Věc C-364/03

Komise Evropských společenství

v.

Řecká republika

„Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 84/360/EHS – Znečištění ovzduší – Průmyslová zařízení – Elektrárna“

Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 7. července 2005

Shrnutí rozsudku

1. Životní prostředí – Znečištění ovzduší – Průmyslová zařízení – Směrnice 84/360 – Pojem znečištění ovzduší – Povinnost členských států snížit emise některých látek, která nezávisí na obecném stavu životního prostředí v dané oblasti

(Směrnice Rady 84/360 články 1 a 2)

2. Životní prostředí – Znečištění ovzduší – Průmyslová zařízení – Směrnice 84/360 – Povinnost členských států přijmout opatření pro přizpůsobení uvedených zařízení nejlepší dostupné technologii – Neexistence politik a strategií – Nesplnění povinnosti

(Směrnice Rady 84/360 článek 13)

1. Z článku 1 směrnice 84/360 o boji proti znečišťování ovzduší z průmyslových zařízení vyplývá, že účelem této směrnice je předcházet a snižovat znečištění ovzduší z průmyslových zařízení v rámci Společenství. Znečištění ovzduší představuje ve smyslu čl. 2 bodu 1 této směrnice lidskou činností přímo, či nepřímo způsobená vniknutí látek nebo energie do ovzduší, které má škodlivé účinky vedoucí k ohrožení lidského zdraví, k poškození biologických zdrojů a ekosystémů. Vzhledem k tomu, že je nesporné, že emise některých látek mají škodlivé účinky na lidské zdraví, jakož i na biologické zdroje a ekosystémy, vyplývá z toho, že povinnost členského státu přijmout nezbytná opatření pro snížení emisí těchto látek nezávisí na obecném stavu životního prostředí v oblasti, kde se dotčené průmyslové zařízení nachází.

(viz body 33–34)

2. Členský stát, který nedefinoval politiky ani strategie pro postupné přizpůsobení jednotek s parními a plynovými turbínami elektrárny, nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 13 směrnice 84/360 o boji proti znečišťování ovzduší z průmyslových zařízení.

Ačkoli článek 13 směrnice 84/360 výslovně neukládá členským státům povinnost přijmout mezní hodnoty pro emise z takových průmyslových zařízení, je třeba nicméně podotknout, že přijetí mezních hodnot pro emise z takových zařízení představuje mimořádně užitečné opatření v rámci provádění politiky a strategie ve smyslu uvedeného článku 13.

Za opatření k přizpůsobení takového průmyslového zařízení, jakým je elektrárna, nejlepší dostupné technologii může být považováno snížení maximálního obsahu škodlivých látek v palivech, neboť takové snížení může vést k výraznému snížení úrovně znečištění ovzduší z takového zařízení. Je však třeba, aby obsah škodlivých látek v dotyčném palivu odpovídal nejnižšímu možnému obsahu, který se objevuje na trhu.

Za opatření k přizpůsobení elektrárny nejlepší dostupné technologii mohout být považována postupná nahrazování hořáků, jakož i opatření dohledu a kontroly emisí, za předpokladu, že taková nahrazování či opatření budou doprovázeny dalšími činnostmi, které budou mít na emise dotyčné elektrárny přímý účinek.

(viz body 35-36, 39, 47–48, 52 a výrok)

ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)

7. července 2005( )

„Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 84/360/EHS – Znečištění ovzduší – Průmyslová zařízení – Elektrárna“

Ve věci C‑364/03,

jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 22. srpna 2003,

Komise Evropských společenství, zastoupená G. Valerem Jordanou a M. Konstantinidisem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

žalobkyně,

proti

Řecké republice, zastoupené E. Skandalou, jako zmocněnkyní, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

žalované,

SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),

ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta, R. Schintgen (zpravodaj), P. Kūris a G. Arestis, soudci,

generální advokát: A. Tizzano,

vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 10. března 2005,

s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,

vydává tento

Rozsudek

1 Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Řecká republika tím, že nedefinovala politiky ani strategie pro postupné přizpůsobení jednotek s parními a plynovými turbínami elektrárny společnosti Dimosia Epicheirisi Ilektrismou (elektrárenský podnik veřejného práva, dále jen „DEI“), se sídlem v Linoperamata na ostrově Kréta (dále jen „elektrárna“), nejlepší dostupné technologii, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 13 směrnice Rady 84/360/EHS ze dne 28. června 1984 o boji proti znečišťování ovzduší z průmyslových zařízení (Úř. věst. L 188, s. 20; Zvl. vyd. 15/01, s. 219).

Právní rámec

2 Podle článku 1 směrnice 84/360:

„Účelem této směrnice je zavést další opatření a postupy určené k prevenci a snižování znečištění ovzduší z průmyslových zařízení v rámci Společenství, a to zejména z těch zařízení, která patří do kategorií uvedených v příloze I“. (neoficiální překlad)

3 Mezi kategoriemi průmyslových zařízení vyjmenovanými v příloze I směrnice 84/360 je obsažena v bodě 1.4. této přílohy kategorie energetiky, jejíž součást tvoří tepelné elektrárny, s výjimkou jaderných elektráren, a další spalovací zařízení s jmenovitým tepelným výkonem nad 50 MW.

4 Podle čl. 2 odst. 1 směrnice 84/360 se znečištěním ovzduší rozumí „lidskou činností přímo či nepřímo způsobené vniknutí látek nebo energie do ovzduší, které má škodlivé účinky vedoucí k ohrožení lidského zdraví, k poškození biologických zdrojů a ekosystémů, ke škodě na hmotném majetku či k narušení rekreačního využití nebo jiného legitimního využívání životního prostředí“. (neoficiální překlad)

5 V souladu s čl. 2 odst. 3 uvedené směrnice je „stávajícím zařízením“ zařízení uvedené do provozu před 1. červencem 1987 nebo postavené či povolené před tímto datem. (neoficiální překlad)

6 Článek 3 téže směrnice zní následovně:

„1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k tomu, aby provoz zařízení náležejících do kategorií uvedených v příloze I podléhal předběžnému povolení ze strany příslušných úřadů. Povinnost vyhovět stanoveným podmínkám pro udělení takového povolení musí být brána v úvahu již ve fázi projektování zařízení.

2. Povolení je rovněž vyžadováno v případě podstatných úprav jakýchkoli zařízení, která náležejí do kategorií uvedených v příloze I, nebo takových zařízení, která budou do těchto kategorií spadat v důsledku daných úprav.

3. Členské státy mohou požadovat povolení nebo tam, kde to stanovují vnitrostátní právní předpisy, předběžné oznámení i u jiných kategorií zařízení“. (neoficiální překlad)

7 Článek 8 směrnice 84/360 stanoví:

„1. Rada může v případě potřeby a na návrh Komise jednomyslně stanovit mezní hodnoty emisí, které budou založené na nejlepší dostupné technologii nevyžadující nepřiměřené náklady, přičemž vezme v úvahu povahu, množství a škodlivost daných emitovaných látek.

2. Rada stanoví jednomyslně a na návrh Komise vhodné měřicí metody a hodnotící postupy.“ (neoficiální překlad)

8 Článek 13 směrnice 84/360 stanoví:

„Ve světle zkoumání vývoje, co se týče nejlepší dostupné technologie a stavu životního prostředí, členské státy realizují politiky a strategie, včetně vhodných opatření, pro postupné přizpůsobení stávajících zařízení, jež náležejí do kategorií uvedených v příloze I, nejlepší dostupné technologii. Přitom berou v úvahu zejména:

– technické parametry zařízení,

– míru využití zařízení a zbývající dobu jeho životnosti,

– povahu a objem znečišťujících emisí z tohoto zařízení,

– potřebu nevystavovat dotyčná zařízení nepřiměřeným nákladům, se zřetelem zejména k ekonomické situaci zařízení v dané kategorii.“ (neoficiální překlad)

9 Podle čl. 16 odst. 1 uvedené směrnice:

„Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1987. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.“ (neoficiální překlad)

Skutkový rámec žaloby a postup před zahájením soudního řízení

10 Elektrárna zahrnuje šest jednotek s parními turbínami, dvě jednotky s plynovými turbínami a čtyři jednotky s naftovými turbínami. Prvních osm jednotek bylo postaveno v letech 1965 až 1974, zřízení čtyř posledních jednotek bylo povoleno v roce 1986.

11 V projednávaném případě je nesporné, že elektrárna patří mezi spalovací zařízení s jmenovitým tepelným výkonem nad 50 MW uvedená v příloze I bodu 1.4 směrnice 84/360, že podléhá kontrole definované v čl. 3 odst. 1 této směrnice a že představuje stávající zařízení ve smyslu čl. 2 odst. 3 této směrnice.

12 Komise poté, co obdržela stížnost týkající se znečištění životního prostředí způsobeného elektrárnou, požádala řecké orgány dopisem ze dne 12. května 1998 o informace ohledně podmínek provozu této elektrárny, přičemž odkázala zejména na povinnosti vyplývající ze směrnice 84/360.

13 Komise zaslala dne 1. února 1999 řeckým orgánům druhý dopis, ve kterém požadovala doplňující informace ohledně povolení k rozšíření elektrárny, neboť se domnívala, že podmínky vztahující se k předběžnému povolení stanovenému v článku 3 směrnice 84/360 nebyly dodrženy.

14 Vzhledem k tomu, že z odpovědi na tento dopis vyplynulo, že Řecká republika nedodržela povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 3 a 13 směrnice 84/360, vyzvala Komise dne 13. dubna 2000 tento členský stát k předložení jeho vyjádření ve lhůtě dvou měsíců.

15 V průběhu let 2000 a 2001 sdělily řecké orgány Komisi různými dopisy informace týkající se zejména povolení rozšíření elektrárny, ministerské vyhlášky č. 46998 ze dne 5. června 2000, která povoluje nové posouzení vlivu na životní prostředí provedené společností DEI ohledně veškerých zařízení elektrárny, ministerské vyhlášky č. 56512 ze dne 19. května 2001, která mění předcházející ministerskou vyhlášku, a povolení k provozu této elektrárny udělených dne 26. února a 27. července 2001.

16 Jelikož měla Komise za to, že nadále trvá pouze porušování článku 13 směrnice 84/360, zaslala Řecké republice dopisem ze dne 21. března 2002 odůvodněné stanovisko, ve kterém posledně jmenovanou vyzvala k přijetí opatření nezbytných k tomu, aby splnila povinnosti vyplývající z tohoto ustanovení ve lhůtě dvou měsíců od oznámení tohoto stanoviska.

17 Vzhledem k tomu, že Komise nebyla přesvědčena o tom, že informace, které sdělily řecké orgány v dopisech ze dne 10. července a 13. listopadu 2002 byly způsobilé ukončit nesplnění povinnosti uložené v článku 13 směrnice 84/360, podala tuto žalobu.

K žalobě

Argumentace účastníků řízení

18 Komise má za to, že z informací, které v průběhu postupu před zahájením soudního řízení i během řízení před Soudním dvorem poskytly řecké orgány, vyplývá, že elektrárna je provozována na základě zastaralé a silně znečišťující technologie, která nemůže být kvalifikována jako „nejlepší dostupná technologie“ ve smyslu směrnice 84/360.

19 Emise oxidu siřičitého a oxidu dusíku elektrárny tak během let 1992 až 2002 nepoklesly. Tyto emise kolísaly v rozmezí od 14,2 kilotun (v roce 1995) do 16,3 kilotun (v roce 1999) u oxidu siřičitého a od 4,3 kilotun (v roce 1992, 1998 a 2000) do 5 kilotun (v roce 1999) u oxidu dusíku. Tyto emise představovaly téměř veškeré emise oxidu siřičitého a 50 % emisí oxidu dusíku vypouštěné na Krétě v rozhodné době.

20 Pokud jde o jednotlivá opatření, která Řecká republika údajně přijala proto, aby splnila povinnost vyplývající z článku 13 směrnice 84/360, Komise uplatňuje, že tato opatření:

– jsou obecné povahy, a netýkají se tedy konkrétně dotčené elektrárny nebo

– nepřinesla zlepšení ohledně zaznamenaných emisí nebo

– nejsou závazná nebo dále

– nepředstavují opatření pro postupné přizpůsobení nejlepší dostupné technologii ve smyslu uvedené směrnice.

21 Komise navíc poznamenává, že řecké orgány nestanovily mezní hodnoty emisí oxidu siřičitého a oxidu dusíku.

22 Pokud jde o argument řecké vlády, že přizpůsobení elektrárny nejlepší dostupné technologii by znamenalo pro DEI nepřiměřené náklady, Komise jednak uplatňuje, že takové náklady nepředstavují jediné kritérium přizpůsobení uvedené v článku 13 směrnice 84/360, a jednak, že musí být tyto náklady relativizovány s přihlédnutím k letům, která od vstupu této směrnice v platnost uplynula. Krom toho finanční situace dané společnosti, jak vykazuje rozvaha za účetní období 2002, nebyla taková, že by mohly být náklady vynaložené na nezbytná zlepšení elektrárny považovány za nepřiměřené.

23 Řecká vláda zaprvé uvádí, že až do přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES ze dne 23. října 2001 o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zařízení (Úř. věst. L 309, s. 1; Zvl. vyd. 15/06, s. 299) nestanovily právní předpisy Společenství mezní hodnoty pro emise ze stávajících zařízení takové velikosti, jako je zařízení dotčené v projednávaném případě, a že směrnice 84/360 neobsahuje definici pojmu „nejlepší dostupná technologie“ ani konkrétní lhůtu pro postupné přizpůsobení stávajících zařízení takové technologii, a dokonce ani neuvádí způsob, jakým je třeba jednotlivé technologie posuzovat.

24 Řecká vládá zadruhé zdůrazňuje, že úroveň znečištění vyvolaného určitým zdrojem je definována tím, do jaké míry emise pocházející z tohoto zdroje přispívají k obsahu jednotlivých znečišťujících látek v ovzduší v oblasti, kde se tento zdroj nachází, jakož i objemem těchto emisí. Za účelem posouzení přizpůsobení dotyčné elektrárny nejlepší dostupné technologii je třeba odkázat na zvláštní emise (vyjádřené v g/kWh), které charakterizují průměrné znečištění způsobené elektrárnou v dlouhodobém horizontu, a nikoli na emise vypočtené v absolutních hodnotách, tedy množství tun ročně vypuštěných. Úroveň provozu a zvětšování rozsahu elektrárny může ovlivnit množství těchto emisí, a proto na základě těchto emisí nelze učinit závěr ohledně úrovně použité technologie.

25 Co se konkrétně elektrárny týče, řecká vláda zdůrazňuje, že výroba elektrické energie v této elektrárně během let 1992 až 2002 silně vzrostla. Z údajů, které poskytla DEI přesto vyplývá, že zvláštní emise oxidu siřičitého této elektrárny poklesly z 18,0 g/gWh v roce 1992 na 13,0 g/kWh v roce 2001 a že emise oxidu dusíku se snížily z 4,1 g/kWh v roce 1998 na 3,9 g/kWh v roce 2001.

26 Řecká vláda zatřetí uplatňuje, že v rámci provádění obecnější politiky a strategie byla přijata zvláštní opatření pro přizpůsobení elektrárny nejlepší dostupné technologii. A to zejména tato:

– v letech 1993 až 2002 byl maximální obsah síry v palivech snížen z 4 % na 3 %, což znamená pokles o 25 %;

– použití mazutu, jehož obsah síry je téměř o 13 % nižší než mezní hodnoty stanovené na vnitrostátní úrovni, vyvolalo pokles zvláštních emisí oxidu siřičitého o více než 5 kg/MWh;

– v letech 1993 až 2002 byl maximální obsah síry v plynovém oleji snížen na vnitrostátní úrovni z 0,5 % na 0,035 %, což znamená pokles o 93 %;

– došlo ke snížení o téměř 46 % podílu mazutu při výrobě elektrické energie na Krétě, ke zvýšení podílu elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie a ke snížení použití nejstarších plynových turbín;

– od roku 1999 byly používány chemické přísady určené ke zlepšení spalování v jednotkách s parními turbínami za účelem snížení množství „suspendovaných částic“ uvolňovaných z těchto jednotek o přibližně 50 %;

– hořáky pěti z šesti jednotek elektrárny s parními turbínami byly postupně nahrazeny novými hořáky typu „vypouštějící páru“, z nichž dva byly v provozu od roku 2001, další dva od roku 2003 a poslední se právě zavádí;

– byly uloženy nové povinnosti ohledně kontroly uplatnění opatření a dohledu nad emisemi, jako povinnost zřídit tři moderní stanice na měření kvality ovzduší v oblasti elektrárny, dávkovač vody na snížení oxidu dusíku v nové jednotce s plynovými turbínami, systémy na měření a záznam koncentrací emisí z elektrárny v ovzduší;

– v únoru 2003 bylo rozhodnuto o postupném přemístění elektrárny do jiné oblasti Kréty od roku 2006 a o zřízení čtvrté elektrárny na ostrově, která by mohla používat zemní plyn, k tomu, aby bylo zajištěno, že zařízení na výrobu elektrické energie budou mít co možná nejlepší dopad na životní prostředí.

27 Řecká vláda začtvrté tvrdí, že z číselných údajů, které má k dispozici, nevyplývá, že je elektrárna původcem silného znečištění životního prostředí. V oblasti, v níž se elektrárna nachází, je kvalita životního prostředí ostatně výborná a slabé znečištění, které tato oblast vykazuje, nepředstavuje zjevně žádné nebezpečí pro veřejné zdraví.

28 Tatáž vláda zapáté uvádí, že finanční situace DEI popsaná Komisí neumožňuje činit závěry o finančních možnostech této společnosti před rokem 2002. Společnost DEI, která byla podnikem veřejného práva a která byla přeměněna na akciovou společnost až v roce 2000, neměla dostatek volných finančních prostředků k provedení rozsáhlých investic. Tato společnost ostatně ještě v letech 1998 až 2000 vykazovala ztrátu. Ziskovost této společnosti a její finanční situace se zlepšily až počínaje rokem 2001. Proto nelze platně tvrdit, že DEI mohla uhradit náklady, které by vznikly z důvodu opatření k přizpůsobení elektrárny nejlepší dostupné technologii, o nichž se zmiňuje Komise.

Závěry Soudního dvora

29 Úvodem je třeba připomenout, že článek 13 směrnice 84/360 ukládá členským státům realizovat ve světle vývoje technologie a stavu životního prostředí politiky a strategie, včetně vhodných opatření, pro postupné přizpůsobení zařízení, jakým je elektrárna, nejlepší dostupné technologii. Přitom berou v úvahu různá kritéria, mezi nimiž je zejména povaha a objem znečišťujících emisí z těchto zařízení, jakož i náklady potřebné k přizpůsobení těchto zařízení dané technologii.

30 Ačkoli je pravdou, že z článku 13 směrnice 84/360 vyplývá, jak tvrdí řecká vláda, že členské státy mají, pokud jde o opatření k boji proti znečišťování ovzduší, určitou posuzovací pravomoc, nemění to nic na skutečnosti, že toto ustanovení zavazuje členské státy k postupnému přizpůsobení zařízení uvedených v této směrnici zmíněné technologii podle stupně jejího vývoje.

31 V tomto ohledu je třeba konstatovat, že objem emisí ze zařízení uvedeného ve směrnici 84/360 zajisté ovlivňuje povahu opatření, která mají být přijata. Z této skutečnosti ovšem nevyplývá, že pokud by znečišťující emise nedosáhly významného objemu, nemusel by členský stát díky této situaci přizpůsobit toto zařízení nejlepší dostupné technologii. Právě zejména ve světle tohoto zjištění je namístě zkoumat, zda v projednávaném případě splnila Řecká republika povinnost, která pro ni vyplývá z článku 13 uvedené směrnice.

32 Co se týče zaprvé tvrzení řecké vlády, že kvalita životního prostředí je v oblasti, v níž se elektrárna nachází, výborná a nepředstavuje žádné nebezpečí pro veřejné zdraví, je třeba jednak uvést, že takové tvrzení je v rozporu s obsahem dopisu ze dne 10. července 2002 zaslaného jako odpověď na odůvodněné stanovisko Komise, ve kterém tato vláda připustila, že z důvodu provozu této elektrárny dochází k poškozování životního prostředí.

33 Krom toho je třeba připomenout, že z článku 1 směrnice 84/360 vyplývá, že účelem této směrnice je předcházet a snižovat znečištění ovzduší z průmyslových zařízení v rámci Společenství. Znečištění ovzduší představuje ve smyslu čl. 2 bodu 1 této směrnice lidskou činností přímo či nepřímo způsobená vniknutí látek nebo energie do ovzduší, které má škodlivé účinky vedoucí k ohrožení lidského zdraví, k poškození biologických zdrojů a ekosystémů.

34 Vzhledem k tomu, že je nesporné, že emise oxidu siřičitého a oxidu dusíku mají škodlivé účinky na lidské zdraví, jakož i na biologické zdroje a ekosystémy, vyplývá z toho, že povinnost členského státu přijmout nezbytná opatření pro snížení emisí těchto dvou látek nezávisí v rozporu s tím, co tvrdí řecká vláda, na obecném stavu životního prostředí v oblasti, kde se dotčené průmyslové zařízení nachází.

35 Co se týče zadruhé nepřijetí mezních hodnot pro emise z takových zařízení, jakým je elektrárna, je namístě konstatovat, jak to právem uvedla řecká vláda, že článek 13 směrnice 84/360 výslovně neukládá členským státům povinnost takové hodnoty přijmout.

36 Je třeba nicméně podotknout, že přijetí mezních hodnot pro emise z takových zařízení, jakým je elektrárna, představuje mimořádně užitečné opatření v rámci provádění politiky a strategie ve smyslu článku 13 směrnice 84/360.

37 Pokud jde zatřetí o číselné údaje o zvláštních emisích oxidu siřičitého a oxidu dusíku, kterých se dovolává řecká vláda a které Komise zpochybňuje, je namístě konstatovat, že ačkoli vykazují skutečně nepatrný pokles těchto emisí v letech 1992 až 2001, nemění to nic na skutečnosti, že tyto údaje neumožňují vyvodit jakýkoliv závěr ohledně toho, zda byla elektrárna přizpůsobena nejlepší dostupné technologii či nikoliv. Tyto číselné údaje mohou nanejvýš prokázat, že opatření, která řecká vláda přijala, vedla ke snížení daných emisí.

38 Komise přitom nevytýká řecké vládě nepřijetí takových opatření, která by vedla ke snížení znečištění ovzduší způsobeného elektrárnou, nýbrž jí vytýká, že neprovedla politiku a strategii za účelem přizpůsobení této elektrárny nejlepší dostupné technologii.

39 Co se týče začtvrté jednotlivých opatření, kterých se řecká vláda dovolává, aby prokázala, že splnila povinnost, která pro ni vyplývá z článku 13 směrnice 84/360, je namístě nejdříve konstatovat, že snížení maximálního obsahu síry v mazutu a plynovém oleji používaných v elektrárně, může být v zásadě považováno za opatření k přizpůsobení takového průmyslového zařízení, jakým je elektrárna, nejlepší dostupné technologii, neboť takové opatření může vést k výraznému snížení úrovně znečištění ovzduší z takového zařízení. K tomu, aby bylo možné učinit toto zjištění, je třeba, aby obsah síry v používaném palivu odpovídal nejnižšímu možnému obsahu, který se objevuje na trhu.

40 V projednávaném případě je však nutné konstatovat, jak upřesnila Komise v odpovědi na otázku Soudního dvora a aniž by řecká vláda tuto odpověď zpochybnila, že obsah síry, zejména v mazutu používaném v elektrárně, který dosahuje 2,6 %, je znatelně vyšší než nejnižší obsah síry v mazutu, který se objevuje na trhu a činí 0,4 %, a výrazně převyšuje obsah síry v mazutu používaném v průmyslových zařízeních v oblasti Atén, který dosahuje 0,7 %.

41 Není možné přijmout argument řecké vlády, že článek 13 směrnice 84/360 neukládá použití paliv s nejnižším obsahem síry dostupným na trhu, neboť by toto použití znamenalo pro DEI nepřiměřené náklady.

42 V projednávaném případě je totiž nesporné, že by použití mazutu, jehož obsah síry dosahuje přibližně 1 %, vedlo k jednorázové investici ve výši 3 milionů EUR a k navýšení běžných výdajů na nákup mazutu přibližně o 6 milionu EUR ročně.

43 Je třeba konstatovat, na rozdíl od toho, co tvrdí řecká vláda, že tyto částky nepředstavují nepřiměřené náklady jednak vzhledem k finanční situaci společnosti DEI, jak je popsána účastníky řízení, a jednak vzhledem k okolnosti, že tato společnost má přibližně 6,7 miliónů zákazníků.

44 Je třeba dodat, že argument, podle nějž použití mazutu nebo plynového oleje s nižším obsahem síry nebylo odůvodněné s ohledem na kvalitu životního prostředí v oblasti, kde se elektrárna nachází, nemůže být přijat, jelikož povinnost snížit emise oxidu siřičitého a oxidu dusíku není podmíněna zvláštním znečištěním životního prostředí, jak vyplývá z bodu 34 tohoto rozsudku.

45 Pokud jde dále o údaj, že došlo ke snížení o téměř 46 % podílu mazutu při výrobě elektrické energie na Krétě v letech 1992 až 2002, stačí konstatovat, že tento údaj je příliš obecné povahy a není možné na jeho základě určit, zda ve stejném rozsahu došlo ke snížení znečištění způsobeného emisemi z elektrárny.

46 Pokud jde o použití chemických přísad určených ke zlepšení spalování v jednotkách s parními turbínami, je namístě podotknout, že sama řecká vláda připustila, že toto opatření ovlivňuje pouze emise „suspendovaných částic“. Tato žaloba se však na emise těchto částic nevztahuje.

47 Co se týče postupného nahrazování hořáků některých jednotek s parními turbínami, je třeba připustit, že toto opatření může být v zásadě považováno za přizpůsobení elektrárny nejlepší dostupné technologii. V projednávaném případě je však třeba konstatovat, že k tomuto nahrazení došlo z velké části až po uplynutí dvouměsíční lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku.

48 Konečně, pokud jde o opatření dohledu a kontroly emisí, je namístě poznamenat, že tato opatření mohou zajisté představovat přizpůsobení elektrárny nejlepší dostupné technologii, avšak pouze za podmínky, že budou doprovázeny dalšími činnostmi, které budou mít na emise dotyčné elektrárny přímý účinek.

49 Tato doprovodná opatření však v projednávaném případě nebyla přijata. Jak řecká vláda uvedla při jednání v odpovědi na otázku Soudního dvora, kontroly a měření emisí, na základě nichž jsou pak vypracovávány různé zprávy zaslané příslušným vnitrostátním orgánům, vedou totiž v případě zjištění nesrovnalostí pouze k dočasnému snížení či k pozastavení výroby v elektrárně, a tudíž taktéž ke snížení či pozastavení emisí. Za těchto okolností nemůžou být zmíněná opatření považována za přizpůsobení elektrárny nejlepší dostupné technologii.

50 Totéž platí pro záměr postupného přemístění elektrárny do jiné oblasti Kréty, neboť toto opatření odpovídá pouze postupnému přerušení provozu elektrárny.

51 S ohledem na výše uvedené je třeba dojít k závěru, že opatření, jichž se řecká vláda dovolává, nepředstavují provádění politiky nebo strategie pro přizpůsobení elektrárny nejlepší dostupné technologii ve smyslu článku 13 směrnice 84/360.

52 V důsledku toho je namístě určit, že Řecká republika tím, že nedefinovala politiky ani strategie pro postupné přizpůsobení jednotek s parními a plynovými turbínami elektrárny společnosti DEI, se sídlem v Linoperamata na ostrově Kréta, nejlepší dostupné technologii, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 13 směrnice 84/360.

K nákladům řízení

53 Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení ve svém návrhu a Řecká republika byla ve sporu neúspěšná, je namístě uložit jí náhradu nákladů řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

1) Řecká republika tím, že nedefinovala politiky ani strategie pro postupné přizpůsobení jednotek s parními a plynovými turbínami elektrárny společnosti Dimosia Epicheirisi Ilektrismou (elektrárenský podnik veřejného práva), se sídlem v Linoperamata na ostrově Kréta, nejlepší dostupné technologii, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 13 směrnice Rady 84/360/EHS ze dne 28. června 1984 o boji proti znečišťování ovzduší z průmyslových zařízení.

2) Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

Podpisy.