CS Úřední věstník Evropské unie C 249/13

Žaloba podaná dne 10. srpna 2006 – Arkema a další v. Komise

(Věc T-217/06)

(2006/C 249/32)

Jednací jazyk: francouzština

Účastnice řízení

Žalobkyně: Arkema France SA (Puteaux, Francie), Altuglas International SA (Puteaux, Francie) a Altumax Europe SAS (Puteaux, Francie) (zástupci: A. Winckler, S. Sorinas a P. Geffriaud, advokáti)

Žalovaná: Komise Evropských společenství

Návrhová žádání žalobkyň

— Zrušit na základě článku 230 ES rozhodnutí přijaté Komisí Evropských společenství ze dne 31. května 2006 ve věci COMP/F/38.645 v rozsahu, ve kterém se týká Arkema;

— podpůrně zrušit nebo snížit na základě článku 229 ES částku pokuty, která jí byla uložena tímto rozhodnutím;

— uložit Komisi Evropských společenství náhradu všech nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Touto žalobou se žalobkyně domáhá částečného zrušení rozhodnutí Komise K (2006) 2098 konečné ze dne 31. května 2006 (věc COMP/F/38.645 – Metakryláty), kterým je přičítáno mateřským společnostem žalobkyně protiprávní jednání, kterého se měly dopustit porušením článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP tím, že se účastnily souhrnu dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví metakrylátů, které sestávaly z jednání o cenách, uzavírání, provádění a monitorování dohod o cenách, výměny obchodně důležitých a důvěrných informací o trzích nebo o společnostech jakož i účasti na pravidelných setkáních a jiných kontaktech umožňujících protiprávní jednání. Podpůrně se žalobkyně domáhá snížení částky pokuty, která jí byla uložena napadeným rozhodnutím.

Na podporu svých hlavních předkládaných tvrzení žalobkyně uplatňuje, že tím, že přičítá protiprávní jednání, kterého se dopustila, jejím mateřským společnostem na základě pouhé domněnky související s tím, že tyto společnosti držely v rozhodné době téměř veškerý její kapitál, se Komise dopustila nesprávného právního posouzení a nesprávného skutkového zjištění při uplatnění pravidel o přičitatelnosti protiprávního jednání, kterého se dopustila dceřiná společnost, mateřské společnosti a porušila zásadu zákazu diskriminace. Mimoto má žalobkyně za to, že tím, že neodpověděla na argumenty, které předložila během správního řízení a které měly prokázat, že požívá úplné nezávislosti při určování své obchodní politiky a to bez ohledu na to, že téměř celý její kapitál držely v rozhodné době mateřské společnosti, Komise porušila povinnost uvést odůvodnění, která je jí uložena na základě článku 253 ES, jakož i zásadu řádné správy.

Podpůrně se žalobkyně domáhá zrušení nebo snížení pokuty, která jí byla uložena napadeným rozhodnutím. Na podporu svých tvrzení k tomuto bodu se dovolává několika žalobních důvodů, mezi nimi nesprávného právního posouzení a nesprávného skutkového zjištění, kterých se měla Komise dopustit stanovením základní částky pokuty. Žalobkyně tvrdí, že tato částka je příliš vysoká vzhledem k tomu, že protiprávní jednání mělo podle ní velmi omezený dopad na relevantní výrobkové trhy. Mimoto žalobkyně tvrdí, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění jakož i zásadu řádné správy tím, že usoudila, že konkrétní dopad protiprávního jednání nemusí být zohledněn při stanovení základní částky její pokuty.

Mimoto má žalobkyně za to, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení a nesprávného skutkového zjištění tím, že zvýšila základní částku pokuty o 200 % z důvodu odrazujícího účinku vycházejíc z obratu její mateřské společnosti v rozhodné době, jelikož protiprávní jednání nemůže být podle žalobkyně přičítáno této společnosti, vezme-li se v úvahu obchodní nezávislost jež požívala v rozhodné době a domnělá neúčast vedení mateřských společností na dotyčných jednáních.

Žalobkyně také tvrdí, že při zvýšení částky pokuty, která ji byla uložena, Komise vzala v úvahu uložení sankcí v letech 1984, 1986 a 1994 a že tímto použila pojem recidivy zjevně nepřiměřeně, v rozporu se zásadami legality sankce a právní jistoty. Dále žalobkyně tvrdí, že použitím zásady recidivy Komise porušila zásadu „non bis in idem“ a zásadu proporcionality, když existence předchozích uložení sankcí už byla dříve vzata několikrát v úvahu Komisí v nedávných rozhodnutích.

Žalobkyně dále tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného skutkového zjištění tím, že nesouhlasila se snížením pokuty na základě skutečného nepoužití určitých inkriminovaných praktik.

Svým posledním žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že Komise měla vzít také v úvahu při stanovení částky pokuty na základě ostatních faktorů nedávné uložení důležitých pokut žalobkyni.