ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že okrožno sodišče v Mariboru v usnesení ze dne 9. prosince 2008 konstatoval naléhavost situace ve smyslu čl. 20 odst. 1 nařízení č. 2201/2003 a odkázal v této souvislosti na změnu okolností, k níž došlo od vydání rozhodnutí soudu v Tivoli o předběžném opatření ve věci rodičovské zodpovědnosti, jímž bylo dítě svěřeno do výhradní péče otce. Daná změna okolností byla způsobena skutečností, že se dítě mezitím dobře začlenilo do prostředí, ve kterém v současnosti ve Slovinsku žije. Za těchto podmínek měl okrožno sodišče v Mariboru za to, že by návrat dítěte do Itálie, jenž by byl následkem výkonu usnesení soudu v Tivoli, způsobil situaci, jež by mohla závažně poškozovat blaho dítěte.
15

Co se týče návrhových žádání směřujících ke zrušení rozhodnutí ze dne 25. října 2006 v rozsahu, ve kterém zamítlo žádost M ze dne 8. srpna 2006, měl Soud pro veřejnou službu za to, že tato návrhová žádání jsou nepřípustná, jelikož uvedené rozhodnutí je třeba posuzovat jako rozhodnutí pouze potvrzující rozhodnutí obsažené v dopise EMEA ze dne 31. března 2006 a jelikož usnesením Soudu pro veřejnou službu ze dne 20. dubna 2007, L v. EMEA (F-13/07, dosud nezveřejněno v Sb. VS.), již bylo rozhodnuto, že návrhová žádání směřující proti tomuto rozhodnutí jsou nepřípustná z důvodu opožděnosti předchozí stížnosti.
Nesplnění povinnosti státem – Neúplné provedení čl. 2 písm. f), j) a k) a přílohy III bodu 4 písm. C) směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (Úř. věst. L 182, s. 1; Zvl. vyd. 15/04, s. 228) do valonského práva – Pojmy „podzemní úložiště“, „skládkový plyn“ a „eluát“ – Povinnost stanovit krizové hodnoty, při jejichž překročení lze mít za to, že skládka má významný nepříznivý účinek na jakost podzemních vod
15

Dotyčný byl dne 3. listopadu 2006 umístěn ve středisku pro dočasné umístění k zajištění do doby, než bude možný výkon tohoto rozhodnutí, to znamená do získání dokumentů pro cestu do zahraničí a zajištění dostatečných finančních prostředků na nákup jízdenky či letenky do Čečenska. Uvedené rozhodnutí se po soudním přezkumu stalo vykonatelným dne .
Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 7. dubna 2011 – Řecko v. Komise

(Věc C‑321/09 P)

„Kasační opravný prostředek – EZOZF – Výdaje vyloučené z financování Společenství pro nesoulad s pravidly Společenství – Výdaje vynaložené Řeckou republikou“

1. Právo Unie – Zásady – Dodržení přiměřené lhůty – Správní řízení –Posouzení, které musí být provedeno in concreto – Kritéria pro posouzení – Posouzení spadající do pravomoci Tribunálu – Přezkum Soudního dvora (viz body 32–36)

2. Právo Unie – Zásady – Ochrana legitimního očekávání – Podmínky – Konkrétní ujištění poskytnuta správním orgánem (viz body 45–46)

3. Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Chybné posouzení skutkového stavu – Nepřípustnost – Přezkum posouzení skutkových okolností předložených Tribunálu Soudním dvorem – Vyloučení s výjimkou případu zkreslení (Článek 256 SFEU; statut Soudního dvora Evropské unie, čl. 58 první pododstavec) (viz body 48–49)

Předmět

Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (osmého senátu) ze dne 11. června 2009, Řecko v. Komise (T-33/07), kterým Tribunál zamítl návrh směřující k částečnému zrušení rozhodnutí Komise 2006/932/ES ze dne 14. prosince 2006 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů uskutečněných členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) [oznámeno pod číslem C(2006) 5993] – Odvětví olivový olej, bavlna, sušené hrozny a citrusové plody

Výrok

1) Kasační opravný prostředek se zamítá.
1)

Italská republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala veškerá opatření nezbytná k zajištění splnění povinností vyplývajících z rozhodnutí Komise 2008/697/ES ze dne 16. dubna 2008 o státní podpoře C 13/07 (ex NN 15/06 a N 734/06), kterou Itálie poskytla ve prospěch společnosti New Interline, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 249 čtvrtého pododstavce ES a z článků 2 a 3 uvedeného rozhodnutí.
Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. září 2011 – Německo v. Komise

(Věc C‑544/09 P)

„Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Zavedení digitálního pozemního televizního vysílání v regionu Berlín-Braniborsko – Článek 87 odst. 3 písm. c) ES – Selhání trhu – Proporcionalita – Neutralita technologie – Pobídkový účinek“

1. Podpory poskytované státy – Slučitelnost podpory se společným trhem – Podpora, která má za následek zlepšení finanční situace podniku, který je jejím příjemcem, aniž by byla nezbytná k dosažení cílů stanovených v čl. 87 odst. 3 ES – Neexistence – Státní financování přechodu na digitální pozemní televizní vysílání – Posouzení kritéria nezbytnosti (Článek 87 odst. 3 ES) (viz body 44, 46–48)

2. Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku –Důvod předložený poprvé v rámci kasačního opravného prostředku – Nepřípustnost (viz bod 63)

3. Podpory poskytované státy – Zákaz – Výjimky – Podpory, které mají za následek zlepšení finanční situace podniku, který je jejich příjemcem, aniž by byly nezbytné k dosažení cílů stanovených v čl. 87 odst. 3 písm. c) ES – Podmínky – Přechod z analogového televizního vysílání na digitální televizní vysílání – Podmínka neutrality technologie – Posouzení (Článek 87 odst. 3 písm. c) ES; sdělení Komise C(2003) 541 final) (viz body 77, 79–81)

Předmět

Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudnu prvního stupně (nyní Tribunál) (sedmého senátu) ze dne 6. října 2009, Německo v. Komise (T-21/06), kterým Tribunál zamítl žalobu na neplatnost podanou proti rozhodnutí Komise 2006/513/ES ze dne 9. listopadu 2005 o státní podpoře kterou poskytla Spolková Republika Německo ve prospěch zavedení digitálního pozemního televizního vysílání (DVB-T) ve spolkových zemích Berlín a Braniborsko (Úř. věst. L 200, s. 14) – Porušení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU

Výrok

1) Kasační opravný prostředek se zamítá.
Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. listopadu 2011 – Itálie v. Komise

(Věc C‑458/09 P)

„Kasační opravný prostředek – Podpora poskytnutá italskými orgány podnikům nově kotovaným na Burze – Právní předpisy, které stanoví daňové výhody“

1. Řízení – Lhůty pro podání žaloby – Kasační opravný prostředek –Zaslání kopie originálu žaloby ve formátu „Word“ doprovázené dokumentem ve formátu „PDF“, který obsahuje podpis advokáta – Pozdější zaslání originálu v promlčené lhůtě – Přípustnost (Statut Soudního dvora, článek 56; jednací řád Soudního dvora, čl. 37 odst. 6) (viz body 25–26)

2. Podpory poskytované státy – Přezkum Komisí – Zahájení formálního vyšetřovacího řízení – Povinnost předběžně projednat podporu s dotčeným členským státem a posuzovat situaci s ohledem na jím předložené důkazy (Článek 88 odst. 2 ES) (viz body 47–48)

3. Podpory poskytované státy – Pojem – Selektivní charakter opatření – Selektivita opatření daňového zvýhodnění použitelného na podniky nově kotované na Burze zakládající se na jeho krátké době použitelnosti (Článek 87 odst. 1 ES) (viz body 56, 60)

4. Kasační opravný prostředek –Důvody kasačního opravného prostředku – Důvod směřující proti doplňujícímu odůvodnění – Nerelevantní důvod kasačního opravného prostředku – Zpochybnění posouzení Komise týkajícího se selektivity státní podpory – Uznání opodstatněnosti jednoho z prvků selektivity, který se nezdá být stižen nesprávným právním posouzením – Důvod směřující proti dalším prvkům selektivity –Nerelevantní důvod kasačního opravného prostředku (viz body 57–58)

5. Podpory poskytované státy – Zákaz – Odchylky – Podpory, které mohou využívat odchylky stanovené v čl. 87 odst. 3 písm. c) ES – Provozní podpora – Vyloučení [Článek 87 odst. 3 písm. c) ES] (viz body 63–64)

Předmět

Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 4. září 2009 Itálie v. Komise (T-211/05), kterým Tribunál zamítnul návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2006/261/ES ze dne 16. března 2005, o režimu podpor C 8/2004 (ex NN 164/2003), který Itálie začala uskutečňovat ve prospěch společností nedávno kótovaných na burze (Úř. věst. L 94, s. 42)

Výrok

1) Kasační opravný prostředek se zamítá.

2) Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
2

Bod 13 odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [108 SFEU] (Úř. věst. L 83, s. 1), zní takto: „vzhledem k tomu, že by v případech protiprávní podpory, která není slučitelná se společným trhem, měla být obnovena účinná hospodářská soutěž; že za tímto účelem je nutné, aby byla podpora bez odkladu navrácena včetně úroků; že je vhodné, aby navrácení podpory bylo uskutečňováno v souladu s postupy vnitrostátního práva; že použití těchto postupů by nemělo být překážkou obnovení účinné hospodářské soutěže tím, že by bránilo okamžitého a účinného výkonu [okamžitému a řádnému splnění povinností vyplývajících z] rozhodnutí Komise; že k dosažení tohoto výsledku by měly členské státy učinit všechna nezbytná opatření zajišťující účinnost rozhodnutí Komise“.
44

Rada poté, co k tomu byla vyzvána Soudním dvorem, dopisem ze dne 25. ledna 2011 upřesnila, že trvá na svém kasačním opravném prostředku ze dvou důvodů. Zaprvé by jeho zpětvzetí způsobilo, že pokud jde o společnost Xinanchem, bylo by sporné nařízení zrušeno s účinkem ex tunc, zatímco v případě, že by bylo kasačnímu opravnému prostředku vyhověno, by toto nařízení bylo v plném rozsahu platné až do jeho zrušení nařízením č. 1187/2010. Zadruhé napadený rozsudek vyvolává důležité principiální otázky ohledně výkladu čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, které mají dopad přesahující projednávanou věc.
78

V této souvislosti je třeba připomenout, že Soudní dvůr ohledně přemístění sídla skutečného vedení společnosti z jednoho členského státu do jiného členského státu rovněž rozhodl, že tato skutečnost nemůže znamenat, že se členský stát původu musí vzdát svého práva zdanit kapitálové zisky vzniklé v rámci jeho daňové pravomoci před uvedeným přemístěním (viz zejména rozsudky ze dne12. prosince 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, Sb. rozh. s. I-11673, bod 59, a výše uvedený rozsudek National Grid Indus, bod 46). Soudní dvůr tak již rozhodl, že členský stát je v souladu se zásadou daňové teritoriality spojenou s časovým prvkem, a sice jako daňové sídlo osoby povinné k dani na vnitrostátním území v období, kdy se objevily nerealizované kapitálové zisky, oprávněn zdanit uvedené kapitálové zisky v okamžiku přemístění uvedené osoby (viz výše uvedené rozsudky N, bod 46, a National Grid Indus, bod 46).
170

Pokud jde o údajné porušení zásady zákazu diskriminace, Tribunál uvedl následující: „199 Jak bylo připomenuto v bodech 128 až 130 výše, vyžaduje-li zásada zákazu diskriminace mezi zemědělskými producenty Společenství zakotvená čl. 34 odst. 2 druhým pododstavcem ES, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněné, nemění to nic na tom, že k 1. květnu 2004 byla situace zemědělství v nových členských státech radikálně odlišná od situace ve starých členských státech. 200 To znamená, že z pouhého použití odlišných norem na subjekty z nových členských států a na subjekty ze starých členských států nemůže vyplývat jakákoliv diskriminace. 201 Pokud je v projednávaném případě, jak správně uvádí Komise, cílem ustanovení uvedených v čl. 3 odst. 2 nařízení č. 1972/2003, pokud jde o produkty pocházející z nových členských států, zabránit tomu, aby subjekty mohly prostřednictvím jednoho z typů režimu s podmíněným osvobozením od cla uměle snižovat své přebytečné zásoby vytvořené před 1. květnem 2004 a poté je po tomto dni propustit do volného oběhu jako produkty nepodléhající dovozním clům, je jejich cíl zjevně odlišný, pokud jde o produkty pocházející ze Společenství, které podléhají režimu s podmíněným osvobozením od cla nebo jsou přepravovány uvnitř rozšířeného Společenství poté, co splnily vývozní formality. 202 Jelikož totiž posledně uvedené produkty nepodléhají spornému poplatku uvedenému v článku 4 nařízení č. 1972/2003, nemůže být cílem ustanovení uvedených v čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení, pokud jde o ně, ochrana užitečného účinku dotčeného poplatku. 203 Naopak, cílem ustanovení uvedených v čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení je zejména zabránit tomu, aby zemědělské produkty vyvezené ze Společenství před 1. květnem 2004, na které byly poskytnuty vývozní náhrady, následně poté, co splnily vývozní formality, podléhaly režimu s podmíněným osvobozením od cla nebo byly přepravovány uvnitř rozšířeného Společenství a byly propuštěny do volného oběhu na území Evropské unie, aniž by za ně bylo zaplaceno clo, neboť na tyto produkty by mohla být znovu bezdůvodně poskytnuta vývozní náhrada. Tento cíl je uveden v[e čtvrtém] bodě […] odůvodnění nařízení č. 1972/2003, podle kterého: ‚Je třeba zabránit tomu, aby pro zboží, pro něž byly vyplaceny [vývozní] náhrady do 1. května 2004, byla vyplacena druhá náhrada, pokud je vyvezeno do třetích zemí po 30. dubnu 2004.‘ 204 Pouze z tohoto důvodu stanoví čl. 3 odst. 2 druhý pododstavec nařízení č. 1972/2003 osvobození, jestliže subjekt prokáže, že na tyto produkty nebyla poskytnuta vývozní náhrada. 205 Jelikož obou cílů sledovaných ustanoveními obsaženými v článku nařízení č. 1972/2003 bylo nutně dosaženo pomocí odlišných režimů pro produkty zařazené do režimu s podmíněným osvobozením od cla pocházející z nových členských států, na straně jedné, a ze Společenství patnácti, na straně druhé, nemůže být použití různých režimů na tyto dvě skupiny produktů kvalifikováno jako diskriminační.“
7

Článek 5 uvedeného nařízení tak stanoví: „Režim s podmíněným osvobozením od cla 1. Odchylně od kapitoly 5 přílohy IV aktu o přistoupení [z roku 2003] a od článků 20 a 214 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 podléhají produkty kódů KN 1701, 1702, 1704, 1904, 1905, 2006, 2007, 2009, 2101 12 92, 2101 20 92, 2105 a 2202, kromě produktů uvedených v čl. 4 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 1972/2003 [ze dne 10. listopadu 2003 o přechodných opatřeních, která mají být přijata, pokud jde o obchod se zemědělskými produkty v důsledku přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska (Úř. věst. L 293, s. 3)], sazbě dovozního cla erga omnes, včetně všech dodatečných dovozních cel platných k datu propuštění do volného oběhu, pokud: a) byly před 1. květnem 2004 ve volném oběhu ve Společenství v jeho složení ke dni 30. dubnu 2004 nebo v novém členském státě a b) dne 1. května 2004: i) jsou přechodně uskladněny, nebo ii) se na ně ve Společenství vztahuje jedno z celních zacházení nebo celních režimů uvedených v čl. 4 odst. [bodě] 15 písm. b) a v čl. 4 odst. [bodě] 16 písm. b) až g) nařízení (EHS) č. 2913/92, nebo iii) jsou po splnění vývozních formalit přepravovány na území rozšířeného Společenství. S výjimkou rafinovaného řepného cukru C, isoglukosy C a inulinového sirupu C kódů KN 1701 99 10, 1701 99 90, 1702 30 10, 1702 40 10, 1702 60 10, 1702 90 30, 1702 60 80 a 1702 90 80 se tento první pododstavec nepoužije pro produkty vyvážené ze Společenství patnáctky, jestli dovozce doloží, že pro produkty vyvážející země nebyla požadována vývozní náhrada. Na žádost dovozce vývozce zajistí, aby příslušný orgán zapsal do vývozního prohlášení potvrzení, že pro produkty vyvážející země nebyla požadována vývozní náhrada. 2. Odchylně od kapitoly 5 přílohy IV aktu o přistoupení [z roku 2003] a od článků 20 a 214 nařízení (EHS) č. 2913/92, produkty kódů KN 1701, 1702, 1704, 1904, 1905, 2006, 2007, 2009, 2101 12 92, 2101 20 92, 2105 a 2202, kromě produktů uvedených v čl. 4 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 1972/2003, dovážené ze třetích zemí podléhají dovoznímu clu erga omnes, včetně všech dodatečných dovozních cel platných ke dni propuštění do volného oběhu, pokud: a) jsou dne 1. května 2004 v novém členském státě v režimu aktivního zušlechťovacího styku uvedeném v čl. 4 odst. [bodě] 16 písm. d) nebo v režimu dočasného použití uvedeném v čl. 4 odst. [bodě] 16 písm. f) nařízení (EHS) č. 2913/92; b) jsou propuštěny do volného oběhu ke dni 1. května 2004 nebo po tomto datu.“
18

Kromě toho je podle Komise tato podmínka ještě více diskriminační pro příhraniční pracovníky a jejich děti, kteří mají per definitionem bydliště v jiném členském státě, než je členský stát zaměstnání, a nemohou pravidlo zvané „tři ze šesti let“ splnit. Komise v tomto ohledu zdůrazňuje skutečnost, že Nizozemské království, vědomo si tohoto problému, navrhlo změnu vnitrostátní právní úpravy za účelem poskytnout přenosné financování studentům, kteří mají nárok na financování vysokoškolského studia v Nizozemsku a zároveň žili v „Belgii, jednom z příhraničních regionů Německa nebo v Lucembursku po dobu alespoň tří let ze šesti let předcházejících zahájení studia v zahraničí“.
3

Podle dvacátého třetího a dvacátého čtvrtého bodu odůvodnění směrnice 2004/38: „(23) Vyhoštění občanů Unie a jejich rodinných příslušníků z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti představuje opatření, které může vážně ohrozit osoby, jež se poté, co využily práv a svobod přiznaných jim Smlouvou, skutečně integrovaly do hostitelského členského státu. Rozsah využití těchto opatření by tedy měl být omezen v souladu se zásadou přiměřenosti tak, aby byl brán v potaz stupeň integrace dotyčných osob, délka jejich pobytu v hostitelském členském státě, jejich věk, zdravotní stav, rodinné a ekonomické poměry a vazby na jejich zemi původu. (24) Proto by s rostoucím stupněm integrace občanů Unie a jejich rodinných příslušníků v hostitelském členském státě měla růst i úroveň jejich ochrany před vyhoštěním. Vůči občanům Unie, kteří na území hostitelského členského státu pobývají již mnoho let, a zejména vůči těm, kteří se zde narodili a pobývali zde po celý svůj život, by vyhoštění mělo směřovat pouze z důvodu výjimečných okolností souvisejících s veřejnou bezpečností. Těmito výjimečnými okolnostmi by mělo být navíc podmíněno také vyhoštění nezletilých osob, aby byly v souladu s Úmluvou OSN ze dne 20. prosince 1989 o právech dítěte chráněny jejich vazby na rodinu.“
38

Okolnost, kterou uvedl předkládající soud, že zápis kapitálových společností do rejstříku podniků má pro kapitálové společnosti ve smyslu dotčeného vnitrostátního práva a na rozdíl od ostatních podniků konstitutivní účinek, nemůže zpochybnit závěr učiněný v předchozím bodě. I když totiž zápis do tohoto rejstříku, a v důsledku toho zaplacení ročního poplatku, který souvisí s tímto zápisem, představuje podmínku právní existence kapitálových společností, tato samotná skutečnost nemůže změnit skutečnost vedoucí ke vzniku povinnosti zaplatit tento roční poplatek tak, jak byl uveden v bodě 34 tohoto rozsudku, tím, že jej změní na poplatek, který je třeba zaplatit za zápis kapitálové společnosti vlastnící podnik (obdobně viz výše uvedený rozsudek Denkavit Internationaal a další, bod 28). Kromě toho je nesporné, že pokud kapitálová společnost nezaplatí uvedený poplatek, nevede to k výmazu této společnosti z rejstříku podniků.
59

Způsob uvažování Tribunálu je podle Komise v rozporu s tím, jak uvažoval v usnesení ze dne 20. října 2008, BOT Elektrownia Bełchatów a další v. Komise (T-208/07). V tomto usnesení Tribunál podle Komise souhlasil s časovým ohraničením změn, které členské státy provádějí ve svých národních alokačních plánech, když rozhodl, že z výslovného znění směrnice 2003/87, jakož i z obecné struktury a cílů systémů, které vytváří, vyplývá, že členský stát si nadále zachovává právo navrhnout změny svého NAP po jeho oznámení Komisi, a to až do přijetí rozhodnutí, který tento stát musí přijmout na základě čl. 11 odst. 2 uvedené směrnice. Pokud by dotyčnému členskému státu bylo přiznáno časově neomezené právo provést změny ve svém národním alokačním plánu, které by vedly ke zvýšení celkového množství povolenek, které mají být vydány, v důsledku toho, že se objevily aktuálnější hospodářské údaje nebo předpovědi, cíl této směrnice a fungování systému obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů by byly odsouzeny k nezdaru.
47

Navrhovatelka má rovněž za to, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to – jak uvedl v poslední větě bodu 103 napadeného rozsudku – že zmrazení finančních prostředků subjektů vlastněných nebo ovládaných subjektem označeným jako podílející se na šíření jaderných zbraní je nezbytné a vhodné k zajištění účinnosti opatření přijatých vůči posledně uvedenému subjektu a toho, že tato opatření nebudou obcházena. Podle navrhovatelky čl. 5 odst. 1, čl. 7 odst. 3 a 4, článek 13, jakož i článek 16 nařízení č. 423/2007 již stanovují účinná opatření. Navrhovatelka tvrdí, že Tribunál neprávem odmítl alternativní opatření, která navrhovala, jako opatření, která nemohou zabránit případným transakcím neslučitelným s přijatými omezujícími opatřeními. Uvádí, že u alternativních opatření ex post bylo každopádně možné stanovit, že dceřiná společnost bude zařazena na seznam až po použití uvedených opatření. Tvrdí, že Tribunál svým závěrem zkreslil zásadu proporcionality a přenesl na ni důkazní břemeno tím, že vyžadoval, aby prokázala absolutní účinnost alternativních opatření.
32

V bodech 56 a 57 napadeného rozsudku Tribunál přezkoumal povinnosti celních orgánů související s posouzením výše jistoty. V tomto kontextu měl za to, že znalost hospodářského subjektu a skutečnost, že Transnáutica nikdy dříve neprodávala takové citlivé zboží, jako tabák nebo etylalkohol, jsou okolnostmi, které měly o to více zaujmout pozornost těchto orgánů, a nikoli, jak uvedla Komise, odůvodnit zmírnění kontrol. Za těchto okolností Tribunál rozhodl v bodě 58 uvedeného rozsudku takto: „[…] zatížení [společnosti Transnáutica] celním dluhem vyplývajícím z postupů uvedených orgánů, jež případně souvisí se stíháním porušení předpisů, by však bylo v rozporu s účelem ustanovení o ekvitě, které je základem článku 905 prováděcího nařízení, neboť [Transnáutica] by se takto dostala do zvláštní situace, která by překračovala běžné obchodní riziko vyplývající z její hospodářské činnosti (v tomto smyslu viz rozsudky Soudního dvora [ze dne 7. září 1999,] De Haan, [C-61/98, Recueil, s. I-5003], [bod 53] a ze dne 18. října 2007, Nordspedizionieri di Danielis Livio a další v. Komise, C-62/05 P, Sb. rozh. s. I-8647, bod 51, jakož i rozsudek [Tribunálu ze dne 11. července 2002,] Hyper v. Komise, [T-205/99, Recueil, s. II-3141], [bod 95]).“
143

Komise připomíná, že v rámci třetí části druhého důvodu vedlejšího kasačního opravného prostředku společnosti Niko Tube a NTRP tvrdí, že za účelem vyhodnocení, zda chybějící informace „neztěžují neúměrně zjištění přiměřeně správných závěrů“ ve smyslu čl. 18 odst. 3 základního nařízení, je nezbytné přezkoumat dva body, a to jednak účinek odmítnutí propojených společností spolupracovat „v závislosti na výrobě a prodejích propojeného výrobce Společenství, který byl zahrnut do vzorku“, a jednak „celkový rozsah nespolupráce v závislosti na celkové výrobě a celkových prodejích výrobního odvětví Společenství“. Podle názoru Komise přiznává čl. 18 odst. 3 tohoto nařízení orgánům širokou posuzovací pravomoc při hodnocení otázky, zda jim neúplné informace přesto umožňují dospět k přiměřeně správnému závěru. Společnosti Niko Tube a NTRP nevysvětlují, proč měl v projednávaném případě Tribunál posuzovat chybějící informace v závislosti na celkové výrobě a celkových prodejích tohoto výrobního odvětví Unie. Jejich jediným argumentem, proč je třeba porovnávat chybějící údaje s objemem prodejů a výroby propojeného výrobce, je to, že Tribunál provedl takové srovnání pouze u společnosti Acecsa. To však podle názoru Komise neznamená, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když neprovedl stejnou analýzu u ostatních společností.