ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(viz body 43–48)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 49–51, 55, 56)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 58–61)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 62–64)

Pokud tedy podnik neuvádí, kromě nejasného odkazu na údajně vysoký celkový obrat některých účastníků kartelové dohody, žádný konkrétní důkaz, který by mohl prokázat, že Komise měla v projednávaném případě využít této možnosti, nelze Komisi na tomto základě vytýkat žádné porušení zásad rovného zacházení a proporcionality.

(viz body 76–80)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 84–89)

Viz znění rozhodnutí.

Bod 29 pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 stanoví upravení základní výše pokuty v závislosti na určitých přitěžujících a polehčujících okolnostech, které se týkají jednotlivých dotčených podniků. Tento bod zvláště uvádí demonstrativní seznam polehčujících okolností, které mohou být zohledněny. Avšak výlučně pasivní nebo následovnická role podniku při protiprávním jednání se na tomto demonstrativním seznamu nenachází, ačkoli byla výslovně stanovena jako polehčující okolnost v bodě 3 první odrážce Pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO.

V tomto ohledu, i když se Komise nemůže odklonit od pravidel, které si sama stanovila, je naopak v její pravomoci je upravit nebo nahradit. V případě, který spadá do působnosti nových pravidel, nemůže být Komisi vytýkáno, že nezohlednila polehčující okolnost nestanovenou v nových pravidlech, pouze proto, že byla uvedena v dřívějších pravidlech. Pouhá skutečnost, že Komise ve své předchozí rozhodovací praxi měla za to, že určité skutečnosti jsou polehčující okolností pro účely stanovení výše pokuty, totiž sama o sobě neznamená, že by Komise byla povinna držet se stejného posouzení i v pozdějším rozhodnutí.

Nic to nemění na tom, že výčet polehčujících okolností, uvedených v bodě 29 pokynů, které mohou být zohledněny Komisí, není taxativní. Proto skutečnost, že pokyny mezi polehčujícími okolnostmi neuvádějí pasivní roli podniku, který se účastnil protiprávního jednání, netvoří překážku pro zohlednění této okolnosti z tohoto důvodu, pokud může prokázat menší závažnost účasti uvedené společnosti na protiprávním jednání.

(viz body 92–94)
2)

Adolf Würth GmbH & Co. KG a Arnold Fasteners (Shenyang) Co. Ltd ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie a European Industrial Fasteners Institute AISBL.
Pravidla stanovená v článcích 2.1 a 2.2 dohody o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994 (antidumpingové dohody) týkající se běžné hodnoty, které provádějí ustanovení odstavce 1 článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994 (GATT) se použijí vyjma případů, kdy jsou výjimky z těchto pravidel stanoveny samotnou antidumpingovou dohodou, GATT, jako je druhé dodatkové ustanovení k odstavci 1 článku VI GATT, anebo akty upravujícími přístup smluvního státu ke Světové obchodní organizaci (WTO). V důsledku toho je smluvní stát WTO ve světle článku VI GATT a antidumpingové dohody oprávněn uplatnit na dovoz z jiného smluvního státu WTO odlišnou metodu pro výpočet běžné hodnoty, než je metoda stanovená v článcích 2.1 a 2.2 antidumpingové dohody, pouze na základě článku 2.7 téže dohody, a tudíž na základě druhého dodatkového ustanovení k odstavci 1 článku VI GATT, anebo v případě potřeby, na základě zvláštního ustanovení obsaženého za tímto účelem v aktech upravujících přístup tohoto jiného smluvního státu k WTO.

Za těchto okolností čl. 2 odst. 7 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 orgánům neumožňuje neuplatnit pravidla pro výpočet běžné hodnoty, která jsou slučitelná s články 2.1 a 2.2 antidumpingové dohody, aniž by ji porušily, a to i když se nepoužije druhé dodatkové ustanovení k odstavci 1 článku VI GATT a akty upravující přistoupení vyvážející země k WTO nestanovují takovou možnost. Povinnost vyplývající z těchto dohod spočívá v uplatňování pravidel slučitelných s články 2.1 a 2.2 antidumpingové dohody vůči ostatním smluvním státům WTO, s výše uvedenými výhradami. V tomto ohledu uvedené články obsahují soubor jasných, přesných a podrobných pravidel, která upravují postup výpočtu běžné hodnoty podobného výrobku, a nepřipojují k nim podmínky, za kterých by jejich používání záleželo na volném uvážení smluvních států WTO. Možnost odchýlit se od těchto pravidel na základě druhého dodatkového ustanovení k odstavci 1 článku VI GATT, na které odkazuje článek 2.7 antidumpingové dohody, je kromě toho přesně vymezena. Do oblasti působnosti tohoto ustanovení spadají konkrétně země, jejichž obchodní politika podléhá absolutnímu nebo téměř absolutnímu monopolu a v nichž jsou všechny ceny určovány státem. Toto právní pravidlo je tedy jasné s ohledem na okruh situací, na které se vztahuje, takže umožňuje orgánům posoudit, zda smluvní stát WTO odpovídá danému popisu, jakož i unijnímu soudu přezkoumat toto posouzení a v případě potřeby vyvodit příslušné následky v souladu s judikaturou.

Za okolností, kdy unijní zákonodárce přijme ustanovení týkající se zemí, kde neexistuje tržní hospodářství, která se použijí na smluvní stát WTO uvedený na seznamu takových zemí, jako je seznam obsažený v poznámce pod čarou k čl. 2 odst. 7 písm. a) základního antidumpingového nařízení, se na tento postup vztahuje druhé dodatkové ustanovení k odstavci 1 článku VI GATT, a vyžaduje tudíž posouzení otázky, zda tento smluvní stát WTO splňuje podmínky stanovené dotčeným ustanovením.

(viz body 48–50, 52)
2.

Společná obchodní politika — Ochrana proti dumpingu — Dumpingové rozpětí — Určení běžné hodnoty — Dovozy pocházející ze zemí, které nemají tržní hospodářství, jež jsou uvedeny v čl. 2 odst. 7 písm. b) nařízení č. 384/96 — Postup hodnocení podmínek umožňujících výrobci přiznání statusu podniku působícího v tržním hospodářství — Překročení lhůty tří měsíců stanovené v čl. 2 odst. 7 písm. c) druhém pododstavci uvedeného nařízení Komisí — Následky [Nařízení Rady č. 384/96, ve znění nařízení č. 1225/2009, čl. 2 odst. 7 písm. c)] (viz body 50, 53–55, 57, 59, 64, 65, 68)
5.

Zemědělství — Společná organizace trhů — Státní podpory pro produkty podléhající společné organizaci trhu — Zákaz — Podpory zvýhodňující vývoz vnitrostátních produktů do třetích států — Neexistence dopadu [Článek 87 odst. 3 písm. c) ES] (viz bod 87)
8.

Soudní řízení — Návrh na zahájení řízení — Formální požadavky — Určení předmětu sporu — Stručný popis žalobních důvodů — Žaloba na náhradu škody způsobené orgánem Společenství — Žaloba, jejímž předmětem je nějaká náhrada škody, aniž by v tomto ohledu bylo cokoliv upřesněno — Nepřípustnost [Jednací řád Tribunálu, čl. 44 odst. 1 písm. c)] (viz body 221, 262, 270)
4.

Ochranná známka Společenství — Definice a nabytí ochranné známky Společenství — Relativní důvody zamítnutí — Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby — Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou — Obrazové ochranné známky Mc. Baby a Mc Kids. always quality. always fun! [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 21, 23, 24, 43, 45)
2)

Ecka Granulate GmbH & Co. KG a non ferrum Metallpulver GmbH & Co. KG ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
2)

Společnosti Shanghai Biaowu High-Tensile Fasteners Co. Ltd a Shanghai Prime Machinery Co. Ltd ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie a European Industrial Fasteners Institute AISBL.
2)

Společnosti Gem-Year Indrustrial Co. Ltd a Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim náhrada nákladů řízení vynaložených Radou Evropské unie a European Industrial Fasteners Institute AISBL.
1.

Ochranná známka Společenství — Vzdání se, zrušení a neplatnost — Relativní důvody neplatnosti — Existence totožné nebo podobné starší ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby — Slovní ochranná známka JACKSON SHOES a obchodní název JACSON OF SCANDINAVIA AB [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 4 a čl. 53 odst. 1 písm. c)] (viz body 22–25, 32, 33, 35–37)
Každý z důvodů pro zamítnutí zápisu vyjmenovaných v čl. 7 odst. 1 nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství musí být vykládán v závislosti na obecném zájmu, na němž stojí tento důvod. Obecným zájmem, na němž stojí čl. 7 odst. 1 písm. e) bod ii) tohoto nařízení, je zabránit, aby známkové právo vedlo k tomu, že poskytne podniku monopol na technická řešení nebo užitné vlastnosti výrobku.

Pravidla stanovená zákonodárcem odrážejí v tomto ohledu vyvážení dvou hledisek, z nichž každé může přispívat k vytvoření systému zdravé a poctivé hospodářské soutěže.

Na jedné straně vložení zákazu zapsat jako ochrannou známku jakékoliv označení, které je tvořeno tvarem výrobku, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku, do čl. 7 odst. 1 nařízení č. 40/94 zajišťuje, aby podniky nemohly využívat známkového práva k zachovávání bez časového omezení výlučných práv k technickým řešením.

Jestliže totiž tvar výrobku zahrnuje pouze technické řešení vypracované výrobcem tohoto výrobku a patentované na jeho žádost, ochrana tohoto tvaru jako ochranné známky po ukončení platnosti patentu by značně a trvale snížila možnost ostatních podniků využívat uvedené technické řešení. Přitom v takovém systému práv duševního vlastnictví, jaký se vyvinul v Evropské unii, mohou být technická řešení chráněna pouze po omezenou dobu, tak aby následně mohla být volně využívána všemi hospodářskými subjekty.

Mimoto zápis výlučně funkčního tvaru výrobku jako ochranné známky umožňuje majiteli ochranné známky zakázat ostatním podnikům nejen užívání téhož tvaru, ale též užívání tvarů podobných.

Na druhé straně omezením důvodu pro zamítnutí uvedeného v čl. 7 odst. 1 písm. e) bodu ii) nařízení č. 40/94 na označení tvořená „výlučně“ tvarem výrobku „nezbytným“ pro dosažení technického výsledku zákonodárce náležitě zohlednil, že každý tvar výrobku je do určité míry funkční, a že by tedy nebylo vhodné zamítnout zápis tvaru výrobku jako ochranné známky z pouhého důvodu, že má užitné vlastnosti. Pomocí výrazů „výlučně“ a „nezbytný“ uvedené ustanovení zajišťuje, aby byl zamítnut zápis jen tvarů výrobku, které v sobě pouze zahrnují technické řešení, a jejichž zápis jako ochranné známky by tedy skutečně bránil využívání tohoto technického řešení jinými podniky.

(viz body 32–37)
V rámci použití bodu 9 oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů nejde o přezkum, zda již Komise měla k dispozici dostatečné důkazy k prokázání existence protiprávní kartelové dohody v rozhodnutí, jímž se konstatuje protiprávní jednání a ukládá pokuta, ale je třeba pouze přezkoumat, zda disponovala dostatečnými důkazy k přijetí rozhodnutí, jímž se nařizuje provedení kontroly ve smyslu čl. 20 odst. 4 nařízení č. 1/2003.

V tomto ohledu ačkoliv informace získané během vyšetřování nelze použít pro jiné účely, než které byly specifikovány v rozhodnutí, kterým se nařizuje kontrola, nic nebrání tomu, aby Komise za účelem přijetí nového rozhodnutí o provedení šetření vycházela ze své znalosti dokumentů získaných při předchozím vyšetřování jiného údajného protiprávního jednání. Skutečnost, že se Komise v rámci kontroly poprvé dozví o dokumentech naznačujících existenci protiprávního jednání, které nespadá do předmětu rozhodnutí o provedení šetření, totiž neznamená, že tyto dokumenty budou zcela chráněny do takové míry, že by nebylo možné o ně právoplatně požádat a použít je jako důkaz. V opačném případě by podniky byly během kontroly v první věci motivovány k tomu, aby poskytly všechny dokumenty, které umožňují prokázat jiné protiprávní jednání a ochránit se tak před jakýmkoliv stíháním v tomto ohledu. Takové řešení by šlo nad rámec toho, co je k ochraně profesního tajemství a práva na obhajobu nezbytné, a představovalo by tedy neodůvodněnou překážku plnění úkolu Komise dohlížet nad dodržováním pravidel hospodářské soutěže na společném trhu.

(viz body 69–72)
Co se týče soudního přezkumu rozhodnutí, jímž Komise ukládá pokuty za porušení pravidel hospodářské soutěže, je sice pravda, že přezkum v plné jurisdikci přiznaný Tribunálu v oblasti pokut může odůvodnit předložení a zohlednění prvků doplňujících informace, jejichž uvedení v rozhodnutí není jako takové vyžadováno na základě povinnosti uvést odůvodnění, to však platí pouze v souvislosti s posouzením přiměřenosti uložené pokuty. Tribunál proto nemůže zohlednit prvky týkající se přičtení protiprávního jednání dceřiné společnosti mateřské společnosti, jelikož to vyvolává otázku existence hospodářské jednoty mezi oběma společnostmi a v konečném výsledku otázku účasti mateřské společnosti na sankcionovaném protiprávním jednání. Tato otázka přitom spadá do přezkumu legality uvedeného rozhodnutí, a nikoliv do posouzení přiměřené povahy výše pokuty uložené mateřské společnosti.

Kromě toho, unijní soud sice může konstatovat porušení povinnosti uvést odůvodnění, jehož se Komise dopustila v rámci stanovení pokut uložených za protiprávní jednání podle čl. 81 odst. 1 ES, a zároveň uvést, že pokud má být řešení přijaté Komisí ve věci samé potvrzeno, nemá toto porušení za následek zrušení napadeného rozhodnutí, ani změnu výše pokut, toto posouzení však nelze přenést na přezkum legality rozhodnutí Komise, kterým byla konstatována odpovědnost dotyčného podniku.

(viz body 112, 114 a 115)
Žalobce nicméně může mít stále právní zájem na prohlášení neplatnosti zrušeného aktu, pokud zrušení aktu jeho autorem nemá za následek stejné právní účinky jako případné zrušení Tribunálem. Zrušení aktu jeho autorem totiž není uznáním jeho protiprávnosti a má účinky ex nunc, zatímco prohlášení neplatnosti má účinky ex tunc.

Kromě toho odůvodnění rozhodnutí, které jako státní podporu kvalifikuje podporu na restrukturalizaci ve prospěch podniku, jenž vykonává významnou přeshraniční činnost a působí v sektoru, který byl předmětem liberalizace na unijní úrovni, a jenž by mohl zmizet z trhu, pokud by nebyla poskytnuta podpora, může být zvlášť stručné.

Komise naproti tomu není povinna vysvětlit nezbytnost každého opatření stanoveného v plánu restrukturalizace, ani není povinna snažit se uložit pouze co nejméně omezující opatření z těch, která mohou zajistit splnění výše uvedených cílů, ledaže se buď dotčený členský stát dříve zavázal k provedení méně omezujícího plánu restrukturalizace, který stejně vhodným způsobem odpovídal těmto cílům, nebo tento členský stát projevil nesouhlas se zahrnutím určitých opatření do plánu restrukturalizace a k jeho provedení se zavázal, protože mu Komise s konečnou platností sdělila, že podpora bez těchto opatření nebude schválena, neboť v těchto případech rozhodnutí o podmínění poskytnutí podpory dodržením uvedených opatření nelze přičíst dotčenému členskému státu.

Dodržování zásady rovného zacházení vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové odlišování objektivně odůvodněno.

V tomto ohledu je třeba uvést, že podmínění schválení podpory na restrukturalizaci dodržením opatření stanovených v plánu restrukturalizace, k jehož provedení se zavázal dotčený členský stát, nemůže vést k porušení zásady rovného zacházení.

V případě, kdy by pro schválení dvou srovnatelných podpor na restrukturalizaci byly stanoveny různé podmínky, vymezené v plánech restrukturalizace, k jejichž provedení se zavázaly dotčené členské státy, by totiž rozdílná situace, v níž by se nacházeli příjemci podpory, neplynula z rozhodnutí Komise, ale z povahy závazků přijatých těmito členskými státy, přičemž Komise by byla povinna přezkoumat, zda tyto závazky umožnily zajistit obnovení životaschopnosti příjemců podpory a zamezení přílišnému narušení hospodářské soutěže.

(viz body 364, 370, 371)
(viz bod 28)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 29, 30, 120)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 58–60, 222, 306–310)

Viz znění rozhodnutí.

V rámci řízení podle článku 81 ES se při přezkumu výše pokuty, kterou Komise ukládá podniku, skutečně rozlišuje mezi kritériem týkajícím se uskutečnění či neuskutečnění protiprávního jednání a kritériem jeho konkrétního dopadu na trh. Co se týče protiprávního jednání spočívajícího v rozdělení trhu, stanovení kvót, rozdělení zákazníků, stanovení cen a výměně citlivých obchodních informací, musí být první z těchto kritérií považováno za splněné, prokáže-li se, že to, co bylo ujednáno mezi účastníky dohody, bylo v jejich obchodní praxi skutečně provedeno, tedy, že účastníci kartelové dohody přijali opatření k oznámení dohodnutých cen zákazníkům, dali svým zaměstnancům pokyn vycházet z těchto cen při vyjednávání a dohlíželi nad jejich uplatňováním ze strany svých konkurentů a vlastních prodejních útvarů.

Co se týče kritéria konkrétního dopadu protiprávního jednání na trh, vztahuje se k otázce skutečného dopadu protiprávního jednání na hospodářskou soutěž na dotčeném trhu. Provedení protiprávního jednání sice představuje relevantní skutečnost, která vzhledem ke zvláštním okolnostem každé věci může postačovat k učinění závěru, že dané protiprávní jednání mělo skutečný dopad na trh, skutečností nicméně zůstává, že provádění dohody nezbytně neznamená, že vyvolává skutečné účinky. Kritéria vycházející z provedení či neprovedení protiprávního jednání a jeho konkrétního dopadu na trh jsou tedy na sobě zcela nezávislá a nelze předpokládat, že v případě splnění prvního z nich se automaticky splní i to druhé.

(viz body 69, 70)
11

Dne 27. února 2008 vydalo zrušovací oddělení, poté, co usoudilo, že sporná ochranná známka nebyla předmětem řádného užívání pro určité výrobky, rozhodnutí o zrušení této ochranné známky s účinkem od pro následující výrobky: „Výrobky z kovu (pokud spadají do třídy 6), nářadí a ruční nástroje, konkrétněji pákové lisy třídy 8, papír, lepenka a výrobky z těchto materiálů (pokud spadají do třídy 16) třídy 16, jakož i výrobky z umělých hmot spadající do třídy 20“. Naproti tomu zápis sporné ochranné známky ponechalo v platnosti pro ostatní výrobky, na něž se vztahuje.
Z ustanovení článku 274 ES ani z ustanovení nařízení č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství, nevyplývá, že by měla Komise výslovnou pravomoc přijmout rozhodnutí 2008/969 o systému včasného varování pro používání schvalujícími osobami Komise a výkonnými agenturami pro účely boje proti podvodům a ostatní nezákonné činnosti ohrožující unijní finanční zájmy Unie. Článek 274 ES sice stanoví, že Komise plní unijní rozpočet v souladu s nařízením přijatým na základě článku 279 ES. Posledně uvedený článek stanoví použití řádného legislativního postupu. Nařízení č. 1605/200, jehož právním základem je článek 279 ES, však o takovém systému, jako je systém včasného varování, nehovoří. Uvedené nařízení pouze stanoví v čl. 95 odst. 1, že bude zřízena ústřední databáze údajů o zájemcích a uchazečích, kteří se nacházejí v některé ze situací, u nichž nařízení povinně stanoví vyloučení.

Ačkoli může být systém výstrah užitečným nástrojem v rukou Komise při plnění její role strážkyně a vykonavatelky unijního rozpočtu, nelze z toho dovodit, že by měla implicitní pravomoc přijmout rozhodnutí 2008/969. I když je totiž Komise oprávněna v souladu s článkem 51 a čl. 59 odst. 2 nařízení č. 1605/2002 organizovat své fungování směrem dovnitř, aby bylo toto fungování co nejúčinnější, nemění to nic na tom, že její autoregulační pravomoc platí jen v rámci pravomocí, které jsou jí svěřeny. Vnitřní opatření sice v zásadě vyvolávají účinky pouze uvnitř správy a nezakládají žádné právo či povinnost třetím osobám, avšak to neplatí pro rozhodnutí 2008/969, které má vyvolávat právní účinky navenek.

Když navíc unijní zákonodárce vytvářel právní základ pro výstrahy týkající se vyloučení, nepovažoval za nutné učinit to samé pro ostatní výstrahy uvedené v rozhodnutí 2008/969. Na rozdíl od výstrahy W5, která vychází z objektivních a do určité míry prokázaných skutečností, je registrace výstrahy W1a či W1b podle rozhodnutí 2008/969 důsledkem vyšetřování Evropského úřadu pro boj s podvody před tím, než byl podvod či administrativní pochybení prokázány. Nelze navíc akceptovat zásadu qui potest majus potest et minus, aniž dojde k porušení základních práv a zásady presumpce neviny zakotvené v čl. 48 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie. Na rozdíl od výstrah týkajících se vyloučení se výstrahy W1a a W1b nesporně týkají situace, kdy vyšetřování dosud probíhá, a kdy tedy soud dosud neprokázal vinu. Pokud je tedy podle Komise třeba přijmout předem preventivní opatření, potřebuje tím spíše právní základ k vytvoření takového systému výstrah a přijímání souvisejících opatření, přičemž tento systém musí respektovat právo na to se v řízení účinně bránit, zásadu proporcionality, jakož i zásadu právní jistoty, podle níž musí být právní úprava jasná a přesná a její účinky předvídatelné, zejména pokud může vyvolat nepříznivé důsledky pro jednotlivce a podniky.

(viz body 43, 45, 58, 59, 61–67)
Pro průměrné spotřebitele v Evropské unii existuje nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství mezi obrazovým označením F1-LIVE, jehož zápis jakožto ochranné známky Společenství je požadován pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 38 a 41 ve smyslu Niceské dohody, a slovními ochrannými známkami F1 dříve zapsanými v Německu pro služby zařazené do třídy 41, ve Spojeném království pro výrobky a služby zařazené do tříd 16 a 38, a jako mezinárodní ochranná známka s účinky v Dánsku, v Německu, ve Španělsku, ve Francii, v Itálii a v Maďarsku pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 38 et 41, jakož i obrazovou ochrannou známkou Společenství F1 Formula 1, dříve zapsanou pro výrobky a služby zařazené do týchž tříd.

Ačkoli mezi kolidujícími ochrannými známkami existují vizuální, fonetické a pojmové odlišnosti, existuje zde rovněž určitý stupeň celkové podobnosti z důvodu začlenění slovního prvku starší ochranné známky do obrazové ochranné známky, jejíž zápis je požadován.

Ze skutečnosti, že si relevantní veřejnost uchovává v paměti pouze nedokonalý obraz dotčených ochranných známek, takže jejich společný prvek – prvek „f 1“ – vytváří mezi nimi určitou podobnost, a ze vzájemné závislosti jednotlivých faktorů, jež musí být brány v úvahu, jelikož jsou dotčené výrobky totožné nebo velmi podobné, zejména vyplývá, že nelze vyloučit nebezpečí záměny u spotřebitelů. Jinak řečeno, existuje nebezpečí, že se obě tyto ochranné známky budou ve vědomí spotřebitelů navzájem spojovat, neboť spotřebitelé si budou přihlášenou ochrannou známku v důsledku totožné reprodukce starší ochranné známky F1 vykládat jako její variantu, a tudíž si dotčené ochranné známky spojí i vzhledem k jejich obchodnímu původu.

(viz body 29, 30, 45, 52)
21

Úvodem je třeba uvést, že v důsledku toho, že OHIM námitkám vyhověl pouze částečně a že odvolací senát z důvodů hospodárnosti řízení omezil posouzení na srovnání přihlášené ochranné známky pouze se starší ochrannou známkou č. 226118, se projednávaná žaloba týká pouze existence nebezpečí záměny mezi jednak slovní ochrannou známkou RIOJAVINA, přihlášenou pro „ocet“, zahrnutý do třídy 30, a „obchodní exkluzivitu, zastoupení, velkoobchodní a maloobchodní prodej, dovoz-vývoz, vše v souvislosti s octem“, zahrnuté do třídy 35, a jednak starší ochrannou známkou CRD č. 226118, zapsanou pro víno, zahrnuté do třídy 33.