CS Úřední věstník Evropské unie C 389/21

Kasační opravný prostředek podaný dne 30. září 2015 společností Westfälische Drahtindustrie GmbH a dalšími proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 15. července 2015 ve věci T-393/10, Westfälische Drahtindustrie GmbH a další v. Evropská komise

(Věc C-523/15 P)

(2015/C 389/23)

Jednací jazyk: němčina

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Westfälische Drahtindustrie GmbH, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG, Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG (zástupce: C. Stadler, Rechtsanwalt)

Další účastnice řízení: Evropská komise

Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

Navrhovatelky navrhují, aby Soudní dvůr

1. zrušil napadený rozsudek v části, v níž nepříznivě zasahuje do právního postavení účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek;

2. podpůrně, zrušil napadený rozsudek v plném rozsahu a určil, že čl. 2 bod 8 rozhodnutí Komise K (2010) 4387 v konečném znění ze dne 30. června 2010 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38.344 – Předpínací ocel), ve znění rozhodnutí Komise K (2010) 6676 v konečném znění ze dne 30. září 2010 a rozhodnutí Komise C(2011) 2269 final ze dne 4. dubna 2011, jakož i ve znění dopisu generálního ředitele generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž ze dne 14. února 2011, za neplatný v rozsahu, v němž se týká navrhovatelek; podpůrně, snížil pokutu uloženou navrhovatelkám v čl. 2 bodě 8 uvedeného rozhodnutí Komise,

3. podpůrně, ohledně návrhových žádání uvedených v bodě 1 a 2, vrátil věc k novému projednání Tribunálu,

4. uložil žalované v původním řízení náhradu veškerých nákladů řízení.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku šestého senátu Tribunálu Evropské unie ze dne 15. července 2015.

Westfälische Drahtindustrie GmbH, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG a Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG opírají svůj kasační opravný prostředek o následující důvody:

Zaprvé se domnívají, že Tribunál porušil článek 261 SFEU a článek 31 nařízení 1/2003 (1), systém rozdělení pravomocí a institucionální rovnováhy, jakož i zásadu zajištění účinné soudní ochrany, neboť překročil meze jemu svěřené pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci a v dané věci nepřezkoumal napadené rozhodnutí Komise, nýbrž přijal vlastní nezávislé rozhodnutí o peněžité pokutě. Tímto rozhodl namísto správních orgánů a odejmul navrhovatelkám možnost bránit se proti nesprávným skutkovým zjištěním, jelikož kasační opravné prostředky směřující proti rozhodnutím Tribunálu jsou omezeny na právní otázky.

Zadruhé, napadený rozsudek podle nich porušuje článek 261 SFEU a článek 31 nařízení 1/2003 v rozsahu, v jakém Tribunál chybně stanovil rozhodující okamžik pro posouzení skutkové a právní situace a v rámci – navíc nesprávného, jak již bylo uvedeno výše – výkonu pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci vycházel z právního a skutkového stavu ke dni vydání svého rozhodnutí, resp. ze skutečností, které nastaly v letech 2011 až 2013, a tedy po vydání napadeného rozhodnutí Komise. Rozhodnutí uvedená Tribunálem, která je podle jeho názoru třeba chápat „v tomto smyslu“, neodůvodňují jeho stanovisko a z rozhodovací praxe evropských soudů naopak vyplývá, že dodatečné informace lze zohlednit pouze ve prospěch dotčených podniků a dále pouze tehdy, pokud již existovaly v okamžiku přijetí rozhodnutí Komise.

Zatřetí, Tribunál porušením zásady proporcionality a zásady rovného zacházení porušil základní práva navrhovatelek. Když Tribunál nezohlednil zásadu stanovenou v bodě 35 pokynů o metodě stanovování pokut, podle níž podniky, které jsou odkázány na placení pokuty ve splátkách, musí mít možnost tyto pokuty splatit zpravidla za 3 až 5 let, uložil navrhovatelkám nepřiměřenou pokutu, kterou by mohly splatit nanejvýš v průběhu extrémně dlouhého období. Kromě toho Tribunál v rámci své analýzy zásady rovného zacházení s ohledem na uplatnění zásad stanovených v bodě 35 pokynů o metodě stanovování pokut, jakož i ohledně stanovení rozhodujícího okamžiku nezohlednil srovnatelnost situací.

Nakonec, Tribunál porušil napadeným rozsudkem i základní procesní právo navrhovatelek na zajištění účinné právní ochrany, když se v rámci výkonu své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci omezil na výpočty pokuty provedené Komisí a na skutečnosti uvedené účastníky řízení. Takové přezkoumání nemůže splňovat kritéria kladená na soudní přezkum neutrálním orgánem, který musí být nezbytně proveden v plném rozsahu a bez omezení v rámci účinné soudní ochrany proti rozhodnutím Komise o ukládání peněžitých pokut.

(1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).