(viz bod 28)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 29–31)

Do působnosti rámcového rozhodnutí 2009/315 o organizaci a obsahu výměny informací z rejstříku trestů mezi členskými státy a rozhodnutí 2009/316 o zřízení Evropského informačního systému rejstříků trestů (ECRIS) spadá věc, v níž příslušné orgány některého členského státu (odsuzující členský stát) zaprvé vyrozumí v souladu s čl. 4 odst. 2 rámcového rozhodnutí 2009/315 prostřednictvím ECRIS zavedeného rozhodnutím 2009/316 příslušné orgány jiného členského státu (členský stát, jehož je odsouzený státním příslušníkem) o odsouzení v trestním řízení vydaném soudem tohoto prvního státu proti státnímu příslušníkovi tohoto druhého státu za účelem, aby posledně uvedený stát uchoval takto předané informace v souladu s čl. 5 odst. 1 tohoto rámcového rozhodnutí, a zadruhé předají orgánům členského státu, jehož je odsouzený státním příslušníkem, na žádost těchto orgánů rozsudek vydaný tímto soudem za účelem jeho uznání tímto členským státem a zápisu uvedeného odsouzení do jeho rejstříku trestů.

(viz bod 35)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 36–40, 56 a výrok)

Zadruhé, jak uvádějí zejména čl. 3 odst. 1 a 2, a body 14, 17 a 22 odůvodnění směrnice 2010/64, cílem této směrnice je zajistit podezřelým nebo obviněným osobám, jež nemluví jazykem řízení nebo tomuto jazyku nerozumějí, právo na tlumočení a překlad, a to usnadněním výkonu tohoto práva, aby tyto osoby mohly využít svého práva na obhajobu, a aby jim tudíž bylo zajištěno právo na spravedlivý proces. Pokud dotyčná osoba již obdržela překlad rozsudku, který byl vůči ní vydán, není nový překlad uvedeného rozsudku za účelem jeho uznání členským státem, jehož je tato osoba státním příslušníkem, nezbytný k ochraně jejího práva na obhajobu nebo práva na účinnou soudní ochranu, a není tudíž odůvodněný z hlediska cílů sledovaných směrnicí 2010/64.

Směrnice 2010/64 totiž zaprvé stanoví pravidla týkající se práva na tlumočení a překlad v trestním řízení a v řízení o výkonu evropského zatýkacího rozkazu. Článek 1 odst. 2 této směrnice stanoví, že toto právo se vztahuje na podezřelou nebo obviněnou osobu až do ukončení trestního řízení, čímž se rozumí pravomocné rozhodnutí o tom, zda tato osoba uvedený trestný čin spáchala, včetně případného odsuzujícího rozsudku a rozhodnutí o opravném prostředku. K takovému vnitrostátnímu zvláštnímu řízení, jehož cílem je uznání konečného soudního rozhodnutí vydaného soudem jiného členského státu, však již pojmově dochází po konečném rozhodnutí o otázce, zda podezřelá nebo obviněná osoba spáchala trestný čin, a případně po jejím odsouzení.

Rámcové rozhodnutí 2009/315 o organizaci a obsahu výměny informací z rejstříku trestů mezi členskými státy a rozhodnutí 2009/316 o zřízení Evropského informačního systému rejstříků trestů (ECRIS) musí být vykládány v tom smyslu, že brání uplatnění vnitrostátní právní úpravy, která zavádí vnitrostátní zvláštní řízení o uznání soudem jednoho členského státu konečného soudního rozhodnutí vydaného soudem jiného členského státu, kterým se odsuzuje osoba za spáchání trestného činu, jehož konání předchází zápisu tohoto odsouzení do rejstříku trestů.

V souladu s tímto rámcovým rozhodnutím a tímto rozhodnutím musí totiž k zápisu odsouzení vydaných soudy odsuzujícího členského státu do rejstříku trestů ústředním orgánem členského státu, jehož je odsouzený státním příslušníkem, dojít přímo na základě toho, že ústřední orgán odsuzujícího členského státu předá prostřednictvím ECRIS ve formě kódů informace týkající se těchto odsouzení. I když v této souvislosti v souladu s čl. 4 odst. 4 uvedeného rámcového rozhodnutí členský stát, jehož je odsouzený státním příslušníkem, může požádat odsuzující členský stát o kopii vydaného rozhodnutí o odsouzení, k takovému předání dojde pouze tehdy, vyžadují-li to zvláštní okolnosti, a nelze ji tudíž systematicky požadovat pro účely zápisu uvedeného odsouzení do rejstříku trestů členského státu, jehož je odsouzený státním příslušníkem. Z toho vyplývá, že tento zápis nemůže záviset na předcházejícím konání řízení o soudním uznání uvedených odsouzení, ani a fortiori na tom, zda je posledně uvedenému členskému státu předáno rozhodnutí o odsouzení pro účely takového uznání.

Tento výklad je podpořen cíli sledovanými rámcovým rozhodnutím 2009/315 a rozhodnutím 2009/316, jež spočívají v zavedení rychlého a účinného systému výměny informací o odsouzeních vynesených v různých členských státech Unie. Takové řízení o uznání rozhodnutí o odsouzení vydaných soudy jiných členských států, které předchází zápisu těchto odsouzení do rejstříku trestů a mimoto předpokládá předání a překlad těchto rozhodnutí, totiž může značně zpomalit tento zápis, činit výměnu informací mezi členskými státy složitou, a ohrozit tak dosažení uvedených cílů. Mimoto je takové řízení rovněž v rozporu se zásadou vzájemného uznávání rozsudků a soudních rozhodnutí v trestních věcech stanovenou v čl. 82 odst. 1 SFEU. Tato zásada totiž brání tomu, aby uznání rozhodnutí členským státem, která vydaly soudy jiného členského státu, bylo v prvním z těchto členských států podmíněno konáním takového soudního řízení za tímto účelem.

(viz body 45, 46, 48–50, 52–56 a výrok)