CS Úřední věstník Evropské unie C 294/45

Kasační opravný prostředek podaný dne 13. července 2015 par Bank of Industry and Mine proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 29. dubna 2015 ve věci T-10/13, Bank of Industry and Mine v. Rada

(Věc C-358/15 P)

(2015/C 294/57)

Jednací jazyk: francouzština

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Bank of Industry and Mine (zástupci: E. Rosenfeld a S. Perrotet, advokáti)

Další účastnice řízení: Rada Evropské unie

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

— Zrušit rozsudek prvního senátu Tribunálu Evropské unie, T-10/13, oznámený navrhovatelce dne 5. května 2015, kterým Tribunál zamítl žalobu na neplatnost podanou společností Bank of Industry and Mine v dotčené věci, a uložil jí náhradu veškerých nákladů řízení,

— vyhovět návrhovým žádáním žalobkyně v řízení v prvním stupni,

— uložit odpůrkyni náhradu nákladů řízení.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Na podporu kasačního opravného prostředku navrhovatelka vznáší sedm důvodů.

Zaprvé má navrhovatelka za to, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodu 99 rozsudku konstatoval, že rozhodnutí 2012/635 (1) přijala Rada na základě článku 29 SEU, a když v bodu 101 učinil závěr, že toto rozhodnutí nepodléhá požadavkům čl. 215 odst. 2 SFEU. Tribunál se rovněž dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodu 105 rozsudku rozhodl, že Rada byla oprávněna stanovit prováděcí pravomoci v souladu s čl. 291 odst. 2 SFEU. Mimoto se Rada se dopustila dalšího nesprávního právního posouzení, když usoudila, že prováděcí podmínky čl. 291 odst. 1 SFEU byly splněny. Článek 215 SFEU byl totiž jediným postupem použitelným v oblasti restriktivních opatření. Ustanovení čl. 291 odst. 2 SFEU tedy nemohl být použit, jelikož tento článek se použije pouze na opatření, která vyžadují prováděcí opatření. Opatření spočívající ve zmrazení finančních prostředků byla sama o sobě prováděcími opatřeními. Nemohla tedy věcně patřit do působnosti čl. 291 odst. 2 SFEU. Mimoto podmínky pro použití čl. 291 odst. 2 SFEU nebyly splněny, jelikož Rada v napadených rozhodnutích řádně neodůvodnila použití daného postupu.

Zadruhé navrhovatelka Tribunálu vytýká závěr, že čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413 (2), změněného a doplněného rozhodnutím 2012/35 (3) a rozhodnutím 2012/635, jakož i čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012 (4), nejsou v rozporu se zásadou právní jistoty, zásadou předvídatelnosti, zásadou proporcionality, jakož ani s právem vlastnit majetek. Kritérium kvantitativního a kvalitativního významu uvedené v bodu 79 rozsudku Tribunálu nebylo v napadených aktech obsaženo. Tribunál tak vytvořil důkaz pro účely dosažení platnosti napadených aktů. Krom toho bylo toto kritérium samo o sobě nejasné, nepřesné a nepřiměřené. Tribunál tak za cenu nesprávného právního posouzení usoudil, že skutečnost, že navrhovatelka poskytuje Iránu příspěvek, představovala podporu ve smyslu napadených aktů.

Zatřetí navrhovatelka vytýká Tribunálu, že se v bodech 135 a 136 rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že napadené akty byly dostatečně odůvodněny, ačkoli sám v bodu 134 uvedeného rozsudku uznal, že napadené akty neuváděly rozsah a způsoby podpory připisované navrhovatelce. Mimoto navrhovatelka nedokázala při čtení napadených aktů pochopit důvody uložení sankce, což vypovídá o nedostatku odůvodnění.

Začtvrté se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodu 163 rozsudku usoudil, že nedostatek opětovného přezkumu situace navrhovatelky ve stanovené lhůtě nemohla vést k protiprávnosti ponechání jména navrhovatelky na seznamu sankcionovaných subjektů, ačkoli byla tato povinnost přísně objektivní.

Zapáté se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když usoudil, že napadená rozhodnutí neporušila základní práva navrhovatelky a nebyla nepřiměřená, ačkoli byla nejednoznačná a nepřesná. Obdobně, kritérium kvantitativního a kvalitativního významu stanovené Tribunálem bylo skutečně svévolné.

Zašesté se Tribunál v bodech 179 a 183 rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když usoudil, že navrhovatelka poskytla íránské vládě podporu, protože poskytla povinný příspěvek, ačkoli tento příspěvek byl jen daň a navrhovatelka byla ve stejném postavení, jako běžný daňový poplatník.

Nakonec Tribunál opomenul konstatovat, že Rada porušila zásadu zákazu diskriminace a sankcionovala navrhovatelku za poskytnutí příspěvku Íránu, a nikoli všechny podniky povinné tento příspěvek odvádět.

(1) Rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012 , kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 282, s. 58).

(2) Rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39).

(3) Rozhodnutí Rady 2012/35/SZBP ze dne 23. ledna 2012, kterým se mění a doplňuje rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 19, s. 22).

(4) Nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu, kterým se zrušuje nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1).