ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32

Tato zásada však platí „[s] výhradou článků 14 až 17“ nařízení č. 1408/71. V některých zvláštních případech by totiž prosté použití obecného pravidla stanoveného v čl. 13 odst. 2 písm. a) tohoto nařízení nemohlo zamezit administrativním komplikacím – jak na straně zaměstnance, tak na straně zaměstnavatele i orgánů sociálního zabezpečení – jež by mohly ztěžovat volný pohyb osob spadajících do působnosti uvedeného nařízení, ale mohlo by naopak takové komplikace vyvolat (rozsudek ze dne 4. října 2012,Format Urządzenia i Montaże Przemysłowe, C‑115/11, EU:C:2012:606, bod 31 a citovaná judikatura).
20

Uvedený soud uvedl, že rozhodnutím ze dne 11. prosince 2002 o státních podporách NN 37/98 (ex N 808/97) a NN 138/02 – Itálie (Sicílie) – Podpory v důsledku epizootických chorob: článek 11 regionálního zákona č. 40/1997 „Změny v rozvaze Regionu a v rozvaze Státní lesní agentury pro rozpočtový rok 1997 – Změna článku 49 regionálního zákona č. 30/1997“ (podpora NN 37/98) a článku 7 regionálního zákona č. 22/1999 „Mimořádná opatření v odvětví zemědělství“ (podpora NN 138/02) [C(2002) 4786] (dále jen „rozhodnutí z roku 2002“), již Komise schválila jakožto opatření státní podpory slučitelné s vnitřním trhem ustanovení regionálních zákonů, kterými byla do roku 1997 financována náhrada dotčená v původním řízení, a sice článek 11 regionálního zákona č. 40/1997 a článek 7 regionálního zákona č. 22/1999 (dále jen „opatření z roku 1997 a 1999“). Corte d’appello di Catania (odvolací soud v Katánii) měl za to, že konstatování Komise uvedené v rozhodnutí z roku 2002, podle něhož jsou opatření z let 1997 a 1999 slučitelná s vnitřním trhem, se vztahovalo i na opatření z roku 2005, kterým byla tato náhrada rovněž financována.
56

Kromě toho je třeba uvést – a to bez ohledu na skutečnost, že z informací, které poskytlo zastupitelstvo v písemném vyjádření, vyplývá, že čerpací stanici dotčenou ve věci v původním řízení zásobují dodávkami LPG výlučně vozidla nizozemského dodavatele, která jsou opatřena žáruvzdorným povlakem – že pokud je takový konstrukční požadavek, jako je požadavek dotčený ve věci v původním řízení, uložen provozovatelům cisternových vozidel na LPG nepřímo prostřednictvím povolení vydaného čerpací stanici, takový požadavek může odporovat nejen čl. 5 odst. 1 směrnice 2008/68, a to v případě dodávek LPG prováděných v rámci vnitrostátní přepravy cisternovými vozidly registrovanými na území dotčeného členského státu, ale také – jak vyplývá z bodu 55 tohoto rozsudku – čl. 1 odst. 5 směrnice 2008/68, a to v případě jakékoliv dodávky LPG, která by mohla být prováděna zejména v rámci přeshraniční přepravy cisternovými vozidly registrovanými v jiném členském státě.
19

Osoba usazená v jiném členském státě než v Lotyšsku, která se stala obětí dopravní nehody v posledně uvedeném členském státě, by totiž podle předkládajícího soudu mohla být zbavena svého práva na náhradu škody z titulu nákladů na odtah jejího poškozeného vozidla do státu jejího původu a nákladů, které souvisejí s nutností zaparkovat toto vozidlo na lotyšském území do doby, než dojde k jeho odtahu za účelem opravy.
3

Body 15, 18 a 34 odůvodnění nařízení č. 1215/2012 uvádějí: „(15) Pravidla pro určení příslušnosti by měla být vysoce předvídatelná a měla by vycházet ze zásady, podle které je příslušnost obecně založena na místě bydliště žalovaného. Příslušnost by měla být na tomto základě vždy určitelná, kromě několika přesně vymezených případů, kdy předmět sporu nebo smluvní volnost stran opravňuje k použití odlišného spojujícího prvku. Sídlo právnické osoby musí být v nařízení samostatně vymezeno tak, aby společná pravidla byla přehlednější a zamezilo se sporům o příslušnost. […] (18) Pokud se týče pojištění, spotřebitelských a pracovních smluv, měla by být slabší strana chráněna pravidly pro určení příslušnosti, která jsou pro ni příznivější než obecná pravidla. […] (34) Měla by být zajištěna kontinuita mezi [Úmluvou ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 1972, L 299, s. 32), ve znění následných úmluv o přistoupení nových členských států k této úmluvě], nařízením [Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42)] a tímto nařízením a za tímto účelem by měla být přijata přechodná ustanovení. Stejná potřeba kontinuity trvá, i pokud jde o výklad [uvedené] úmluvy […] a nařízení, která ji nahrazují, Soudním dvorem Evropské unie.“
133

Je však třeba připomenout, že z ustálené judikatury vyplývá, že článek 267 SFEU přiznává vnitrostátním soudům co nejširší možnost obrátit se na Soudní dvůr, mají-li za to, že věc, kterou projednávají, vyvolává otázky vyžadující výklad ustanovení unijního práva nezbytné pro vyřešení sporu, který jim byl předložen (rozsudek ze dne 24. října 2018, XC a další, C-234/17, EU:C:2018:853, bod 42). Soudní dvůr měl totiž za to, že pokud se soud, který nerozhoduje v posledním stupni, domnívá, že by v důsledku právního posouzení provedeného soudem vyššího stupně, a to i soudem ústavním, mohl vydat rozsudek v rozporu s unijním právem, musí mít možnost položit Soudnímu dvoru otázky, kterými se zabývá (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 5. března 2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, bod 52 a citovaná judikatura).
35

Z judikatury Soudního dvora mimoto vyplývá, že článek 21 SFEU je použitelný v oblasti vydávání i ve vztazích mezi členským státem a třetím státem. Podle předkládajícího soudu by tomu tak mělo být i v případě, kdy taková mezinárodní organizace, jako je Interpol, jedná jako zprostředkovatel, když na žádost třetího státu zveřejní červené oznámení směřující k zatčení osoby nebo omezení jejího pohybu za účelem jejího vydání do tohoto třetího státu. Pouze takovýto výklad působnosti článku 21 SFEU by umožnil odstranit překážky volnému pohybu občanů Unie, které vyplývají z rizika vydání do třetího státu poté, co pobývali v jiném členském státě, než je členský stát jejich původu, které by bylo protiprávní, jelikož by se zakládalo na obvinění, které by vzhledem k zákazu dvojího trestu za tentýž čin bylo v rozporu s unijním právem.
15

Ve vztahu k osobám povinným k dani, které nejsou usazeny v Rakousku ani zde neuskutečňují žádná plnění, ustanovení § 3 Verordnung des Bundesministers für Finanzen, mit der ein eigenes Verfahren für die Erstattung der abziehbaren Vorsteuern an ausländische Unternehmer geschaffen wird (nařízení spolkového ministra financí, kterým se upravuje zvláštní postup pro vracení daní zaplacených na vstupu, které si mohou odpočíst zahraniční podnikatelé) ze dne 21. dubna 1995 (BGBl. 279/1995), ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení (BGBl. II, 158/2014), stanoví – co se týče osob povinných k dani usazených v jiných členských státech – že pokud daňový orgán nevyplatil částku, která má být vrácena, ve lhůtě 4 měsíců a 10 pracovních dnů ode dne, kdy mu byla doručena žádost o vrácení daně, osobě povinné k dani se vyplatí odškodnění za prodlení ve výši 2 % z částky daně, která nebyla včas vrácena. Pokud daňový orgán požaduje doplňující údaje, tato lhůta činí 6 měsíců a 10 pracovních dnů a v případě druhé výzvy 8 měsíců a 10 pracovních dnů. Druhé odškodnění za prodlení ve výši 1 % z částky, která nebyla vrácena, se vyplatí, pokud není daň vrácena nejpozději do tří měsíců po uplynutí uvedené lhůty. A konečně třetí odškodnění za prodlení, rovněž ve výši 1 % z částky, která nebyla vrácena, se vyplatí, pokud není daň vrácena nejpozději do tří měsíců po uplynutí lhůty, v jehož důsledku vznikl nárok na druhé odškodnění za prodlení.
3

Body 15 a 16 odůvodnění nařízení č. 1215/2012 znějí: „(15) Pravidla pro určení příslušnosti by měla být vysoce předvídatelná a měla by vycházet ze zásady, podle které je příslušnost obecně založena na místě bydliště žalovaného. Příslušnost by měla být na tomto základě vždy určitelná, kromě několika přesně vymezených případů, kdy předmět sporu nebo smluvní volnost stran opravňuje k použití odlišného spojujícího prvku. Sídlo právnické osoby musí být v nařízení samostatně vymezeno tak, aby společná pravidla byla přehlednější a zamezilo se sporům o příslušnost. (16) Kromě místa bydliště žalovaného by měla existovat i jiná kritéria pro určení příslušnosti, založená na úzké vazbě mezi soudem a podanou žalobou nebo usnadňující řádný výkon spravedlnosti. Existence této úzké vazby by měla posílit právní jistotu a předejít možnosti, aby žalovaný byl žalován v řízení před soudem členského státu, jehož příslušnost nemohl rozumně předpokládat. To je důležité zejména ve sporech týkajících se mimosmluvních závazků, které vyplývají z porušení práva na soukromí a práv na ochranu osobnosti, včetně pomluvy.“
21

Rozhodnutím ze dne 19. května 2016 uvedený soud zamítl odvolání podané společností Natumi s odůvodněním, že podle nařízení č. 889/2008 není přidávání řasy Lithothamnium calcareum do ekologických potravin přípustné. Podle uvedeného soudu se bod 1.3 přílohy IX tohoto nařízení vztahuje pouze na jedlé potravinové řasy a pouze tyto řasy se tedy podle článku 28 tohoto nařízení mohou používat při zpracování ekologických potravin. Ačkoli se v těchto ustanoveních výslovně neuvádí, že řasy musí být jedlé, je takovýto výklad potvrzen skutečností, že ostatní látky uvedené v bodech 1.1 a 1.2 této přílohy IX musí být jedlé, stejně jako řasy uvedené v čl. 13 odst. 1 písm. a) nařízení č. 834/2007. Řasa Lithothamnium calcareum přitom jedlá není, a to z důvodu charakteristického ukládání vápníku do jejích buněčných stěn. Uvedený soud měl za to, že usazeniny řasy Lithothamnium calcareum v každém případě nepředstavují složky zemědělského původu, které by spadaly pod bod 1.3 přílohy IX nařízení č. 889/2008, nýbrž minerální látky, jejichž přidávání do ekologických produktů není v zásadě povoleno.
3

Článek 4 odst. 1 písm. b) a c) a odst. 4 této směrnice stanoví: „1. Při uskutečňování programů opatření uvedených v plánech povodí: […] b) pro podzemní vody i) členské státy provedou nezbytná opatření k zamezení nebo omezení vstupů znečišťujících látek do podzemních vod a k zamezení zhoršení stavu všech útvarů podzemních vod s výhradou uplatnění odstavců 6 a 7 a aniž je dotčen odstavec 8 tohoto článku a s výhradou uplatnění čl. 11 odst. 3 písm. j); ii) členské státy zajistí ochranu, zlepšení stavu a obnovu všech útvarů podzemních vod a zajišťují vyvážený stav mezi odběrem podzemních vod a jejich doplňováním s cílem dosáhnout dobrého stavu podzemních vod nejpozději do 15 let ode dne vstupu této směrnice v platnost, v souladu s přílohou V, s výhradou prodloužení lhůty podle odstavce 4 a uplatnění odstavců 5, 6 a 7, aniž je dotčen odstavec 8 tohoto článku a s výhradou čl. 11 odst. 3 písm. j); iii) členské státy provedou za účelem účinného snížení znečišťování podzemních vod nezbytná opatření k tomu, aby zvrátily jakýkoli významný a trvající vzestupný trend koncentrace jakékoli znečišťující látky jako důsledku dopadů lidské činnosti; […] c) pro chráněné oblasti členské státy dosáhnou souladu se všemi normami a cíli nejpozději do 15 let ode dne vstupu této směrnice v platnost, pokud právní předpisy Společenství, podle kterých byly jednotlivé chráněné oblasti zřízeny, nestanoví jinak. […] 4. Lhůty stanovené v odstavci 1 mohou být prodlouženy za účelem postupného dosahování cílů pro vodní útvary za předpokladu, že se neprojeví další zhoršení stavu dotčeného vodního útvaru, a to při splnění všech následujících podmínek: […]“
9

Estatuto de los Trabajadores (zákoník práce), ve znění Real Decreto legislativo 2/2015 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (královské legislativní nařízení 2/2015, kterým se schvaluje přepracované znění zákoníku práce) ze dne 23. října 2015 (BOE č. 255 ze dne 24. října 2015, s. 100224, dále jen „zákoník práce“), ve třetím dodatečném ustanovení stanoví: „Ustanoveními čl. 15 odst. 1 písm. a) a odst. 5, jakož i čl. 49 odst. 1 písm. c) není dotčeno to, co je prokázáno nebo co lze uzavřít v rámci kolektivního vyjednávání v souladu s třetím doplňujícím ustanovením [zákona 32/2006], pokud jde o pracovní smlouvu ‚fijo de obra‘, včetně odstupného při skončení pracovního poměru.“
32

Nahlížet na třetí státy tak, že spadají pod pojem „právnická osoba“ ve smyslu čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU, aniž by uzavřely s Unií jakoukoli dohodu vymezující právní vztahy mezi stranami této dohody, by nepřiměřeně omezilo Unii při provádění jejích politik a mezinárodních vztahů a znevýhodňovalo by ji v mezinárodních vztazích. Jednou ze základních zásad mezinárodního práva je totiž vzájemnost. Umožnit třetím státům podat takové žaloby k unijním soudům proti unijním aktům by přitom mohlo ohrozit vzájemnost mezi Unií a těmito státy. Třetí státy by totiž měly možnost napadnout unijní akty před unijními soudy, aniž by bylo zaručeno, že Unie může napadnout vnitrostátní akty těchto států, ať už individuálně, nebo v rámci různých sdružení států, jejichž jsou členy.
74

Takový výklad by zbavil užitečného účinku možnost hostitelského členského státu ukončit pobyt občana Unie na základě článku 6 směrnice 2004/38, pokud tento občan dospěl ke konci svého tříměsíčního pobytu na území tohoto členského státu, což mu fakticky umožní pobyt delší než tři měsíce na tomto území navzdory skutečnosti, že vůči němu bylo vydáno rozhodnutí o vyhoštění a nebyly by splněny podmínky stanovené v článku 7 této směrnice. Podle tohoto výkladu by totiž na základě pouhé skutečnosti, že každé tři měsíce překročí hranice hostitelského členského státu, bylo tomuto občanu Unie přiznáno právo pobytu, které by ve skutečnosti bylo časově neomezené, přestože by ani nemusel dodržet podmínky stanovené v článku 7 uvedené směrnice a přestože článek 6 téže směrnice, kterého by se dovolával pro účely pobytu, který by byl ve skutečnosti neomezený, byl koncipován pouze pro pobyty do tří měsíců, jak vyplývá ze samotného nadpisu posledně uvedeného článku.
77

V důsledku toho, pokud by se nositel práv duševního vlastnictví rozhodl externalizovat vymáhání náhrady škody tím, že využije specializovaného podniku prostřednictvím postoupení pohledávek nebo jiného právního úkonu, nemělo by s ním být zacházeno méně příznivě než s jiným nositelem takových práv, který by se rozhodl uplatnit tato práva osobně. Takové zacházení by totiž narušilo atraktivitu této externalizace z hospodářského hlediska a v konečném důsledku by zbavilo nositele práv duševního vlastnictví této možnosti, která je ostatně rozšířená v různých oblastech práva, jako je např. oblast ochrany cestujících v letecké dopravě, stanovené nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).
40

Co se týče argumentu zmíněného v bodě 17 tohoto rozsudku a týkajícího se legislativního procesu, který vyústil v přijetí směrnice 2004/18, je třeba poukázat na to, že účelem změn ve vymezení sporné výjimky nebylo přenést důraz na kritérium předmětu zakázky namísto kritéria založeného na osobě veřejného zadavatele. Důvodem pro to, že unijní normotvůrce vložil do textu výjimky slova „určeného pro vysílání“, byla totiž potřeba reagovat na technologický pokrok, konkrétně na rozmach vysílání po internetu, o čemž svědčí mimo jiné poslední věta bodu 25 odůvodnění směrnice 2004/18.
18

Pokud jde o situaci CF a DN, předkládající soud uvádí, že není přesvědčen o tom, že tyto osoby jsou z důvodu své osobní situace specificky dotčeny násilím, které panuje v provincii Nangarhar. Nicméně s ohledem na celkovou situaci v oblasti bezpečnosti v této provincii, a zejména na skutečnost, že region je dějištěm bojů mezi různými stranami konfliktu, které jsou velmi roztříštěné (včetně teroristických skupin) a úzce spjaté s civilním obyvatelstvem, a že žádná ze stran není schopna skutečně ovládat region nebo chránit civilní obyvatelstvo, které je obětí povstalců a vládních sil, má předkládající soud za to, že kdyby CF a DN byli do této provincie navráceni, byli by ze samotného důvodu své přítomnosti vystaveni reálnému nebezpečí vážného a individuálního ohrožení v důsledku svévolného násilí vyvolaného konfliktem. Mimoto vzhledem k jejich mimořádné zranitelnosti by CF a DN v případě, že by se museli vrátit do Afghánistánu, neměli ani přijatelnou alternativu útočiště v této zemi, jelikož je obecně nerozumné předpokládat, že by se mohli usadit na jiných místech (jako jsou Kábul, Herát a Mazár-e Šaríf).
3

Šestnáctý bod odůvodnění směrnice 93/13 zní takto: „vzhledem k tomu, že posouzení zneužívající povahy smluvních ujednání podle zvolených obecných kritérií, zejména v činnostech prodeje nebo poskytování, které mají veřejnoprávní povahu a které poskytují kolektivní služby se zohledněním solidarity mezi uživateli, musí být doplněno o prostředek k celkovému hodnocení různých dotčených zájmů; že to staví do popředí požadavek poctivosti; že při posuzování poctivosti musí být brán zvláštní ohled na sílu vyjednávacích pozic stran, na to, zda měl spotřebitel nějakou pohnutku k tomu, aby souhlasil s ujednáním, a zda zboží bylo dodáno nebo služby poskytnuty na zvláštní objednávku spotřebitele; že požadavek poctivosti může být uspokojen prodávajícím nebo poskytovatelem, jestliže jedná poctivě a spravedlivě s druhou stranou, jejíž oprávněné zájmy musí vzít v úvahu“.
30

Pokud bychom dále považovali přívěs nebo návěs, který je připojen k tahači, za věc přepravovanou tímto tahačem, nebo pokud bychom měli za to, že s ním tvoří jediné vozidlo, a přestává tak sám být „vozidlem“ ve smyslu čl. 1 bodu 1 směrnice 2009/103, neslučovalo by se to s tím, že definice pojmu „vozidlo“ ve smyslu tohoto ustanovení nezávisí na tom, jak je nebo jak může být dotčené vozidlo používáno, a odporovala by tak objektivnímu pojetí tohoto pojmu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. září 2018, Juliana, C‑80/17, EU:C:2018:661, body 38 a 39 a citovaná judikatura). Rovněž by se to neslučovalo s tím, že otázka rozsahu povinnosti sjednat pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel musí být z důvodů právní jistoty rozhodnuta předem, tzn. před případnou účastí dotyčného vozidla na nehodě (rozsudek ze dne 4. září 2018, Juliana, C‑80/17, EU:C:2018:661, bod 40).
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (daňová a celní správa, Spojené království) a WR ve věci legality daňového výměru určeného WR a týkajícího se dlužné spotřební daně ze zboží, které WR dopravil do Spojeného království bez platného správního dokladu prokazujícího, že se přeprava uskutečnila v režimu podmíněného osvobození od spotřební daně.
51

Odlišný výklad čl. 40 odst. 2 směrnice 2013/32, který by znamenal, že rozhodující orgán by již ve fázi ověřování existence nových skutečností nebo zjištění uplatňovaných na podporu následné žádosti tyto skutečnosti a zjištění posuzoval, by kromě toho, že by vedl ke směšování jednotlivých fází postupu posuzování takové žádosti, byl v rozporu s cílem směrnice 2013/32 spočívajícím v zajištění co možná nejrychlejšího posouzení žádostí o mezinárodní ochranu.
9

Fernando De Esteban Alonso je bývalý úředník Komise, který odešel do důchodu dne 1. srpna 2006, jenž vykonával zejména funkci ředitele ředitelství pro informatiku, publikace a vnější vztahy Statistického úřadu Evropské unie (Eurostat), a to v období od 1. ledna 1993 do 31. ledna 1997, než byl jmenován do jiných funkcí v rámci Komise.
4

Body 10, 16, 18, 19 a 27 odůvodnění směrnice 2003/71 uváděly: „(10) Cílem této směrnice a prováděcích opatření k ní je zajistit ochranu investorů a efektivnost trhů v souladu s přísnými regulativními normami přijatými na příslušných mezinárodních fórech. […] (16) Jedním z cílů této směrnice je ochrana investorů. Proto je vhodné přihlédnout k různým požadavkům na ochranu různých kategorií investorů, zejména podle jejich úrovně odborných zkušeností. Zveřejnění pomocí prospektu se nevyžaduje pro nabídky omezené na kvalifikované investory. Naopak každý další veřejný prodej nebo veřejné obchodování prostřednictvím přijetí k obchodování na regulovaném trhu zveřejnění prospektu vyžaduje. […] (18) Poskytnutí úplných informací týkajících se cenných papírů a emitentů těchto cenných papírů podporuje spolu s pravidly pro chování podniku ochranu investorů. Kromě toho jsou tyto údaje účinným prostředkem zvyšování důvěry v cenné papíry, a tím přispívají k řádnému fungování a rozvoji trhů cenných papírů. Vhodným způsobem pro zpřístupnění těchto údajů veřejnosti je zveřejnění prospektu. (19) Investice do cenných papírů, jako jakákoli jiná forma investic, zahrnují riziko. Ve všech členských státech jsou požadovány záruky pro ochranu zájmů současných a potenciálních investorů, které jim mají umožnit správné posouzení těchto rizik a tím investiční rozhodování při plné znalosti věci. […] (21) Informace jsou klíčovým prvkem ochrany investorů; v prospektu by měl být obsažen souhrn uvádějící základní vlastnosti a rizika spojená s daným emitentem, případným ručitelem a danými cennými papíry. Pro zajištění snadnějšího přístupu k těmto informacím by měl být souhrn psán obecně srozumitelným jazykem a obvykle by neměl přesáhnout 2500 slov v jazyce, ve kterém byl prospekt původně zpracován. […] (27) Investoři by měli být chráněni tím, že bude zajištěno zveřejňování spolehlivých informací. Emitenti, jejichž cenné papíry jsou přijímány k obchodování na regulovaném trhu, v současnosti podléhají trvalé povinnosti zveřejnění, ale nejsou povinni pravidelně zveřejňovat aktualizované informace. Vedle této povinnosti by emitenti měli nejméně jednou ročně zveřejnit výčet všech informací, které zveřejnili nebo dali k dispozici veřejnosti v posledních 12 měsících, včetně informací poskytovaných podle různých požadavků na výkaznictví stanovených jinými právními předpisy Společenství. […]“
29

Předkládající soud dále uvádí, že podle příslušných celních orgánů nelze konečný výrobek, tj. hydroxyacetaldehyd, zařadit do podpoložky 17029095 KN, do níž spadá surovina použitá na tento výrobek, tj. glukóza, jelikož se od této suroviny naprosto liší v důsledku dvou nevratných fází zpracování, kterými uvedená surovina prošla. Neobsahuje-li výrobek dotčený ve věci v původním řízení cukr, nemůže být zařazen do této sazební podpoložky, do níž spadají výrobky obsahující v sušině 50 % hmotnostních fruktózy. Tento výrobek tedy musí být podle těchto orgánů zařazen do podpoložky 29124900 KN.
35

Tato zásada se však použije „[s] výhradou článků 12 až 16“ nařízení č. 883/2004. V některých zvláštních případech by totiž prosté použití obecného pravidla uvedeného v čl. 11 odst. 3 písm. a) tohoto nařízení nemohlo zamezit administrativním komplikacím – jak na straně zaměstnance, tak na straně zaměstnavatele i orgánů sociálního zabezpečení – jež by mohly ztěžovat volný pohyb osob spadajících do působnosti uvedeného nařízení, ale mohlo by naopak takové komplikace vyvolat (rozsudek ze dne 16. července 2020, AFMB a další, C‑610/18, EU:C:2020:565, bod 43 a citovaná judikatura).
23

Z ustálené judikatury Soudního dvora totiž vyplývá, že značný počet osob nebo právních situací, které jsou potenciálně dotčeny rozhodnutím, které má předkládající soud vydat poté, co předložil Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, nemůže sám o sobě představovat výjimečnou okolnost, která by byla důvodem pro využití zrychleného řízení. Totéž platí pro velký počet věcí, které by mohly být přerušeny do vydání rozhodnutí Soudního dvora o předběžné otázce [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 8. prosince 2020, Staatsanwaltschaft Wien (Padělané příkazy k převodu), C‑584/19, EU:C:2020:1002, bod 36, a ze dne 25. února 2021, Gmina Wrocław (Přeměna práva stavby), C‑604/19, EU:C:2021:132, bod 47].