ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU

(druhý senát)

14. října 2010

Věc F-86/09

W

v.

Evropská komise

„Veřejná služba – Smluvní zaměstnanci – Odměňování – Rodinné přídavky – Pár osob téhož pohlaví – Příspěvek na domácnost – Podmínka přiznání – Možnost uzavřít právoplatné manželství – Pojem – Článek 1 odst. 2 písm. c) bod iv) přílohy VII služebního řádu“

Předmět: Žaloba podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou se W domáhá zrušení rozhodnutí Komise ze dne 5. března 2009 a ze dne 17. července 2009, kterými mu byl zamítnut nárok na příspěvek na domácnost stanovený v článku 1 přílohy VII služebního řádu úředníků Evropské unie.

Rozhodnutí: Rozhodnutí Komise ze dne 5. března 2009 a ze dne 17. července 2009, kterými se W zamítá nárok na příspěvek na domácnost stanovený v článku 1 přílohy VII služebního řádu, se zrušují. Komisi se ukládá náhrada všech nákladů řízení.

Shrnutí

1. Úředníci – Žaloba – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti – Prosté zamítnutí – Potvrzující akt – Nepřípustnost – Výjimka

(Služební řád úředníků, články 90 a 91)

2. Úředníci – Odměňování – Rodinné přídavky – Příspěvek na domácnost – Podmínky přiznání – Úředník, který je registrován jako stálý partner v jiném než manželském svazku

[Článek 19 odst. 1 SFEU; Listina základních práv Evropské unie, článek 7 a čl. 21 odst. 1; služební řád úředníků, příloha VII, čl. 1 odst. 2 písm. c) bod iv); nařízení Rady č. 723/2004]

1. Návrhové žádání směřující ke zrušení rozhodnutí, které výslovně nebo implicitně zamítá stížnost, postrádá jako takové samostatný obsah a ve skutečnosti se shoduje s návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení, proti němuž byla stížnost podána. V případě, že zamítavé rozhodnutí, ať už implicitní či výslovné, pouze potvrzuje akt nebo nepřijetí aktu, které stěžovatel napadá, takovéto rozhodnutí totiž nepředstavuje, pojímáno samostatně, napadnutelný akt.

Povahu aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení nelze přiznat čistě potvrzujícímu aktu, jako je akt, který neobsahuje žádnou novou skutečnost oproti staršímu aktu nepříznivě zasahujícímu do právního postavení, a který jej tudíž nenahradil. Nicméně výslovné rozhodnutí o zamítnutí stížnosti nemusí mít vzhledem ke svému obsahu potvrzující povahu vůči aktu napadenému žalobcem. O takovýto případ se jedná tehdy, když rozhodnutí o zamítnutí stížnosti obsahuje přezkum situace žalobce podle nových právních a skutkových okolností nebo když upravuje či doplňuje původní rozhodnutí. V těchto případech představuje zamítnutí stížnosti akt podléhající přezkumu soudem, který jej vezme v úvahu při posouzení legality napadeného aktu.

(viz body 26 až 29)

Odkazy:

Soudní dvůr: 28. května 1980, Kuhner v. Komise, 33/79 a 75/79, Recueil, s. 1677, bod 9; 10. prosince 1980, Grasselli v. Komise, 23/80, Recueil, s. 3709, bod 18; 16. června 1988, Progoulis v. Komise, 371/87, Recueil, s. 3081, bod 17

Tribunál: 27. června 2000, Plug v. Komise, T-608/97, Recueil FP, s. I-A-125 a II-569, bod 23; 12. prosince 2002, Morello v. Komise, T-338/00 a T-376/00, Recueil FP, s. I-A-301 a II-1457, bod 34; 2. března 2004, Di Marzio v. Komise, T-14/03, Recueil FP, s. I-A-43 a II-167, bod 54; 10. června 2004, Eveillard v. Komise, T-258/01, Sb. VS s. I-A-167 a II-747, bod 31; 7. června 2005, Cavallaro v. Komise, T-375/02, Sb. VS s. I-A-151 a II-673, body 63 až 66

Soud pro veřejnou službu: 9. září 2008, Ritto v. Komise, F-18/08, Sb. VS s. I-A-1-281 a II-A-1-1495, bod 17; 23. února 2010, Faria v. OHIM, F-7/09, bod 30 a citovaná judikatura

2. Rozšíření nároku na příspěvek na domácnost na úředníky, kteří jsou registrováni jako stálí partneři v jiném než manželském svazku, včetně osob téhož pohlaví, odpovídá podle sedmého bodu odůvodnění nařízení č. 723/2004, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců, snaze zákonodárce dbát na dodržování zásady zákazu diskriminace zakotvené v čl. 19 odst. 1 SFEU a dále rozvíjet personální politiku zaručující rovné příležitosti pro všechny, a to bez ohledu na sexuální orientaci nebo rodinný stav dotyčného, což odpovídá také zákazu veškeré diskriminace založené na sexuální orientaci stanovenému v čl. 21 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie. Krom toho rozšíření nároku na příspěvek na domácnost na úředníky registrované jako stálí partneři v jiném než manželském svazku, včetně osob téhož pohlaví, odráží požadavek ochrany úředníků před zásahy správy do výkonu jejich práva na respektování soukromého a rodinného života, jak je uznáno článkem 7 Listiny základních práv Evropské unie a článkem 8 Evropské úmluvy o lidských právech (EÚLP).

Stejně jako u ochrany práv zaručených EÚLP je třeba dát pravidlům služebního řádu, jež rozšiřují nárok na příspěvek na domácnost na úředníky registrované jako stálí partneři v jiném než manželském svazku, včetně osob téhož pohlaví, takový výklad, který by výše uvedeným pravidlům zaručil lepší účinnost, takže dotčené právo nezůstane teoretické nebo nereálné, ale stane se konkrétním a skutečným.

Existuje přitom nebezpečí, že pro úředníky, kteří jsou registrovaní jako stálí partneři v jiném než manželském svazku, včetně osob téhož pohlaví, by se nárok na příspěvek na domácnost, jak je zakotven v čl. 1 odst. 2 písm. c) bodě iv) přílohy VII služebního řádu, mohl stát teoretickým a nereálným v případě, kdy by pojem „možnost uzavřít právoplatné manželství v členském státě“, jejíž absence představuje jednu z podmínek, za nichž tomuto úředníkovi náleží příspěvek na domácnost, byl chápán ve výlučně formálním smyslu, čímž by použití výše uvedeného ustanovení záviselo na otázce, zda pár splňuje zákonné podmínky uložené použitelným vnitrostátním právem, aniž by byl ověřen konkrétní a skutečný charakter možnosti uzavřít manželství ve smyslu judikatury Evropského soudu pro lidská práva.

Z toho vyplývá, že při zkoumání, zda má pár osob téhož pohlaví možnost uzavřít právoplatné manželství v souladu s právními předpisy členského státu, nemůže správa pominout ustanovení zákona jiného státu, k němuž má dotčená situace z důvodu státní příslušnosti dotčených osob úzkou vazbu, pokud takový zákon, ač nepoužitelný na otázky uzavírání manželství, představuje nebezpečí, že možnost uzavřít manželství, a tedy nárok na příspěvek na domácnost, se stanou teoretickými a nereálnými. O takovýto případ se jedná zejména tehdy, pokud vnitrostátní zákon stíhá homosexuální jednání bez ohledu na místo, kde k homosexuálnímu jednání došlo.

(viz body 42 až 45)