STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

ELEONOR SHARPSTON

přednesené dne 29. března 2012 ( 1 )

Věc C-131/11

Pfeifer & Langen Kommanditgesellschaft

proti

Hauptzollamt Aachen

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Düsseldorf (Německo)]

„Společná organizace trhů v odvětví cukru — Stanovení konečné produkce cukru za hospodářský rok — Přebytková množství bílého cukru zjištěná příslušnými orgány členského státu po skončení hospodářského roku, který byl předmětem kontroly — Povinnost zohlednit přebytky cukru pro hospodářský rok, který byl předmětem kontroly, nebo pro rok, ve kterém byly konstatovány“

1. Soudní dvůr je v této žádosti, předložené Finanzgericht Düsseldorf (Německo), žádán o zodpovězení otázky, zda mají být přebytky cukru zjištěné vnitrostátními orgány během jimi prováděné kontroly přiřazeny do hospodářského roku, v němž byla jejich existence konstatována nebo se zpětným účinkem do roku, který byl předmětem kontroly.

Právní úprava

Společná organizace trhů v odvětví cukru

2. Dne 1. července 1968 byl nařízením Rady č. 1009/67/EHS ( 2 ) zaveden režim podpory pro cukr. Za cukr vyrobený a prodaný během hospodářského roku v rámci maximální kvóty byla poskytována finanční podpora (dále jen „intervenční opatření“). Členské státy rozdělovaly pro každý hospodářský rok kvóty (zavedené v článku 23 nařízení č. 1009/67) mezi producenty cukru usazené na jejich území. Upraven byl také režim Společenství ( 3 ) pro účely financování nákladů na intervenční opatření. Tyto náklady nesli v rámci určitých omezení všichni producenti Společenství prostřednictvím platby výrobní dávky, zatímco zbývající náklady byly hrazeny z rozpočtu Společenství ( 4 ). Žádná množství cukru vyrobená nad rámec maximální kvóty nemohla být prodána na vnitřním trhu a nevztahovala se na ně intervenční opatření.

Základní nařízení

3. Od 1. července 1981 se použilo nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ( 5 ) („základní nařízení“).

4. Jedenáctý bod odůvodnění vysvětloval, že „[…] důvody, které vedly Společenství k přijetí režimu produkčních kvót pro cukr […] trvají i nadále; nicméně režim produkčních kvót musel být upraven, aby odpovídal nejnovějším výsledkům rozvoje výroby, a zejména aby poskytl Společenství nástroje, které by spravedlivým, avšak účinným způsobem zajistily, aby sami producenti plně hradili náklady na odbyt přebytků, které vznikají v důsledku vyšší produkce v porovnání se spotřebou; […]“.

5. Patnáctý bod odůvodnění uváděl, že „[…] produkční kvóty přiznané podnikům jsou prostředkem, který zaručuje producentům ceny Společenství a odbyt jejich výrobků […]“

6. Základní nařízení zavedlo nový režim kvót. Nařízení v tomto ohledu stanovilo, že každý rok mají být stanoveny minimální ceny pro cukrovou řepu A a pro cukrovou řepu B ( 6 ). V relevantním období existovaly tři kategorie výroby v odvětví cukru. Výroba A a B byla výrobou vyprodukovanou v rámci kvót, které v zásadě odpovídaly poptávce vnitřního trhu a vývozům přebytků cukru s vývozními náhradami. Cukr C byl vyráběn nad rámec těchto kvót a nemohl být volně uváděn na trh v rámci EU; musel být vyvezen bez náhrad na náklady cukrovarnického průmyslu ( 7 ). Navíc se na cukrovou řepu používanou k výrobě cukru C nevztahovala opatření cenové podpory. Článek 24 odst. 1 druhý pododstavec tudíž stanovil: „[…] (a) ‚cukrem A‘ […] se rozumí jakékoliv množství cukru […] vyrobeného v rámci určitého hospodářského roku a které je vyrobeno dotčeným podnikem v rámci jeho kvóty A; (b) ‚cukrem B‘ […] se rozumí jakékoliv množství cukru […] vyrobeného v rámci určitého hospodářského roku a které je vyrobeno dotčeným podnikem nad rámec jeho kvóty A, ale v rámci součtu kvót A a B; (c) ‚cukrem C‘ […] se rozumí jakékoliv množství cukru […] vyrobeného v rámci určitého hospodářského roku a které je vyrobeno dotčeným podnikem nad rámec součtu kvót A a B nebo podnikem, který žádnou kvótou nedisponuje.“ ( 8 )

7. Článek 26 zakazoval prodej cukru C na vnitřním trhu Společenství, pokud nebyl převeden podle článku 27. Takový cukr musel být vyvezen do 1. ledna kalendářního roku následujícího po předmětném hospodářském roce. Článek 26 odst. 3 stanovil, že v případě nepředložení důkazu o vývozu cukru C ve stanovené lhůtě se vyměří poplatek.

8. Článek 27 odst. 1 stanovil: „Každý podnik se může rozhodnout, že celou produkci cukru nad stanovenou kvótu A, nebo její část, převede do následujícího hospodářského roku, v němž bude považována za součást produkce tohoto roku. Toto rozhodnutí je neodvolatelné.“ ( 9 )

9. Článek 28 stanovil zásadu, že producenti nesou veškeré náklady spojené s odbytem přebytků, které vznikly v důsledku vyšší produkce Společenství v porovnání se spotřebou na vnitřním trhu. Veškerá produkce cukru A a B tudíž podléhala výrobní dávce. Výpočet této dávky se skládal ze dvou fází. Nejprve byla stanovena prozatímní dávka na základě údajů o předpokládané produkci v daném hospodářském roce ( 10 ). Poté byla před koncem následujícího hospodářského roku stanovena konečná produkce cukru v předcházejícím hospodářském roce ( 11 ).

10. Článek 28 odst. 3 stanovil: „Pokud údaje zjištěné podle odstavce 1, upravené podle odstavce 2[,] a aniž by byl dotčen čl. 29 odst. 1, vedou k předpokládané celkové ztrátě, vydělí se tato ztráta předpokládaným množstvím cukru A a B […] které má být vyrobeno v rámci daného hospodářského roku. Částka rovnající se tomuto podílu se vyměří producentům jakožto dávka ze základní výroby na základě jejich produkce cukru A a B […]“.

11. Režim stanovený v článku 28 stanovil maximální výši dávky ze základní výroby. Pro případ, že základní dávka z výroby nepokryla v plné výši z důvodu její maximální výše celkovou ztrátu (celkové náklady na odbyt přebytků), stanovilo základní nařízení vyměření doplňkové dávky z kvóty B (dále jen „dávka B“) ( 12 ).

12. Prováděcí pravidla k režimu cukru byla přijata na základě článku 41 základního nařízení ( 13 ).

Prováděcí nařízení

13. Jako právní základ pro prováděcí nařízení sloužil čl. 27 odst. 3, čl. 28 odst. 7, čl. 29 odst. 5 a článek 39 základního nařízení ( 14 ). Odůvodnění prováděcího nařízení objasňuje, že pro účely správného uplatňování režimu kvót bylo nezbytné zejména zavést pravidla týkající se údajů vyžadovaných pro stanovení výrobních dávek uvedených v článku 28 základního nařízení (zejména dávky ze základní výroby a – případně – dávky B). Bylo uznáno, že tyto dávky nelze stanovit před koncem hospodářského roku. Finanční odpovědnost za každý hospodářský rok však měla být pro producenty stanovena co nejdříve. Proto bylo považováno za nezbytné zajistit, aby byla přijata ustanovení týkající se záloh na výrobní dávky (vypočtených na základě předpokládaných množství) a aby všechny splatné částky byly vždy zaplaceny před koncem předmětného hospodářského roku. Dále bylo uznáno, že dávky nelze stanovit do doby, než budou k dispozici co možná nejpřesnější údaje o spotřebě. S cílem umožnit řádnou správu režimu kvót bylo tudíž třeba stanovit lhůty pro stanovení produkce a sdělování relevantních údajů a stanovit vhodná kontrolní opatření, která přijmou členské státy ( 15 ).

14. Článek 3 prováděcího nařízení stanovil: „1. Členské státy musí do 15. února každého roku stanovit předběžné údaje o produkci cukru pro běžný hospodářský rok a pro každý podnik nacházející se na jejich území. […] 3. Do 1. října každého roku členské státy stanoví konečnou produkci cukru […] které dosáhl každý podnik za předcházející hospodářský rok. 4. Jsou-li po stanovení konečné produkce cukru […] uvedené v odstavci 3 zjištěny rozdíly, vezmou se tyto rozdíly v úvahu při stanovení konečné produkce za hospodářský rok, během nějž byly rozdíly zjištěny.“ ( 16 ) (neoficiální překlad)

15. Článek 5 stanovil, že dávka ze základní výroby a (popřípadě) dávka B má být předběžně stanovena v souladu s článkem 28 základního nařízení do 1. dubna běžného hospodářského roku.

16. Článek 7 stanovil lhůty, ve kterých mají být výrobní dávky stanoveny. V tomto ustanovení byl také upraven způsob stanovení nedoplatku dávek s přihlédnutím k zálohám vybraným podle článku 5.

Nařízení Komise (EHS) č. 2670/81: pravidla pro cukr C

17. Článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 2670/81 ( 17 ) stanovil, že producenti cukru C musí podat důkaz, že cukr byl vyvezen z členského státu, na jehož území byl vyroben bez náhrady nebo dávky. Pokud nebyl předložen žádný důkaz, že cukr C byl vyvezen před 1. lednem [následujícím] po konci hospodářského roku, v němž byl cukr C vyroben, bylo předmětné množství cukru považováno za prodané na vnitřním trhu ( 18 ).

18. Článek 3 odst. 1 stanovil, že za takových okolností se producentovi cukru vyměří poplatek.

Vnitrostátní právní předpisy

19. Během hospodářského roku 1997/98 se uplatnilo Verordnung über die im Rahmen der Produktionsregelung für Zucker zu erhebenden Abgabe (nařízení o dávce vybírané v souvislosti s úpravou výroby cukru) ze dne 7. března 1983 (dále jen „vnitrostátní opatření“).

20. Ustanovení § 1, nadepsaného „Působnost“, stanovilo, že vnitrostátní opatření se použije na cukr vyrobený nad rámec výrobních kvót a cukr převedený z jednoho hospodářského roku do následujícího hospodářského roku v rámci režimu Společenství.

21. Ustanovení § 4 vnitrostátního opatření ukládalo producentovi cukru, aby do 31. ledna každého roku příslušným vnitrostátním orgánům podal hlášení o předběžné produkci cukru v daném hospodářském roce a do 15. září každého roku hlášení o konečné produkci cukru v předcházejícím hospodářském roce.

22. Ustanovení § 8 vnitrostátního opatření příslušným orgánům ukládalo povinnost přijmout ve vztahu ke každému producentovi cukru „rozhodnutí o stanovení“ jeho předběžné a konečné produkce cukru v předmětném hospodářském roce (ve lhůtách stanovených relevantními akty Společenství). Příslušné orgány následně v písemném rozhodnutí stanovily zálohy na dávky (vypočtené v souladu s § 9) za množství cukru vyrobená v rámci výrobních kvót v souladu s těmito rozhodnutími o stanovení produkce. Konečné dávky za množství cukru vyrobená v rámci kvót A a B měly být poté stanoveny na základě výpočtu rozdílu mezi číselnými údaji o předběžné a konečné produkci cukru a zálohami na dávky.

23. Ustanovení § 9 odst. 1 a 3 vnitrostátního opatření vyžadovala, aby příslušné orgány stanovily dávky za množství cukru C prodaná na vnitřním trhu.

Skutkový stav a řízení

24. Během hospodářského roku 1997/98 společnost Pfeifer & Langen KG (dále jen „Pfeifer“) vyráběla cukr ve svých závodech v Elsdorfu, Euskirchenu, Appeldornu a Lage. Dne 8. září 1998 společnost Pfeifer podala hlášení o své konečné produkci cukru. Dne 25. září 1998 vydaly příslušné orgány rozhodnutí o stanovení konečné produkce cukru společnosti Pfeifer v daném hospodářském roce.

25. Dne 4. listopadu 1999 zahájily příslušné orgány kontrolu v prostorách společnosti Pfeifer. Tato kontrola byla na základě námitek společnosti Pfeifer přerušena, ale dne 16. ledna 2003 byla opětovně zahájena. Kontrola se mimo jiné týkala dávky z výroby cukru za hospodářský rok 1997/98.

26. V roce 2006 byla zjištěna dodatečná množství bílého cukru (celkem 9657,4 tuny). Tento cukr byl považován za cukr C a byl přiřazen do hospodářského roku 1997/98; v důsledku toho byl podle § 9 odst. 3 vnitrostátního opatření vyměřen poplatek ve výši 5810857,58 eura. Na základě odvolání společnosti Pfeifer vydaly příslušné orgány dne 27. dubna 2010 rozhodnutí o stanovení produkce, ve kterém byl uveden upravený údaj 6922,1 tuny bílého cukru C a poplatek snížen na částku 4165027,57 eura.

27. Společnost Pfeifer následně proti rozhodnutím ze dne 27. dubna 2010 podala žalobu. Společnost Pfeifer tvrdí, že tato rozhodnutí o stanovení produkce jsou neslučitelná s čl. 3 odst. 4 prováděcího nařízení.

28. Vzhledem k tomu, že tvrzení společnosti Pfeifer vyvolává otázky týkající se výkladu práva Společenství, přerušil Finanzgericht Düsseldorf řízení a předložil Soudnímu dvoru k rozhodnutí o předběžné otázce následující otázku: „Je nutné vykládat čl. 3 odst. 4 [prováděcího nařízení] v tom smyslu, že se toto ustanovení vztahuje také na dodatečná množství cukru zjištěná a posteriori příslušnými orgány v rámci kontroly prováděné u producenta?“

29. Písemná vyjádření předložily společnost Pfeifer, příslušné orgány a Komise. Řeči všech účastníků řízení byly vyslechnuty na jednání konaném dne 9. února 2012.

Analýza

Úvodní poznámky

30. Bílý cukr je homogenní výrobek ( 19 ). Kategorie cukru A, B a C se fyzicky vzájemně neliší. Ani fyzický stav cukru neumožňuje určit datum jeho výroby. Pokud tedy producent uskladňuje cukr v silech, která již obsahují cukr vyrobený v předcházejících hospodářských letech, nelze cukr vyrobený v různých hospodářských letech rozlišit ( 20 ).

31. Je proto důležité, aby systémy evidence cukru vyrobeného v daném hospodářském roce byly spolehlivé a přesné ( 21 ).

32. Je nesporné, že dotčený cukr byl vyroben nad rámec součtu kvót A a B, které měla společnost Pfeifer pro hospodářský rok 1997/98. Přebytky zjištěné příslušnými orgány tak tvoří pro účely čl. 24 odst. 1 písm. c) základního nařízení cukr C.

33. Z cukru C nebyly v rozhodné době vyměřeny žádné výrobní dávky (i nadále je tomu tak v případě cukru vyrobeného nad rámec kvóty v rámci režimu upraveného nařízením č. 1234/2007 ( 22 )).

Režim kvót a dávek z výroby cukru

34. Pro účely určení správného výkladu čl. 3 odst. 4 prováděcího nařízení je nutné se zabývat podmínkami uplatňování režimu kvót a dávek z výroby cukru během hospodářského roku 1997/98.

35. V této době byla společná organizace trhů v odvětví cukru charakterizována finanční podporou stanovenou pro cukr vyrobený pro spotřebu v rámci vnitřního trhu a pro určité vývozy.

36. Během každého hospodářského roku se výroba cukru A a B rovnala kvótám odpovídajícím (v zásadě) poptávce na vnitřním trhu a vývozům přebytků cukru s vývozními náhradami. Ve věci British Sugar ( 23 ) vnitrostátní soud žádal odpověď na otázku, zda producent může klasifikovat cukr jako cukr C před tím, než skutečně vyrobí množství cukru rovnající se jeho kvótám A a B v průběhu hospodářského roku. Soudní dvůr rozhodl, že základní nařízení vyžaduje, aby producent před tím, než klasifikuje cukr jako cukr C, naplnil své kvóty A a B. ( 24 ).

37. Dávky byly vybírány od producentů cukru za účelem financování nákladů na finanční podporu výroby cukru A a B, a zejména vývozních náhrad pro cukr A a B, který převyšoval spotřebu Společenství během daného hospodářského roku ( 25 ). Článek 28 základního nařízení stanovil způsob, jakým měly být tyto dávky stanoveny, nejprve na základě předběžných číselných údajů, a poté na základě konečných údajů ( 26 ). Pro tyto účely byly shromažďovány a vedeny záznamy o následujících údajích: (i) množství vyrobeného cukru A a B; (ii) množství cukru prodaného ke spotřebě ve Společenství; (iii) „exportovatelný přebytek“ získaný odečtením množství uvedeného v (ii) od množství uvedeného v (i); (iv) průměrná ztráta (nebo popřípadě průměrný zisk) na tunu cukru určeného k vývozu; (v) částka, která má být tudíž pokryta dávkami a která se získá vynásobením množství uvedeného v (iii) částkou uvedenou v (iv).

38. Režim použitelný na cukr A a B je podrobně upraven v základním nařízení. Pro cukr C jsou však stanoveny pouze základní zásady. Cukr C byl vyroben nad rámec součtu kvót A a B a nemohl být volně uváděn na trh ve Společenství. Na cukrovou řepu používanou pro výrobu cukru C se nevztahovala zaručená minimální cena ( 27 ). Její cena byla volně sjednávána mezi producenty a pěstiteli. Producenti cukru měli možnost převést cukr C do následujícího hospodářského roku, ve kterém mohl být zaúčtován jako cukr A. Tento cukr musel být skladován alespoň po dobu 12 měsíců. Možnost převodu byla omezena na 20 % kvóty A producenta ( 28 ). Cukr C, který nebyl převeden, musel být vyvezen bez jakékoliv náhrady a o vývozu musel být předložen důkaz. Hodnota cukru C měla být stanovena na základě ceny dosažené na světovém trhu. Dotčený producent nesl všechny výdaje spojené s vývozem cukru C, který vyrobil ( 29 ).

39. Pokud producent nepředložil důkaz o vývozu cukru C, byl tento cukr považován za prodaný na vnitřním trhu ( 30 ). Článek 3 odst. 2 nařízení č. 2670/81 stanovil, že dotčený členský stát byl povinen vyměřit poplatek. Toto nařízení neobsahovalo žádné výslovné ustanovení, které by umožňovalo pozměnit výši poplatku, ačkoliv by to zásada proporcionality mohla za určitých okolností vyžadovat ( 31 ). Poplatek za cukr C se tudíž v podstatných bodech liší od výrobních dávek, které se uplatňovaly na cukr A a B. ( 32 )

40. Vzhledem k tomu, že cukr nepodléhal režimu výrobních dávek stanovenému v článku 28 základního nařízení, nebyly příslušné orgány členských států povinny shromažďovat a vést záznamy o údajích pro tuto kategorii cukru v souladu s pravidly použitelnými na cukr A a B.

41. Základní nařízení bylo následně zrušeno a nahrazeno. Kategorie cukru A, B a C se již v novém režimu neužívají ( 33 ). Revidovaný režim cukru však nadále stanoví finanční podporu financovanou producenty, kteří odvádějí dávku za cukr vyrobený v rámci kvóty. Přebytkový cukr vyrobený nad rámec kvóty, který se nepřevádí do následujícího hospodářského roku, podléhá i nadále poplatku, neboť nemůže být volně prodán na vnitřním trhu ( 34 ).

Výklad čl. 3 odst. 4 prováděcího nařízení

42. Vnitrostátní soud má pochybnosti, zda čl. 3 odst. 4 prováděcího nařízení vyžaduje, aby množství cukru C zjištěná příslušnými orgány byla se zpětným účinkem přiřazena do hospodářského roku, který byl předmětem kontroly (v projednávané věci 1997/98), nebo do hospodářského roku, v němž byla konstatována.

43. Společnost Pfeifer tvrdí, že vznesená otázka má vážné finanční důsledky pro producenty cukru a že by měla mít možnost si vybrat, zda přebytky cukru převede do hospodářského roku následujícího po roce, ve kterém byly tyto přebytky konstatovány ( 35 ), nebo zda přebytky vyveze ve stanovené lhůtě. Společnost Pfeifer uznává, že pokud se přebytková množství přiřadí se zpětným účinkem do hospodářského roku 1997/98, měl by být skutečně vyměřen poplatek v souladu s článkem 3 nařízení Komise č. 2670/81 ( 36 ).

44. Společnost Pfeifer dále podotýká, že čl. 3 odst. 4 prováděcího nařízení by měl být vykládán ve světle rozhodnutí Soudního dvora ve věci Hannoversche Zucker ( 37 ) a tvrdí, že podle tohoto rozsudku by přebytky cukru zjištěné příslušnými orgány měly být přiřazeny do hospodářského roku, v němž byly konstatovány. Společnost Pfeifer tvrdí, že vzhledem k tomu, že se rozsudek Soudního dvora v této věci týkal hospodářských roků předcházejících vstupu nařízení č. 1009/67 v platnost, použije se jeho rozhodnutí a fortiori v kontextu následně zavedené společné organizace trhů v odvětví cukru.

45. Příslušné orgány, Komise a vnitrostátní soud mají za to, že rozsudek Hannoversche Zucker se na projednávanou věc nepoužije. Komise tvrdí, že rozsudek Hannoversche Zucker se týká pouze cukru A a B, a není proto relevantní pro žalobu v původním řízení, která se týká cukru C. Mimoto Komise tvrdí, že cukr kvót A a B nelze se zpětným účinkem přiřadit do hospodářských let, která byla uzavřena. Toto přiřazení by vedlo ke vzniku administrativního zmatku, neboť by nebylo možné spárovat roční kvóty s výsledky roční inventarizace za účetní období hospodářského roku.

46. Mám za to, že okolnosti věci Hannoversche Zucker byly výjimečné. Skutkový stav, který byl základem této věci, se týkal hospodářských let předcházejících a následujících 1. červenec 1968, datum, kdy nařízení č. 1009/67 vstoupilo v platnost ( 38 ). Společnost Hannoversche Zucker byla v tehdejší době producentem cukru. Tato společnost byla předmětem dvou inventarizací. První se konala dne 5. října 1966 a druhá dne 30. září 1970. Přebytkový cukr byl zjištěn během druhé inventarizace. Tento přebytek se týkal cukru, za který měla být zaplacena výrobní dávka. Mělo se za to, že dotčený přebytek lze (téměř určitě) z části přiřadit do hospodářských let předcházejících 30. červnu 1968 a tudíž vstupu právní úpravy výrobní dávky (zavedené nařízením č. 1009/67) v platnost ( 39 ). Vnitrostátní soud položil otázku, zda má být přebytek, který byl zjištěn po 1. červenci 1968, jenž ovšem vznikl před tímto datem, pro účely výpočtu výrobní dávky přiřazen do (i) období předcházejícího vstupu právní úpravy společné organizace trhů v odvětví cukru v platnost, (ii) do prvního hospodářského roku platnosti tohoto režimu (1968/69) nebo (iii) do hospodářského roku, v němž byl konstatován.

47. Vzhledem k neexistenci právních předpisů upravujících tuto situaci měl Soudní dvůr za to, že je s přihlédnutím jak k administrativním, tak i praktickým důvodům nezbytné hledat řešení ve světle účelů a cílů společné organizace trhů v odvětví cukru ( 40 ). Soudní dvůr poznamenal, že (z technických důvodů) inventarizace je spíše než každoročně prováděna v intervalech několika let. Proto bylo obtížné přesně určit skutečný rok výroby dotčeného přebytkového cukru. Přiřazení těchto přebytků do hospodářského roku předcházejícího před rokem, v němž byly konstatovány, by vyžadovalo opravu údajů týkajících se konečné produkce v tomto období nejen pro společnost Hannoversche Zucker, ale též pro dotčený členský stát a celé Společenství ( 41 ). To by způsobilo administrativní zátěž, která by byla ve vztahu ke sledovanému cíli nepřiměřená ( 42 ).

48. Soudní dvůr proto rozhodl, že přebytkový cukr zjištěný po stanovení konečné produkce musí být považován za vzniklý během hospodářského roku, ve kterém byl konstatován. Přebytkový cukr bylo tedy nutné přiřadit do tohoto hospodářského roku ( 43 ).

49. Mám za to, že projednávaná věc se liší od věci Hannoversche Zucker.

50. Zaprvé konkrétní skutkové okolnosti, které před 47 lety nastaly v uvedené věci, se ve věci v původním řízení neopakovaly. Zadruhé se přebytkový cukr ve věci Hannoversche Zucker týkal kvóty pro cukr (následně nazývaný cukr „A“ a „B“ v rámci základního nařízení), zahrnující složité výpočty výrobních dávek ( 44 ). Projednávaná věc se týká cukru C, který nepodléhá výběru takové dávky.

51. Zvláštní administrativní obtíže, na které Soudní dvůr poukázal ve věci Hannoversche Zucker, tak v projednávané věci nevznikly.

52. Společnost Pfeifer tvrdí, že čl. 3 odst. 4 prováděcího nařízení se použije na přebytky cukru zjištěné příslušnými orgány a že přebytkový cukr by měl být přiřazen do hospodářského roku, v němž byl konstatován. Na jednání společnost Pfeifer uvedla řadu dodatečných argumentů na podporu svého tvrzení, že se čl. 3 odst. 4 použije na cukr C. Společnost Pfeifer tvrdila, že výraz „produkce cukru“ v článcích 1 a 4 prováděcího nařízení odkazuje na články 26 až 29 základního nařízení. Vzhledem k tomu, že uvedená ustanovení tohoto nařízení se vztahovala na všechny kategorie cukru, z toho podle ní vyplývalo, že cukr A, B a C spadal do působnosti čl. 3 odst. 4 prováděcího nařízení. Společnost Pfeifer dále tvrdila, že nařízení Komise č. 2670/81 je třeba vykládat ve spojení s prováděcím nařízením.

53. Příslušné orgány tvrdí, že se čl. 3 odst. 4 prováděcího nařízení nepoužije, protože výraz „stanovení“ obsažený v první větě tohoto ustanovení („Pokud jsou po stanovení konečné produkce cukru […] zjištěny rozdíly“) se vztahuje na konečnou produkci stanovenou producentem cukru, nikoliv na konečnou produkci cukru potvrzenou příslušnými orgány po provedení kontroly.

54. Komise tvrdí, že čl. 3 odst. 4 prováděcího nařízení se nepoužije na stanovení konečné produkce cukru C. Tvrdí, že ačkoliv se některá ustanovení prováděcího nařízení použijí na všechny kategorie cukru, článek 3 tohoto nařízení se použije pouze na cukr A a B.

55. Sdílím názor Komise.

56. Je nesporné, že články 1 a 4 prováděcího nařízení odkazovaly pro účely článků 26 až 29 základního nařízení na „produkci cukru“. Právní základ prováděcího nařízení však tvořil čl. 27 odst. 3, čl. 28 odst. 7, čl. 29 odst. 5 a článek 39 základního nařízení. Všechna tato ustanovení (s výjimkou článku 39 ( 45 )) se týkala cukru A a B nebo cukru, který byl v souladu s čl. 27 odst. 1 základního nařízení převeden, a proto považován za cukr A. To mě vede k tomu, že hlavním účelem prováděcího nařízení bylo přijmout ustanovení týkající se režimu, který se uplatňoval spíše na cukr A a B, než na cukr C.

57. Za účelem řádného fungování komplexního finančního systému zavedeného prostřednictvím společné organizace trhů v odvětví cukru byl mimoto cukr po ukončení výroby zařazen do kategorie A, B nebo C ( 46 ). Kategorizace měla být prováděna posloupně. Kategorie C tudíž vznikla pouze v případě naplnění kvót A a B ( 47 ).

58. Není proto překvapivé, že prováděcí nařízení v některých ustanoveních odkazovalo na celkovou produkci cukru. Bylo by nezbytné stanovit celkové množství vyrobeného cukru, aby bylo zaprvé možné určit, zda byly naplněny kvóty A a B, a následně zda měl celkový objem produkce cukru za následek vznik cukru C, který mohl mít producent v úmyslu převést do následujícího hospodářského roku, aby jej zahrnul do části své kvóty A pro tento rok. Na základě informační povinnosti o celkové produkci cukru nelze dospět k závěru, že prováděcí nařízení stanovilo pravidla pro zvláštní systém použitelný na cukr C. Tak tomu nebylo. Tato pravidla se v podstatě nacházejí v nařízení Komise č. 2670/81.

59. Článek 3 prováděcího nařízení je nutné vykládat v celkovém kontextu tohoto nařízení, které je samo třeba vykládat v rámci režimu kvót a výrobních dávek stanoveného v článcích 26 až 29 základního nařízení.

60. Odůvodnění prováděcího nařízení uvádí, že shromažďování a vedení záznamů o údajích týkajících se produkce cukru v daném hospodářském roce bylo nezbytné k tomu, aby bylo možné stanovit výrobní dávky, původně předběžně. Vzhledem k tomu, že se výrobní dávky neuplatňovaly na cukr C, nebylo nutné shromažďovat a vést záznamy o údajích týkajících se cukru C.

61. Režim byl upraven tak, aby zajistil, že producenti splní své povinnosti spočívající v placení výrobních dávek za předmětný hospodářský rok v co nejkratší lhůtě po skončení tohoto období. Cílem bylo vyloučit situaci, kdy by byla inventarizace (ze strany producentů a následně ověření příslušnými orgány) prováděna v intervalech, které by z důvodu uplynulého času mezi výrobou cukru a zaznamenáním údajů týkajících se skutečně vyrobeného cukru A a B měly za následek zmaření vytýčeného cíle.

62. Článek 3 odst. 1 prováděcího nařízení proto členským státům ukládal, aby do 15. února předběžně stanovily produkci cukru pro daný hospodářský rok pro každý podnik nacházející se na jejich území. Článek 3 odst. 3 požadoval, aby byla konečná produkce cukru stanovena do 1. října následujícího hospodářského roku.

63. Článek 3 odst. 4 prováděcího nařízení umožňoval provést úpravy v případech, kdy byly zjištěny rozdíly ve vztahu ke konečné produkci cukru (definované v čl. 3 odst. 3). Ustanovení umožňovalo další úpravu v případě, že příslušné orgány zjistily přebytek vyplývající z rozdílu v produkci cukru po provedení auditu nebo kontroly hlášení producenta.

64. Vzhledem k tomu, že cukr je homogenním výrobkem, mohou takové rozdíly vzniknout spíše nedopatřením ze strany producenta, než v důsledku jeho protiprávního jednání. V každém případě zákonodárce uznal, že systém vyžaduje určitý stupeň flexibility, aby bylo možné zohlednit administrativní a praktické obtíže související se stanovením množství vyrobeného cukru. Článek 3 odst. 4 prováděcího nařízení proto stanovil, že takové rozdíly mají být zohledněny v hospodářském roce, v němž byly konstatovány. Nebylo nijak upraveno, že by tyto rozdíly měly být se zpětným účinkem přiřazeny do hospodářského roku, který byl předmětem kontroly.

65. Je nesporné, že článek 3 prováděcího nařízení výslovně nestanovil, zda byl použitelný na všechny kategorie cukru v rámci režimu Společenství, nebo pouze na cukr A a B.

66. Domnívám se však, že pokud je článek 3 vykládán v kontextu prováděcího nařízení jako celku, je jasně patrné, že jeho funkcí bylo stanovit lhůty pro stanovení předběžné a konečné produkce cukru (v daném hospodářském roce) ohledně výroby cukru A a B.

67. Článek 5 prováděcího nařízení totiž stanovil, že dávka ze základní výroby a dávka B má být předběžně stanovena v souladu s článkem 28 základního nařízení. Zálohy měly být stanoveny na základě údajů zaznamenaných podle čl. 3 odst. 1 prováděcího nařízení. Členské státy byly povinny vybrat tyto zálohy do 1. května. Článek 7 stanovil, že dávka ze základní výroby a dávka B za předcházející hospodářský rok se stanoví do 1. listopadu s přihlédnutím k zálohám již zaplaceným v souladu s článkem 5. Lhůty, ve kterých měly být požadované informace poskytnuty, neplatily pro cukr C, neboť za tuto kategorii cukru nebyla vybírána žádná výrobní dávka.

68. Z toho vyplývá, že účelem údajů shromažďovaných v souladu s čl. 3 odst. 1 a 3 (týkajících se předběžné a konečné produkce v hospodářském roce) bylo umožnit splnění povinností stanovených v čl. 28 odst. 1 až 4 základního nařízení, co se týče stanovení a výběru dávky ze základní výroby a dávky B ( 48 ).

69. Podle mého názoru se tedy výraz „stanovení konečné produkce“ v čl. 3 odst. 4 prováděcího nařízení vztahuje pouze na cukr A a B.

70. Základní nařízení nestanovilo žádnou povinnost stanovit předběžnou a konečnou produkci pro cukr C. V rámci společné organizace trhů v odvětví cukru byly ve vztahu k cukru C vyžadovány pouze následující informace: zda byl cukr skutečně vyroben, zda byl převeden a zda byl vyvezen ve stanovené lhůtě ( 49 ). Lhůty pro shromažďování údajů stanovené v čl. 3 odst. 1 a 3 prováděcího nařízení se na cukr C neuplatňovaly. Pro tuto kategorii cukru tudíž nebylo nutné provádět žádnou úpravu podle čl. 3 odst. 4.

71. Konečně mám za to, že výklad čl. 3 odst. 4 prováděcího nařízení v tom smyslu, že toto ustanovení bylo použitelné na cukr C, by byl v rozporu s cílem společné organizace trhů v odvětví cukru, neboť cukr C neměl být volně prodáván producenty na vnitřním trhu ( 50 ). Přiřazení cukru C do hospodářského roku, ve kterém příslušné orgány konstatovaly jeho existenci, jak to tvrdí společnost Pfeifer, by mohla narušit správu tohoto systému, jak nyní vysvětlím.

72. Poplatek byl podle čl. 3 odst. 1 nařízení Komise č. 2670/81 vyměřen v případě nepředložení důkazu, že cukr C byl buď převeden do následujícího hospodářského roku, nebo vyvezen ve stanovené lhůtě ( 51 ). Účelem tohoto poplatku bylo, aby se na cukr C vztahovaly podobné podmínky jako na cukr dovezený z nečlenských států ( 52 ). Osvobození od tohoto poplatku bylo stanoveno pouze pro případ vyšší moci, kdy byl cukr C před vývozem poškozen nebo nenávratně zničen ( 53 ).

73. Tento poplatek mohl rovněž sloužit k povzbuzení producentů, aby dbali na to, že shromažďované a zaznamenávané údaje, jež se týkají výroby cukru A a B, budou co možná nejpřesnější a aby byly příslušným orgánům poskytovány ve stanovených lhůtách s cílem vyloučit nebo omezit riziko vyměření poplatku.

74. Přiřazení přebytků cukru C do roku, ve kterém byly konstatovány, by vedlo k tomu, že by se producenti mohli vyhnout platbě poplatku stanoveného v čl. 3 odst. 1 nařízení Komise č. 2670/81 tak, že by po uplynutí platných lhůt využili možnosti vývozu a převedení cukru ( 54 ). Producenti cukru by tak v rámci evidence cukru C disponovali značnou mírou flexibility, což nebylo záměrem systému zavedeného základním nařízením.

75. Výklad čl. 3 odst. 4 prováděcího nařízení v tom smyslu, že toto ustanovení bylo použitelné na cukr C, by tudíž byl v rozporu s účelem tohoto ustanovení.

76. Dospívám tudíž k závěru, že cukr C zjištěný příslušnými orgány členského státu během kontroly nespadá do působnosti článku 3 prováděcího nařízení.

Závěry

77. Navrhuji tedy Soudnímu dvoru, aby na otázku položenou Finanzgericht Düsseldorf odpověděl následovně: „Článek 3 odst. 4 nařízení Komise (EHS) č. 1443/82 ze dne 8. června 1982, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu kvót v odvětví cukru, se nepoužije na cukr C. Množství cukru C zjištěná příslušnými orgány členského státu za hospodářský rok, který byl předmětem kontroly, tudíž nespadají do působnosti tohoto ustanovení.“

( 1 ) – Původní jazyk: angličtina.

( 2 ) – Ze dne 18. prosince 1967 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst., vláštní anglické vydání 1967, s. 304) (neoficiální překlad).

( 3 ) – V tomto stanovisku odkazuji na „Společenství“, neboť relevantní právní předpisy používají tento pojem.

( 4 ) – Určité změny týkající se odvětví cukru byly provedeny nařízením Rady (EHS) č. 3330/74 ze dne 19. prosince 1974 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 359, s. 1) (neoficiální překlad). Režim kvót (který byl zaveden na přechodné období) byl prodloužen (s účinností) do 30. června 1980 a základní kvóty byly zvýšeny.

( 5 ) – Ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 177, s. 4) (neoficiální překlad). Pokud jde o předmětný hospodářský rok použilo se základní nařízení ve znění zejména Rady (ES) č. 133/94 ze dne 24. ledna 1994 (Úř. věst. L 22, s. 7) a nařízení Rady (ES) č. 1599/96 ze dne 30. července 1996 (Úř. věst. L 206, s. 43). V době rozhodné z hlediska skutečností zahrnovala výroba v odvětví cukru cukr, izoglukózu a inulinový sirup. Vzhledem k tomu, že projednávaná věc se týká bílého cukru, nebudu odkazovat na tyto jiné výrobky.

( 6 ) – Články 3 až 5 základního nařízení.

( 7 ) – Viz body 34 až 41 níže.

( 8 ) – Základní nařízení bylo mezitím zrušeno a nahrazeno. Revidovaná podoba režimu kvót se v současné době použije na základě nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (Úř. věst. L 299, s. 1).

( 9 ) – V relevantním období čl. 2 odst. 1 první pododstavec nařízení Komise (EHS) č. 65/82 ze dne 13. ledna 1982, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro převod cukru do následujícího hospodářského roku (Úř. věst. L 9, s. 14; Zvl. vyd. 03/05, s. 114), jmenovitě ve znění nařízení Komise (EHS) č. 948/82 ze dne 26. dubna 1982 (Úř. věst. L 113, s. 7; Zvl. vyd. 03/05, s. 128) stanovil, že se podnik může rozhodnout převést pouze takový cukr, u něhož dotyčný členský stát ověří, že tento cukr byl vyroben jako cukr B nebo cukr C.

( 10 ) – Článek 28 odst. 1 základního nařízení. Hospodářský rok byl v článku 2 základního nařízení definován jako období od 1. července do 30. června následujícího roku.

( 11 ) – Článek 28 odst. 2 základního nařízení.

( 12 ) – Článek 28 odst. 4.

( 13 ) – Viz například prováděcí pravidla uvedená v bodech 13 a 17 níže.

( 14 ) – Nařízení Komise (EHS) č. 1443/82 ze dne 8. června 1982, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim kvót v odvětví cukru (L 158, s. 17) (neoficiální překlad), ve znění zejména nařízení Komise 392/94 ze dne 23. února 1994 (Úř. věst. L 53 s. 7) (dále jen „prováděcí nařízení“) (neoficiální překlad). Toto nařízení bylo zrušeno a nahrazeno nařízením Komise (ES) č. 314/2002 ze dne 20. února 2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim kvót v odvětví cukru (Úř. věst. L 50, s. 40; Zvl. vyd. 03/35, s. 190). Nyní se použije nařízení Komise (ES) č. 952/2006 ze dne 29. června 2006 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o řízení vnitřního trhu s cukrem a režim kvót (Úř. věst. L 178, s. 39).

( 15 ) – Viz první až sedmý bod odůvodnění prováděcího nařízení.

( 16 ) – Prováděcí nařízení bylo zrušeno a nahrazeno nařízením Komise (EHS) č. 700/73 ze dne 12. března 1973, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla pro uplatnění režimu kvót pro cukr (Úř. věst. L 67, s. 12) (neoficiální překlad). Článek 3 odst. 4 prováděcího nařízení byl v podstatě totožný s čl. 2 odst. 3 předcházejícího nařízení. Nyní se použije nařízení č. 952/2006; čl. 22 odst. 5 tohoto nařízení je obsahově totožný s čl. 3 odst. 4 prováděcího nařízení.

( 17 ) – Ze dne 14. září 1981, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro výrobu cukru nad rámec kvóty (Úř. věst. L 262, s. 14; Zvl. vyd. 03/05, s. 85). Toto nařízení bylo zrušeno a nahrazeno nařízením Komise (ES) č. 967/2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, o výrobě cukru nad rámec kvóty (Úř. věst. L 176, s. 22).

( 18 ) – Článek 26 odst. 3 základního nařízení, shrnutý v bodě 7 výše.

( 19 ) – Viz stanovisko generálního advokáta Mischa ve věci British Sugar (rozsudek ze dne 10. ledna 2002, C-101/99, Recueil, s. I-205, bod 45).

( 20 ) – Komise na jednání správně nastínila tuto otázku, když odkázala na bajku bratří Grimmů „Jak ježek uhonil zajíce k smrti“. Ježek, kterého zajíc přiměl k závodu, postavil do cíle svou manželku (která byla od něj nerozeznatelná, přinejmenším pro zajíce). Když zajíc dorazil do cíle, vítala ho ježkova manželka se slovy „Už jsem dávno tady“. Zajíc běžel závod znovu a znovu, neboť nemohl tomuto výsledku uvěřit. Oba ježci pokračovali v tomto podvodu, až se nakonec zajíc skácel k zemi mrtvý vysílením. Vzhledem k tomu, že bílý cukr nelze odlišit od jiného bílého cukru, stejně jako dva ježky v bajce, možnost přiřadit určité množství cukru C k roku, ve kterém bylo zjištěno („cíli“), spíše než ke skutečnému hospodářskému roku jeho výroby („startu závodu“), by producentovi umožnila uplatnit článek 27 základního nařízení, a převést jej tak do následujícího hospodářského roku, čímž by se vyhnul zaplacení poplatku (a „porazil by tak zajíce“ – což by znamenalo obcházení pravidel řádného fungování trhu s cukrem).

( 21 ) – Lze předpokládat, že producenti cukru si vedou záznamy týkající se množství cukru vyrobeného v hospodářském roce a naplnění jejich kvót A a B. Takové informace jsou nezbytné pro producenty k řádnému fungování jejich podniku, pro společnosti, aby dostály odpovědnosti, kterou mají vůči svým společníkům a aby splnily relevantní povinnosti, které pro ně vyplývají z vnitrostátního práva ohledně vedení záznamů týkajících se jejich výroby. Mimoto si vzhledem k neexistenci finanční podpory pro cukr C lze jen obtížně představit, jak by mohlo být v zájmu producenta klasifikovat cukr jako cukr C před tím, než naplní kvóty A a B. Viz také výše uvedený rozsudek British Sugar (v bodu 36) níže, a bod 57 níže.

( 22 ) – Viz také bod 41 níže.

( 23 ) – Citovaný v poznámce pod čarou výše.

( 24 ) – Rozsudek British Sugar, bod 48.

( 25 ) – Rozsudek British Sugar, bod 7.

( 26 ) – Viz čl. 28 odst. 1 a 2 základního nařízení a bod 9 výše.

( 27 ) – Na rozdíl od cukrové řepy A a cukrové řepy B použité k výrobě cukru A a cukru B: viz bod 6 výše.

( 28 ) – Viz bod 8 výše.

( 29 ) – Viz bod 7 výše.

( 30 ) – Článek 1 odst. 1 nařízení Komise č. 2670/81.

( 31 ) – Ve věci British Sugar, citované výše v poznámce pod čarou 19, generální advokát J. Mischo uvedl, že producent cukru mohl vyvézt cukr podléhající kvótě zdánlivě jako cukr C, protože vnitrostátní intervenční agentura vydala vývozní licence přesto, že žádosti o tyto licence neobsahovaly důkaz o tom, že dotčený cukr byl ve skutečnosti vyroben nad rámec kvót A a B společnosti British Sugar. Měl za to, že za těchto okolností by zásada proporcionality mohla vyžadovat, aby výše poplatku byla upravena: viz body 86 až 89 jeho stanoviska. Soudní dvůr se ve svém rozsudku touto otázkou ve světle ostatních odpovědí, které poskytl vnitrostátnímu soudu, nezabýval.

( 32 ) – Viz bod 47 a poznámka pod čarou 41 níže.

( 33 ) – Viz poznámka pod čarou 8 výše.

( 34 ) – Viz kapitola III nařízení č. 1234/2007, zejména článek 55.

( 35 ) – V takovém případě by potom bylo možné s cukrem nakládat jako s cukrem A a mohl by být prodán na vnitřním trhu (viz bod 8 výše).

( 36 ) – Viz body 7 a 17 výše.

( 37 ) – Rozsudek ze dne 30. ledna 1970 (159/73, Recueil, s. 121).

( 38 ) – Datum, ke kterému byla zavedena společná organizace trhů v odvětví cukru a režim kvót financovaný výrobními dávkami producenty Společenství jako celek (viz body 2 a 34 až 41 výše).

( 39 ) – Rozsudek Hannoversche Zucker, citovaný výše v poznámce pod čarou 37, bod 2.

( 40 ) – Tamtéž, bod 4.

( 41 ) – V rámci společné organizace trhů v odvětví cukru byly výrobní dávky vypočítávány na základě produkce cukru v celém Společenství a poté přiděleny členským státům, které je rozdělovaly mezi producenty cukru na jejich území. Oprava údajů týkajících se konečné produkce by proto měla za následek přepočty pro každého producenta ve Společenství.

( 42 ) – Rozsudek Hannoversche Zucker, bod 5.

( 43 ) – Tamtéž, bod 6.

( 44 ) – Viz bod 2 výše.

( 45 ) – Článek 39 členským státům a Komisi pouze ukládal povinnost, aby si vzájemně sdělovaly informace nezbytné k provádění základního nařízení.

( 46 ) – Rozsudek British Sugar, body 40 až 43.

( 47 ) – Tamtéž, bod 44.

( 48 ) – Viz bod 9 výše.

( 49 ) – Viz body 7, 8 a 17 výše.

( 50 ) – Článek 26 odst. 1 základního nařízení.

( 51 ) – Článek 1 odst. 1 nařízení Komise č. 2670/81.

( 52 ) – Článek 3 odst. 1 nařízení Komise č. 2670/81.

( 53 ) – Článek 3 odst. 4 nařízení Komise č. 2670/81.

( 54 ) – Viz články 26 a 27 základního nařízení a poznámka pod čarou 20 výše (bajka o zajíci a ježkovi).