Keywords

Summary



Keywords

1. Zemědělství – Společná zemědělská politika – Financování z EZOZF – Zásady – Soulad výdajů s pravidly Společenství – Kontrolní povinnost, která přísluší členským státům

2. Akty orgánů – Nařízení – Nařízení, které stanoví specifická kontrolní opatření – Neexistence posuzovací pravomoci členských států – Neprovedení – Odůvodnění – Lepší účinnost jiného kontrolního systému – Nepřípustnost

3. Zemědělství – Společná zemědělská politika – Financování z EZOZF – Postup schválení účetní závěrky – Předmět – Finanční oprava, která nepředstavuje sankci

4. Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Dosah – Rozhodnutí týkající se schválení účetní závěrky ve vztahu k výdajům financovaným z EZOZF

5. Zemědělství – Společná zemědělská politika – Integrovaný systém řízení a kontroly ve vztahu k určitým režimům podpor – Reprezentativnost kontrolovaných vzorků – Vliv výběru geografické báze

(Nařízení Komise č. 3887/92, čl. 6 odst. 1, 3 a 4)

6. Zemědělství – Společná zemědělská politika – Financování z EZOZF – Poskytnutí prémií ve prospěch producentů skopového a kozího masa – Identifikace zvířat přemístěných před ustájením – Pojem „ustájení“ – Dosah

(Nařízení Komise č. 2700/93, čl. 1 odst. 3, druhý pododstavec)

Summary

1. V oblasti financování určitých výdajů vynaložených členskými státy na základě EZOZF Společenstvím přísluší orgánům členských států, aby uvedly v praxi spolehlivý a funkční kontrolní systém, zorganizovaný takovým způsobem, aby se předešlo vzniku nedostatků. V tomto ohledu nelze zohlednit argument, podle něhož absence kontroly byla způsobena přechodným nedostatkem personálu.

(viz bod 50)

2. V případech, kdy určité nařízení zavádí specifická kontrolní opatření, jsou členské státy povinny je uplatňovat, aniž by bylo nezbytné posuzovat opodstatněnost tvrzení, podle něhož by jiný kontrolní systém byl účinnější, a to i za předpokladu, že byly již zorganizovány alternativní kontroly.

(viz bod 62)

3. Řízení pro nesplnění povinnosti upravené v článku 226 ES a postup při schválení účetní závěrky EZOZF sledují rozdílné cíle a řídí se rozdílnými pravidly. V případě posledně uvedeného postupu má Komise povinnost provést finanční opravu, pokud výdaje, jejichž financování je požadováno, nebyly vynaloženy v souladu s pravidly Společenství. Taková finanční oprava směřuje k tomu, aby se předešlo situacím, kdy k tíži EZOZF půjdou částky, které nesloužily k financování cíle sledovaného předmětnou právní úpravou Společenství, a nepředstavuje tudíž sankci.

(viz bod 63)

4. V konkrétní souvislosti přípravy rozhodnutí týkajících se schválení účetních závěrek EZOZF musí být odůvodnění rozhodnutí považováno za dostatečné v případě, že členský stát, jemuž je rozhodnutí určeno, byl úzce zapojen do procesu přípravy rozhodnutí a byly mu známy důvody, pro které se Komise domnívala, že nemůže připustit, aby k tíži EZOZF byla účtována sporná částka.

(viz bod 67)

5. Co se týče geografické báze vzorků, čl. 6 odst. 3 nařízení č. 3887/92, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro integrovaný systém řízení a kontroly ve vztahu k určitým režimům podpor Společenství, stanoví, že kontroly na místě se musí provádět přinejmenším u významného vzorku žádostí a že tento vzorek musí představovat stanovený procentní podíl žádostí o podpory pro „chov zvířat“. Toto ustanovení však nespecifikuje, zda minimální procentní podíl se počítá ve vztahu ke každému správnímu obvodu nebo ve vztahu k celé zemi.

6. V tomto ohledu je reprezentativnost vzorků lépe zajištěna, jsou-li určovány na úrovni správních obvodů, a nikoliv na úrovni úplně celé země. Bylo by totiž v rozporu s cílem účinného ověřování, kdyby určité správní obvody s významnou produkcí dotčených produktů mohly zcela nebo zčásti uniknout kontrolám, zatímco celostátní průměr vzorku by přesáhl stanovený procentní podíl.

(viz body 109, 111)

7. Pojem „ustájení” v rámci ustanovení druhého pododstavce čl. 1 odst. 3 nařízení č. 2700/93, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro žádosti o prémii ve prospěch producentů skopového a kozího masa, jehož cílem je zajistit identifikaci přemístěných zvířat, nežli se smísí s jinými zvířaty, je třeba vykládat tak, že se vztahuje rovněž na případy, kdy jsou zvířata smíšena s jinými zvířaty z důvodu společného chovu stád patřících rozdílným majitelům.

Základním znakem ustájení zvířete totiž je, že dochází k míšení zvířat odlišného původu a stává se prakticky nemožné je rozlišit, pokud nebyla předem označena.

(viz bod 142)