svěřuje Komisi úkol dohledu, který zahrnuje úlohu stíhat jednání porušující čl. 81 odst. 1 ES a článek 82 ES, přičemž Komise je povinna v rámci tohoto správního řízení dodržovat procesní záruky stanovené v unijním právu. Nařízení č. 1/2003 jí mimoto přiznává pravomoc rozhodnutím ukládat podnikům a jejich sdružením, které úmyslně nebo z nedbalosti uvedená ustanovení porušily, peněžité sankce.

82. Kromě toho požadavek na účinný soudní přezkum jakéhokoliv rozhodnutí, v němž Komise konstatuje a postihuje porušení pravidel hospodářské soutěže, představuje obecnou zásadu unijního práva, která vyplývá ze společných ústavních tradic členských států (rozsudek Enso Española v. Komise, bod 75 výše, bod 60). Tato zásada je nyní zakotvena v článku 47 Listiny základních práv (rozsudky Soudního dvora ze dne 22. prosince 2010, DEB, C‑279/09, Sb. rozh. s. I‑13849, body 30 a 31, a ze dne 28. července 2011, Samba Diouf, C‑69/10, Sb. rozh. s. I‑7151, bod 49).

83. Z judikatury přitom vyplývá, že soudní přezkum rozhodnutí přijatých Komisí s cílem postihovat jednání porušující právo hospodářské soutěže, upravený ve Smlouvách a doplněný v nařízení č. 1/2003, je s uvedenou zásadou v souladu (v tomto smyslu viz rozsudky Soudního dvora ze dne 8. prosince 2011, KME Germany a další v. Komise, C‑272/09 P, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 106, a Chalkor v. Komise, C‑386/10 P, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 67).

84. Zaprvé je Tribunál nezávislým a nestranným soudem zřízeným rozhodnutím Rady 88/591/ESUO, EHS, Euratom, ze dne 24. října 1988, o zřízení Soudu prvního stupně Evropských společenství (Úř. věst. L 319, s. 1, Zvl. vyd. 1/1, s. 181). Jak vyplývá z třetího bodu odůvodnění uvedeného rozhodnutí, byl zřízen s cílem zlepšit soudní ochranu zájmů jednotlivců v případě žalob vyžadujících bližší zkoumání složitých skutečností.

85. Zadruhé Tribunálu na základě čl. 3 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 88/591 přísluší vykonávat pravomoc svěřenou Soudnímu dvoru Smlouvami a akty přijatými k jejich provedení, zejména ve věcech žalob „podaných proti orgánu […] fyzickými nebo právnickými osobami na základě čl. [230] druhého pododstavce [ES] a týkajících se uplatňování pravidel hospodářské soutěže vztahujících se na podniky“. V souvislosti s těmito žalobami podle článku 230 ES je třeba přezkum legality rozhodnutí Komise, jímž je fyzickým nebo právnickým osobám přičítáno porušení práva hospodářské soutěže a z tohoto důvodu je jim uložena pokuta, považovat za účinný soudní přezkum tohoto rozhodnutí. Důvody, kterých se fyzické nebo právnické osoby mohou na podporu svého návrhu na zrušení dovolávat, jsou totiž s to Tribunálu umožnit, aby posoudil opodstatněnost všech obvinění vznesených Komisí v oblasti hospodářské soutěže, a to jak z hlediska právního, tak skutkového.

86. Zatřetí, v souladu s článkem 31 nařízení č. 1/2003 je přezkum legality stanovený v článku 230 ES doplněn přezkumem v plné jurisdikci, v jehož rámci může soud nad rámec přezkumu legality sankce nahradit posouzení Komise posouzením vlastním, a uložené pokuty nebo penále tak zrušit, snížit nebo zvýšit (v tomto smyslu viz rozsudek Soudního dvora ze dne 15. října 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, Sb. rozh. s. I‑8375, bod 692).

87. Z toho vyplývá, že argument společnosti Saint-Gobain a společnosti Compagnie, podle kterého je napadené rozhodnutí protiprávní již z toho důvodu, že bylo přijato v rámci systému upravujícího kumulaci vyšetřovacích a sankčních funkcí v rukou Komise ve věcech porušení článku 81 ES, není opodstatněný, a první část žalobního důvodu tedy musí být zamítnuta.

b) K druhé části žalobního důvodu vycházející z porušení zásady presumpce neviny

Argumenty účastnic řízení

88. Ve druhé části žalobního důvodu společnost Saint-Gobain a společnost Compagnie tvrdí, že napadené rozhodnutí odporuje zásadě presumpce neviny, zakotvené v čl. 6 odst. 2 EÚLP a v článku 48 Listiny základních práv, jelikož bylo přijato správním orgánem, který není nezávislým a nestranným soudem a navíc nemá případná žaloba proti uvedenému rozhodnutí podaná k Tribunálu odkladný účinek.

89. Podle společnosti Saint-Gobain toto porušení, jež vychází z protiprávnosti nařízení č. 1/2003, nelze vyloučit z pouhého důvodu, že by měl Tribunál nesprávně za to, že uvedené nařízení neporušuje právo na přístup k nezávislému a nestrannému soudu díky tomu, že osoby, jimž je rozhodnutí Komise konstatující porušení článku 81 ES určeno, mohou toto rozhodnutí napadnout u Tribunálu. I v takovém případě by totiž bylo zavinění osob, jimž bylo takové rozhodnutí určeno, případně právoplatně prokázáno až k datu potvrzení tohoto rozhodnutí Tribunálem v rámci řízení o žalobě na neplatnost.

90. Nakonec se Komise nesprávně dovolává práva osob, jimž je rozhodnutí konstatující porušení práva hospodářské soutěže určeno a které usilují o zrušení tohoto rozhodnutí, poskytnout Komisi bankovní záruku, namísto okamžitého zaplacení pokuty. Kromě toho, že taková možnost zcela závisí na uvážení Komise, nic nemění na skutečnosti, že rozhodnutí začíná vyvolávat účinky ještě před tím, než se vyjádří Tribunál.

91. Za těchto podmínek Komise právoplatně neprokázala porušení práva hospodářské soutěže společností Saint-Gobain a společností Compagnie, a je tedy třeba zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se těchto společností dotýká.

92. Komise a Rada s těmito výtkami nesouhlasí.

93. Komise připomíná, že na základě ustálené judikatury se podnik vyšetřovaný pro porušení unijních pravidel hospodářské soutěže považuje za nevinný do doby, než Komise jeho zapojení do takového protiprávního jednání prokáže. Rada dodává, že v projednávané věci nedošlo k porušení zásady presumpce neviny, jelikož konečné rozhodnutí o přičitatelnosti protiprávního jednání společnosti Saint-Gobain není učiněno, dokud Tribunál nerozhodne.

94. Navíc podle Komise ve skutečnosti vznáší argumentace společnosti Saint-Gobain námitku protiprávnosti článku 242 ES, na jehož základě žaloby podané u Soudního dvora nemají odkladný účinek. Unijní soud však není oprávněn rozhodovat o platnosti ustanovení primárního práva.

95. Komise se nakonec dovolává okolnosti, že bez ohledu na neexistenci odkladného účinku projednávané žaloby na napadené rozhodnutí mohla žalobkyně namísto předběžného zaplacení pokuty složit bankovní záruku. Tato možnost plyne mimo jiné ze skutečnosti, že porušení pravidel hospodářské soutěže není ještě stále do okamžiku, kdy Tribunál řízení ukončí, prokázáno nezávislým a nestranným soudem a skutečnosti, že výši pokuty nelze před ukončením soudního řízení považovat za konečnou.

Závěry Tribunálu

96. V rámci této druhé části žalobního důvodu společnost Saint-Gobain a společnost Compagnie v zásadě tvrdí, že jelikož není Komise nezávislým a nestranným soudem, není schopna právoplatně prokázat zavinění podniků, které se podle jejího názoru podílely na porušení článku 81 ES. Sankce, které ukládá na základě čl. 81 odst. 1 ES, jsou tedy přijaty v rozporu se zásadou presumpce neviny.

97. Podle ustálené judikatury, s ohledem na povahu dotčených protiprávních jednání, jakož i povahu a stupeň přísnosti sankcí za tato jednání, se zásada presumpce neviny, nyní zakotvená v čl. 48 odst. 1 Listiny základních práv, vztahuje zejména na řízení o porušení pravidel hospodářské soutěže použitelných na podniky, která mohou vést k uložení pokut nebo penále (v tomto smyslu viz rozsudky Soudního dvora ze dne 8. července 1999, Hüls v. Komise, C‑199/92 P, Recueil, s. I‑4287, body 149 a 150, a Montecatini v. Komise, C‑235/92 P, Recueil, s. I‑4539, body 175 a 176; rozsudek Tribunálu ze dne 25. října 2005, Groupe Danone v. Komise, T‑38/02, Sb. rozh. s. II‑4407, bod 216).

98. Rozsah této zásady je upřesněn nyní ustálenou judikaturou.

99. Presumpce neviny vyžaduje, aby byla každá obviněná osoba považována za nevinnou, dokud není její vina prokázána v souladu s právem. Brání tak jakémukoli formálnímu konstatování a jakémukoli naznačování odpovědnosti osoby obviněné z předmětného protiprávního jednání v rozhodnutí, kterým řízení skončilo, ačkoli tato osoba nemohla využít všech záruk, obvykle poskytovaných pro účely výkonu práva na obhajobu v rámci řízení, jež má obvyklý průběh a vede k rozhodnutí o opodstatněnosti námitek (rozsudek Tribunálu ze dne 6. října 2005, Sumitomo Chemical a Sumika Fine Chemicals v. Komise, T‑22/02 et T‑23/02, Sb. rozh. s. II‑4065, bod 106).

100. Komise je tedy povinna předložit důkaz protiprávních jednání, která zjistila, a použít řádné důkazní prostředky, které právně dostačujícím způsobem prokazují existenci skutečností zakládajících protiprávní jednání (viz rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2006, Dresdner Bank a další v. Komise, T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP a T‑61/02 OP, Sb. rozh. s. II‑3567, bod 59 a citovaná judikatura). Komise musí za účelem odůvodnění pevného přesvědčení, že došlo k protiprávnímu jednání, uvést přesné a shodující se důkazy (rozsudek Tribunálu ze dne 6. července 2000, Volkswagen v. Komise, T‑62/98, Recueil, s. II‑2707, body 43 a 72 a citovaná judikatura; a ze dne 5. října 2011, Romana Tabacchi v. Komise, T‑11/06, Sb. rozh. s. II‑6681, bod 129).

101. Požadavky na dodržování presumpce neviny se musí řídit i unijní soud při přezkumu rozhodnutí, v nichž Komise konstatuje porušení článku 81 ES. Má-li soudce pochybnosti, musí být tato skutečnost ku prospěchu podniku, jemuž je určeno rozhodnutí, kterým se konstatuje protiprávní jednání. Soudce tedy nemůže dospět k závěru, že Komise existenci předmětného protiprávního jednání prokázala právně dostačujícím způsobem, má-li o této otázce stále pochybnosti, zejména v rámci žaloby směřující ke zrušení rozhodnutí, jímž se ukládá pokuta (rozsudek Dresdner Bank a další v. Komise, bod 100 výše, bod 60).

102. Z bodů 99 až 101 výše tak vyplývá, že zásada presumpce neviny nebrání tomu, aby byla odpovědnost osoby obviněné z předmětného jednání porušujícího unijní právo hospodářské soutěže prokázána na základě řízení vedeného zcela v souladu s podmínkami stanovenými v ustanoveních článku 81 ES nařízení č. 1/2003, jakož i nařízení Komise (ES) č. 773/2004 ze dne 7. dubna 2004 o vedení řízení Komise podle článků 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. L 123, s. 18) a v jehož rámci tak mohlo být právo na obhajobu plně vykonáno.

103. Jelikož sankční pravomoc přiznaná Komisi ve věcech porušení článku 81 ES ve své podstatě neodporuje zásadě presumpce neviny, výtka vycházející z neexistence odkladného účinku žaloby podané u Tribunálu proti rozhodnutí ukládajícímu sankce za porušení unijního práva hospodářské soutěže je neúčinná. Za těchto okolností není dále nutné zabývat se otázkou, zda, jak tvrdí Rada, taková výtka ve skutečnosti představuje námitku protiprávnosti článku 242 ES.

104. Každopádně je třeba uvést, že Evropský soud pro lidská práva ve svém rozsudku Janosevic v. Švédsko, ze dne 23. července 2002 (Sbírka rozsudků a rozhodnutí, 2002‑VII, s. 1, § 106 až 110), rozhodl, že právo na presumpci neviny v zásadě nebrání tomu, aby sankce trestněprávní povahy přijaté správním orgánem mohly být vykonány před tím, než se stanou konečnými na základě řízení o žalobě před soudem, za předpokladu, že je takový výkon proveden v přiměřených mezích zajišťujících spravedlivou rovnováhu mezi předmětnými zájmy a že původní situace potrestané osoby může být v případě úspěchu její žaloby obnovena. Žalobkyně přitom nepředložily žádný argument, který by vedl k závěru, že systém stíhání a trestání jednání porušujících unijní právo hospodářské soutěže, jak je upraven v nařízení č. 1/2003 a prováděn v první řadě Komisí, těmto požadavkům nevyhovuje.

105. Vzhledem k předchozímu rozboru, a aniž je dotčen přezkum dodržení požadavků připomenutých v projednávané věci v bodech 97 až 101 výše v rámci ostatních žalobních důvodů, je tedy třeba druhou část žalobního důvodu zamítnout jako neopodstatněnou, a zamítnout tedy první žalobní důvod vycházející z námitky protiprávnosti v plném rozsahu, aniž je třeba rozhodnout o přípustnosti této námitky.

2. K druhému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení práva na obhajobu

a) Argumenty účastnic řízení

106. Druhým žalobním důvodem společnost Saint-Gobain tvrdí, že Komise porušila její právo na obhajobu, když přijala napadené rozhodnutí, aniž měla prvně uvedená příležitost vyjádřit se ke způsobu výpočtu výše pokuty, která byla stanovena jako konečná. Při výpočtu pokuty Komise použila několik faktorů, o nichž společnost Saint-Gobain nebyla informována, zejména hodnotu tržeb z prodejů souvisejících s protiprávním jednáním. Informace obsažené v oznámení námitek neumožnily společnosti Saint-Gobain účelně se v tomto ohledu vyjádřit, kdežto hodnota tržeb z prodejů představuje skutkovou okolnost, která je pro účely výpočtu pokuty určující a musí být v souladu s čl. 6 odst. 1 EÚLP projednána kontradiktorně. V uvedeném oznámení totiž nebyly obsaženy informace týkající se prodejů použitých pro výpočet základní částky pokuty a informace o metodě, kterou Komise hodlá použít k identifikaci rozhodných prodejů. Tento dokument se ani nezmiňoval o míře závažnosti, ze které bude Komise vycházet, či o způsobu, jakým by mohla přihlížet k opakování protiprávního jednání.

107. Žádná z doplňujících žádostí o informace ohledně určení hodnoty tržeb z prodejů, určených v pozdější fázi společnosti Saint-Gobain, tyto nedostatky nezhojila. Pokud jde o zmínku v oznámení námitek, že dotčené prodeje budou určeny podle bodu 13 pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2, dále jen „pokyny z roku 2006“), není v projednávané věci relevantní, neboť tento způsob výpočtu nebyl v době přípravy napadeného rozhodnutí stále jistý. Tato nejistota se odrazila zejména v nesoudržnosti různých žádostí o informace týkající se této problematiky zaslaných Komisí společnosti Saint-Gobain.

108. Za těchto podmínek společnost Saint-Gobain shledává, že před přijetím napadeného rozhodnutí neměla možnost se k metodě výpočtu pokuty účelně vyjádřit.

109. Společnost Saint-Gobain rovněž kritizuje judikaturu, podle které je Komise v rámci postupů vedoucích ke stíhání a trestání jednání porušujících právo hospodářské soutěže pouze povinna sdělit osobám, jimž jsou její rozhodnutí určena, hlavní skutkové a právní okolnosti, za které může být uložena pokuta, aniž by se tyto osoby mohly dovolávat práva předvídat taková rozhodnutí. Podle ní nemůže taková judikatura zaručit dodržení základních práv. Navíc je třeba přihlédnout ke skutečnosti, že sdělení konkrétnějších informací během vyšetřování nutně neumožňuje dotčeným podnikům předvídat rozhodnutí Komise, neboť posledně uvedená není takovými informacemi v době přijetí rozhodnutí vázána.

110. Společnost Saint-Gobain ještě tvrdí, že přijetím pokynů z roku 2006 Komise omezila svou posuzovací pravomoc k základu výpočtu pokuty, přičemž pojem „dotčené prodeje“ je objektivní a ověřitelnou skutečností. Z toho vyplývá, že se Komise v projednávané věci nemůže nijak odvolávat na judikaturu, která směřuje k vyloučení rizika nepřiměřeného předvídání budoucích rozhodnutí sboru komisařů.

111. Komise nejprve připomíná, že v souladu s ustálenou judikaturou by uvedení údajů o úrovni zamýšlených pokut ve fázi oznámení námitek znamenalo nepřiměřené předjímání rozhodnutí Komise. K výkonu práva na obhajobu by přitom podniky neměly být schopny předvídat přesnou výši pokut. Právo být vyslechnut je tedy dodrženo, pokud Komise v takovém oznámení uvede, že bude zkoumat, zda je vhodné dotyčným podnikům uložit pokuty a sdělí jim hlavní skutkové a právní okolnosti, které mohou vést k přijetí rozhodnutí ukládajícího takové pokuty.

112. Komise dále zdůrazňuje, že oznámení námitek určené společnosti Saint-Gobain jasně sdělovalo, že bude v projednávané věci použita metoda výpočtu obsažená v pokynech z roku 2006. Uvádí rovněž, že pro účely výpočtu pokuty zaslala dotyčným podnikům rozličné žádosti o informace ohledně hodnoty tržeb z příslušných prodejů. S ohledem na prostor pro uvážení, jímž při výpočtu pokut za porušení článku 81 ES disponuje, má tedy Komise za to, že právo společnosti Saint-Gobain na obhajobu bylo v napadeném rozhodnutí plně dodrženo.

113. Komise rovněž zpochybňuje argument společnosti Saint-Gobain, podle kterého se posledně uvedená nemohla účelně vyjádřit k zohlednění opakování protiprávního jednání jako přitěžující okolnosti. V tomto ohledu tvrdí, že v oznámení námitek zvláště upozornila společnost Saint-Gobain na přitěžující okolnost spočívající v opakování protiprávního jednání a na různé předchozí případy konstatování porušení článku 81 ES. Komise tímto postupem překročila rámec povinností, které musí dodržovat na základě rozsudku Groupe Danone v. Komise, bod 97 výše (bod 50). Okolnost, že společnost Saint-Gobain v oznámení námitek obdržela dostatečné informace ohledně opakování protiprávního jednání, potvrzují argumenty tohoto podniku zpochybňující uvedenou přitěžující okolnost v jeho odpovědi na oznámení námitek.

b) Závěry Tribunálu

114. Argumentace společnosti Saint-Gobain zahrnuje dvě různé výtky vycházející z porušení jejího práva na obhajobu.

115. V rámci první výtky společnost Saint-Gobain Komisi vytýká, že ji před přijetím napadeného rozhodnutí neinformovala o hodnotě tržeb z prodejů, kterou hodlá použít pro výpočet jí uložené pokuty, o způsobu tohoto výpočtu a míře závažnosti, která bude uplatněna.

116. V tomto ohledu je třeba připomenout, že uvedení údajů ohledně úrovně zamýšlených pokut ve fázi oznámení námitek, dokud nebyla podnikům dána možnost uplatnit jejich připomínky k námitkám, které jsou vůči nim vzneseny, by znamenalo nepřiměřeně předjímat rozhodnutí Komise (viz rozsudky Soudního dvora Musique Diffusion française a další v. Komise, bod 77 výše, bod 21, a ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Sb. rozh. s. I‑5425, bod 434, a citovaná judikatura).

117. Skutečnost, že hospodářský subjekt nemůže znát předem přesnou výši pokut, které Komise uloží v každém konkrétním případě, je totiž opodstatněná s ohledem na cíle potlačován í a odrazování, jimiž se řídí sankční politika v oblasti hospodářské soutěže. Dosažení těchto cílů by bylo ohroženo, pokud by dotyčné podniky mohly s přihlédnutím k výši pokuty, která by jim byla z důvodu protiprávního jednání uložena, odhadnout zisky plynoucí z jejich účasti na protiprávním jednání (rozsudek Tribunálu ze dne 5. dubna 2006, Degussa v. Komise, T‑279/02, Sb. rozh. s. II‑897, bod 83).

118. Komise splní svou povinnost dodržet právo podniků být vyslechnuty, pokud v oznámení námitek výslovně uvede, že bude zkoumat, zda je třeba uložit dotyčným podnikům pokuty, a pokud uvede hlavní skutkové a právní okolnosti, které mohou vést k uložení pokuty, jako je závažnost a doba trvání protiprávního jednání, stejně jako skutečnost, že k němu došlo úmyslně nebo z nedbalosti. Komise jim tak poskytuje údaje, které jsou nezbytné pro jejich obranu nejen proti zjištění protiprávního jednání, ale i proti uložení pokuty (viz rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 116 výše, bod 428, a citovaná judikatura, a rozsudek Soudního dvora ze dne 24. září 2009, Erste Group Bank a další v. Komise, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P a C‑137/07 P, Sb. rozh. s. I‑8681, bod 181).

119. Kromě toho Komisi nepřísluší v oznámení námitek sdělovat podnikům stíhaným za porušení článku 81 ES rozsah případného zvýšení pokuty prováděného s cílem zajistit její odrazující účinek (rozsudek Tribunálu ze dne 15. března 2006, BASF v. Komise, T‑15/02, Sb. rozh. s. II‑497, bod 62).

120. Z toho vyplývá, že, co se týče určení výše pokut, je právo dotyčných podniků na obhajobu v řízení před Komisí zaručeno možností vyjádřit se k době trvání, závažnosti a protisoutěžní povaze vytýkaných skutečností, avšak nevyžaduje, aby tato možnost zahrnovala způsob, jakým Komise hodlá uplatnit imperativní kritéria závažnosti a doby trvání protiprávního jednání pro účely takového určení (rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 116 výše, bod 439). Dotyčné podniky mají v tomto ohledu dodatečnou záruku ohledně stanovení výše pokut, neboť Tribunál vykonává soudní přezkum v plné jurisdikci a může pokutu zejména zrušit nebo snížit (viz rozsudek Tribunálu ze dne 20. března 2002, LR AF 1998 v. Komise, T‑23/99, Sb. rozh. s. II‑1705, bod 200 a citovaná judikatura).

121. V projednávané věci je třeba nejprve konstatovat, že Komise v oznámení námitek, jež bylo určeno společnosti Saint-Gobain, podrobně uvedla skutkový rámec, z něhož hodlala vycházet za účelem konstatování porušení čl. 81 odst. 1 ES. Mimoto na stranách 129 až 131 a 132 až 135 oznámení námitek uvedla důvody, pro které měla za to, že kontakty, na nichž se podílela společnost Saint-Gobain, zakládaly dohody nebo jednání ve vzájemné shodě ve smyslu uvedeného ustanovení.

122. Dále Komise na stranách 132 až 135 a 152 až 155 oznámení námitek rovněž uvedla skutečnosti, ze kterých vycházela při posuzování zejména doby trvání účasti společnosti Saint-Gobain na protiprávním jednání. Na stranách 156 a 157 uvedeného oznámení rovněž popsala hlavní faktory, které hodlala zohlednit při posuzování závažnosti protiprávního jednání, tedy zejména skutečnost, že taková koluzní ujednání, k jakým docházelo v projednávané věci, patří mezi nejzávažnější porušení čl. 81 odst. 1 ES, že tato ujednání dopadala na celé odvětví automobilového skla k újmě nejen automobilových výrobců, ale i veřejnosti, že si účastníci kartelové dohody byli vědomi protiprávní povahy svého počínání a že aktivity v rámci kartelové dohody zasáhly celý EHP.

123. V bodě 489 oznámení námitek Komise ostatně upřesnila, že hodlá zohlednit potenciální roli společnosti Saint-Gobain jako vůdce v rámci kartelové dohody, neboť tato při rozličných příležitostech zastupovala zájmy ostatních podniků na schůzkách klubu a navíc svolávala většinu těchto schůzek. Komise dodala, že výši pokut vypočítá rovněž podle doby trvání účasti každého dotyčného podniku na kartelové dohodě, jakož i podle případných přitěžujících či polehčujících okolností.

124. Jelikož Komise takto sdělila hlavní skutkové a právní okolnosti, ze kterých bude vycházet při výpočtu výše pokut, nebyla, jak vyplývá z judikatury citované v bodě 120 výše, povinna upřesnit způsob, jakým uplatní každou z uvedených skutečností za účelem určení výše pokuty. V tomto ohledu není důležité, že se Komise v napadeném rozhodnutí od metody výpočtu hodnoty tržeb z příslušných prodejů stanovené v bodě 13 pokynů z roku 2006 částečně odchýlila.

125. Každopádně, je třeba uvést, že Komise na straně 156 oznámení námitek uvedla, že pokuta, kterou v projednávané věci uloží, bude vypočítána podle zásad stanovených v pokynech z roku 2006. Přitom, ačkoliv se Komise v projednávané věci rozhodla, jak vyplývá z bodů 664 až 667 odůvodnění napadeného rozhodnutí, od této metody výpočtu částečně odchýlit, pokud jde o zohledňované prodeje skleněných výplní, učinila tak konkrétně s cílem odpovědět na některé výtky týkající se metody výpočtu tržeb z příslušných prodejů stanovené v bodě 13 uvedených pokynů, které osoby, jimž bylo oznámení námitek určeno, uvedly ve svých připomínkách k tomuto oznámení, jakož i ve svých odpovědích na rozličné žádosti o informace, jež jim Komise zaslala.

126. Z toho vyplývá, že Komise před přijetím napadeného rozhodnutí společnost Saint-Gobain dostatečně informovala o skutkových a právních okolnostech, z nichž hodlala za účelem konstatování její účasti na porušení článku 81 ES vycházet a že bylo právo společnosti Saint-Gobain na obhajobu v tomto směru dodrženo. První výtce tudíž nemůže být vyhověno.

127. V rámci své druhé výtky společnost Saint-Gobain tvrdí, že jí Komise během správního řízení neumožnila účelně vyjádřit své stanovisko, co se týče zohlednění opakování protiprávního jednání jako přitěžující okolnosti.

128. V tomto ohledu postačí zdůraznit, aniž je dotčen přezkum první části šestého žalobního důvodu níže, že Komise na stranách 157 a 158 oznámení námitek nejen upozornila dotyčné podniky na skutečnost, že by mohla použít ustanovení týkající se opakování protiprávního jednání jako přitěžující okolnosti, ale také uvedla tři předchozí rozhodnutí postihující porušení čl. 81 odst. 1 ES, na kterých hodlala v případě společností Saint-Gobain a Compagnie založit konstatování přitěžující okolnosti spočívající v opakování protiprávního jednání. Z odpovědi společnosti Saint-Gobain na oznámení námitek ostatně vyplývá, že tato společnost uplatnila rozličné argumenty s cílem zpochybnit případné zvýšení pokuty za opakování protiprávního jednání, založené na jednom či druhém z těchto rozhodnutí.

129. Druhé výtce tudíž nelze vyhovět. Proto je třeba druhý žalobní důvod zamítnout jako neopodstatněný.

3. K třetímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z nedostatečného odůvodnění a chybného výpočtu pokuty

130. Důvody, které společnost Saint-Gobain v žalobě označuje jako třetí a čtvrtý žalobní důvod, je třeba přezkoumat jako důvod jediný v rozsahu, v němž představují dvě části téhož důvodu týkajícího se tržeb z prodejů, které Komise použila pro výpočet základní částky pokuty uložené společnosti Saint-Gobain.

a) K první části vycházející z nedostatečného odůvodnění

Argumenty účastnic řízení

131. V rámci první části společnost Saint-Gobain tvrdí, že napadené rozhodnutí není odůvodněno ve smyslu článku 253 ES a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv, neboť neupřesňuje různé tržby z prodejů, na jejichž základě byla pokuta podle bodu 13 pokynů z roku 2006 vypočtena. Povinnost v tomto ohledu odůvodnit napadené rozhodnutí platí tím spíše, že jde o oblast, v níž Komise disponuje pro účely uložení vysokých pokut diskreční pravomocí.

132. Společnost Saint-Gobain Komisi konkrétněji vytýká, že nepředložila žádnou informaci, která by mohla prokázat, že tržby z prodejů uplatněné v jejím případě jsou výsledkem přesného a soudržného výpočtu, nebo naopak, že jsou vypočítány chybně. Z napadeného rozhodnutí totiž nelze určit výrobce, v jejichž případě Komise tvrdí, že disponuje přímými důkazy o tom, že se na ně sporná kartelová dohoda vztahovala v obdobích nárůstu síly a na konci protiprávního jednání. Z toho rovněž vyplývá, že společnost Saint-Gobain nemohla ověřit, zda takové důkazy existují. Rozhodnutí ani neuvádí hodnoty tržeb z prodejů na jednotlivého výrobce během tří fází protiprávního jednání. Nakonec rozhodnutí neuvádí přesný počet měsíců účasti zohledněných Komisí pro výpočet průměrné roční hodnoty dotčených tržeb. Za těchto okolností nemůže Tribunál vykonat přiměřený soudní přezkum a napadené rozhodnutí není odůvodněno nebo je odůvodněno nedostatečně.

133. Povinnost Komise uvést odůvodnění je zesílena okolností, že posledně uvedená se v napadeném rozhodnutí odchýlila od pravidel plynoucích z pokynů z roku 2006, pokud jde o prodeje, které musí sloužit jako základ pro výpočet pokuty. Zatímco tyto pokyny stanoví zohlednění hodnoty tržeb z prodeje dotčeného zboží v posledním celém roce účasti na protiprávním jednání, Komise v projednávané věci použila číselný údaj odpovídající ročnímu váženému prodeji během celé doby protiprávního jednání.

134. Společnost Saint-Gobain dodává, že nedostatečné odůvodnění napadeného rozhodnutí, pokud jde o použitou hodnotu tržeb, nemůže být napraveno informacemi sdělenými během soudního řízení před Tribunálem. Každopádně doplňující informace předložené Komisí v jejích písemnostech na svou obranu nemohou představovat dostatečné odůvodnění, neboť zůstávají nezodpovězeny důležité otázky.

135. Komise s těmito výtkami nesouhlasí. Zdůrazňuje, že napadené rozhodnutí obsahuje vysvětlení metody jejího výpočtu základní částky pokuty. Z rozsudku Soudního dvora ze dne 2. října 2003, Aristrain v. Komise (C‑196/99 P, Recueil, s. I‑11005, bod 56) přitom vyplývá, že k tomu, aby se odůvodnění rozhodnutí, jímž se ukládá pokuta, mohlo jevit jako dostatečné, nejsou číselné údaje nezbytné.

136. Podle Komise mohou být doplňující vysvětlení, která poskytla v rámci svých písemností na obranu, dovozena, či alespoň předvídána, již na základě pozorného rozboru napadeného rozhodnutí.

137. V rozporu s tvrzením společnosti Saint-Gobain tak lze automobilové výrobce, kteří byli zohledněni v rámci období nárůstu síly a úpadku kartelové dohody, identifikovat v popisu skutkového rámce obsaženém v napadeném rozhodnutí. To plyne i ze skutečnosti, že jeden výrobce, na nějž se vztahovala koluze v rámci určitého roku, byl rovněž zohledněn v rámci let následujících. Počet dotčených měsíců účasti na protiprávním jednání u každého podniku a za každé období lze také dovodit z odůvodnění napadeného rozhodnutí.

138. Pokud jde o použitý obrat za rok 1998, Komise uvedla, že z důvodu nedostatečně přesných informací sdělených dotyčnými podniky k této otázce, byla ve skutečnosti nucena provést odhad na základě číselných údajů z roku 1999, ale pouze s přihlédnutím k výrobcům, na které se koluze vztahovala v roce 1998.

139. Mimoto Komise v napadeném rozhodnutí náležitě vysvětlila důvody, proč se v projednávané věci odchýlila od zásady zohlednění tržeb za poslední celý rok účasti na protiprávním jednání, jak je stanovena v pokynech z roku 2006. Tato odchylka je odůvodněna charakteristickými rysy kartelové dohody, na níž se vztahuje napadené rozhodnutí, které se týkají smluv o dodávkách automobilového skla uzavíraných po zadávacích řízeních, jejichž doba platnosti byla stanovena na dlouhá období. Vzhledem k tomuto kontextu bylo nezbytné zohlednit rozdílné fáze odrážející zejména nárůst síly kartelové dohody a její pokles až do jejího ukončení. Tato odchylka je ostatně pro podniky, jimž je uvedené rozhodnutí určeno, příznivá, protože podle Komise by byla pokuta značně vyšší, kdyby byl zohledněn celkový obrat dosažený za poslední rok protiprávního jednání.

140. Komise dodává, že v napadeném rozhodnutí nemohla uvést přesnější údaje o obratech, jelikož se jedná o obchodní tajemství.

Závěry Tribunálu

141. V rámci první části třetího žalobního důvodu společnost Saint-Gobain Komisi v zásadě vytýká, jednak že v napadeném rozhodnutí neupřesnila výpočet, na jehož základě v případě této společnosti uplatnila relevantní hodnotu tržeb z prodejů ve výši [důvěrné] milionů eur a jednak že nevysvětlila důvody, pro které se v projednávané věci odchýlila od způsobu výpočtu stanoveného v bodě 13 pokynů z roku 2006.

142. Žádná z těchto výtek však nemůže uspět.

143. V tomto ohledu je třeba připomenout, že v souladu s článkem 253 ES, nyní doplněným čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv, je Komise povinna odůvodnit rozhodnutí, která přijímá.

144. Cílem povinnosti odůvodnit individuální rozhodnutí je umožnit unijnímu soudu vykonat přezkum legality rozhodnutí a poskytnout dotyčné osobě dostatek údajů, aby věděla, zda je rozhodnutí opodstatněné, nebo zda je případně stiženo vadou, která umožňuje zpochybnit jeho platnost (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 2. října 2003, Aristrain v. Komise, bod 135 výše, bod 52, a citovaná judikatura).

145. Odůvodnění tedy musí být dotčené osobě v zásadě sděleno současně s rozhodnutím, jímž se nepříznivě zasahuje do jejího právního postavení. Chybějící odůvodnění nemůže být zhojeno skutečností, že se dotyčná osoba dozví důvody rozhodnutí v průběhu řízení před Tribunálem (rozsudek Soudního dvora ze dne 26. listopadu 1981, Michel v. Parlament, 195/80, Sb. rozh. s. 2861, bod 22).

146. Požadavek uvést odůvodnění musí být posouzen v závislosti na okolnostech případu. Nepožaduje se, aby odůvodnění uvádělo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda splňuje požadavky článku 253 ES, musí být posuzována s ohledem nejen na text dotčeného aktu, ale také s ohledem na celkové souvislosti, v nichž byl daný akt přijat (rozsudek Soudního dvora ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, s. I‑1719, bod 63).

147. Co se týče uvedení číselných údajů týkajících se výpočtu pokut, je třeba uvést, že Komise v napadeném rozhodnutí skutečně neupřesnila specifické hodnoty tržeb z prodejů společnosti Saint-Gobain, které použila pro výpočet pokuty ukládané této společnosti.

148. Nicméně, co se týče stanovení pokut za porušení práva hospodářské soutěže, Komise splňuje svou povinnost uvést odůvodnění, jestliže ve svém rozhodnutí uvede prvky posouzení, které jí umožnily vymezit závažnost a dobu trvání protiprávního jednání, aniž by byla povinna v něm uvádět podrobnější popis nebo číselné údaje týkající se způsobu výpočtu pokuty (rozsudek Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, Stora Kopparbergs Bergslags v. Komise, C‑286/98 P, Reuceil, s. I‑9925, bod 66; viz rozsudky Tribunálu ze dne 3. března 2011, Siemens v. Komise, T‑110/07, Sb. rozh. s. II‑477, bod 311, a citovaná judikatura, a ze dne 13. července 2011, Schindler Holding a další v. Komise, T‑138/07, Sb. rozh. s. II‑4819, bod 243, a citovaná judikatura).

149. Jakkoliv mohou být číselné údaje týkající se způsobu výpočtu pokuty užitečné, jejich uvedení není k dodržení povinnosti uvést odůvodnění nezbytné (rozsudek Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, Sarrió v. Komise, C‑291/98 P, Reuceil, s. I‑9991, body 75 až 77, a rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2006, Raiffaisen Zentralbank Österreich a další v. Komise, T‑259/02 až T‑264/02 a T‑271/02, Sb. rozh. s. II‑5169, bod 414).

150. Co se totiž týče odůvodnění stanovení výši pokut v absolutní hodnotě, je třeba připomenout, že článek 23 nařízení č. 1/2003 tím, že zejména stanoví, že pokuta uložená podniku, který porušil unijní pravidla hospodářské soutěže, se stanovuje s ohledem na dobu trvání a závažnost tohoto protiprávního jednání a uvedená pokuta nesmí přesáhnout 10 % celkového obratu dosaženého tímto podnikem v předchozím hospodářském roce, přiznává Komisi při stanovování výše pokut prostor pro uvážení s cílem směrovat chování podniků ve smyslu dodržování pravidel hospodářské soutěže (viz rozsudek Tribunálu ze dne 8. července 2008, BPB v. Komise, T‑53/03, Sb. rozh. s. II‑1333, bod 335, a citovaná judikatura).

151. Navíc je třeba vyloučit, aby pokuty byly hospodářskými subjekty lehce předvídatelné. Kdyby totiž Komise měla povinnost uvést ve svém rozhodnutí číselné údaje týkající se způsobu výpočtu výše pokut, byl by narušen jejich odrazující účinek. Kdyby byla výše pokuty vypočítána podle jednoduchého aritmetického vzorce, podniky by tak měly možnost předvídat případnou sankci a srovnat ji s výnosy, které by měly z porušení pravidel práva hospodářské soutěže (rozsudky BPB v. Komise, bod 150 výše, bod 336, a Degussa v. Komise, bod 117 výše, bod 83).

152. V rozporu s tím, co tvrdí společnost Saint-Gobain, pouhá okolnost, že metoda výpočtu pokut byla upravena v pokynech z roku 2006, nemůže tato konstatování zpochybnit.

153. Z bodu 13 uvedených pokynů vyplývá, že při určování základní výše ukládané pokuty bude Komise vycházet z hodnoty tržeb za zboží nebo služby v příslušné zeměpisné oblasti uvnitř EHP, které přímo nebo nepřímo souvisejí s protiprávním jednáním a že obvykle použije tržby podniku během posledního celého hospodářského roku jeho účasti na protiprávním jednání. Komise se přijetím takových pravidel chování a zveřejněním oznámení, že je napříště bude používat na případy jimi dotčené, omezuje při výkonu své posuzovací pravomoci a nemůže se od těchto p ravidel neodůvodněně odchýlit, aby nebyla případně sankcionována z důvodu porušení obecných právních zásad, jako je zásada rovného zacházení nebo ochrana legitimního očekávání (viz rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 116 výše, bod 211).

154. Z toho vyplývá, že je třeba ověřit, zda mohla společnost Saint-Gobain při přečtení napadeného rozhodnutí shledat, že byl výpočet výše pokuty, která jí byla uložena, proveden jiným způsobem, než jaký stanoví bod 13 pokynů z roku 2006, a seznámit se s důvody, proč se Komise v projednávané věci odchýlila od pravidla, které si v uvedeném bodu vytýčila.

155. V tomto ohledu je třeba nejprve uvést, že Komise jak v oznámení námitek, tak v napadeném rozhodnutí uvedla, že pokuta bude vypočítána podle zásad stanovených v pokynech z roku 2006. Komise v bodě 658 odůvodnění napadeného rozhodnutí zejména připomenula pravidlo výpočtu příslušných tržeb stanovené v bodě 13 uvedených pokynů. Komise rovněž uvedla důvody, proč podle jejího názoru nemůže být v projednávané věci proveden výpočet příslušné hodnoty tržeb pouze s ohledem na smlouvy, ohledně kterých disponovala přímými důkazy dohody nebo jednání ve vzájemné shodě. K odůvodnění tohoto postupu Komise v bodech 660 až 662 odůvodnění napadeného rozhodnutí zejména tvrdila, nejen že dohody nebo jednání ve vzájemné shodě v období protiprávního jednání mohly být prokázány s ohledem na všechny velké automobilové výrobce v EHP, ale také že uvedená kartelová dohoda směřovala ke globálnímu stabilizování tržních podílů zúčastněných a tato stabilita byla zejména uskutečňována mechanismem kompenzací založeným na všech individuálních položkách a zahrnujícím všechny aspekty skleněných výplní.

156. Komise dále uvedla, že se v projednávané věci odchýlila od metody výpočtu spočívající pouze v zohlednění prodejů uskutečněných v posledním celém roce účasti na protiprávním jednání. V bodech 664 až 667 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise tuto odchylku od pravidla stanoveného v bodě 13 pokynů z roku 2006 odůvodnila v zásadě skutečností, že se sporná kartelová dohoda vyznačovala tím, že její intenzita v období od března 1998 do března 2003 kolísala. Pokud jde o první období, vymezené dobou od března 1998 do první poloviny roku 2000 a označené jako období „nárůstu síly“, Komise disponovala přímými důkazy protiprávního jednání pouze ve vztahu k některým evropským automobilovým výrobcům. Naopak během období od 1. července 2000 do 3. září 2002 se dohody nebo jednání ve vzájemné shodě měly týkat v rámci EHP přinejmenším 90 % prodejů automobilového skla instalovaného přímo ve výrobním závodu. Nakonec, období od 3. září 2002 do konce protiprávního jednání, označené jako období „úpadku“, se vyznačuje zpomalením kartelových aktivit v důsledku odchodu společnosti Pilkington.

157. S ohledem na tyto okolnosti Komise uvedla, že při výpočtu základní pokuty uplatnila „kalibrovanější“ přístup spočívající ve snížení váhy období nárůstu síly a období úpadku, přičemž v tomto rámci použila pouze hodnotu tržeb z prodejů automobilovým výrobcům, ve vztahu k nimž měla přímé důkazy o koluzi. Komise naproti tomu upřesnila, že pro období mezi 1. červencem 2000 a 3. zářím 2002 zohlednila veškeré prodeje v rámci EHP. Jak bylo uvedeno v bodě 155 výše, Komise tento postup odůvodnila v bodech 660 až 662 odůvodnění napadeného rozhodnutí zejména tím, že dohody nebo jednání ve vzájemné shodě v období protiprávního jednání mohly být prokázány s ohledem na všechny velké automobilové výrobce v EHP, ale také tím, že uvedená kartelová dohoda směřovala ke globálnímu stabilizování tržních podílů zúčastněných a že tato stabilita byla zejména uskutečňována mechanismem kompenzací založeným na všech individuálních položkách a zahrnujícím všechny aspekty skleněných výplní.

158. Podle bodu 667 odůvodnění napadeného rozhodnutí byly prodeje zohledněné pro účely výpočtu pokuty určeny v případě každého účastníka kartelu na základě celkové hodnoty tržeb vážené způsobem, jež byl právě popsán, vydělené počtem měsíců účasti na protiprávním jednání a vynásobené dvanácti za účelem získání váženého ročního průměru. Komise ještě upřesnila, že tyto výpočty byly provedeny na základě údajů předložených dotyčnými podniky v odpověď na žádost o informace, která jim byla zaslána dne 25. července 2008.

159. Jak Komise správně zdůrazňuje ve svých písemnostech, tato vysvětlení musí být chápána ve světle ostatních částí napadeného rozhodnutí týkajících se zejména fungování kartelové dohody (body 120 až 428 odůvodnění napadeného rozhodnutí), v nichž Komise systematicky uvádí výrobce, kteří byli zahrnuti do protiprávních kontaktů během různých období protiprávního jednání.

160. Komise navíc v napadeném rozhodnutí poskytla různá upřesnění metody, podle které v projednávané věci vypočítala pokuty uložené každému z dotyčných podniků, zejména co se týče hodnoty tržeb z příslušných prodejů, poměru zohledněných tržeb z prodejů, dodatečné částky, jakož i úpravy základní částky pokuty.

161. Konečně, ačkoliv je pravda, že napadené rozhodnutí neobsahuje vysvětlení hodnoty tržeb, které byly použity v případě roku 1998, je třeba konstatovat, že společnost Saint-Gobain během šetření nesdělila hodnotu tržeb podle jednotlivých výrobců v uvedeném roce. Z toho vyplývá, jak správně tvrdí Komise, že s cílem vypočítat pokutu společnosti Saint-Gobain Komise použila v tomto kontextu hodnoty tržeb z nejbližšího roku, v tomto případě z roku 1999, legitimně a předvídatelně.

162. S ohledem na předcházející je třeba dospět k závěru, že informace obsažené ve sporném rozhodnutí umožňují společnosti Saint-Gobain seznámit se nejen s důvody, pro které se Komise v projednávané věci částečně odchýlila od pravidla stanoveného v bodě 13 pokynů z roku 2006, ale také se skutečnostmi, na základě kterých Komise přezkoumala závažnost a dobu trvání protiprávního jednání, jakož i s metodou výpočtu pokuty. Navzdory skutečnosti, že podrobnosti tohoto výpočtu nejsou uvedeny v napadeném rozhodnutí, tedy není toto rozhodnutí v tomto ohledu stiženo neexistencí či nedostatkem odůvodnění.

163. První část žalobního důvodu tedy není opodstatněná.

b) K druhé části vycházející z nesprávného výpočtu

Argumenty účastnic řízení

164. Společnost Saint-Gobain, která tvrdí, že při čtení žalobní odpovědi Komise objevila, že se posledně uvedená dopustila zjevně nesprávného posouzení spočívajícího v nesprávném výpočtu pokuty, vznáší v tomto ohledu v replice nový žalobní důvod.

165. Společnost Saint-Gobain poznamenává, že obrat z dotčených prodejů, jež Komise původně shledala v jejím případě, činil [důvěrné] eur. Přitom při pečlivém uplatnění metody výpočtu stanovené Komisí dochází společnost Saint-Gobain k číslu [důvěrné] eur, tedy částce o [důvěrné] eur nižší, než je částka, kterou uplatnila Komise. Tento rozdíl lze podle společnosti Saint-Gobain vysvětlit tím, že se do základu výpočtu pokut započítaly obraty odpovídající prodejům dosaženým mimo EHP. V souladu s bodem 13 pokynů z roku 2006 přitom při výpočtu pokuty za porušení čl. 81 odst. 1 ES nelze k takovým údajům přihlížet.

166. Komise má o přípustnosti této části žalobního důvodu pochybnosti. Podle ní mohla společnost Saint-Gobain tuto výtku uplatnit již v žalobě, jelikož z napadeného rozhodnutí vyplývá, že to byly hodnoty tržeb z prodejů sdělené společností Saint-Gobain, které sloužily jako základ pro výpočet pokuty ukládané tomuto podniku.

167. K věci samé Komise uplatňuje, že použila hodnoty tržeb z prodejů, které jí sdělila společnost Saint-Gobain. Je pravda, že posledně uvedená během šetření uvedla, že část prodejů odpovídající uvedeným tržbám nebyla kartelovou dohodou dotčena a některé z dotčených prodejů byly uskutečněny mimo EHP. Nicméně společnost Saint-Gobain neupřesnila typ prodejů dosažených mimo EHP, ani zákazníky dotčené těmito prodeji, či výši obratu z těchto prodejů. Navíc hodnoty sdělené společností Saint-Gobain v této otázce nebyly ověřené.

168. Komise uvádí několik jiných okolností, které podle ní bránily snížení relevantního obratu požadovanému společností Saint-Gobain, co se týče prodejů uskutečněných mimo EHP. Nejprve, společnost Saint-Gobain nevysvětlila, zda výrobci projednávali tyto případné dodávky mimo EHP centrálně, nebo zda se jednalo o dodávky nepodléhající centrálnímu řízení. Dále nelze podle Komise vyloučit, že místem určení těchto dodávek byly sklady výrobců v Unii za účelem schváleného dalšího prodeje mimo EHP. Kromě toho by případné snížení hodnoty tržeb z prodejů v tomto ohledu vyžadovalo ve vztahu k některým obdobím protiprávního jednání přesné určení prodejů připadajících na každého dotčeného výrobce, což nebylo společností Saint-Gobain sděleno. Nakonec Komise uvádí, že společnost Saint-Gobain nepředložila žádný spolehlivý důkaz prokazující, že byly některé prodeje uskutečněny mimo EHP. Z vyšetřovacího spisu ostatně vyplývá, že sama společnost Saint-Gobain odmítla provést podrobné rozdělení tohoto typu s ohledem na malý objem dotyčných prodejů.

Závěry Tribunálu

169. Tribunál úvodem zdůrazňuje, že Komise potvrdila hypotézu uvedenou společností Saint-Gobain, podle které pokuta, která jí byla uložena, byla vypočtena bez toho, aby z oznámené hodnoty tržeb byly odečteny případné částky odpovídající prodejům údajně uskutečněným mimo EHP.

170. Dále je třeba uvést, že v žádostech o informace, které zaslala společnosti Saint-Gobain dne 10. prosince 2007 a dne 25. července 2008, Komise tuto společnost požádala o sdělení jejího obratu dosaženého v rámci EHP v několika po sobě jdoucích hospodářských letech. V každé z těchto žádostí Komise společnost Saint-Gobain požádala o případné poskytnutí ověřených čísel a uvedení obratu připadajícího na jednotlivé dotčené automobilové výrobce.

171. V odpovědích sdělených Komisi dne 28. ledna 2008 a dne 22. srpna 2008 předložila společnost Saint-Gobain informace týkající se jejího celkového obratu a obratu jednotlivých výrobců za roky 1999 až 2004, jak byly obsaženy v její mezinárodní obchodní databázi. Naproti tomu společnost Saint-Gobain v odpovědích uvedla, že sdělené údaje zahrnovaly rovněž prodeje automobilového skla zákazníkům nacházejícím se mimo EHP, tedy v Polsku, České republice a na Slovensku. Jelikož společnost Saint-Gobain nicméně měla za to, že tyto prodeje vykazovaly relativně malý obrat a že by bylo obtížné je vyjmout z mezinárodní obchodí databáze, sdělila Komisi, že úpravu uvedené databáze v tomto smyslu neprovedla. Z celkového obratu nicméně odečetla v rámci každého dotčeného roku procentní podíl, který měl odpovídat prodejům uskutečněným mimo EHP.

172. Je tak třeba konstatovat, že odpovědi uvedené v předchozím bodě neobsahují specifický výpočet prodejů zákazníkům nacházejícím se mimo EHP, ve vztahu k jednotlivým výrobcům a rokům, a to navzdory žádostem Komise o informace zaslaným v tomto smyslu společnosti Saint-Gobain. Z bodu 667 odůvodnění napadeného rozhodnutí přitom vyplývá, že Komise zohlednila, co se týče období nárůstu síly a úpadku kartelové dohody, pouze hodnoty tržeb z prodejů výrobcům, v jejichž případě byla schopna prokázat, že smlouvy o dodávkách automobilového skla byly předmětem dohod nebo jednání ve vzájemné shodě. Z toho vyplývá, že Komise nemohla na základě informací, které jí sdělila společnost Saint-Gobain, určit, zda a případně v jakém rozsahu se procentní podíly prodejů, které se podle této společnosti uskutečnily mimo EHP, týkaly těchto výrobců.

173. Obecně je třeba konstatovat, jak tvrdí Komise, že společnost Saint-Gobain během šetření nepředložila žádnou informaci, která by mohla prokázat, že procentní podíly obratů, které by chtěla odečíst ze základu pro výpočet pokuty, jasně odpovídají prodejům uskutečněným mimo EHP.

174. Tedy i za předpokladu, že by projednávaná část žalobního důvodu byla přípustná, přestože byla uplatněna ve stadiu repliky, má Tribunál za to, že Komise nepochybila, když jako obrat pro výpočet pokuty uložené společnosti Saint-Gobain použila celkové obraty a obraty na jednotlivé výrobce, které jí uvedená společnost sdělila, aniž od těchto obratů odečetla paušální procentní podíl údajně odpovídající prodejům uskutečněným mimo EHP.

175. Z toho vyplývá, že druhá část žalobního důvodu v rozsahu, v němž směřuje k podpoře návrhových žádání znějících na zrušení napadeného rozhodnutí, musí být zamítnuta jako neopodstatněná a spolu s ní musí být zamítnut třetí žalobní důvod v plném rozsahu. Je nicméně třeba upřesnit, že tato část je rovněž zkoumána v bodech 463 až 477 níže v rozsahu, v němž podporuje návrhová žádání znějící na změnu napadeného rozhodnutí.

4. Ke čtvrtému žalobnímu důvodu vycházejícímu z pochybení v rámci přičtení odpovědnosti za protiprávní jednání, kterého se dopustila společnost Saint-Gobain, společnosti Compagnie, z porušení zásad personality trestu a presumpce neviny, a ze zneužití pravomoci

176. Projednávaný žalobní důvod v zásadě odpovídá jednomu z důvodů uplatněných společností Compagnie ve věci T‑73/09. Je proto třeba je zkoumat společně.

177. Třetí žalobní důvod uplatněný společností Compagnie ve věci T‑73/09 nicméně obsahuje podpůrnou výtku, která rovněž vychází z překročení horní hranice stanovené v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, ale spočívá na jiné argumentaci. Společnost Compagnie totiž tvrdí, že i kdyby bylo třeba dospět k závěru, že ji Komise správně shledala odpovědnou za jednání její dceřiné společnosti Saint-Gobain Glass France, dopustila se nicméně pochybení, když použila celkový obrat skupiny Saint-Gobain za účelem výpočtu horní hranice pokuty uvedené v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003. Tato výtka se liší od výtky obsažené v projednávaném žalobním důvodu, a bude tedy přezkoumána odděleně (viz body 442 až 458 níže).

a) Argumenty účastnic řízení

178. Společnost Saint-Gobain a společnost Compagnie vytýkají Komisi, že posledně uvedené přičetla odpovědnost za jednání společnosti Saint-Gobain Glass France, kterou 100 % vlastnila, zatímco nebylo prokázáno, že společnost Compagnie vykonávala rozhodující vliv na obchodní politiku společnosti Saint-Gobain.

179. Společnost Compagnie v tomto ohledu tvrdí, že jak z důvodu povahy jednání porušujících pravidla hospodářské soutěže, tak povahy a stupně přísnosti sankcí za tato jednání, by právnická osoba měla být z tohoto titulu trestána pouze, je-li Komise schopna její zapojení do takového protiprávního jednání prokázat pozitivním způsobem. Přičtení odpovědnosti mateřské společnosti za jednání jedné z jejích dceřiných společností je možné, jen pokud je prokázáno, že posledně uvedená nejednala samostatně nebo se jen řídila pokyny uvedené mateřské společnosti. Compagnie má naproti tomu za to, že se Komise dopouští nesprávného právního posouzení, když, stejně jako v projednávané věci, shledá takovou odpovědnost, aniž ověří, zda mateřská společnost skutečně vykonávala rozhodující vliv na obchodní politiku své dceřiné společnosti. Za takových podmínek vede přičtení odpovědnosti za takové protiprávní jednání k záměně konceptů právnické osoby a podniku, a tedy k porušení zásady personality trestu.

180. Podle společnosti Compagnie, ačkoliv držení celého kapitálu dceřiné společnosti představuje silnou indicii schopnosti mateřské společnosti vykonávat rozhodující vliv na tržní chování dceřiné společnosti, tato okolnost sama o sobě nepostačuje k možnosti přičíst odpovědnost této mateřské společnosti za jednání dceřiné společnosti. V této souvislosti je nezbytný dodatečný soubor nepřímých důkazů, navzdory skutečnosti, že v unijní judikatuře bylo již rozhodnuto v opačném směru.

181. Komise porušila uvedenou zásadou uznanou v ostatních právních systémech, jakož i zásadu presumpce neviny, když přičetla společnosti Compagnie odpovědnost za protiprávní jednání spáchané společností Saint-Gobain Glass France, byť žádná skutečnost neumožňuje prokázat, že se posledně uvedená společnost při uskutečňování své obchodní politiky toliko řídila pokyny své mateřské společnosti. Zvláště je třeba uvést, že obecné pokyny udělované dceřiné společnosti nebo plnění funkcí nevýkonné povahy v rámci mateřské společnosti řídící osobou dceřiné společnosti nemohou výkon takové kontroly prokázat. Komise tak stanovila nevyvratitelnou domněnku rozhodujícího vlivu v neprospěch společnosti Compagnie v rozporu se zásadami plynoucími z rozsudku Soudního dvora ze dne 10. září 2009, Akzo Nobel a další v. Komise (C‑97/08 P, Sb. rozh. s. I‑8237).

182. Společnost Compagnie má za to, že by měla mít povinnost pouze prokázat, že skupina, v jejímž čele se nachází, není organizována tak, že by uvedená společnost disponovala lidskými a materiálními zdroji nezbytnými k pravidelnému a důkladnému zapojování se do řízení obchodní politiky jejích dceřiných společností. Tato skutečnost přitom byla zcela prokázána.

183. Především pouhá skutečnost, že existuje společná strategie pro celou skupinu Saint-Gobain, zveřejněná na internetové stránce této skupiny, nemůže prokázat, že společnost Compagnie vykonává rozhodující vliv na obchodní politiku společnosti Saint-Gobain, neboť zásady této strategie nesouvisí s obchodní politikou rozličných úseků činnosti v rámci uvedené skupiny. Navíc, omezené lidské zdroje, jimiž disponuje společnost Compagnie, stejně jako výlučně funkční účel oddělení, z nichž se skládá, svědčí o tom, že je pro ni prakticky nemožné vykonávat, byť obecný, vliv na obchodní politiku stovek jejích dceřiných společností. Společnost Compagnie tak neuděluje žádné pokyny k obchodním technikám, které musí její dceřiné společnosti uplatňovat, aby dosáhly svých cílů. Sdělení omezeného počtu informací společnosti Compagnie, jako jsou rozpočty a finanční zprávy, je ostatně organizováno podle systému „bottom-up“, který se vyznačuje decentralizovaným řízením a velmi diversifikovanými činnostmi skupiny Saint-Gobain. Komise ostatně neprokázala, že specifické zprávy o obchodní činnosti úseku „Skleněných výplní“ společnosti Saint-Gobain byly určeny společnosti Compagnie.

184. Dále individuální role v rámci společnosti Compagnie pana A., dřívějšího ředitele úseku „Skleněných výplní“ skupiny Saint-Gobain, neumožňuje shledat obchodní nesamostatnost uvedeného úseku. Společnost Compagnie tak tvrdí, že funkce pana A. v jejím rámci neměly výkonnou povahu, jelikož pozice zástupce generálního ředitele společnosti Compagnie byla čistě čestnou funkcí. Pan A. nebyl nikdy členem výkonného výboru společnosti Compagnie, který s výjimkou uplatnění pravomocí správní rady jako jediný přijímá rozhodnutí spadající do působnosti společnosti Compagnie v rámci skupiny. Pan A. navíc vykonával funkce v rámci společnosti Compagnie až od 15. října 2001, což je téměř čtyři roky po zahájení protiprávního jednání a byl odpovědný za inovační činnost skupiny až od 1. května 2004, tedy více než jeden rok po ukončení sporné kartelové dohody. Pokud jde o výbor generálního ředitelství, ačkoliv záležitosti, které tento výbor projednává, mají obecný význam pro celou skupinu, informace vyměňované v jeho rámci jsou příliš obecné k tomu, aby bylo možné dovodit rozhodující vliv na obchodní politiku úseku „Skleněných výplní“ skupiny Saint-Gobain.

185. Pokud jde o účast dvou zaměstnanců společnosti Compagnie ve správní radě společnosti Saint-Gobain Glass France, tato skutečnost je v projednávané věci na rozdíl od tvrzení Komise zcela irelevantní. Je totiž obvyklé, že akcionář se 100% podílem ve společnosti obsadí v její správní radě určitý počet míst. Z toho vyplývá, že uplatnění této skutečnosti za účelem přičtení protiprávního jednání společnosti Compagnie, stejně jako v případě výměn pouhých obecných informací se společností Saint-Gobain Glass France, přispívá k nevyvratitelnosti domněnky rozhodujícího vlivu plynoucí z judikatury.

186. V oddělené výtce společnosti Saint-Gobain a Compagnie tvrdí mimo jiné, že napadené rozhodnutí je stiženo zneužitím pravomoci, neboť cílem přičtení protiprávního jednání společnosti Compagnie je podle jejich názoru umožnit, aby velmi vysoká pokuta, která jim byla uložena, nepřesáhla horní hranici 10 % obratu každého „podniku a sdružení podniků podílejících se na protiprávním jednání“ stanovenou v článku 23 nařízení č. 1/2003. Z toho vyplývá, že i nezávisle na ostatních žalobních důvodech nesměla pokuta, která jim byla uložena přesáhnout 10 % obratu společnosti Saint-Gobain za předchozí hospodářský rok, tedy [důvěrné] milionů eur.

187. Komise na úvod vznáší námitku nepřípustnosti projednávaného žalobního důvodu, jak byl uplatněn společností Saint-Gobain, v rozsahu, v němž posledně uvedená v projednávané věci pouze odkazuje na určité argumenty předložené společností Compagnie během šetření a shrnuté v napadeném rozhodnutí.

188. K věci samé Komise nejprve zdůrazňuje, že společnost Compagnie jí nesprávně vytýká, že v napadeném rozhodnutí zaměnila pojmy podniku a právnické osoby. Komise totiž přičetla společnosti Compagnie odpovědnost za protiprávní jednání společnosti Saint-Gobain až poté, co konstatovala, že uvedené společnosti tvořily jeden a tentýž podnik ve smyslu článku 81 ES.

189. Komise následně připomíná, že podle ustálené judikatury existuje domněnka, že mateřská společnost, která drží 100 % kapitálu dceřiné společnosti, vykonává rozhodující vliv na obchodní politiku dceřiné společnosti a může jí být tedy za jednání dceřiné společnosti porušující právo hospodářské soutěže přičtena odpovědnost. Tato domněnka je odůvodněna okolností, že ve velké většině případů dceřiná společnost, která je 100% vlastněna mateřskou společností, neurčuje svou obchodní politiku samostatně. V rozporu s tím, co tvrdí společnost Compagnie, tedy není nezbytné, aby Komise předložila pozitivní důkaz, že mateřská společnost v projednávané věci takový vliv skutečně vykonávala.

190. Komise mimoto uvádí, že ačkoliv v napadeném rozhodnutí uvedla určité doplňující skutečnosti s cílem podpořit tuto domněnku, nelze z toho dovozovat, že měla za to, že tyto skutečnosti byly nezbytné ke shledání odpovědnosti společnosti Compagnie za protiprávní jednání společnosti Saint-Gobain.

191. Podle Komise není důvodné upustit od uplatnění domněnky připomenuté v bodě 189 výše. Nejprve je třeba uvést, že není důležité, že právní řády třetích států neuznávají formu vyvratitelné domněnky obdobnou té, která byla právě popsána. Dále tato domněnka není v rozporu se zásadou rovného zacházení mezi mateřskými společnostmi, které drží veškerý kapitál dceřiné společnosti a mateřskými společnostmi, které drží pouze část tohoto kapitálu, jelikož uvedené společnosti se nenacházejí ve srovnatelných situacích. Nakonec, Komise každopádně v předchozích rozhodnutích již shledala odpovědnost mateřské společnosti, která drží jen část kapitálu jedné ze svých dceřiných společností.

192. Pokud jde o předchozí správní praxi, jak je chápána společností Compagnie, Komise uvádí nejen, že taková praxe nemůže vyplývat z jednoho rozhodnutí, ale rovněž že případná praxe tohoto typu by Komisi každopádně nezavazovala k provedení stejných posouzení v rámci pozdějších rozhodnutí. Každopádně Komise vyvrací jakýkoliv rozpor mezi svými dřívějšími rozhodnutími citovanými společností Compagnie a napadeným rozhodnutím, neboť posledně uvedené spadá do jiného skutkového rámce.

193. Kromě toho, jak potvrdil Soudní dvůr ve svém rozsudku Akzo Nobel a další v. Komise, bod 181 výše, pouhá okolnost, že domněnku rozhodujícího vlivu lze obtížně vyvrátit, neznamená, že tato domněnka je nevyvratitelná. V projednávané věci společnost Compagnie nepředložila informace umožňující vyvrátit domněnku, která je v její neprospěch. Společnost Compagnie totiž se společností Saint-Gobain Glass France tvořila jediný podnik ve smyslu práva hospodářské soutěže. Z toho plyne, že výtka, podle které je napadené rozhodnutí v této rovině v rozporu se zásadou personality trestu nebo též se zásadou presumpce neviny by měla být zamítnuta jako neopodstatněná.

194. Tento závěr je potvrzen různými skutečnostmi.

195. Nejprve, obchodní struktura skupiny Saint-Gobain zavedená společností Compagnie spíše prokazuje, že posledně uvedená vykonávala rozhodující vliv na obchodní činnosti společnosti Saint-Gobain France. Společnost Compagnie totiž vypracovala strategii uvedené skupiny a rozdělila její činnosti do zvláštních úseků. Tato skutečnost vypovídá o její vůli v poslední instanci řídit strukturu a činnosti této skupiny, aniž by vědomost společnosti Compagnie o protiprávním jednání byla relevantní pro uplatnění domněnky. V tomto kontextu je ostatně obvyklé, že různé úkoly podniku postihovaného v napadeném rozhodnutí jsou rozloženy mezi společnost Compagnie a její dceřiné společnosti spadající do úseku „Skleněných výplní“ a že společnost Compagnie disponuje omezenějšími lidskými zdroji, než uvedené dceřiné společnosti.

196. Tvrzení společnosti Compagnie, podle kterého neuděluje žádné pokyny svým dceřiným společnostem, také není podpořeno důkazními prostředky. K posledně uvedenému je třeba uvést, že v rámci společnosti Compagnie existuje oddělení pro výzkum, vývoj a inovaci, stejně jako pozice právníka specializovaného v oblasti práva duševního vlastnictví a pozice vedoucího oddělení mezinárodních smluv.

197. Komise má dále za to, že funkce vykonávané p. A. jak v rámci společnosti Saint-Gobain Glass France, tak v rámci společnosti Compagnie, přispívají k prokázání rozhodujícího vlivu společnosti Compagnie na obchodní politiku této dceřiné společnosti. Pan A. byl totiž zaměstnán společností Saint-Gobain Glass France a byl ředitelem úseku „Skleněných výplní“ v rámci skupiny Saint-Gobain, odpovědným za všechny provozní společnosti vyrábějící a prodávající skleněné výplně. Na rozdíl od toho, co tvrdí společnost Compagnie, p. A. vykonával funkci ředitele úseku „Skleněných výplní“ v rámci uvedené skupiny od října 1996 do října 2001, před výkonem funkce zástupce generálního ředitele. Přitom p. A. při několika příležitostech v těchto rozličných funkcích podával společnosti Compagnie zprávy o činnostech úseku „Skleněných výplní“ a tato společnost neprokázala, že tyto funkce neobnášely žádný úkol výkonné povahy.

198. Navíc nelze zpochybnit, že p. A. byl členem výboru generálního ředitelství, jehož poslání je podle odpovědí na oznámení námitek předložených společností Compagnie sdílet obecné mezinárodní informace, které mohou mít význam pro ředitele skupiny a zkoumat měsíc po měsíci konsolidované výsledky skupiny Saint-Gobain, jakož i vývoj její personální situace na globální úrovni. Tento výbor tvořil spolu s výkonným výborem řídící tým skupiny Saint-Gobain.

199. Pokud jde o přítomnost několika členů vedení společnosti Compagnie ve vedení společnosti Saint-Gobain Glass France, tato skutečnost svědčí o významu zapojení uvedené mateřské společnosti do činností úseku „Skleněných výplní“ skupiny Saint-Gobain.

200. Ostatně ani rozpočet úseku „Skleněných výplní“ pro rok 2001, ani strategický plán téhož úse