ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11

Článek 188 tohoto zákona týkající se povinnosti projednání stanoví: „(1) Navrhuje-li zaměstnavatel propustit z důvodu nadbytečnosti 20 nebo více zaměstnanců v jenom podniku za období 90 dnů či kratší, je povinen projednat toto propouštění se všemi osobami, které oprávněně zastupují zaměstnance, kteří by mohli být dotčeni navrhovaným propouštěním nebo opatřeními přijatými v souvislosti s tímto propouštěním. (1A) Projednání musí být zahájeno včas a v každém případě (a) navrhuje-li zaměstnavatel propustit 100 nebo více zaměstnanců ve smyslu odst. 1) alespoň 90 dnů nebo v jiném případě (b) alespoň 30 dnů před tím, než se první propuštění stane účinným. […] (2) Projednání se týká možností: (a) jak se vyhnout propouštění, (b) jak omezit počet zaměstnanců, kteří mají být propuštěni, a (c) jak zmírnit následky propouštění; jednání bude zaměstnavatel vést s cílem dosáhnout dohody s oprávněnými zástupci. […] […] (4) Pro účely projednání musí zaměstnavatel oprávněným zástupcům písemně sdělit: (a) důvody svých návrhů, (b) počet a charakteristiky zaměstnanců, jejichž propuštění je plánováno z důvodu nadbytečnosti, (c) celkový počet zaměstnanců odpovídajících těmto charakteristikám, které zaměstnavatel v dotčeném podniku zaměstnává, (d) způsob stanovený pro výběr zaměstnanců, kteří mohou být propuštěni, (e) způsob stanovený pro provedení propuštění, a to s ohledem na celý dohodnutý postup, včetně doby, po kterou musí k propuštění dojít, a (f) metodu výpočtu pro případné odškodnění za propuštění (které nevyplývá z povinnosti stanovené tímto nebo na základě normativního aktu), které se má vyplatit zaměstnancům, kteří mohou být propuštěni. […] (7) Pokud v konkrétním případě existují zvláštní okolnosti, jejichž důsledkem je to, že není rozumně představitelné, že by zaměstnavatel splnil požadavek stanovený v odst. (1A), (2) a (4), je zaměstnavatel povinen v co největším možném rozsahu přijmout opatření, která si lze za těchto okolností rozumně představit, aby uvedený požadavek splnil. […]“
57

Jak tvrdí Komise, začlenění kanceláře DSK do struktur úřadu spolkového kancléře také neumožňuje mít za to, že by uvedený orgán dozoru mohl své úkoly vykonávat mimo jakýkoli vliv spolkového kancléřství.
2

Tyto žádosti byly předloženy v rámci sporů mezi Zuckerfabrik Jülich AG (dále jen „Jülich“) a Hauptzollamt Aachen, dále British Sugar plc (dále jen „British Sugar“) a Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs (dále jen „Rural Payments Agency“), jakož i v rámci sporu mezi Tereos – Union de coopératives agricoles à capital variable (dále jen „Tereos“) a directeur général des douanes et droits indirects a receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (Francie) ve věci výše dávek, které byly uhrazeny za všechny hospodářské roky 2002/2003 – 2005/2006 nebo za některé z nich.
45

Podmiňovat v této souvislosti nárok na osvobození dodání uvnitř Společenství od DPH v podstatě dodržením formálních povinností, aniž by se zohledňovaly hmotněprávní požadavky, a zejména aniž by se zkoumala otázka, zda tyto požadavky byly splněny, by znamenalo jít nad rámec toho, co je nutné pro zajištění správného výběru daně (viz výše uvedený rozsudek Collée, bod 29).
51

Použití ustanovení o veřejném pořádku obsaženého v čl. 34 bodu 1 nařízení č. 44/2001 tak přichází v úvahu pouze v případě, že uznání nebo výkon rozhodnutí vydaného v jiném členském státě by nepřijatelným způsobem narušovaly právní řád členského státu, v němž se o uznání žádá, neboť by byly v rozporu s nějakou základní zásadou. Zásah by musel představovat zjevné porušení právního pravidla považovaného v právním řádu členského státu, v němž se o uznání žádá, za zásadní, nebo práva, které je v tomto právním řádu uznáváno za základní (viz výše uvedené rozsudky Krombach, bod 37; Renault, bod 30 a Apostolides, bod 59).
46

Co se týče pojmu „podstatné prvky“, je třeba podle Komise vycházet z judikatury Soudního dvora, podle níž jsou těmito prvky pravidla, která jsou pro upravovanou oblast zásadní (rozsudky ze dne 17. prosince 1970, Köster a Berodt & Co., 25/70, Recueil, s. 1161, bod 6, a ze dne 27. října 1992, Německo v. Komise, C-240/90, Recueil, s. I-5383, bod 36). Použití výrazu „doplněním [...] o nové jiné než podstatné prvky“ v čl. 2 odst. 2 druhého rozhodnutí o ‚komitologii‘ umožňuje svěřit Komisi pravomoc upřesnit podstatné prvky, které spoluzákonodárci neupravili podrobně. Komise je oprávněna doplnit tyto prvky a upravit nové činnosti, které spadají do upravované oblasti a do působnosti jejích základních pravidel.
10

Článek 521 téhož prováděcího nařízení stanoví: „1. Nejpozději do uplynutí lhůty pro vyřízení režimu, bez ohledu na to, zda se uplatní úprava lhůt podle čl. 118 odst. 2 druhého pododstavce [celního] kodexu či nikoliv: — se v případě aktivního zušlechťovacího styku (systému navracení) […] předkládá vyúčtování režimu celnímu úřadu vykonávajícímu dohled do 30 dnů, […] Pokud to opodstatňují zvláštní okolnosti, mohou celní orgány tuto lhůtu prodloužit i po jejím uplynutí. 2. Pokud celní úřad vykonávající dohled nestanoví jinak, musí vyúčtování nebo žádost obsahovat tyto údaje: a) odkaz na povolení; […] e) odkazy na celní prohlášení, na jejichž základě bylo dovozové zboží propuštěno do režimu; f) druh a množství zušlechtěných nebo přepracovaných výrobků nebo zboží v nezměněném stavu a jim přidělené celně schválené určení s odkazy na celní prohlášení, ostatní celní doklady nebo jiné dokumenty týkající se vyřízení režimu a lhůt pro vyřízení režimu; […] i) výši dovozního cla, kterou je třeba zaplatit, vrátit nebo prominout a popřípadě výši vyrovnávacích úroků, které je třeba zaplatit. Pokud tato částka souvisí s článkem 546, musí to být uvedeno; […] 3. Celní úřad vykonávající dohled může vystavit vyúčtování režimu.“
23

Jak uvedl generální advokát v bodech 26 a 49 až 54 svého stanoviska, platí v této souvislosti, a to zejména s ohledem na výše uvedený rozsudek National Grid Indus, že se svoboda usazování vztahuje na přemístění činností společnosti z portugalského území do jiného členského státu, a to bez ohledu na to, zda předmětná společnost přemísťuje své sídlo a skutečné vedení mimo portugalské území nebo zda přemísťuje aktiva stálé provozovny nacházející se na portugalském území do jiného členského státu.
1

Svým kasačním opravným prostředkem (C-628/10 P) se Alliance One International Inc. (dále jen „AOI“), dříve Standard Commercial Corp. (dále jen „SCC“), a Standard Commercial Tobacco Co. Inc. (dále jen „SCTC“) domáhají zrušení jednak rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 27. října 2010, Alliance One International a další v. Komise (T-24/05, Sb. rozh. s. II-5329, dále jen „napadený rozsudek“), kterým Tribunál zamítl jejich žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise COM(2004) 4030 final ze dne 20. října 2004, týkajícího se řízení podle čl. 81 odst. 1 [ES] (věc COMP/C.38.238/B.2 ‐ Surový tabák – Španělsko) (dále jen „sporné rozhodnutí“) a dále zrušení tohoto rozhodnutí v rozsahu, v němž se jich týká, jakož i snížení pokuty, která jim byla uvedeným rozhodnutím uložena.
25

Kromě toho je třeba připomenout, že Soudní dvůr rozhodl, že pokud členský stát vybral daně v rozporu s pravidly unijního práva, právní subjekty mají nárok na vrácení nejen neoprávněně vybrané daně, ale rovněž částek vyplacených tomuto státu nebo tímto státem zadržených v přímé souvislosti s touto daní. To zahrnuje rovněž ztráty představované nemožností disponovat peněžními částkami v důsledku předčasné splatnosti daně (viz výše uvedené rozsudky Metallgesellschaft a další, body 87 až 89, a Test Claimants in the FII Group Litigation, bod 205).
33

Jak vyplývá z judikatury týkající se investičního majetku, jehož smíšené užívání se může postupem času měnit, jakýkoli odchylný výklad by mohl vést k tomu, že odpočet DPH splatné na vstupu bude odepřen osobě povinné k dani z pozdějšího zdanitelného užívání pro podnikatelské účely, a to i přes její počáteční úmysl zcela začlenit dotčený majetek do aktiv svého podniku s výhledem na budoucí plnění. V takové situaci by přitom osoba povinná k dani nebyla zcela zbavena daně vztahující se k majetku, který užívá pro účely své hospodářské činnosti, a zdanění jejích podnikatelských činností by vedlo ke dvojímu zdanění v rozporu se zásadou daňové neutrality, která je vlastní společnému systému DPH, jehož je šestá směrnice součástí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. dubna 2009, Puffer, C-460/07, Sb. rozh. s. I-3251, body 45 a 46).
39

Pokud by se za takových okolností možnost dovolávat se vůči dalšímu nabyvateli doložky o soudní příslušnosti obsažené v původní smlouvě mezi výrobcem a prvním nabyvatelem posuzovala podle vnitrostátního práva, jak navrhla společnost Refcomp, jakož i německá a španělská vláda, vedlo by to v jednotlivých členských státech k rozdílným řešením, což by ohrozilo cíl sjednotit pravidla pro určení soudní příslušnosti sledovaný nařízením, jak vyplývá z druhého bodu jeho odůvodnění. Takový odkaz na vnitrostátní právo by byl rovněž zdrojem nejistoty neslučitelné se snahou zabezpečit předvídatelnost v oblasti soudní příslušnosti, která je, jak připomíná bod 11 odůvodnění nařízení, jedním z jeho cílů.
4

Článek 9 téže Úmluvy, nadepsaný „Přístup k právní ochraně“, v odst. 2 a 4 stanoví: „2. Každá strana v rámci své vnitrostátní právní úpravy zajistí, aby osoby z řad dotčené veřejnosti [...] b) [...] mohly dosáhnout toho, že soud nebo jiný nezávislý a nestranný orgán zřízený zákonem přezkoumá po stránce hmotné i procesní zákonnost jakýchkoliv rozhodnutí, aktů nebo nečinnosti podle ustanovení článku 6 a v případech, kdy je tak stanoveno vnitrostátním právem a aniž by tím byl dotčen odstavec 3 článku 9, i dalších relevantních ustanovení této úmluvy. [...] 4. Navíc – a aniž by tím byl dotčen odstavec 1 – postupy přezkoumání uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 mají zajistit přiměřenou a účinnou nápravu, včetně právně přikázaných úlev ve vhodných případech, a měly by být čestné, spravedlivé, včasné a neměly by vyžadovat vysoké náklady. […]“
11

Článek 2 královského nařízení stanoví: „Následující kategorie vysílaných osob samostatně výdělečně činných jsou vyloučeny z působnosti kapitoly 8 hlavy IV [programového zákona]: 1. osoba samostatně výdělečně činná vyslaná do Belgie za účelem první montáže nebo první instalace zboží, které tvoří podstatnou část smlouvy o dodávce zboží a jsou nezbytné pro uvedení dodaného zboží do provozu a provádí je osoba samostatně výdělečně činná, jež dodala zboží, pokud doba uvedených prací nepřesáhne 8 dnů. Tato výjimka však neplatí pro činnosti v odvětví stavebnictví [...]; 2. osoba samostatně výdělečně činná, která přichází do Belgie, aby provedla naléhavou údržbu nebo opravu strojů nebo přístrojů, které dodala podniku usazenému v Belgii, v němž jsou opravy nebo údržba provedeny, za podmínky, že doba jejího pobytu, jež je potřeba pro tyto činnosti, nepřekročí 5 dní za kalendářní měsíc; 3. osoby samostatně výdělečně činné, které nemají trvalé bydliště v Belgii a přednášejí tam, nebo se těchto přednášek účastní; 4. osoby samostatně výdělečně činné, které nemají trvalé bydliště v Belgii a které se tam účastní schůzí v užším kruhu, pokud jejich účast na těchto schůzích nepřekročí nejvýše 60 dnů v kalendářním roce s tím, že každá schůze může trvat nejvýše 20 po sobě jdoucích kalendářních dnů; 5. samostatně výdělečně činní sportovci, jakož i případně [jejich] samostatně výdělečně činný doprovod, kteří nemají trvalé bydliště v Belgii a poskytují tam služby v rámci svého povolání, pokud délka pobytu, jež je potřeba pro tyto činnosti, nepřekročí tři měsíce za kalendářní rok; 6. samostatně výdělečně činní umělci a případně osoby, které je doprovází a mají postavení samostatně výdělečně činné osoby, jež nemají trvalé bydliště v Belgii a přicházejí tam, aby poskytovaly služby v rámci svého povolání, pokud délka jejich pobytu, jež je potřeba pro tyto činnosti, nepřekročí 21 dnů za čtvrtletí; 7. osoby samostatně výdělečně činné působící v odvětví mezinárodní dopravy osob nebo zboží, ledaže tyto samostatně výdělečně činné osoby vykonávají kabotážní činnosti na belgickém území; 8. obchodní partneři, kteří přicházejí do Belgie, pokud délka jejich pobytu, jež je potřeba pro jejich činnosti, nepřekročí 5 dní za kalendářní měsíc; 9. řídící pracovníci a zmocněnci společnosti, kteří přicházejí do Belgie, aby se tam účastnili zasedání představenstva a valných hromad společností, pokud délka pobytu potřebná k výkonu těchto činností nepřekročí 5 dní za kalendářní měsíc.“
50

Úvodem je totiž nutno zdůraznit, že úloha OÚS se vyznačuje vědeckou a technickou komplexitou podmínek pro zkoumání žádostí o odrůdové právo Společenství, takže je důvodné přiznat mu při výkonu jeho funkcí prostor pro uvážení (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Schräder v. OÚS, bod 77). Považuje-li to dále za nutné, OÚS může vzhledem k této široké posuzovací pravomoci zohlednit skutečnosti a důkazy uvedené či předložené opožděně (pokud jde o OHIM, obdobně viz rozsudek ze dne 13. března 2007, OHMI v. Kaul, C-29/05 P, Sb. rozh. s. I-2213, bod 42).
111

Ze spisu zvláště vyplývá, že: — plán likvidace společnosti CMD, jenž byl schválen usnesením Juzgado de lo Mercantil no 2 de Bilbao ze dne 22. června 2010, v podstatě stanovil, že veškerá aktiva této společnosti budou jako celek prodána jejím věřitelům, kterými jsou především její bývalí zaměstnanci, jako částečná kompenzace za jejich pohledávky, přičemž pohledávka týkající se dotčených protiprávních podpor nebyla v dané době uvedena mezi uznanými pohledávkami; — právě krátce před schválením tohoto plánu byla bývalými zaměstnanci společnosti CMD založena společnost Euskomenaje, jejíž činnost je v podstatě totožná s činností vykonávanou do té doby společností CMD; — plán likvidace společnosti CMD sledoval „jasný cíl pokračovat v činnosti prostřednictvím nově založené společnosti, která by nenesla odpovědnost za dluhy společnosti CMD“, jak vyplývá z dopisu, který baskická vláda zaslala dne 17. února 2011 předsedovi správní rady společnosti Euskomenaje; — společnost Euskomenaje užívá práv průmyslového vlastnictví skupiny Magefesa, mimo jiné ochrannou známku Magefesa, která jí byla udělena přímo, to znamená bez nabídkového řízení a bez jakéhokoli protiplnění, jak vyplývá zejména z dopisů z 3. prosince 2010 a 10. března 2011, které Autonomní společenství Baskicko zaslalo Juzgado de Primera Instancia no 10 de Bilbao; — námitce Autonomního společenství Baskicko proti výše uvedenému udělení práv nebylo vyhověno; — i když byl plán likvidace společnosti CMD na základě odvolání, které Autonomní společenství Baskicko podalo po předložení věci Soudnímu dvoru, zrušen usnesením Audiencia Provincial de Bizkaia ze dne 16. ledna 2012, insolvenční správci této společnosti mezitím souhlasili s předběžným převodem jejích aktiv na společnost Euskomenaje až do ukončení likvidace společnosti CMD, a to bez jakéhokoli protiplnění, bez zveřejnění, bez převodu vlastnických práv a „v rozporu se základními zásadami vedení konkursního řízení“, jak vyplývá zejména z dopisu uvedeného ve třetí odrážce tohoto bodu; — bez ohledu na usnesení ze dne 12. ledna 2011, v němž bylo rozhodnuto o ukončení činnosti společnosti CMD a o uzavření jejich provozoven, společnost Euskomenaje i nadále vyrábí domácí spotřebiče v zařízeních společnosti CMD a užívá její nemovitosti, stroje a práva průmyslového vlastnictví, jak vyplývá ze žádosti, kterou dne 3. března 2011 podalo Autonomní společenství Baskicko k Juzgado de lo Mercantil no 2 de Bilbao a kterou se domáhalo právě ukončení činnosti společnosti Euskomenaje, která i nadále probíhala v zařízeních společnosti CMD.
195

Co se nejprve týče Dánského království, Tribunál v bodech 840, 843 a 847 napadeného rozsudku na jednu stranu uvedl, že sporné rozhodnutí neobsahuje nic, co by naznačovalo, že před vyhlášením výše uvedených rozsudků Paranova Läkemedel a další a Paranova, jejichž obsah byl uveden v bodě 156 tohoto rozsudku, bylo praxí dánských orgánů automaticky odnímat povolení k paralelním dovozům po zrušení registrace předmětného přípravku z důvodů, které nesouvisely s veřejným zdravím, a na druhou stranu, že v tomto rozhodnutí nebylo ani prokázáno, že by tyto orgány povolení k paralelním dovozům tobolek Losec zrušily.
Co se týče třetího argumentu navrhovatelky vycházejícího z neuvedení důvodů, proč měla Rada za to, že zmrazení finančních prostředků navrhovatelky bylo i nadále odůvodněné, je třeba připomenout, že jak bylo konstatováno v bodech 111 a 112 tohoto rozsudku, neexistují indicie, jež by naznačovaly, že by se od přijetí Sanctieregeling změnila skutková situace nebo její posouzení vnitrostátními orgány, co se týče účasti navrhovatelky na financování teroristických činností. Navrhovatelka také netvrdí, že by Rada měla k dispozici indicie, jež by ji mohly vést k úvaze, že navrhovatelka po přijetí Sanctieregeling pozastavila nebo ukončila účast na financování teroristických činností.
17

Umožnit členskému státu přijetí takových právních předpisů, jako jsou právní předpisy popsané předkládajícím soudem, které by se obecně odchylovaly od pravidel stanovených v čl. 17 odst. 5 prvním a druhém pododstavci a v čl. 19 odst. 1 šesté směrnice, by tedy bylo v rozporu s touto směrnicí. Takové právní předpisy by totiž zpochybnily cíl šesté směrnice, uvedený v jejím dvanáctém bodě odůvodnění, podle kterého by výše odpočtu daně měla být vypočítávána ve všech členských státech obdobným způsobem.
44

Kromě toho nelze mít za to – na rozdíl od toho, co tvrdí Dánské království, Nizozemské království a Švédské království – že se rezidentní a nerezidentní penzijní fondy nacházejí v odlišné situaci pouze z důvodu, že dividendy vyplácené ve prospěch posledně uvedených fondů podléhají srážkové dani. Dotčené vnitrostátní právní předpisy se totiž neomezují na to, že by stanovily rozdílné způsoby výběru daně v závislosti na místě bydliště či sídla příjemce dividend tuzemského původu, ale ve skutečnosti stanoví zdanění uvedených dividend pouze u nerezidentních penzijních fondů (obdobně viz rozsudek ze dne 10. května 2012, Santander Asset Management SGIIC a další, C-338/11 až C-347/11, bod 43).
15

Nelsonovi si rezervovali u společnosti Lufthansa let z Frankfurtu nad Mohanem (Německo) do Lagosu (Nigérie) na 27. července 2007 a zpáteční let LH 565 z Lagosu do Frankfurtu nad Mohanem na 27. března 2008. Pro tento zpáteční let byl čas odletu plánován na 22:50 hodin. Dne 27. března 2008 se Nelsonovi dostavili včas na letiště v Lagosu. Zpáteční let se však v plánovaný čas neuskutečnil a Nelsonovi byli ubytováni v hotelu. Dne 28. března 2008 v 16:00 hodin byli převezeni z hotelu na letiště. Let LH 565 se nakonec uskutečnil dne 29. března 2008 s odletem v 1:00 hodin, a to náhradním letadlem, které společnost Lufthansa dopravila z Frankfurtu nad Mohanem, pod stejným číslem letu a z velké části se stejnými cestujícími. Letadlo přistálo ve Frankfurtu nad Mohanem v 7:10 hodin, tj. s více než 24hodinovým zpožděním oproti původně plánovanému času příletu.
21

Za těchto podmínek se Tribunal da Relação de Guimarães rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku: „Mají být čl. 3 odst. 1 [první směrnice], čl. 2 odst. 1 [druhé směrnice] a články 1 a 1a [třetí směrnice] vykládány tak, že brání vnitrostátní občanskoprávní úpravě, a to konkrétně čl. 503 odst. 1 a článkům 504, 505 a 570 občanského zákoníku, podle kterých v případě srážky dvou vozidel, která nebyla zaviněna ani jedním z řidičů a v jejímž důsledku utrpí osoba cestující v jednom z těchto vozidel (poškozený, který požaduje náhradu škody) škodu na zdraví, má být odepřena nebo omezena náhrada škody, na kterou má tato osoba nárok, a to z toho důvodu, že tento cestující přispěl ke vzniku škody, neboť cestoval na předním sedadle vedle řidiče a nepoužil přitom bezpečnostní pás, což je v rozporu s vnitrostátními právními předpisy, — přičemž v této souvislosti bylo prokázáno, že při srážce obou zúčastněných vozidel dotčený spolujezdec v důsledku této srážky a v důsledku toho, že nebyl připoután bezpečnostním pásem, narazil hlavou na čelní sklo tak prudce, že prasklo a způsobilo mu hluboké řezné rány na hlavě a obličeji, — a s ohledem na skutečnost, že jedno ze zúčastněných vozidel nemělo v okamžiku nehody uzavřenu žádnou platnou a účinnou pojistnou smlouvu u některé z pojišťovacích společností, a žaloba tudíž směřuje kromě proti pojistiteli druhého ze zúčastněných vozidel také proti majiteli vozidla, které nebylo pojištěno, proti řidiči tohoto vozidla a proti Fundo de Garantia Automóvel, kteří vzhledem k tomu, že jde o objektivní odpovědnost, by mohli nést odpovědnost za zaplacení uvedené náhrady škody společně a nerozdílně?“
10

Bod 196 těchto pokynů v oddílu nadepsaném „Návrhy vhodných opatření“ zní: „V souladu s čl. [108 odst. 1 SFEU] Komise navrhne členským státům upravit jejich stávající režimy podpory tak, aby byly uvedeny do souladu s těmito pokyny nejpozději do 31. prosince 2007, s výjimkou stávajících režimů podpory [...] pro investice týkající se nákupu půdy v zemědělských podnicích, které musí být nejpozději do 31. prosince 2009 změněny tak, aby byly v souladu s těmito pokyny.“
9

Bod 196 uvedených pokynů v oddílu nadepsaném „Návrhy vhodných opatření“ zní: „V souladu s čl. [108 odst. 1 SFEU] Komise navrhne členským státům upravit jejich stávající režimy podpory tak, aby byly uvedeny do souladu s těmito pokyny nejpozději do 31. prosince 2007, s výjimkou stávajících režimů podpory [...] pro investice týkající se nákupu půdy v zemědělských podnicích, které musí být nejpozději do 31. prosince 2009 změněny tak, aby byly v souladu s těmito pokyny.“
43

Soudní dvůr tak poté, co připomněl ústřední úlohu, kterou Smlouva o FEU vyhrazuje Komisi při určování případné neslučitelnosti podpory s vnitřním trhem, rozhodl, že se čl. 108 odst. 2 třetí pododstavec SFEU týká výjimečného a zvláštního případu, takže pravomoc, která je svěřena Radě tímto ustanovením, má zjevně výjimečnou povahu (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek ze dne 29. června 2004, Komise v. Rada, body 29 až 31), což znamená, že tento čl. 108 odst. 2 třetí pododstavec musí být nutně vykládán restriktivně (obdobně viz rozsudky ze dne 22. dubna 2010, Mattner, C 510/08, Sb. rozh. s. I-3553, bod 32, a ze dne 14. března 2013, Česká spořitelna, C‑419/11, bod 26).
10

Bod 195 těchto pokynů zní takto: „Pro posuzování režimů podpory a jednotlivých podpor, které se považují za stávající podporu v souladu s bodem 4 kapitoly 4 přílohy IV aktu o přistoupení z roku 2003 pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětví zemědělství platné dne 31. prosince 2006 zůstanou platné do 31. prosince 2007, aniž by byl dotčen bod 196, za předpokladu, že taková podpora je v souladu s uvedenými pokyny nejpozději do 30. dubna 2007.“
11

Nařízení o přidělování trasy a o poplatcích za využívání veřejné železniční infrastruktury (uredba o dodeljevanju vlakovnih poti in uporabnini na javni železniški infrastrukturi) ze dne 10. dubna 2008 (Uradni list RS, č. 38/08, dále jen „nařízení ze dne 10. dubna 2008“), uvádí v článku 9: „(1) Agentura [pro železniční dopravu], provozovatel a žadatel dodržují v rámci postupu budování a přidělování trasy následující lhůty a zásady: […] — provozovatel vypracuje nejpozději pět měsíců před vstupem v platnost nového jízdního řádu návrh nového jízdního řádu a nové provozní doby vlaků a předá je agentuře [pro železniční dopravu]; — při sestavování uvedeného návrhu provozovatel projedná se zúčastněnými stranami a se všemi zainteresovanými subjekty jejich připomínky k [tomu, jaký] dopad by jízdní řád mohl mít na jejich schopnost provozovat železniční dopravu během období platnosti jízdního řádu, — agentura [pro železniční dopravu] předá návrh nového jízdního řádu žadatelům, kteří požádali o přidělení trasy vlaku a jiným zúčastněným stranám, které chtějí formulovat připomínky [k tomu, jaký] dopad by jízdní řád mohl mít na jejich schopnost provozovat železniční dopravu během období platnosti jízdního řádu, a poskytne jim lhůtu nejméně jednoho měsíce k vyjádření jejich případných připomínek.“