STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

ELEANOR SHARPSTON

přednesené dne 6. července 2017 ( 1 )

Věc C‑650/15 P

Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG),

SNF SAS

proti

European Chemicals Agency

„Kasační opravný prostředek — Nařízení (ES) č. 1907/2006 (nařízení REACH) — Látky vzbuzující mimořádné obavy — Stanovení seznamu látek určených k případnému zahrnutí do přílohy XIV (seznam látek podléhajících povolení) — Rozhodnutí, kterým byl akrylamid identifikován jako látka splňující kritéria pro zařazení na seznam — Článek 2 odst. 8 písm. b) — Výjimka — Pojem ‚meziprodukt‘ — Povinnost uvést odůvodnění — Zásada proporcionality“

1. Toto je kasační opravný prostředek proti rozsudku Tribunálu ze dne 25. září 2015, PPG a SNF v. ECHA ( 2 ) (dále jen „napadený rozsudek“). V uvedeném rozsudku Tribunál zamítl žalobu Polyelectrolyte Producers Group GEIE (dále jen „PPG“) a SNF SAS (dále jen „SNF“) znějící na zrušení rozhodnutí Evropské agentury pro chemické látky (dále jen „ECHA“ nebo „agentura“) (ED/68/2009) o identifikaci akrylamidu (EC č. 201-173-7) jakožto látky vzbuzující mimořádné obavy (dále jen „LVMO“) splňující kritéria stanovená v článku 57 nařízení REACH ( 3 ) a jeho zařazení na seznam látek k případnému zahrnutí do přílohy XIV uvedeného nařízení (dále jen „sporné rozhodnutí“).

2. Tento kasační opravný prostředek poskytuje Soudnímu dvoru příležitost k výkladu čl. 2 odst. 8 písm. b) nařízení REACH, který uvádí, že se na izolované meziprodukty na místě a přepravované izolované meziprodukty nevztahuje hlava VII uvedeného nařízení. Tato hlava se týká LVMO a stanoví pravidla a postupy platné jednak pro jejich identifikaci a případné zařazení na seznam látek podléhajících povolení a jednak pro jejich povolování, jakmile jsou na tento seznam zařazeny. Taková analýza bude vyžadovat, aby Soudní dvůr definoval pojem „meziprodukt“ a určil, zda mají být použití látek jako meziproduktu zohledněna při identifikaci jako LVMO.

K nařízení REACH

3. Cílem nařízení REACH je zajistit vysokou úroveň ochrany zdraví lidí a životního prostředí. Toto nařízení by rovněž mělo podpořit alternativní metody hodnocení rizik látek a jejich volného pohybu na vnitřním trhu za současného zvýšení konkurenceschopnosti a inovace ( 4 ).

4. Bod 12 odůvodnění uvádí, že cílem nařízení REACH je „podpořit a v určitých případech zajistit, že látky vzbuzující velké obavy budou postupně nahrazeny méně nebezpečnými látkami nebo technologiemi, jsou-li k dispozici vhodné a z ekonomického a technického hlediska uskutečnitelné alternativy“.

5. Bod 22 odůvodnění uvádí, že stanovení o povolování „by měla zajistit řádné fungování vnitřního trhu a zároveň zajistit, aby rizika plynoucí z látek vzbuzujících mimořádné obavy byla náležitě kontrolována“.

6. Jak uvádí bod 41 odůvodnění, „z důvodů uskutečnitelnosti a vzhledem k jejich zvláštní povaze je nutné pro meziprodukty stanovit zvláštní registrační požadavky“.

7. V článku 2 jsou stanoveny výjimky z použití nařízení REACH. V článku 2 odst. 1 písm. c) se stanoví, že se nařízení nevztahuje na neizolované meziprodukty. V článku 2 odst. 8 se stanoví, že „na izolované meziprodukty na místě a na přepravované izolované meziprodukty se nevztahují: a) kapitola 1 hlavy II, kromě článků 8 a 9, a b) hlava VII.“

8. Článek 3 obsahuje následující definice: „1) ‚látkou‘ [se rozumí] chemický prvek a jeho sloučeniny v přírodním stavu nebo získané výrobním procesem, včetně všech přídatných látek nutných k uchování jeho stability a všech nečistot vznikajících v použitém procesu, avšak s vyloučením všech rozpouštědel, která lze oddělit bez ovlivnění stability látky nebo změny jejího složení; […] 15) ‚meziproduktem‘ [se rozumí] látka, která je vyráběna a spotřebovávána nebo používána pro účely chemické výroby, aby byla přeměněna na jinou látku (dále jen ‚syntéza‘): a) ‚neizolovaným meziproduktem‘ se rozumí meziprodukt, který není během syntézy záměrně odebírán (vyjma odběru vzorků) ze zařízení, ve kterém syntéza probíhá. Toto zařízení zahrnuje reakční nádobu, její pomocná zařízení a veškerá zařízení, kterými látky procházejí během kontinuálního nebo vsádkového procesu, včetně potrubí pro přepravu z jedné nádoby do jiné pro účely dalšího reakčního kroku, avšak vyjma nádrže nebo jiné nádoby, ve kterých se látky skladují po výrobě; b) ‚izolovaným meziproduktem na místě‘ se rozumí meziprodukt, který nesplňuje kritéria pro neizolovaný meziprodukt a jehož výroba a syntéza jiných látek z tohoto meziproduktu se uskutečňuje na stejném místě provozovaném jedním nebo více právními subjekty; c) ‚přepravovaným izolovaným meziproduktem‘ se rozumí meziprodukt, který nesplňuje kritéria pro neizolovaný meziprodukt a je přepravován nebo dodáván na jiná místa; 16) ‚místem‘ [se rozumí] jedna lokalita, v níž, pokud zde existuje více než jeden výrobce látek, je určitá společná infrastruktura a zařízení; […]“

9. Hlava VII pojednává o povolovacím postupu. Dle článku 55 je cílem této hlavy „zajistit řádné fungování vnitřního trhu a zároveň zajistit, aby rizika plynoucí z [LVMO] byla náležitě kontrolována a aby tyto látky byly postupně nahrazeny vhodnými alternativními látkami nebo technologiemi, je-li to z hospodářského a technického hlediska uskutečnitelné“. Článek 56 odst. 1 písm. a) stanoví obecnou zásadu, že výrobci, dovozci nebo následní uživatelé nesmějí látku, která je uvedena v příloze XIV (nazvané ‚Seznam látek podléhající povolení‘), uvést na trh pro použití ani ji sami používat, pokud to nebylo povoleno.

10. Dle článku 57 mají být do přílohy XIV zahrnuty tyto látky: „a) látky, které splňují kritéria pro klasifikaci jako karcinogenní kategorie 1 nebo 2 podle směrnice 67/548/EHS[ ( 5 )]; b) látky, které splňují kritéria pro klasifikaci jako mutagenní kategorie 1 nebo 2 podle směrnice 67/548/EHS; c) látky, které splňují kritéria pro klasifikaci jako toxické pro reprodukci kategorie 1 nebo 2 podle směrnice 67/548/EHS; d) látky, které jsou perzistentní, bioakumulativní a toxické podle kritérií stanovených v příloze XIII tohoto nařízení; e) látky, které jsou vysoce perzistentní a vysoce bioakumulativní podle kritérií stanovených v příloze XIII tohoto nařízení; f) látky – například látky s vlastnostmi vyvolávajícími narušení endokrinní činnosti nebo s perzistentními, bioakumulativními a toxickými vlastnostmi nebo s vysoce perzistentními a vysoce bioakumulativními vlastnostmi, které nesplňují kritéria písmen d) ani e) – pro které existuje vědecký důkaz o možných vážných účincích na lidské zdraví nebo životní prostředí, jež vzbuzují stejné obavy jako účinky jiných látek uvedených v písmenech a) až e), a které jsou identifikovány v jednotlivých případech postupem podle článku 59 tohoto nařízení.“

11. Článek 59 odst. 2 až 10 stanoví postup identifikace látek splňujících kritéria uvedená v článku 57 a sestavení seznamu látek pro případné zahrnutí do přílohy XIV: „2. [Evropská komise] může agenturu požádat, aby připravila dokumentaci podle příslušných oddílů přílohy XV pro látky, které podle jejího názoru splňují kritéria stanovená v článku 57. Dokumentace může být případně omezena na odkaz na záznam v části 3 přílohy VI nařízení (ES) č. 1272/2008. Agentura tuto dokumentaci zpřístupní členským státům. 3. Každý členský stát může připravit dokumentaci podle přílohy XV pro látky, které podle jeho názoru splňují kritéria stanovená v článku 57, a předat ji agentuře. Dokumentace může být případně omezena na odkaz na záznam v části 3 přílohy VI nařízení (ES) č. 1272/2008. Agentura tuto dokumentaci do 30 dnů od obdržení zpřístupní ostatním členským státům. 4. Agentura na své internetové stránce oznámí, že pro látku byla vypracována dokumentace podle přílohy XV. Agentura vyzve všechny zúčastněné osoby, aby jí v zadané lhůtě podaly připomínky. 5. Do 60 dnů od rozeslání mohou ostatní členské státy nebo agentura vznést připomínky k identifikaci látky podle kritérií článku 57 v dokumentaci určené agentuře. 6. Pokud agentura neobdrží ani nevznese žádné připomínky, zapíše látku na seznam uvedený v odstavci 1. Agentura může tuto látku zahrnout do svých doporučení podle čl. 58 odst. 3. 7. V případě vznesení nebo obdržení připomínek postoupí agentura dokumentaci Výboru členských států do patnácti dnů od uplynutí lhůty 60 dnů uvedené v odstavci 5. 8. Dosáhne-li Výbor členských států do 30 dnů od postoupení jednomyslné dohody o identifikaci, může agentura zapsat tuto látku na seznam uvedený v odstavci 1. Agentura může tuto látku zahrnout do svých doporučení podle čl. 58 odst. 3. 9. Nepodaří-li se Výboru členských států dosáhnout jednomyslné dohody, připraví Komise návrh na identifikaci látky do tří měsíců od obdržení stanoviska Výboru členských států. Konečné rozhodnutí o identifikaci látky se přijme postupem podle čl. 133 odst. 3. 10. Agentura neprodleně po přijetí rozhodnutí o zahrnutí látky zveřejní seznam uvedený v odstavci 1 na své internetové stránce a aktualizuje jej.“

Skutečnosti předcházející sporu

Sporné rozhodnutí

12. PPG je evropským zájmovým hospodářským sdružením, které zastupuje zájmy společností vyrábějících nebo dovážejících polyelektrolyty, polyakrylamidy nebo jiné polymery s obsahem akrylamidu. SNF je jedním z členů PPG.

13. Akrylamid je monomerní látka používaná k polymeraci polyakrylamidu ( 6 ). Polyakrylamid se nejčastěji používá při úpravě vody, v papírenském průmyslu, těžebním průmyslu, ropném průmyslu, v zemědělství, jako přídavná látka v textilním průmyslu a v odvětví kosmetiky a osobní péče.

14. Dne 25. srpna 2009 předalo Nizozemské království agentuře ECHA dokumentaci týkající se identifikace akrylamidu jako karcinogenní a mutagenní látky splňující kritéria stanovená v čl. 57 písm. a) a b) nařízení REACH, jež má být zařazena na kandidátský seznam látek k zahrnutí do přílohy XIV uvedeného nařízení (dále jen „kandidátský seznam“). Dne 31. srpna 2009 zveřejnila ECHA na svých internetových stránkách výzvu zúčastněným stranám k podání připomínek k dokumentaci vypracované o akrylamidu. ECHA zároveň vyzvala příslušné orgány jiných členských států, aby v tomto ohledu vznesly připomínky.

15. Dne 27. listopadu 2009 dosáhl Výbor členských států, jemuž byla postoupena dokumentace podle čl. 59 odst. 7 nařízení REACH, jednomyslné dohody o identifikaci akrylamidu jakožto LVMO, jelikož splňuje kritéria stanovená v čl. 57 písm. a) a b) zmíněného nařízení.

16. Dne 22. prosince 2009 přijal výkonný ředitel agentury ECHA sporné rozhodnutí. Dne 30. března 2010 zveřejnila ECHA kandidátský seznam obsahující akrylamid.

Řízení před Tribunálem a Soudním dvorem

17. Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 10. června 2010 podaly PPG a SNF žalobu na neplatnost sporného rozhodnutí.

18. Usnesením ze dne 21. září 2011 ve věci PPG a SNF v. ECHA ( 7 ) Tribunál žalobu odmítl pro nepřípustnost.

19. Rozsudkem ze dne 26. září 2013 ve věci PPG a SNF v. ECHA ( 8 ) Soudní dvůr toto usnesení zrušil, vrátil věc Tribunálu a rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.

Napadený rozsudek

20. V návaznosti na rozsudek Soudního dvora Tribunál zamítl námitku nepřípustnosti vznesenou agenturou ECHA a zabýval se meritem věci ( 9 ).

21. Jako první žalobní důvod PPG a SNF uvedly, že sporné rozhodnutí porušuje čl. 2 odst. 8 písm. b) a článek 59 nařízení REACH. Argumentovaly, že akrylamid je meziproduktem, který je podle článku 59 vyňat z identifikace jako LVMO. Tribunál tento argument odmítl. Shledal, že dle definice meziproduktu v čl. 3 bodě 15 závisí kvalifikace látky jako meziproduktu na účelu sledovaném její výrobou a jejím použitím. Skutečnost, že má látka v konkrétním případě status meziproduktu, neznamená, že by měla být vyňata z postupu identifikace stanoveného v článku 59.

22. Jako druhý žalobní důvod PPG a SNF uvedly, že se ECHA dopustila zjevně nesprávného posouzení, když uznala, že ne všechna použití akrylamidu jsou meziprodukty. Tribunál shledal, že ECHA disponuje širokou diskreční pravomocí ohledně posuzování velmi složitých vědeckých a technických poznatků. Dokumentace vypracovaná Nizozemským královstvím v souladu s přílohou XV nařízení REACH uvádí, že 99 % akrylamidu v Evropské unii bylo použito jako meziprodukt při výrobě polyakrylamidů pro řadu aplikací, že existují další použití jako činidla v těsnicích materiálech a pro přípravu polyakrylamidových gelů na místě a že nelze dospět k závěru, že by veškeré použití akrylamidu uváděné v dokumentaci Nizozemského království bylo svou povahou použití jako meziprodukt.

23. Pokud jde o třetí žalobní důvod (domnělé porušení zásady proporcionality), Tribunál shledal, že i) zdržení se jednání, ii) přijetí omezení dle hlavy VIII nařízení REACH a iii) právní předpisy týkající se ochrany zaměstnanců nelze ve srovnání s identifikací akrylamidu jako LVMO považovat za přiměřená ani méně omezující opatření.

24. Ve čtvrtém žalobním důvodu PPG a SNF tvrdily, že ECHA porušila zásadu rovného zacházení, když s akrylamidem zacházela méně příznivě než s jinými látkami ve stejné situaci, které nebyly identifikovány jako LVMO. Tribunál shledal, že dle čl. 59 odst. 2 a 3 vybírá látky, které mají být zahrnuty do přílohy XIV, Komise a členské státy. ECHA nemohla, aniž by překročila své pravomoci, přistoupit k identifikaci látky, pokud by neexistovala dokumentace připravená členským státem nebo vyžádaná Komisí. Z toho vyplývá, že identifikací akrylamidu jako LVMO na rozdíl od jiných údajně srovnatelných látek ECHA neporušila zásadu rovného zacházení. Žádné další zdůvodnění nebylo v tomto případě třeba.

25. Ve svém rozsudku ze dne 25. září 2015 Tribunál proto žalobu v plném rozsahu zamítl.

Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení

26. V kasačním opravném prostředku došlém kanceláři Soudního dvora dne 4. prosince 2015 PPG a SNF vyzývají Soudní dvůr, aby zrušil napadený rozsudek, vydal konečný rozsudek a zrušil sporné rozhodnutí, případně vrátil věc Tribunálu. Rovněž Soudní dvůr vyzývají, aby uložil agentuře ECHA náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před Tribunálem.

27. PPG a SNF předkládají šest důvodů kasačního opravného prostředku, které mohou být shrnuty následovně: Prvním důvodem kasačního opravného prostředku je údajné nesprávné právní posouzení při výkladu definice „meziproduktů“ v čl. 3 bodě 15 nařízení REACH. Druhým důvodem kasačního opravného prostředku je údajné porušení povinnosti uvést odůvodnění, neboť se Tribunál nezabýval argumentem, že čl. 2 odst. 8 písm. b) stanoví, že na izolované produkty na místě a přepravované izolované meziprodukty se vůbec nevztahuje hlava VII. Třetí důvod kasačního opravného prostředku vytýká Tribunálu, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že meziprodukty nejsou vyňaty z použití článku 59 nařízení REACH. Čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku je údajné nesprávné právní posouzení, když Tribunál dospěl k závěru, že se ECHA nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když nezohlednila informace v příloze XV. Pátý důvod kasačního opravného prostředku vytýká chybu v hodnocení přiměřenosti sporného rozhodnutí. Šestým důvodem kasačního opravného prostředku je údajné porušení povinnosti uvést odůvodnění, jelikož se Tribunál nezabýval méně omezujícími opatřeními navrhovanými PPG a SNF.

28. ECHA navrhuje, aby Soudní dvůr kasační opravný prostředek zamítl jako neopodstatněný, potvrdil napadený rozsudek a PPG a SNF uložil náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před Tribunálem. Evropská komise navrhuje, aby Soudní dvůr důvody kasačního opravného prostředku zamítl. Nizozemsko podporuje v kasačním opravném prostředku agenturu ECHA.

29. PPG a SNF, ECHA a Evropská komise přednesly ústně argumenty na jednání konaném dne 11. ledna 2017.

Úvodní poznámky

30. Tento kasační opravný prostředek se v zásadě týká rozsahu vynětí izolovaných meziproduktů z povolovacího postupu pro LVMO stanoveného v hlavě VII nařízení REACH.

31. Nařízení REACH zavádí integrovaný systém pro sledování chemických látek, včetně registrace, hodnocení a schvalování ( 10 ). Podle návrhu nařízení Komise i) při registraci ‚má průmysl povinnost obstarat si relevantní informace o látkách, které vyrábí, a využívat tyto informace k zajištění bezpečnosti zmíněných látek‘; ii) hodnocení ‚umožňuje prověřit, zda průmysl dodržuje své povinnosti […]‘; iii) povolování látek vzbuzujících mimořádné obavy, v jejichž případě jsou ‚rizika spojená s použitím […] vhodně zvládnuta nebo [jejichž] společenskoekonomické výhody převažují nad riziky, [pokud] jako jiné vhodné řešení neexistují náhradní látky nebo technologie‘; iv) postup omezování ‚vytváří záchrannou síť umožňující řízení rizik, jež nejsou přiměřeně kryta jinými ustanoveními systému REACH‘ ( 11 ).

32. Nařízení REACH je založeno na zásadě obezřetnosti zakotvené v článku 191 SFEU ( 12 ). V souladu s touto zásadou a za účelem zajištění dostatečně vysoké úrovně ochrany lidského zdraví a životního prostředí by měla být látkám LVMO věnována velká pozornost ( 13 ).

33. Hlava VII nařízení REACH upravuje proces povolování pro LVMO.

34. První etapa spočívá v identifikaci LVMO v souladu s článkem 57. Látkami vzbuzujícími mimořádné obavy jsou ty látky, které jsou uvedeny jednak v čl. 57 písm. a) až e) uvedeného nařízení z důvodu karcinogenních, mutagenních či toxických vlastností pro reprodukci, nebo proto, že jsou perzistentní, bioakumulativní a toxické, nebo vysoce perzistentní a vysoce bioakumulativní, a jednak v čl. 57 písm. f) téhož nařízení, tj. všechny ostatní látky, „pro které existuje vědecký důkaz o možných vážných účincích na lidské zdraví nebo životní prostředí, jež vzbuzují stejné obavy jako účinky jiných látek uvedených v písmenech a) až e)“ ( 14 ).

35. Článek 59 stanoví postup identifikace těchto látek.

36. Nejdříve je členským státem nebo ECHA připravena dokumentace podle přílohy XV (v případě ECHA na žádost Komise). Tato dokumentace musí obsahovat identifikaci dotčené látky, odůvodnění navrhované kvalifikace dotčené látky a dostupné informace o použití a expozici, jakož i informace o alternativních látkách a technikách. ECHA tuto dokumentaci zpřístupní členským státům ( 15 ). Zadruhé ECHA na svých webových stránkách zveřejní oznámení, že byla pro látku připravena dokumentace dle přílohy XV, a vyzve všechny zúčastněné osoby, aby jí v zadané lhůtě podaly připomínky ( 16 ). Pokud neexistují žádné připomínky, třetím krokem je zahrnutí látky na kandidátský seznam dle čl. 59 odst. 6. Pokud ECHA obdrží připomínky, musí postoupit dokumentaci Výboru členských států. ECHA poté látku zahrne na kandidátský seznam, pouze pokud Výbor dosáhne jednomyslné dohody nebo pokud Komise připraví návrh na identifikaci látky a je přijato konečné rozhodnutí postupem projednávání uvedeným v čl. 133 odst. 3 ( 17 ).

37. Z článku 59 odst. 1 nařízení REACH jasně vyplývá, že účelem první etapy je identifikovat LVMO a sestavit kandidátský seznam k možnému zahrnutí do přílohy XIV.

38. Druhá etapa zmíněného postupu je zařazení některých kandidátských látek do přílohy XIV, nazvané „Seznam látek podléhajících povolení“. ECHA nejprve vydá doporučení ohledně prioritních LVMO, které mají být do přílohy XIV zahrnuty ( 18 ). Poté může Komise na základě doporučení ECHA rozhodnout o zařazení látky z kandidátského seznamu na seznam látek podléhajících povolení v příloze XIV. Toto rozhodnutí se přijímá postupem podle čl. 5a odst. 1 až 4 a článku 7 rozhodnutí 1999/468/ES ( 19 ). U každé látky musí uvést její identifikaci, podstatné vlastnosti nebo vlastnosti, které odůvodňují její identifikaci podle článku 57, veškerá přechodná opatření, která se na ni mohou vztahovat, případná období přezkumu pro určitá použití a případná použití nebo kategorie použití osvobozené od požadavku povolení a případné podmínky pro tato osvobození ( 20 ).

39. Třetí etapou povolovacího postupu je udělování povolení pro látky uvedené v příloze XIV. Žádosti o povolení podávají k ECHA výrobci, dovozci nebo následní uživatelé látky ( 21 ). Rozhodnutí o povolení přijímá Komise postupem stanoveným v článku 64.

40. LVMO, které byly zařazeny do přílohy XIV, nesmějí být uváděny na trh pro použití ani používány výrobci, dovozci ani následnými uživateli, pokud neobdržely povolení nebo pokud nespadají do určitých omezených kategorií stanovených v nařízení ( 22 ). Podle čl. 2 odst. 5 a 8 nařízení REACH jsou ale z hlavy VII vyňaty léčivé přípravky, potraviny a krmiva a izolované meziprodukty na místě a přepravované izolované meziprodukty.

41. Jádrem tohoto kasačního opravného prostředku je interakce mezi první etapou postupu identifikace uvedeného v bodech 35 až 37 výše a výjimkou z povolování pro izolované meziprodukty stanovenou v čl. 2 odst. 8 písm. b) nařízení REACH.

42. V této souvislosti nyní tento kasační opravný prostředek přezkoumám. Z uvedených šesti důvodů kasačního opravného prostředku se mi jeví, že by nejdříve měl být přezkoumán první a třetí, jelikož se týkají rozsahu vynětí meziproduktů z použití hlavy VII nařízení REACH.

K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku: nesprávné právní posouzení při výkladu definice pojmu „meziprodukty“

Shrnutí relevantních částí napadeného rozsudku

43. Tribunál shledal, že skutečnost, že látka může mít status meziproduktu, neznamená, že by se na ni nevztahovala identifikace jako látky vzbuzující mimořádné obavy vyplývající z postupu podle článku 59 nařízení REACH ( 23 ).

44. Tribunál zkoumal použití akrylamidu jako těsnicího činidla vznikajícího polymerací a pro přípravu polyakrylamidových gelů pro elektroforézu. Pokud jde o těsnění, Tribunál shledal, že toto použití akrylamidu není meziproduktem, ale konečným použitím této látky ( 24 ). Tento závěr je potvrzen oddíly 2 a 4 „Definice meziproduktů na základě dohody Komise, členských států a agentury ECHA ze dne 4. května 2010“ ( 25 ) ( 26 ). Pokud jde o přípravu polyakrylamidových gelů pro elektroforézu, základním záměrem při přípravě odlitků, která je jednou z etap protokolu elektroforézy, není výroba polyakrylamidu, ale analytická separace molekul prostřednictvím elektroforézy ( 27 ). V každém případě skutečnost, že všechny tři registrační dokumentace pro akrylamid v databázi ECHA identifikují akrylamid jako meziprodukt, neznamená, že se tato látka používala výhradně jako meziprodukt ( 28 ).

45. Tribunál poukázal na to, že podle nařízení REACH je látka definována svými podstatnými vlastnostmi, zatímco pojem „meziprodukt“ je definován podle zamýšleného účelu výroby a použití látky ( 29 ). Skutečnost, že látka může mít status meziproduktu, proto nevyjímá tuto látku z postupu identifikace jako látky vzbuzující mimořádné obavy stanoveného v článku 59 nařízení REACH ( 30 ).

Argumentace účastníků řízení

46. V prvním důvodu kasačního opravného prostředku PPG a SNG tvrdí, že se Tribunál při výkladu definice pojmu „meziprodukt“, uvedené v čl. 3 odst. 15 nařízení REACH, dopustil nesprávného právního posouzení. Tento důvod kasačního opravného prostředku je rozdělen do tří částí.

47. Nejdříve PPG a SNF tvrdí, že výklad pojmu „meziprodukty“ podaný Tribunálem je v rozporu s jasným zněním ustanovení o meziproduktech stanovených v nařízení REACH. Akrylamid splňuje definici meziproduktů, protože je vyráběn pro chemickou reakci se záměrem přeměny na polyakrylamid a je v této chemické reakci spotřebován. Jeho použití za účelem vytvoření polyakrylamidu následně používaného jako těsnicí činidlo nebo pro přípravu gelů pro elektroforézu by proto nemělo být z uvedené definice vyňato. Konečné použití syntetizované látky nebo chemického procesu po syntéze není pro definici meziproduktů relevantní.

48. Zadruhé je výklad pojmu „meziprodukty“ podaný Tribunálem v rozporu s účelem ustanovení nařízení REACH o meziproduktech. Meziprodukty jsou zvláštní kategorií látek, na něž se vztahují výjimky stanovené v čl. 2 odst. 8 nařízení REACH, protože nepředstavují stejnou úroveň rizika jako látky, u nichž dochází k významné expozici.

49. Zatřetí PPG a SNF tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když se na podporu svého výkladu definice pojmu „meziprodukt“ opíral o přílohu č. 4 k Pokynům ECHA pro meziprodukty.

50. ECHA odpovídá, že definice pojmu „meziprodukt“ musí být vykládána striktně, neboť je výchozím bodem pro vynětí těchto látek z oblasti působnosti určitých ustanovení nařízení REACH. Aby se látka mohla kvalifikovat jako meziprodukt ve smyslu čl. 3 odst. 15, hlavním účelem přeměny této látky musí být přispět ke struktuře jiné látky, jejíž výroba je zamýšlena. Meziprodukty dále podléhají méně přísným požadavkům na registraci, když jsou používány za přísně kontrolovaných podmínek na „místě“, podle čl. 3 odst. 16. Pokud se tedy látka používá pro konkrétní konečné použití na místě, kde k tomuto použití má dojít (například použití akrylamidu při těsnění), toto použití není meziproduktem. Kromě toho použil Tribunál Pokyny ECHA pro meziprodukty pouze pro podložení svých závěrů.

51. Pouhá skutečnost, že jedna látka je přeměňována na jinou, nestačí podle Komise k tomu, aby ji klasifikovala jako meziprodukt. Aniž by to znamenalo, že existuje subjektivní kritérium, Komise tvrdí, že by při hodnocení toho, zda lze látku kvalifikovat jako meziprodukt, měl být zohledněn účel výroby a použití látky a účel chemického procesu. Dodává, že použití látky jako meziproduktu není relevantní pro její identifikaci jako LVMO podle článku 59 nařízení REACH. Navíc jsou tvrzení PPG a SNF ohledně toho, že Tribunál použil Pokyny ECHA, nesprávná.

Posouzení

52. První důvod kasačního opravného prostředku v zásadě nastoluje otázku definice „meziproduktů“ dle nařízení REACH a vztah tohoto výrazu k „látkám“.

53. Hlavním pojmem, pomocí něhož je definována oblast působnosti nařízení REACH, je „látka“. V bodě 1 odůvodnění se uvádí, že cílem nařízení je zajistit „vysokou úroveň ochrany lidského zdraví a životního prostředí a volný pohyb látek […] a současně zvýšení konkurenceschopnosti a inovace“. Jak vysoké úrovně ochrany lidského zdraví, tak účinného fungování vnitřního trhu s látkami lze dosáhnout sbližováním právních předpisů o látkách ( 31 ). Jádro definice pojmu „látka“ v čl. 3 odst. 1 („chemický prvek a jeho sloučeniny v přírodním stavu nebo získané výrobním procesem“) zůstalo nezměněno od doby starších textů, jež byly novelizovány nebo zrušeny uvedeným nařízením ( 32 ) a první směrnice o nebezpečných látkách ( 33 ). Tato definice je „základním kamenem nařízení REACH, protože hlavním předmětem ustanovení nařízení REACH jsou látky“ ( 34 ). Kromě toho jsou definice většiny výrazů nařízení REACH, například „polymer“, „monomer“ nebo „meziprodukt“, přímo založeny na pojmu „látka“.

54. Pokud je látka považována za látku vzbuzující mimořádné obavy, což znamená, že je obzvláště nebezpečná kvůli svým podstatným vlastnostem, může být postupem popsaným v bodech 33 až 38 výše zahrnuta do přílohy XIV nařízení REACH, nadepsané „Seznam látek podléhajících povolení“. Identifikace LVMO podle článku 57 se nezabývá zamýšleným účelem látek, ale pouze jejich podstatnými vlastnostmi.

55. „Meziprodukt“ je definován v čl. 3 odst. 15. Ze znění tohoto ustanovení vyplývá, že meziprodukt je i) látka, ii) která je vyráběna pro chemické zpracování, iii) která je spotřebována při tomto zpracování nebo pro něj použita, iv) za účelem přeměny na jinou látku. Pokud jde o izolované meziprodukty, jako je akrylamid v projednávané věci, než může být látka označena jako meziprodukt dle nařízení REACH, musí být splněna další podmínka: postup musí probíhat na „místě“ ve smyslu čl. 3 odst. 16, nebo musí být látka přepravována nebo dodávána na jiná „místa“. Ratio legis této úpravy je vyloučit rizika pro lidské zdraví a životní prostředí tím, že se zajistí, aby se meziprodukty používaly pouze v kontrolovaných podmínkách.

56. Rozdíl mezi pojmem „látka“ a pojmem „meziprodukt“ spočívá v tom, že meziprodukt je vyráběn pro chemické zpracování a slouží k vytvoření jiné látky. Tato definice tedy zahrnuje jak i) účel výroby meziproduktů, tak jejich spotřebu nebo použití, zejména chemické zpracování, a zároveň ii) účel chemického zpracování, což je vytvoření jiné látky. U izolovaných meziproduktů definice rovněž zahrnuje pojem „místo“.

57. Přezkum, který je zde nutno provést, je dvojí: i) zda zde existuje látka a ii) zda účel a podmínky výroby, použití a chemického zpracování dané látky odpovídají těm, které jsou uvedeny v definici meziproduktu v nařízení REACH. Jak PPG a SNF na jednání připustily, výchozím bodem analýzy musí být pojem „látka“; nejdříve by měla být identifikována látka a poté je třeba zkoumat způsoby, jakými se používá, aby se ověřilo, zda odpovídá definici pojmu „meziprodukt“. Použiji zde sylogismus: všechny meziprodukty jsou použitím látek, ale pouze některá použití látek jsou meziprodukty; stejná látka tedy může být použita jako meziprodukt i jinak.

58. Z výše uvedeného tedy vyplývá, že definice meziproduktů přijatá nařízením REACH je založena na účelu výroby a použití příslušné látky. To se odráží jak v textu nařízení, tak v jeho účelu.

59. Znění čl. 3 odst. 15 tudíž definuje „meziprodukt“ pomocí výrazů „vyráběná pro“ a „aby [byla přeměněna]“. Účelem ustanovení o meziproduktech v rámci povolovacího postupu je osvobodit určitá použití látek od požadavku na povolování, aby bylo možno se zaměřit na použití, která představují největší riziko ( 35 ). Tento účel by měl být vykládán v souladu s celkovým cílem nařízení REACH a povolovacího postupu, tj. řízením rizik plynoucích z LVMO v rámci zajišťování vysoké úrovně ochrany lidského zdraví a životního prostředí ( 36 ).

60. Domnívám se proto, že Tribunál v bodě 67 napadeného rozsudku správně konstatoval, že nařízení REACH definuje meziprodukt „na základě cíle sledovaného výrobou a použitím látky“. Tento přístup je v souladu jak se zněním, tak účelem uvedeného nařízení.

61. PPG a SNF rovněž tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když kvalifikoval použití akrylamidu při těsnění a pro přípravu gelů pro elektroforézu jako konečné použití akrylamidu, a ne jako meziprodukt.

62. Argumentace Tribunálu v případě injektáže a přípravy gelů pro elektroforézu (body 54 až 58 napadeného rozsudku) odmítá, že by tato použití byla svou povahou použitím jako meziprodukt. Tato argumentace je založena na tvrzení, že hlavním účelem chemického procesu není vytvoření polyakrylamidu, ale těsnicí funkce nebo analytická separace molekul elektroforézou.

63. Napadený rozsudek chápu tak, že Tribunál oblast působnosti definice obsažené v čl. 3 odst. 15 nerozšiřuje a ani jako další kritérium definice meziproduktu nezavádí absenci konečného použití syntetizované látky, jak tvrdí PPG a SNF. Naopak Tribunál důsledně použil definici meziproduktů s ohledem na zamýšlený účel výroby a použití látky. Jak totiž Tribunál správně uvedl, účelem použití akrylamidu v těchto dvou případech není výroba polyakrylamidu, ale těsnění nebo elektroforéza. Tribunál tedy shledal, že tato dvě použití nejsou použitími jako meziprodukt, ale jsou konečným použitím.

64. Je pravda, že některé terminologické variace v napadeném rozsudku, například použití slov „záměr“, „sledovaný účel“ nebo „sledovaný cíl“, by mohly vést k domněnce, že se Tribunál do definice „meziproduktů“ snaží zavést subjektivní prvek posouzení záměru. Podle mého názoru však výklad sporných pasáží jako celku ukazuje, že tomu tak není. Nahodilá přítomnost těchto slov proto nezneplatňuje argumentaci Tribunálu.

65. Zda jsou injektáže a příprava gelů pro elektroforézu použitím akrylamidu, a pokud ano, jakými druhy použití, je faktickou otázkou. Na jednu stranu navrhovatelé žádají, aby Soudní dvůr dospěl k odlišným skutkovým zjištěním. Nejde-li však o zkreslení skutkového stavu (které není namítáno), skutkový stav zjištěný Tribunálem nelze v kasačním opravném prostředku napadat. I kdybych se domnívala – příznivěji pro navrhovatele – že zpochybňují spíše právní kvalifikaci těchto skutečností ze strany Tribunálu a právní závěry, které z nich vyvodil, z výše uvedené analýzy vyplývá, že dle mého názoru Tribunál aplikoval právo správně ( 37 ).

66. Argumenty PPG a SNF je proto třeba odmítnout.

67. Pokud jde o odkaz v bodě 55 napadeného rozsudku na přílohu č. 4 Pokynů ECHA pro meziprodukty, PPG a SNF tvrdí, že měl Tribunál nezávisle posoudit právní bezvadnost tohoto dokumentu a že se opírá o pasáže, které jsou v projednávané věci irelevantní.

68. Mám za to, že by toto tvrzení mělo být odmítnuto. Podle mého názoru je výklad meziproduktů podaný Tribunálem správný a skutečnost, že se k podpoře svých závěrů ohledně použití akrylamidu pro těsnění dovolává výňatku z Pokynů ECHA pro meziprodukty, nemá na výrok napadeného rozsudku žádný vliv. Není tedy dán důvod k jeho zrušení ( 38 ).

69. Toto tvrzení je třeba odmítnout, a první důvod kasačního opravného prostředku zamítnout.

K třetímu důvodu kasačního opravného prostředku: nesprávné právní posouzení při výkladu vynětí meziproduktů z použití článku 59 nařízení REACH

Shrnutí relevantních částí napadeného rozsudku

70. Tribunál rozhodl, že se na akrylamid jako „látku“ podle čl. 3 odst. 1 nařízení REACH může uplatnit postup identifikace stanovený článkem 59 ( 39 ). I když čl. 2 odst. 8 písm. b) uvedeného nařízení stanoví pro izolované meziprodukty na místě a přepravované izolované meziprodukty výjimku z hlavy VII, skutečnost, že látka může mít status meziproduktu, neznamená, že by se na ni nevztahoval postup identifikace ( 40 ). Skutečnost, že dokumentace předložená Nizozemskem ohledně identifikace akrylamidu jako karcinogenní a mutagenní látky odkazující pouze na příklady, kdy je látka použita jako meziprodukt, není pro účely identifikace této látky jako LVMO splňující kritéria stanovená v článku 57 relevantní. Tato skutečnost ale může být relevantní v pozdějších fázích povolovacího postupu ( 41 ).

Argumentace účastníků řízení

71. V třetím důvodu kasačního opravného prostředku PPG a SNG tvrdí, že se Tribunál při výkladu výjimky z hlavy VII nařízení REACH pro meziprodukty dopustil nesprávného právního posouzení. Tento důvod kasačního opravného prostředku se skládá ze tří částí.

72. Zaprvé PPG a SNF tvrdí, že zjištění Tribunálu, že meziprodukty nejsou vyňaty z článku 59, je v rozporu s jasným záměrem zákonodárce a výslovným zněním čl. 2 odst. 8 písm. b), které osvobozuje meziprodukty do celé hlavy VII.

73. Zadruhé tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného výkladu článku 59, jelikož obecný odkaz na „látky“ v tomto článku nemůže vyloučit použití konkrétních výjimek pro meziprodukty. Vzhledem k tomu, že Tribunál uznal, že meziprodukty nepodléhají povolení, dopustil se nesprávného právního posouzení, když následně nedospěl k závěru, že se na použití jako meziprodukty nevztahuje ani článek 59. Dále je to, zda je látka vyňata z použití určitých ustanovení, nutno ověřovat před tím, než jsou tato ustanovení na ni použita, nikoli až poté. Navrhovatelé rovněž tvrdí, že postup stanovený v článku 59 není určen pouze k identifikaci látek majících vlastnosti uvedené v článku 57, ale stanoví rovněž seznam látek, které budou případně zahrnuty do přílohy XIV.

74. Zatřetí PPG a SNF tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že meziprodukty nejsou vyňaty z použití článku 57. Skutečnost, že má látka podstatné vlastnosti vzbuzující obavy, uvedené v článku 57, neznamená, že lze výslovnou výjimku stanovenou v čl. 2 odst. 8 písm. b) přehlížet. Kromě toho není účelem identifikace látky, která má podstatné vlastnosti uvedené v článku 57, identifikovat všechny takové látky, ale pouze ty, které mají být zahrnuty do přílohy XIV.

75. Agentura ECHA tvrdí, že Tribunál správně shledal, že čl. 2 odst. 8 písm. b) nařízení REACH nemůže bránit tomu, aby akrylamid označila jako LVMO. Tento názor podporuje i historie vzniku tohoto předpisu a význam a použití tohoto článku v praxi. Kromě toho je čl. 2 odst. 8 písm. b) výjimkou z požadavku žádat o povolení, a měl by proto být vykládán striktně.

76. Pokud jde o články 57 a 59, ECHA tvrdí, že Tribunál správně dospěl k závěru, že akrylamid představuje látku, která může podléhat postupu povolování, a to bez ohledu na to, zda je použit pouze jako meziprodukt. Kromě toho znění těchto článků naznačuje, že identifikace a zařazení látky na kandidátský seznam nemusí nutně znamenat její zahrnutí do přílohy XIV.

77. Komise tvrdí, že výjimku v čl. 2 odst. 8 písm. b) nařízení REACH je nutno chápat jako výjimku ze všech ustanovení v hlavě VII, která odkazují na použití látky jako meziproduktu. Dodává, že jiná použití, například v léčivých přípravcích, potravinách a krmivech, jsou vyňata z hlavy VII na základě čl. 2 odst. 5, ale nebrání tomu, aby byla látka identifikována a zařazena na kandidátský seznam. Podle názoru Komise PPG a SNF nevysvětlily, jak by se v případě přijetí jejich výkladu čl. 2 odst. 8 písm. b) mělo nakládat s látkou, která se používá jako meziprodukt i jinak.

Posouzení

78. Třetí důvod kasačního opravného prostředku se týká oblasti působnosti a účinku výjimky stanovené v čl. 2 odst. 8 písm. b) nařízení REACH. Všechny tři části třetího důvodu kasačního opravného prostředku se v zásadě týkají této otázky, a proto se jimi budu zabývat společně.

79. Zaprvé je třeba mít na paměti, že výjimky ze zásady musí být podle ustálené judikatury vykládány striktně ( 42 ). Tento závěr platí a fortiori, když je zásada ochranného charakteru. Zde je cílem povolovacího postupu řídit rizika, jež představují LVMO pro lidské zdraví a životní prostředí. V této souvislosti je obzvláště důležitá zásada obezřetnosti, která je základem nařízení REACH.

80. Zadruhé výjimka stanovená v čl. 2 odst. 8 je částečnou výjimkou. Z kapitoly 1 hlavy II (kromě článků 8 a 9) a hlavy VII nařízení REACH vyjímá pouze izolované meziprodukty na místě a přepravované izolované meziprodukty. Liší se proto od obecných výjimek z oblasti působnosti uvedeného nařízení pro radioaktivní látky, látky, směsi a předměty pod celním dohledem, neizolované meziprodukty a přepravu nebezpečných látek a odpadu, jež jsou obsaženy v čl. 2 odst. 1 a 2.

81. Zatřetí se domnívám, že se výjimka uvedená v čl. 2 odst. 8 písm. a) a b) týká konkrétních použití látek, a to z důvodů uvedených níže.

82. Jak jsem již vysvětlila, definice meziproduktů použitá v nařízení REACH musí být vykládána s ohledem na účel výroby a použití dané látky ( 43 ). Z toho vyplývá, že výjimku z hlavy VII (izolované na místě a přepravované izolované) pro meziprodukty je nutno vykládat stejně. Souvisí s používáním a měla by být chápána tak, že se týká použití látek jako meziproduktů.

83. Tomu nasvědčuje i historie vzniku této výjimky. Bílá kniha, která předcházela postupu vyhlášení nařízení REACH, uvádí v části 2.3 nazvané „Klíčové prvky navrhované Strategie“, že obecným výjimkám z povolovacího postupu pro LVMO mohou podléhat použití látek, která nevzbuzují obavy ( 44 ). Návrh nařízení Komise tuto zásadu opakuje a uvádí, že aby se „postup povolování mohl zaměřit na použití látek, která mohou představovat největší riziko“, „z požadavku na povolení mohou být osvobozena určitá použití“ ( 45 ). Oba dokumenty jasně ukazují, že se osvobození od povolování týká použití látek.

84. Kromě toho byla v původním návrhu nařízení REACH výjimka z povolování pro meziprodukty vložena do hlavy VII. V článku 53 odst. 5 písm. g) navrhovaného nařízení bylo stanoveno, že se na „použití jako izolovaného meziproduktu na místě nebo přepravovaného izolovaného meziproduktu“ nevztahují (pouze) první dva odstavce tohoto nařízení, týkající se povolování ( 46 ). Právě Evropský parlament, s uvedeným úmyslem seskupit pro větší přehlednost všechny výjimky, které mají vliv na oblast působnosti nařízení REACH v jednom článku na počátku dokumentu, přesunul výjimku týkající se meziproduktů k ostatním výjimkám z oblasti působení nařízení v článku 2 ( 47 ). Na druhou stranu články 57 a 59 zůstaly od původního znění navrhovaného nařízení beze změny ( 48 ). Týkají se látek, jak jsou definovány v čl. 3 odst. 1.

85. Z toho vyplývá, že společný výklad znění čl. 2 odst. 8 písm. b), čl. 3 odst. 1, čl. 3 odst. 15 písm. b) a c) a hlavy VII nařízení REACH vede k závěru, že výjimka z hlavy VII pro izolované meziprodukty na místě a přepravované izolované meziprodukty je výjimka související s použitím, která zahrnuje konkrétní zamýšlené použití látky.

86. Pokud jde o uplatnění výjimky uvedené v čl. 2 odst. 8 písm. b), argumentace by tak měla znít následovně: i) postup povolování se týká látek; ii) použití tohoto postupu předpokládá, že již byla splněna kritéria pro identifikaci látky jako LVMO stanovená v článku 57 ( 49 ); iii) tato identifikace závisí pouze na podstatných vlastnostech látek, a nikoli na jejich zamýšleném použití; iv) jakmile je látka identifikována jako LVMO, vztahuje se na ni povolovací postup, i když její formální zařazení na seznam látek podléhajících povolení může být odloženo v závislosti na stupni priority uděleném ECHA ( 50 ); nicméně v) pokud mají identifikované LVMO použití jako meziprodukt, na tato použití se nevztahuje hlava VII uvedeného nařízení; a konečně, vi) pokud má látka více použití, z nichž pouze jedno podléhá výjimce, tato výjimka se bude vztahovat pouze na množství určené k použití, na něž se vztahuje výjimka ( 51 ).

87. Ze všech uvedených úvah vyplývá, že se články 57 a 59 nařízení REACH týkají látek s určitými podstatnými vlastnostmi, a nikoli použití látek. Naproti tomu čl. 2 odst. 8 písm. b) pouze z působnosti hlavy VII osvobozuje konkrétní použití látek (jakožto izolovaný meziprodukt). Účinek této výjimky nemůže být širší než její oblast působnosti. Článek 2 odst. 8 písm. b) může stanovit výjimku pro meziprodukty pouze z článků v uvedené hlavě, které se týkají použití látek, nikoli z článků, které se týkají podstatných vlastností látek.

88. Z toho vyvozuji, že se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení, když shledal, že skutečnost, že látka může mít u určitých použití status meziproduktu, neznamená, že by se na ni nevztahovala identifikace jako LVMO vyplývající z postupu podle článku 59 ( 52 ).

89. Mám tedy za to, že by třetí důvod kasačního opravného prostředku měl být zamítnut.

K druhému důvodu kasačního opravného prostředku: porušení povinnosti uvést odůvodnění

Shrnutí relevantních částí napadeného rozsudku

90. V bodě 64 napadeného rozsudku Tribunál připomněl, že podle čl. 2 odst. 8 písm. b) nařízení REACH se hlava VII nevztahuje na izolované meziprodukty na místě a na přepravované izolované meziprodukty. Přikročil tedy ke zkoumání, zda bylo sporné rozhodnutí z důvodu této výjimky v souladu s právem, jelikož identifikovalo akrylamid jako LVMO ( 53 ).

91. Tribunál shledal, že skutečnost, že látka má v konkrétním případě status meziproduktu, neznamená, že se na ni nemůže vztahovat postup identifikace podle článku 59 ( 54 ).

Argumentace účastníků řízení

92. Na podporu svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku PPG a SNF uvádějí, že Tribunál porušil povinnost uvést odůvodnění, když se nezabýval jejich argumenty týkajícími se čl. 2 odst. 8 písm. b) nařízení REACH. Tvrdí, že napadený rozsudek neuvedl, proč jasné a jednoznačné vynětí izolovaných meziproduktů na místě a přepravovaných izolovaných meziproduktů z hlavy VII nevylučovalo rovněž použití článku 59.

93. ECHA tvrdí, že odůvodnění Tribunálu je jasné a že z něj navrhovatelé mohou zjistit, proč byly jejich argumenty odmítnuty. V tomto ohledu odkazuje na body 65 až 70 napadeného rozsudku.

94. Komise má za to, že Tribunál dostatečně vysvětlil, proč látka, která se používá jako meziprodukt, může být i přesto identifikována podle článku 59 nařízení REACH.

Posouzení

95. Povinnost uvést odůvodnění, na němž je rozsudek založen, je stanovena v článku 36 statutu Soudního dvora, který se na Tribunál vztahuje na základě čl. 53 prvního pododstavce. Bylo opakovaně judikováno, že z odůvodnění rozsudku musí jasně a jednoznačně plynout úvahy Tribunálu, aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody přijatého rozhodnutí a Soudní dvůr mohl vykonávat soudní přezkum ( 55 ).

96. Napadený rozsudek chápu tak, že se Tribunál přímo zabýval rozsahem výjimky stanovené v čl. 2 odst. 8 písm. b) nařízení REACH.

97. Tribunál jasně své úvahy vysvětlil v bodech 65 až 70 napadeného rozsudku. Shledal, že akrylamid je látka ve smyslu čl. 3 odst. 1 nařízení REACH a že kvůli skutečnosti, že má v konkrétním případě status meziproduktu, jí výjimka z postupu identifikace udělena být nemůže.

98. Dle mého názoru je odůvodnění Tribunálu jasné a dostatečně podrobně vyjádřené, aby PPG a SNF mohly podat kasační opravný prostředek a aby Soudní dvůr mohl o něm rozhodnout.

99. Dospěla jsem proto k názoru, že Tribunál své rozhodnutí dostatečně odůvodnil a druhý důvod kasačního opravného prostředku je neopodstatněný.

K čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku: nesprávné právní posouzení povinnosti ECHA zohlednit informace v dokumentaci podle přílohy XV

Shrnutí relevantních částí napadeného rozsudku

100. Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku se týká toho, že Tribunál zamítl tvrzení navrhovatelů, že podle článku 59 měla být identifikace akrylamidu založena na všech informacích obsažených v dokumentaci podle přílohy XV připravené Nizozemskem, včetně informací týkajících se použití a expozice. Tribunál rozhodl, že i kdyby dokumentace uváděla pouze příklady použití akrylamidu jako meziproduktu, není tato skutečnost relevantní pro účely identifikace akrylamidu jako LVMO, jelikož se tyto informace netýkají podstatných vlastností akrylamidu. Informace o použitích akrylamidu by se mohly stát relevantními v pozdějších stadiích postupu, konkrétně postupu udělování povolení pro konkrétní použití. V žádném případě nelze vyvodit závěr, že veškerá použití akrylamidu uváděná v této dokumentaci jsou svou povahou použitím jako meziprodukt.

Argumentace účastníků řízení

101. PPG a SNG tvrdí, že závěr Tribunálu je založen na nesprávném právním posouzení. Informace o použití látky musí být povinně uvedeny v dokumentaci podle přílohy XV a ECHA je povinna tyto informace vzít v úvahu. Pokud jde o akrylamid, tyto informace ukázaly, že tato látka je používána pouze jako meziprodukt, což je skutečnost relevantní pro použití výjimky stanovené v čl. 2 odst. 8 písm. b) nařízení REACH.

102. ECHA tvrdí, že Tribunál správně dospěl k závěru, že během první etapy povolovacího postupu, který se týká identifikace látky, není nutné brát v úvahu informace o používání látky. V každém případě bylo v dokumentaci podle přílohy XV uvedeno, že existují dva případy použití akrylamidu, kdy nejde o použití jako meziprodukt.

Posouzení

103. Příprava dokumentace podle přílohy XV je formálním požadavkem postupu stanoveného v článku 59 nařízení REACH. Účelem tohoto postupu je identifikovat látky, které mají podstatné vlastnosti uvedené v článku 57, a které proto mohou podléhat povolení.

104. Povinný obsah dokumentace podle přílohy XV stanoví samotné nařízení REACH. Obsahuje tři části: i) návrh; ii) odůvodnění a iii) informace o užití, expozici, alternativních látkách a rizicích. Návrh je podstatnou součástí dokumentace, jelikož obsahuje identifikaci příslušné látky a její navrhovanou identifikaci podle kritérií stanovených v článku 57. Odůvodnění je rovněž zásadní, protože uvádí důvody pro identifikaci látek.

105. Informace o použití, expozici, alternativních látkách a rizicích jsou rovněž povinné, ale domnívám se, že jejich role je doplňková. Zaprvé je nutno poskytnout pouze „dostupné“ informace o použití a expozici ( 56 ). Při přípravě dokumentace podle přílohy XV neexistuje povinnost provádět výzkum nad rámec informací, které jsou dostupné. Zadruhé je výraz „kategorie použití a expozice“, definovaný v čl. 3 odst. 38 ( 57 ), v nařízení použit několikrát. Je relevantní například pro hlavu II týkající se registrace látek, pokud jde o informace, které mají být předkládány pro obecné účely registrace (článek 10; viz také příloha VI), a o přílohu I, která stanoví obecná ustanovení pro posuzování látek a vypracování zpráv o chemické bezpečnosti. Podle mého názoru z doplňkové povahy těchto informací a ze skutečností, že nemají být vyčerpávající, vyplývá, že jejich role v příloze XV je relevantní pouze ve stadiu, kdy jsou zvažovány výjimky z určitých použití. Nehrají žádnou úlohu v posuzování (které probíhá dříve), zda by měla být konkrétní látka identifikována jako LVMO.

106. Mám tedy za to, že se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že i kdyby dokumentace podle přílohy XV „uváděla pouze odkazy na příklady použití této látky jako meziproduktu, není tato skutečnost relevantní pro účely identifikace akrylamidu jako [LVMO] […], jelikož se tyto informace netýkají podstatných vlastností akrylamidu“ ( 58 ). Článek 57 i příloha XV jsou v tomto bodě jasné: látky jsou identifikovány jako látky vzbuzující mimořádné obavy, jestliže mají vlastnosti uvedené v článku 57 ( 59 ). Toto ustanovení neuvádí použití látek za účelem identifikace. Naopak použití látek je posuzováno jinde, konkrétně v článku 56, který stanoví obecnou zásadu, že látky zahrnuté do přílohy XIV nelze uvádět na trh ani používat, a dále stanoví výjimky z této zásady. Toto stadium se týká zahrnutí látek do přílohy XIV (článek 58) nebo do kapitoly 2 hlavy VII, která se týká udělování povolení.

107. Mám tedy za to, že by čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku měl být zamítnut.

K pátému a šestému důvodu kasačního opravného prostředku: nesprávné právní posouzení a porušení povinnosti uvést odůvodnění při posuzování přiměřenosti sporného rozhodnutí

Shrnutí relevantních částí napadeného rozsudku

108. Tribunál odmítl argumenty PPG a SNF, že sporné rozhodnutí porušuje zásadu proporcionality. Zaprvé shledal, že identifikace akrylamidu jako LVMO není zjevně nepřiměřená ve vztahu k cíli ochrany lidského zdraví a životního prostředí. Zadruhé shledal, že sporné rozhodnutí nepřekračuje meze toho, co je k dosažení těchto cílů nezbytné. Zejména uvedl, že výjimka z identifikace u použití jako meziproduktu není méně omezující opatření vhodné k dosažení stejných cílů. Zákonodárce zavedl zvláštní pravidla upravující meziprodukty v čl. 2 odst. 1 písm. c) a čl. 2 odst. 8 písm. b) nařízení REACH.

Argumentace účastníků řízení

109. Na podporu svého pátého důvodu kasačního opravného prostředku, který je uplatněn podpůrně, PPG a SNF tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při posuzování zásady proporcionality. Méně omezujícím opatřením by bylo výslovně uvést v napadeném aktu, že „identifikace a zařazení na kandidátský seznam nemá žádný dopad na používání meziproduktů“, jelikož toto řešení má tu výhodu, že sjednocuje výjimku pro meziprodukty podle čl. 2 odst. 8 písm. b) s postupem identifikace podle článku 59.

110. PPG a SNF rovněž tvrdí, a sice v šestém důvodu kasačního opravného prostředku, že jim posouzení Tribunálu uvedené v druhé větě bodu 93 neumožňuje pochopit, proč toto opatření není méně omezujícím opatřením, které by tudíž ECHA měla přijmout.

111. ECHA tvrdí, že se Tribunál při uplatnění zásady proporcionality nedopustil nesprávného právního posouzení. Je třeba mu přiznat širokou posuzovací pravomoc v oblasti, jež vyžaduje z jeho strany volby politické, ekonomické a sociální povahy a v níž má provést komplexní posouzení. Kromě toho Tribunál svou povinnost uvést odůvodnění v tomto ohledu splnil. To, že bod 93 napadeného rozsudku odkazuje na zvláštní pravidla týkající se meziproduktů zavedená unijním normotvůrcem, konkrétně čl. 2 odst. 1 písm. c) a čl. 2 odst. 8 písm. b), a křížový odkaz na bod 48, je dostatečné.

112. Komise tvrdí, že se Tribunál údajným porušením zásady proporcionality agenturou ECHA plně zabýval. Kromě toho je alternativa navrhovaná PPG a SNF nadbytečná, protože důsledek, který uvádí, plyne přímo z čl. 2 odst. 8 písm. b) samotného nařízení REACH. Přeformulování toho, co je již stanoveno v legislativě, není „opatření“ natož „méně omezující“ opatření, jelikož navrhované doplnění nemá žádný právní ani praktický účinek.

Posouzení

113. V bodech 81 až 94 napadeného rozsudku Tribunál zkoumal žalobní důvod PPG a SNF namítající porušení zásady proporcionality.

114. Zaprvé Tribunál správně vymezil tuto zásadu a omezení soudního přezkumu vyplývající z široké posuzovací pravomoci, kterou ECHA v této věci disponuje ( 60 ). Tribunál se dále zabýval argumenty, že sporné rozhodnutí není vhodné k dosažení cílů nařízení REACH ( 61 ). Nakonec se zabýval tím, zda sporné rozhodnutí překročilo meze toho, co bylo k dosažení sledovaných cílů nezbytné, a méně omezujícími alternativními opatřeními navrhovanými PPG a SNF ( 62 ). Dospěl k závěru, že sporné rozhodnutí zásadu proporcionality neporušilo.

115. Pátý důvod kasačního opravného prostředku PPG a SNF se týká toho, jak Tribunál posoudil jedno z údajně méně omezujících opatření, které by – jak uvádějí – umožnilo i tak dosažení cílů sledovaných nařízením REACH.

116. V napadeném rozsudku Tribunál tento argument odmítl na základě toho, že se o výjimce pro meziprodukty výslovně pojednává v čl. 2 odst. 8 písm. b) nařízení REACH. Souhlasím s Tribunálem i Komisí, že vzhledem k tomu, že takový je skutečný právní stav, údajné „alternativní opatření“ by nemělo žádný praktický ani právní účinek. Nemělo by tedy žádný význam z hlediska testu proporcionality. Bylo by zkrátka zcela zbytečné.

117. Z toho vyplývá, že je pátý důvod kasačního opravného prostředku neopodstatněný.

118. V šestém důvodu kasačního opravného prostředku PPG a SNF tvrdí, že Tribunál porušil svoji povinnosti uvést odůvodnění. Namítají zejména, že druhá věta bodu 93 napadeného rozsudku jim neumožňuje pochopit, proč opatření, které navrhují, není méně omezující opatření, které by ECHA měla použít.

119. S tímto tvrzením nesouhlasím.

120. Jak jsem již uvedla, Tribunál své důvody zamítnutí žalobního důvodu PPG a SNF uvedl. Je pravda, že je odůvodnění omezeno na jednu větu. Podotýkám však, že argument, na nějž Tribunál reagoval, byl rovněž formulován, v bodě 92 žaloby na neplatnost, jednou větou. Z ustálené judikatury vyplývá, že povinnost [Tribunálu] odůvodnit svá rozhodnutí nemůže být vykládána tak, že zahrnuje i jeho povinnost odpovídat podrobně na každý argument dovolávaný navrhovatelem ( 63 ). Tento přístup Tribunálu umožnil zúčastněným osobám seznámit se s důvody přijatého rozhodnutí, a tím i Soudnímu dvoru vykonat soudní přezkum, jak to vyžaduje tento judikát Soudního dvora ( 64 ).

121. Šestý důvod kasačního opravného prostředku tak musí být zamítnut.

122. Z toho vyplývá, že kasační opravný prostředek musí být zamítnut v plném rozsahu.

K nákladům řízení

123. Vzhledem k tomu, že společnosti PPG a SNF neměly ve věci úspěch, je důvodné jim v souladu s články 137, 138, 140 a 184 jednacího řádu Soudního dvora, vykládanými ve vzájemném spojení, uložit náhradu nákladů řízení.

Závěry

124. S ohledem na výše uvedené úvahy jsem názoru, že by Soudní dvůr měl: — kasační opravný prostředek zamítnout; — uložit Polyelectrolyte Producers Group GEIE a SNF SAS, že ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou agenturou pro chemické látky; — rozhodnout, že Nizozemské království a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

( 1 ) – Původní jazyk: angličtina.

( 2 ) – T‑268/10 RENV, EU:T:2015:698.

( 3 ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. 2006, L 396, s. 1). Znění nařízení REACH platné v době rozhodné z hlediska skutečností sporu v původním řízení, je znění naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 552/2009 ze dne 22. června 2009 (Úř. věst. 2009, L 164, s. 7) a právě toto znění uvádím níže.

( 4 ) – Bod 1 odůvodnění a článek 1.

( 5 ) – Směrnice Rady ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [Úř. věst. 1967(I), s. 324]. Uvedená směrnice byla zrušena nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 ze dne 16. prosince 2008 o klasifikaci, označování a balení látek a směsí, o změně a zrušení směrnice 67/548/EHS a 1999/45/ES a o změně nařízení (ES) č. 1907/2006 (Úř. věst. 2008, L 353, s. 1).

( 6 ) – Podle vícejazyčné databáze chemické terminologie ECHA je polymerace vytváření polymerů z jednodušších (monomerních) molekul jejich spojováním.

( 7 ) – T‑268/10, EU:T:2011:508.

( 8 ) – C‑625/11 P, EU:C:2013:594.

( 9 ) – Analýza přípustnosti provedená Tribunálem je uvedena v bodech 29 až 61 napadeného rozsudku.

( 10 ) – Rozsudek ze dne 10. září 2015, FCD a FMB (C‑106/14, EU:C:2015:576, bod 32).

( 11 ) – Návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH), o zřízení Evropské agentury pro chemické látky a o změně směrnice 1999/45/ES a nařízení Rady (ES) [o perzistentních organických znečišťujících látkách], COM(2003) 644 final, s. 12 (dále jen „návrh nařízení Komise“).

( 12 ) – Článek 1 odst. 3 nařízení REACH.

( 13 ) – Bod 69 odůvodnění nařízení REACH.

( 14 ) – Rozsudek ze dne 10. září 2015, FCD a FMB (C‑106/14, EU:C:2015:576, bod 35).

( 15 ) – Článek 59 odst. 2 a 3 a příloha XV nařízení REACH. Do 60 dnů od rozeslání dokumentace mohou ostatní členské státy nebo ECHA vznést připomínky k identifikaci látky (čl. 59 odst. 5).

( 16 ) – Článek 59 odst. 4 nařízení REACH.

( 17 ) – Článek 59 odst. 7 až 9 nařízení REACH.

( 18 ) – Článek 58 odst. 3 nařízení REACH.

( 19 ) – Rozhodnutí Rady ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (Úř. věst. 1999, L 184, s. 23; Zvl. vyd. 01/03, s. 124). Viz čl. 58 odst. 1 a čl. 133 odst. 4 nařízení REACH. Článek 5a rozhodnutí 1999/468/ES byl vložen rozhodnutím Rady 2006/512 ze dne 17. července 2006, kterým se mění rozhodnutí 1999/468/ES o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (Úř. věst. 2006, L 200, s. 11).

( 20 ) – Článek 58 odst. 1 a 2 nařízení REACH.

( 21 ) – Článek 62 nařízení REACH.

( 22 ) – Viz čl. 56 odst. 1 písm. b) až e) a čl. 56 odst. 2 až 5 nařízení REACH.

( 23 ) – Bod 66 napadeného rozsudku.

( 24 ) – Bod 54 napadeného rozsudku.

( 25 ) – Příloha č. 4 Pokynů ECHA pro meziprodukty, 2010, ECHA-2010-G-17-EN (dále jen „Pokyny ECHA pro meziprodukty“).

( 26 ) – Bod 55 napadeného rozsudku.

( 27 ) – Bod 58 napadeného rozsudku.

( 28 ) – Bod 59 napadeného rozsudku.

( 29 ) – Body 66 a 67 napadeného rozsudku.

( 30 ) – Bod 66 napadeného rozsudku.

( 31 ) – Body 2 a 3 odůvodnění.

( 32 ) – Článek 1 odst. 3 písm. a) směrnice Rady 76/769/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků (Úř. věst. 1976, L 262, s. 201; Zvl. vyd. 13/03, s. 317); čl. 2 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 793/93 ze dne 23. března 1993 o hodnocení a kontrole rizik existujících látek (Úř. věst. 1993, L 84, s. 1; Zvl. vyd. 15/02, s. 212); čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES ze dne 31. května 1999 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných přípravků (Úř. věst. 1999, L 200, s. 1; Zvl. vyd. 13/24, s. 109).

( 33 ) – Článek 2 odst. 1 písm. a) směrnice 67/548/EHS.

( 34 ) – Pracovní dokument útvarů Komise, General Report on REACH, SWD(2013) 25 final, s. 17.

( 35 ) – K tomu viz návrh nařízení Komise, s. 33.

( 36 ) – Články 1 a 55 nařízení REACH.

( 37 ) – Jedině Tribunál je tedy příslušný zjistit skutkový stav, kromě případu, kdy věcná nesprávnost jeho zjištění vyplývá z písemností ve spise, které mu byly předloženy, a dále tento skutkový stav posoudit. Jestliže Tribunál zjistil nebo posoudil skutkový stav, je Soudní dvůr na základě článku 256 SFEU příslušný k výkonu přezkumu právní kvalifikace tohoto skutkového stavu a právních důsledků, které z něj Tribunál vyvodil (viz rozsudek ze dne 1. června 1994, Komise v. Brazzelli Lualdi a další (C‑136/92 P, EU:C:1994:211 body 48 a 49), a rozsudek ze dne 19. července 2012, Alliance One International and Standard Commercial Tobacco v. Komise a Komise v. Alliance One International a další (C‑628/10 P a C‑14/11 P, EU:C:2012:479, bod 84).

( 38 ) – K tomu viz rozsudek ze dne 29. dubna 2004, Komise v. CAS Succhi di Frutta (C‑496/99 P, EU:C:2004:236, bod 68 a citovaná judikatura).

( 39 ) – Bod 65 napadeného rozsudku.

( 40 ) – Body 66 a 67 napadeného rozsudku.

( 41 ) – Bod 69 napadeného rozsudku.

( 42 ) – Rozsudky ze dne 10. listopadu 2016, Baštová (C‑432/15, EU:C:2016:855, bod 59 a citovaná judikatura), a ze dne 29. března 2012, Komise v. Polsko (C‑185/10, EU:C:2012:181, bod 31 a citovaná judikatura).

( 43 ) – Viz body 55 a 58 výše.

( 44 ) – Komise Evropských společenství, Strategie budoucí politiky v oblasti chemických látek a přípravků, COM(2001) 88 final, s. 8 a 19.

( 45 ) – Viz návrh nařízení Komise, s. 33.

( 46 ) – Viz návrh nařízení Komise, s. 108.

( 47 ) – Viz návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH), o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a nařízení (ES) o perzistentních organických znečišťujících látkách (2003/0256(COD)), A6-0315/2005, s. 523 a 524.

( 48 ) – Viz články 54 a 56 návrhu nařízení Komise.

( 49 ) – Rozsudek ze dne 15. března 2017, Hitachi Chemical Europe a Polynt v. ECHA (C‑324/15 P, EU:C:2017:208, bod 35).

( 50 ) – Rozsudek ze dne 15. března 2017, Hitachi Chemical Europe a Polynt v. ECHA (C‑324/15 P, EU:C:2017:208, bod 35).

( 51 ) – Viz Bergkamp, L., Key concepts and scope, The European Union REACH Regulation for chemicals, Oxford University Press, 2013, s. 59. PPG a SNF na jednání opravdu připustily, že pokud se látka používá jako meziprodukt i jinak, „například 50 % používáno jako meziprodukt a 50 % jiná použití“, výjimku podle čl. 2 odst. 8 písm. b) mají pouze použití jako meziprodukt.

( 52 ) – Bod 66 napadeného rozsudku.

( 53 ) – Bod 64 napadeného rozsudku.

( 54 ) – Bod 66 napadeného rozsudku.

( 55 ) – Viz mj. rozsudek ze dne 11. dubna 2013, Mindo v. Komise (C‑652/11 P, EU:C:2013:229, bod 29).

( 56 ) – K tomu viz usnesení ze dne 4. září 2014, Cindu Chemicals a další v. ECHA (C‑289/13 P, nezveřejněné, EU:C:2014:2175, bod 51).

( 57 ) – Článek 3 odst. 24 stanoví samostatnou definici pojmu „použití“ a čl. 3 odst. 37 definici pojmu „scénář expozice“.

( 58 ) – Bod 69 napadeného rozsudku.

( 59 ) – Viz bod 34 výše.

( 60 ) – Body 81 a 82 napadeného rozsudku. Viz také rozsudek ze dne 21. července 2011, Etimine (C‑15/10, EU:C:2011:504, body 60, 124 a 125).

( 61 ) – Body 84 až 87 napadeného rozsudku.

( 62 ) – Body 88 až 93 napadeného rozsudku.

( 63 ) – Rozsudek ze dne 9. září 2008, FIAMM a další v. Rada a Komise (C‑120/06 P a C‑121/06 P, EU:C:2008:476, bod 91 a citovaná judikatura).

( 64 ) – Rozsudek ze dne 11. dubna 2013Mindo v. Komise (C‑652/11 P, EU:C:2013:229, bod 29).