ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32

Konkrétně, pokud by měl být za referenční léčivý přípravek považován léčivý přípravek, který má registraci vydanou výlučně na základě takových vnitrostátních právních předpisů, jakými jsou předpisy použitelné v dotyčném členském státu před provedením uvedených směrnic do jeho právního řádu, vedlo by to ve skutečnosti k umožnění odchylky z pravidla stanoveného zejména v čl. 6 odst. 1 směrnice 2001/83, podle kterého, pokud léčivý přípravek nebyl registrován v souladu s právem Společenství, nemůže být uveden na trh ve členském státě. Jak uvádí generální advokát v bodech 31 až 34 svého stanoviska, žádné ustanovení směrnice nestanoví možnost takové odchylky ani neumožňuje mít za to, že by pouhé uvedení na trh – i po dobu několika let – léčivého přípravku, který nemá registraci vydanou v souladu s právem Společenství, mohlo takovou registraci nahradit.
24

Úvodem je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury přímé daně sice spadají do pravomoci členských států, avšak členské státy musí při výkonu této pravomoci dodržovat právo Společenství (viz zejména rozsudky ze dne 13. prosince 2005, Marks & Spencer, C- 446/03, Sb. rozh. s. I-10837, bod 29; ze dne Cadbury Schweppes a Cadbury Schweppes Overseas, C-196/04, Sb. rozh. s. I-7995, bod 40; ze dne Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, Sb. rozh. s. I-11673, bod 36, a ze dne , Amurta, C-379/05, Sb. rozh. s. I-9569, bod 16).
27

Společnost Franz Hauswirth proto tvrdí, že společnost Lindt & Sprüngli měla v úmyslu se prostřednictvím zápisu dotčené trojrozměrné ochranné známky zcela zbavit svých konkurentů. Společnost Lindt & Sprüngli se jí tak údajně snažila zabránit v další výrobě zboží, které je uváděno na trh od 60. let, respektive v současném tvaru od roku 1997. Na základě „cenných majetkových práv“ („wertvollen Besitzstand“) by si totiž společnost Franz Hauswirth měla zachovat svůj trh a nemělo by být možné, aby ji ohrožovali konkurenti ze Společenství.
26

Italská republika dále uvádí, že výklad směrnice 2001/23, který brání tomu, aby v pracovním poměru u převodce zůstali nadbyteční zaměstnanci podniku, může být pro tyto zaměstnance méně příznivý, a to buď proto, že by potenciální nabyvatel mohl být odrazen od nabytí podniku, pokud by musel v pracovním poměru ponechat nadbytečné zaměstnance převáděného podniku, anebo proto, že by byli zaměstnanci propuštěni, a pozbyli by tak všech výhod, které by případně mohli mít z pokračování svých pracovněprávních vztahů s převodcem.
7

Článek 4 Wet DB stanoví: „1. Od provedení srážky daně lze upustit v případě příjmů z akcií, z cenných papírů spojených s právem na výplatu dividendy a z dluhopisů uvedených v čl. 10 odst. 1 písm. d) [Wet Vpb], pokud: a. se osvobození podílu stanovené článkem 13 [Wet Vpb] nebo započtení podílu stanovené článkem 13aa výše uvedeného zákona použije na zisky, které příjemci plynou z těchto akcií, cenných papírů spojených s právem na výplatu dividendy a dluhopisů a pokud je dotčený podíl součástí majetku jeho podniku provozovaného v Nizozemsku; […] 2. Daň se nesráží z příjmů z akcií, cenných papírů spojených s právem na výplatu dividendy a dluhopisů uvedených v čl. 10 odst. 1 písm. d) [Wet Vpb], pokud je jejich příjemce entitou usazenou v jiném členském státu Evropské unie a splňuje následující podmínky: 1° příjemce a osoba povinná k dani mají jednu z právních forem uvedených v příloze směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států (Úř. věst. L 225, s. 6; Zvl. vyd. 09/01, s. 147) nebo právní formu uvedenou v ministerské vyhlášce; 2° ke dni, kdy jsou příjmy dány k dispozici, je příjemce akcionářem s účastí nejméně 5 % na splaceném základním kapitálu osoby povinné k dani nebo má k tomuto dni podíl na osobě povinné k dani, na kterou by byl použitelný čl. 13 odst. 5 nebo článek 14 [Wet Vpb], pokud by byla usazena v Nizozemsku; 3° příjemce a osoba povinná k dani podléhají ve členském státu usazení dani ve smyslu čl. 2 písm. c) této směrnice, která je v tomto státu vybírána ze zisků, aniž by měli možnost volby nebo aniž by byli osvobozeni, 4° příjemce a osoba povinná k dani nejsou v členském státě usazení považováni za usazené mimo členských států Evropské unie na základě dohody o zamezení dvojího zdanění uzavřené se třetím státem; […]“
3

Podle dvacátého prvního bodu odůvodnění nařízení č. 1/2003: „Jednotnost [Soudržnost] provádění pravidel hospodářské soutěže též vyžaduje, aby byl stanoven mechanismus spolupráce mezi soudy členských států a Komisí. To se týká všech soudů členských států, které používají články 81 a 82 Smlouvy [o ES], ať již uplatňují tyto předpisy v soudních sporech mezi soukromými stranami [jednotlivci], jako donucovací orgány [orgány jednající ve veřejném zájmu] nebo jako odvolací soudy [instance rozhodující o prostředcích právní ochrany]. Vnitrostátní soudy by zejména měly mít možnost požádat Komisi o informace nebo o stanovisko ve věcech týkajících se uplatňování právních předpisů Společenství o hospodářské soutěži [práva hospodářské soutěže Společenství]. Komise a orgány pro hospodářskou soutěž členských států by rovněž měly mít možnost předkládat písemná nebo ústní vyjádření soudům, jimž přísluší používání článku 81 nebo 82 Smlouvy [pokud je uplatňován článek 81 nebo 82 Smlouvy]. Tato vyjádření by měla být předkládána v rámci vnitrostátních procesních pravidel a praxe, včetně [pravidel a] praxe pro ochranu práv stran. Měla by proto být učiněna opatření, která zajistí, že Komise a orgány pro hospodářskou soutěž členských států budou dostatečně dobře informovány o řízeních před vnitrostátními soudy.“
36

Co se týče údajné nejistoty, pokud jde o legitimní očekávání, má OHIM za to, že argument navrhovatelky je neopodstatněný, jelikož navrhovatelka již nemůže legitimně očekávat, že její ochranná známka bude zapsána. Podle názoru OHIM by v případě, že by si všichni přihlašovatelé ochranných známek byli vědomi nejistoty v souvislosti s jejich přihláškou, bylo třeba kvalifikovat jejich jednání jako jednání, které nebylo učiněno v dobré víře, a výjimka stanovená v čl. 51 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 by tak ztratila svůj účel. Výraz „legitimní očekávání“ je třeba chápat v tom smyslu, že zápis ochranné známky založí právní domněnku platnosti monopolu ohledně jejího majitele.
35

Pokud musí být individuální výroba obuvi dotčená v původním řízení považována za součást dodání výrobků, má předkládající soud za to, že hodnota dodání takové obuvi je vyšší nežli hodnota služeb. Pokud by naopak hodnota dodávky sestávala výlučně ze základního materiálu, překročila by hodnota služeb hodnotu dodávky. Uvádí, že čl. 1 odst. 4 směrnice 1999/44, který staví „smlouvy o dodání spotřebního zboží, které je nutno sestavit nebo vytvořit“ na roveň kupním smlouvám, zřejmě upřednostňuje první přístup, a to nezávisle na skutečnosti, zda se jedná o zboží standardizované nebo individuálně přizpůsobené objednávce, tedy zboží nezaměnitelné. Z judikatury Soudního dvora je nicméně možné dovodit, že kvalitativní aspekty hrají rovněž v tomto kontextu úlohu (viz rozsudek ze dne 18. ledna 2007, Auroux a další, C-220/05, Sb. rozh. s. I-385, s. 46). Z tohoto pohledu je třeba zohlednit úvahu, že poradenství poskytované pacientům se neomezuje na volbu a použití výrobku.
51

Pokud jde o zásadu legitimního očekávání, kterou členské státy musí respektovat, pokud provádějí právní úpravu Společenství (viz judikatura citovaná v bodě 46 tohoto rozsudku), je třeba připomenout, že v odvětví společné zemědělské politiky nemohou hospodářské subjekty vkládat své legitimní očekávání do zachování existující situace, která může být změněna v rámci posuzovací pravomoci příslušných orgánů (viz v tomto smyslu v oblasti společné organizace trhů rozsudek ze dne 7. září 2006, Španělsko v. Rada, C-310/04, Sb. rozh. s. I-7285, bod 81).
17

Článek 6 ÜLTS vymezuje pojem „zásoba převáděná do následujícího období“ jako roční průměr stavu zásob držených v posledních čtyřech letech před přistoupením Estonské republiky k Evropské unii (roky 2000 až 2003) násobený koeficientem 1,2. Za účelem zmírnění přísnosti uvedeného pravidla ve vztahu k hospodářským subjektům, které v daných čtyřech referenčních rocích nebyly činné v příslušné oblasti, stanoví uvedený článek 6 dvě zvláštní pravidla pro výpočet zásob převáděných do následujícího období. Jednak hospodářský subjekt, který zahájil činnost na relevantním trhu po roce 2003, musí prokázat, že objem jeho zásob ke dni 1. května 2004 odpovídá „objemu […], který by běžně produkoval, prodával nebo jiným způsobem úplatně nebo bezúplatně převáděl nebo nabýval.“ Krom toho pro hospodářské subjekty, které byly činné v příslušné oblasti alespoň jeden rok, je zásoba převáděná do následujícího období stavem zásob v rozsahu 1,2 násobku „průměrného stavu ke dni 1. května v posledních letech činnosti“ nebo stavu zásob držených ke dni .
19

Zadavatel totiž na jedné straně označil nabídky za „nevhodné“, zatímco byly pouze „nesprávné“. Výklad pojmu „nevhodný“ navrhovaný Řeckou republikou je příliš široký a zpochybnil by užitečný účinek ustanovení čl. 20 odst. 2 písm. a) směrnice 93/38. Porovnání formulace tohoto ustanovení se zněním podobných ustanovení obsažených v dalších směrnicích týkajících se veřejných zakázek, zejména směrnici Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce (Úř. věst. L 199, s. 54; Zvl. vyd. 06/02, s. 163) je s to prokázat, že pojem „nevhodný“ má ve všech těchto směrnicích stejný obsah. Za nevhodnou lze označit pouze nabídku, jejíž předmět je zcela odlišný od předmětu popsaného ve vyhlášení zakázky. Podle Komise existuje mezi situací neexistující nabídky a nabídky nevhodné vztah, jelikož tyto situace jsou vzájemně zaměnitelné jakožto důvod přímého zadání. Zmíněné situace jsou rovnocenné nejen co do účinku, který působí, ale i co do obtíží, jež vytvářejí pro zadavatele, jelikož potřeby spojené s provedením daného projektu nejsou uspokojeny v žádném z obou uvedených případů.
a)

neuváděly kupujícího v omyl co do charakteristik potraviny a zvláště co do povahy, totožnosti, jakosti, složení, množství, trvanlivosti, původu nebo provenience, způsobu výroby nebo získání dotčené potraviny;
92

Zadruhé, co se týče článku 12 ES, jednak je Komise toho názoru, že povinnost vrátit bonus představuje skrytou diskriminaci v rozporu s uvedeným článkem vzhledem k tomu, že se dotýká zejména osob, které nejsou německými státními příslušníky. Tato úvaha vychází ze skutečnosti, že jsou to většinou pracovníci, kteří nejsou německými státními příslušníky, kdo se rozhodne odejít z tohoto členského státu při ukončení své činnosti v Německu a vrátit se zpravidla do státu svého původu, zatímco je málo časté, že se tuzemští pracovníci rozhodnou žít v důchodovém věku v zahraničí. Kromě toho je porušen rovněž článek 18 ES. Povinnost vrátit bonus odrazuje občany Evropské unie bez ohledu na jejich státní příslušnost, včetně německých státních příslušníků, od toho, aby přesunuli své bydliště do jiného členského státu.
14

Během několika takovýchto kontrolních návštěv probíhajících v období 1998–2006 ÚPV zjistil, že uvedená ustanovení Společenství nebyla dodržována. Komise vychází zejména z kontrolních návštěv č. 8729/2002 od 18. do 20. listopadu 2002; č. 9002/2003 od 13. do ; č. 9176/2003 od 21. do ; č. 9211/2003 od 15. do a č. 7273/2004 od 4. do .
18

Poté, co Soudní dvůr připomněl, že striktní dodržování této povinnosti vyžaduje aktivní přístup ze strany vnitrostátního orgánu, kterému byla předložena žádost o schválení výrobku nebo v tomto rámci o uznání rovnocennosti certifikátu vydaného schvalovacím orgánem jiného členského státu, učinil závěr, že v projednávaném případě LNEC odmítl uznat rovnocennost certifikátu vydaného IIP, aniž by požádal podnik podávající stížnost o informace, které měl k dispozici a které by LNEC umožnily posoudit povahu certifikátu vydaného IIP, a aniž by kontaktoval IIP za účelem získání takovýchto informací (výše uvedený rozsudek Komise v. Portugalsko, body 47 a 48).
7

Ve dnech 7. a 8. listopadu 2001 provedla Komise šetření podle čl. 14 odst. 3 nařízení Rady č. 17 ze dne , prvního nařízení, kterým se provádějí články [81] a [82] Smlouvy (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3) v prostorách několika výrobců a distributorů galanterie ve Společenství, včetně navrhovatelek a dvou britských podniků, jakož i jejich dceřiných společností, a to jednak společnosti Coats Holdings Ltd a J & P Coats Ltd (dále jen společně „Coats“), a jednak Entaco Group Ltd a Entaco Ltd (dále jen společně „Entaco“).
51

Komise odpovídá, že každý dokument musí být přezkoumán společně s ostatním spisovým materiálem. Jelikož Komise a Soud jsou povinni provést přezkum společně, argument, podle kterého určitý dokument neprokazuje stanovenou skutečnost, bude odsouzen k nezdaru, pokud existují jiné písemnosti ve spise, které by jako důkaz sloužit mohly. Společnost Divipa nezpochybňovala důkazní hodnotu prohlášení společností AWA a Sappi ani jejich výklad Soudem. V každém případě Komise zdůrazňuje zejména, že v daném přípisu zaměstnanec společnosti Sappi pouze potvrzuje, že společnost Divipa své ceny nezvýšila a že to o ní věděl, protože mu jeden klient zaslal seznam cen. Je normální, že podnik, který nerespektuje ceny domluvené během kartelové dohody, o tom neinformuje ostatní účastníky, ale to neznamená, že se na kartelové dohodě neúčastní. Krom toho je logické, že podniky, jež se na kartelové dohodě účastní, dohodu průběžně sledují a kritizují ty podniky, které nerespektují to, co bylo společným souhlasem rozhodnuto.
15

Výdaje, které mohou být z Fondu hrazeny, a finanční příspěvky Společenství do Fondu podléhají několika podmínkám stanoveným v článcích 6 až 11 napadeného nařízení. Článek 6 tak stanoví, že další poskytování příspěvků Společenství do Fondu je podmíněno tím, že Fond předem předloží strategii pro ukončení činností Fondu a Komise ji schválí. Navíc článek 7 uvedeného nařízení stanoví, že příspěvky do Fondu spravuje Komise a že jsou vypláceny ve splátkách, z nichž první částka je poukázána poté, co Komise obdrží závazek podepsaný předsedou rady Fondu zaručující, že Fond bude dodržovat podmínky pro udělení příspěvku stanovené napadeným nařízením.
32

Pokud by totiž taková podmínka existovala, vydání DOO by mohlo záviset na nejisté události, kterou by žadatel v zásadě nemohl kontrolovat, a sice datu rozhodnutí uvedeného úřadu týkajícího se vydání jednoho či více DOO. Pokud by tak bylo přijato kladné rozhodnutí v souvislosti s jednou nebo více žádostmi o DOO týkajícími se téhož výrobku, již by o nich neprobíhalo řízení, takže jiná žádost o DOO, která by byla podána před nebo po tomto rozhodnutí, či dokonce před podáním žádostí, které jsou předmětem uvedeného rozhodnutí, by musela být zamítnuta.
84

Kromě toho, co se týče argumentu vycházejícího z proslulosti, je třeba úvodem upřesnit, že k posouzení, zda podobnost mezi výrobky označenými dvěma ochrannými známkami postačuje ke vzniku nebezpečí záměny, je třeba zohlednit dobré jméno starší ochranné známky, v projednávaném případě ochranné známky Carbonell (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 29. září 1998, Canon, C-39/97, Recueil, s. I-5507, bod 24). V projednávaném případě navrhovatelka tedy nemůže namítat proslulost ochranné známky La Española na španělském trhu s olivovým olejem, jak to ostatně neúspěšně učinila v řízení v prvním stupni, za účelem tvrzení, že nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje, neboť je nesporné, že tato ochranná známka je pozdější než ochranná známka Carbonell. Mimoto, pokud jde o dobré jméno posledně uvedené ochranné známky, navrhovatelka se jasně nevyjádřila k tomu, jakým způsobem by Soud, pokud by posoudil tento prvek, mohl ochranné známce La Espanôla přiznat zvýšenou rozlišovací způsobilost, a vyloučit tak existenci nebezpečí záměny mezi uvedenými ochrannými známkami.
27

V tomto ohledu je třeba připomenout, že z poslední věty čtrnáctého bodu odůvodnění směrnice 97/7 vyplývá, že je věcí členských států, aby stanovily další podmínky a opatření pro uplatnění práva odstoupit od smlouvy. Tato pravomoc musí být nicméně vykonávána s ohledem na účel této směrnice a nesmí zejména ohrozit účinnost a efektivitu práva odstoupit od smlouvy. O takovýto případ by se jednalo například tehdy, pokud by výše takové kompenzační náhrady, jaká je uvedena v předchozím bodě, byla zjevně nepřiměřená vzhledem ke kupní ceně dotčeného zboží nebo pokud by vnitrostátní právní úprava spotřebiteli ukládala důkazní břemeno, že toto zboží během lhůty pro odstoupení od smlouvy nepoužíval způsobem, který by šel nad rámec toho, co bylo nezbytné k tomu, aby mu bylo umožněno užitečně uplatnit jeho právo odstoupit od smlouvy.
31

Podle bodů 103 až 107 odůvodnění sporného rozhodnutí, by řešení nabízené DSD – tedy upuštění od označování obalů, které nepodléhají systému DSD, ale jinému systému, ať individuálnímu, nebo kolektivnímu, logem DGP – bylo z hospodářského hlediska odsouzeno k neúspěchu. Takové řešení by totiž vyžadovalo selektivní označování obalů (které by měly, nebo neměly logo DGP), což by vedlo ke značným dodatečným nákladům. Takové řešení by navíc vyžadovalo, aby výrobci a distributoři obalů používající smíšené systémy zajistili, že obaly s logem DGP budou předávány na místech, kde zpětný odběr těchto obalů provádí systém DSD, a ty, na nichž toto logo není uvedeno, byly předávány na místech, kde jejich zpětný odběr zajišťují ostatní systémy, což by nebylo možné ani praktické. Nakonec s ohledem na skutečnost, že konečný spotřebitel se rozhoduje, zda obal vyhodí v rámci kolektivního systému v blízkosti svého bydliště, nebo zda jej odevzdá v prodejním místě v rámci individuálního systému, často až když balený výrobek zakoupil nebo případně až když jej použil, nebylo by možné přiřadit obaly s logem DGP k jednomu ani druhému typu sběru.
204

Přitom logickým právním důsledkem zrušení rozhodnutí o neslučitelnosti a rozhodnutí o rozdělení by bylo, že by se společnost Schneider účastnila znovuzahájeného důkladného přezkumného řízení až do jeho skončení, kdy mohl nastat jeden z následujících dvou případů, jak to Komise v podstatě uvedla ve svém kasačním opravném prostředku: — buď by bylo vydáno rozhodnutí prohlašující spojení za slučitelné, v kterémžto případě by společnost Schneider nebyla povinna prodat společnost Legrand, a nevznikla by jí újma z tvrzeného snížení ceny, — anebo by bylo znovu vydáno rozhodnutí o neslučitelnosti a rozhodnutí o rozdělení, v kterémžto případě by prodej byl legálním důsledkem konstatované neslučitelnosti, a nestal by se tedy základem pro vznik nahraditelné škody, neboť takový prodej je rizikem, jaké běžně nese podnik, který využije možnosti stanovené v čl. 7 odst. 3 nařízení, tedy uskuteční spojení prostřednictvím veřejné nabídky výměny akcií před vydáním rozhodnutí Komise o tomto spojení.
19

Tento základ byl vypočítán na základě výše příspěvků skutečně odvedených do veřejného systému sociálního zabezpečení v období, které je třeba zohlednit podle právních předpisů upravujících poskytování dávek, tj. v období od 1. listopadu 1998 do listopadu 2004. Do této částky byly započítány všechny příspěvky odvedené E. Gómez-Limón Sánchez-Camacho a jejím zaměstnavatelem.
16

Podle ustanovení článku 176 zákona o územním plánování a rozvoji z roku 2000 (Public Act no 30/2000, Planning and Development Act, 2000), ve znění zákona o územním plánování a rozvoji (strategická infrastruktura) z roku 2006 [Public Act no 27/2006, Planning and Development (Strategic Infrastructure) Act, 2006, Order 2006, S. I. no 525/2006] (dále jen „PDA“) ve spojení s ustanoveními přílohy 5 nařízení o územním plánování a rozvoji z roku 2001 (Planning and Development Regulations 2001, S. I. no 600/2001) musí být u některých záměrů, které překračují určité prahové hodnoty a k nimž nepatří zvláštní kategorie soukromých silnic, vypracována zpráva o vlivech na životní prostředí a provedeno posouzení vlivů na životní prostředí.
19

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru dvě otázky týkající se těchto dvou bodů jím projednávaného sporu. Secretary of State podal proti tomuto rozhodnutí odvolání, pokud jde o druhou otázku, ke Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), který toto odvolání zamítl. High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) poté předložil Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „V případě, že členský stát zavedl systém přenesení pravomocí na regionální orgány, v jehož rámci si centrální vláda ponechává pravomoc jednat za celé území tohoto členského státu s cílem zajistit splnění povinností tohoto členského státu vyplývajících z práva Společenství, ve vztahu k nařízení [č. 1782/2003]: 1) Může členský stát zahrnout požadavky týkající se údržby viditelných veřejných cest […] do norem [DZES] definovaných v článku 5 a příloze IV nařízení [č. 1782/2003]? 2) Pokud z vnitřních ústavních předpisů členského státu vyplývá, že regionální orgány mají legislativní pravomoc ve vztahu k jednotlivým územním částem tohoto členského státu, může představovat nepřípustnou diskriminaci, pokud tyto jednotlivé části uplatňují různé normy v oblasti [DZES] ve smyslu článku 5 a přílohy IV nařízení [č. 1782/2003]?“
64

Soudní dvůr krom toho rozhodl, že přijetím nařízení č. 1408/71 Rada s ohledem na širokou posuzovací pravomoc, kterou má při volbě nejvhodnějších opatření k dosažení výsledku uvedeného v článku 42 ES (viz v tomto smyslu zejména rozsudek ze dne 20. dubna 1999, Nijhuis, C-360/97, Recueil, s. I-1919, bod 30), v zásadě dostála povinnosti vyplývající z poslání, které jí bylo svěřeno tímto článkem, a sice zavést systém, který pracovníkům umožní překonat překážky, jež by pro ně mohly vyplynout z vnitrostátních právních předpisů přijatých v oblasti sociálního zabezpečení (viz v tomto smyslu zejména rozsudek ze dne 22. listopadu 1995, Vougioukas, C-443/93, Recueil, s. I-4033, bod 30; výše uvedený rozsudek Molenaar, bod 14, a rozsudek ze dne 16. prosince 2004, My, C-293/03, Sb. rozh. s. I-12013, bod 34). V tomto řízení nebylo tvrzeno, že by články 19 nebo 22 či některé jiné ustanovení nařízení č. 1408/71 byly neplatné v souvislosti s takovými situacemi, jako je situace ve sporu v původního řízení, a Soudnímu dvoru nebyl předložen žádný důkaz, jenž by naznačoval, že by tomu tak mohlo být.