Keywords

Summary



Keywords

1. Životní prostředí – Odpady – Směrnice 75/442 – Pojem ,odpad‘

[Článek 174 odst. 2 ES; směrnice Rady 75/442 ve znění směrnice 91/156, čl. 1 písm. a)]

2. Životní prostředí – Odpady – Směrnice 75/442 – Rozsah působnosti

[Směrnice Rady 75/442 ve znění směrnice 91/156, čl. 1 písm.a) a čl. 2 odst. 1]

3. Životní prostředí – Odpady – Směrnice 75/442 – Pojem ,odpad‘

[Směrnice Rady 75/442, ve znění směrnice 91/156, čl. 1 písm. a)]

4. Životní prostředí – Odpady – Směrnice 75/442 – Rozsah působnosti

[Směrnice Rady 75/442, ve znění směrnice 91/156, čl. 1 písm.a) a čl. 2 odst. 1]

5. Životní prostředí – Odpady – Směrnice 75/442 – Rozsah působnosti

(Směrnice Rady 75/442, ve znění směrnice 91/156)

Summary

1. Kvalifikace látky nebo předmětu jako „odpadu“ ve smyslu čl. 1 písm. a) směrnice 75/442 o odpadech ve znění směrnice 91/156 vyplývá především z chování držitele a z významu pojmů „zbavit se“. Tyto výrazy musí být vykládány ve světle nejenom základního cíle směrnice, kterým je podle jejího třetího bodu odůvodnění ochrana lidského zdraví a životního prostředí před škodlivými vlivy sběru, přepravy, zpracování, skladování a ukládání odpadů, ale i ve světle čl. 174 odst. 2 ES, který stanoví, že politika Společenství v oblasti životního prostředí je zaměřena na vysokou úroveň ochrany a je založena na zásadách obezřetnosti a prevence. Z toho vyplývá, že uvedené výrazy, a tedy i pojem „odpad“, by tedy neměly být vykládány restriktivním způsobem.

(viz body 34–35)

2. Jelikož směrnice 75/442 o odpadech ve znění směrnice 91/156 neuvádí žádné určující kritérium, ze kterého by bylo možné dovodit vůli držitele zbavit se dané látky nebo předmětu, členské státy si mohou při neexistenci ustanovení práva Společenství svobodně zvolit způsoby důkazů různých prvků vymezených v prováděných směrnicích za předpokladu, že tím není dotčena účinnost práva Společenství. Členské státy tak mohou například definovat různé kategorie odpadů, zejména pro usnadnění organizace a kontroly jejich správy, pokud jsou dodrženy povinnosti vyplývající ze směrnice a jiných ustanovení práva Společenství týkající se těchto odpadů a pokud je případné vyloučení kategorií odpadů z působnosti právních předpisů přijatých k provedení povinností vycházejících ze směrnice v souladu s jejím čl. 2 odst.

(viz bod 43)

3. Seznam kategorií odpadů uvedený v příloze I směrnice 75/442 o odpadech ve znění směrnice 91/156, jakož i činnosti odstraňování a využití uvedené v přílohách II A a II B této směrnice ukazují, že pojem „odpad“ nevylučuje v zásadě žádný typ zbytků nebo jiných látek pocházejících z výrobního procesu.

Skutečná existence „odpadu“ ve smyslu čl. 1 písm. a) uvedené směrnice tedy musí být ověřena s ohledem na všechny okolnosti, přičemž se zohlední cíl směrnice a dbá se na to, aby nebyla omezena její účinnost. Určité okolnosti tak mohou představovat nepřímé důkazy existence jednání, úmyslu nebo povinnosti „zbavit se“ látky nebo předmětu ve smyslu uvedeného ustanovení. Tak je tomu zejména v případě, kdy je látka zbytkem z výroby nebo ze spotřeby, tedy produktem, o nějž jako takový nebylo usilováno, přičemž způsob zpracování nebo použití látky není rozhodující pro její kvalifikaci jako odpadu. Kromě kritéria vycházejícího z toho, zda látka představuje zbytek z výroby, představuje míra pravděpodobnosti opětovného použití této látky bez předchozího zpracování kritérium relevantní pro účely posouzení, zda tato látka je, nebo není odpadem ve smyslu směrnice. Jestliže kromě běžné možnosti opětovného použití dotyčné látky, tímto použitím může držitel ještě dosáhnout hospodářské výhody, pravděpodobnost takovéhoto opětovného použití bude značná. Za tohoto předpokladu nemůže být již dotčená látka považována za zátěž, které by se držitel snažil zbavit, ale za skutečný produkt. Navíc, aby materiály mohly být považovány nikoli za zbytky pocházející z výroby, ale za vedlejší produkty, jejichž držitel z důvodu svého zjevného úmyslu je opětovně použít neusiluje o to, aby se jich zbavil, musí být toto opětovné použití věci, materiálu nebo suroviny, a to i pro potřebu hospodářských subjektů odlišných od subjektu, který je vyrobil, nejen pouze případnou možností, ale jisté, nesmí vyžadovat předchozí zpracování a musí k němu dojít za trvání výrobního procesu nebo při použití. V důsledku toho z pouhé okolnosti, že dotčené materiály budou opětovně použity nelze vyvodit, že nepředstavují odpady ve smyslu směrnice. Co se s předmětem nebo látkou stane v budoucnu, totiž není samo o sobě rozhodující, pokud jde o jejich povahu odpadu, která je určena v souladu s čl. 1 písm. a) směrnice ve vztahu k činnosti, úmyslu nebo povinnosti držitele tohoto předmětu nebo látky se jich zbavit.

(viz body 36–37, 40, 42, 44–46, 48–49)

4. Článek 1 písm. a) směrnice 75/442 o odpadech ve znění směrnice 91/156 uvádí nejenom definici pojmu „odpad“ ve smyslu směrnice, ale spolu s čl. 2 odst. 1 rovněž vymezuje jeho rozsah působnosti. Článek 2 odst. 1 uvádí, které typy odpadů jsou nebo mohou být vyloučeny z rozsahu působnosti směrnice a za jakých podmínek, zatímco do něj náleží v zásadě všechny odpady odpovídající uvedené definici. Každé ustanovení vnitrostátního práva, které obecně omezuje rozsah povinností vyplývajících ze směrnice nad rámec toho, co je povoleno tímto článkem 2 odst. 1, tak nutně porušuje rozsah působnosti uvedené směrnice.

(viz bod 53)

5. Použití směrnice 75/442 o odpadech ve znění směrnice 91/156 nelze považovat za doplňkové ve vztahu k právním předpisům Společenství a vnitrostátním právním předpisům o bezpečnosti potravin co se týče potravin vyřazených ze zemědělsko-potravinářského průmyslu a zbytků pocházejících z kuchyňské přípravy všech typů potravin, které jsou určeny k výrobě krmiv. I když se cíle některých ustanovení těchto právních předpisů mohou případně částečně překrývat s cíli této směrnice, zůstávají totiž značně rozdílné. Krom toho mimo případy výslovně stanovené v čl. 2 odst. 1 uvedené směrnice nic v této směrnici nenaznačuje, že se nepoužije kumulativně s jinými právními předpisy.

(viz bod 55)