ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
19

V bodech 33 až 33 napadeného usnesení se Soud vyslovil následovně: „30 […] bylo již judikováno, že žaloba na neplatnost podaná na základě článku 230 ES proti rozhodnutí ve věci státní podpory přijatému bez zahájení formálního vyšetřovacího řízení je nepřípustná, pokud soutěžní postavení žalobce na trhu není dotčeno poskytnutím podpory (rozsudek Soudu ze dne 16. září 1998, Waterleiding Maatschappij v. Komise, T-188/95, Recueil, s. II-3713, bod 62, a viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 21. března 2001, Hamburger Hafen- und Lagerhaus a další v. Komise, T-69/96, Recueil, s. II-1037, bod 41). Rovněž bylo judikováno, že žalobci, který není podnikem, jehož soutěžní postavení bylo dotčeno státními opatřeními oznámenými jakožto podpory, nemůže být úspěšný při prokazování osobního zájmu, když se dovolává protisoutěžních účinků těchto opatření v rámci žaloby podané proti tomu, že Komise nezahájila řízení upravené v čl. 88 odst. 2 ES (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 18. prosince 1997, ATM v. Komise, T-178/94, Recueil, s. II-2529, bod 63, a usnesení [Soudu ze dne 25. června 2003,] Pérez Escolar v. Komise, [T-41/01, Recueil, s. II-2157,] bod 46). 31 Přitom ani žalobce, jakožto odborový svaz námořníků, ani jeho členové nejsou konkurenty příjemců dotčené podpory, kteří jsou označeni ve sporném rozhodnutí, tedy majitelů lodí zapsaných do rejstříku DIS. 32 Samotný žalobce tak nemůže tvrdit, že jeho vlastní soutěžní postavení [je] spornou podporou dotčeno. Jednak bylo judikováno, že sdružení zaměstnanců podniku, které údajně využívá státní podpory, není v žádném ohledu konkurentem tohoto podniku ([výše uvedený] rozsudek ATM v. Komise, bod 63). Dále, pokud se žalobce dovolává svého vlastního soutěžního postavení ve vztahu k ostatním odborovým svazům námořníků při vyjednávání kolektivních dohod v dotčeném odvětví, stačí poukázat na to, že se na dohody uzavřené v rámci kolektivního vyjednávání nevztahuje právo hospodářské soutěže [viz, pokud jde o nepoužití čl. 3 písm. g) ES a článku 81 ES na kolektivní dohody, rozsudek Soudního dvora ze dne 21. září 1999, Albany, C-67/96, Recueil, s. I-5751, body 52 až 60]. 33 Stejně tak, pokud jde o členy žalobce, ve spisu není nic, co by nenasvědčovalo tomu, že tito námořníci nespadají pod pojem pracovníka ve smyslu článku 39 ES, tedy osoby, které po určitou dobu ve prospěch jiné osoby a pod jejím vedením vykonávají činnosti, za které protihodnotou pobírají odměnu. Jakožto pracovníci tedy sami o sobě nepředstavují podniky (rozsudek Soudního dvora ze dne 16. září 1999, Becu a další, C-22/98, Recueil, s. I-5665, bod 26).“
12

Odlet zpátečního letu z Toronta do Frankfurtu nad Mohanem byl stanoven na 9. července 2005 v 16:20. Po odbavení byli cestující informováni, že uvedený let byl zrušen, což bylo uvedeno na letištní informační tabuli. Zavazadla byla vrácena cestujícím, kteří pak byli převezeni do hotelu, kde strávili noc. Následujícího dne byli cestující odbaveni u přepážky jiného leteckého dopravce, přičemž číslo letu odpovídalo číslu letu, který si rezervovali. Společnost Condor neměla pro dotčený den znovu naplánovaný let stejného čísla. Cestujícím byla přidělena jiná sedadla než předchozího dne. Uvedený let přistál ve Frankfurtu nad Mohanem dne 11. července kolem sedmé hodiny, tedy přibližně o 25 hodin později, než byl plánovaný čas příletu.
53

Nebezpečí řetězového zdanění nebo ekonomického dvojího zdanění je totiž nezávisle na jakémkoli zdanění v jiném členském státě způsobeno samotným výkonem daňové pravomoci tímto státem. V takovém případě, aby zahraniční příjemci dividend nebyli vystaveni omezení volného pohybu kapitálu, které je v zásadě zakázáno článkem 56 ES, musí stát, jehož je rozdělující společnost rezidentem, dbát na to, aby se v souvislosti s mechanismem upraveným jeho vnitrostátním právem za účelem zabránění řetězovému zdanění nebo ekonomickému dvojímu zdanění nebo jeho zmírnění ve vztahu k zahraničním společnostem uplatňovalo rovnocenné zacházení jako ve vztahu k tuzemským příjemcům (viz výše uvedené rozsudky Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, bod 70, jakož i Amurta, bod 39).
17

Krom toho členské státy, jež vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci tvrdí, že ochranná opatření uvedená v čl. 57 odst. 2 ES, článku 59 ES a čl. 60 odst. 1 ES mohou být provedena pouze ve výjimečných případech, které při uzavírání dotčené dohody nebylo možné předvídat. Z toho vyplývá, že by Finská republika za předpokladu, že by Společenství přijalo ochranná opatření, mohla uplatnit zásadu rebus sic stantibus a dočasně pozastavit platnost sporných ustanovení týkajících se volného převodu.
29

Úvodem je třeba upřesnit, že je, jak vyplývá ze spisu k projednávané věci, ERGA OSE veřejnoprávním podnikem, jehož činnost spočívá v provozování sítí k poskytování veřejných služeb v oblasti železniční dopravy. Je tedy zadavatelem ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) a odst. 2 písm. c) směrnice 93/38. Mimoto je odhadovaná hodnota zakázky, které se týká sporné oznámení o vyhlášení zakázky, 3240000 eur, takže značně přesahuje hranici stanovenou v čl. 14 odst. 1 písm. c) bodu i) téže směrnice. Dotčené zadávací řízení tedy spadá do rozsahu působnosti uvedené směrnice.
22

Od 13. listopadu 2001 do dovážela Europol koncentrovanou jablečnou šťávu s hodnotou Brix 65, přičemž deklarovala zboží jako spadající v roce 2001 do podpoložky 20097030 a v roce 2002 do podpoložky 20097919 KN.
28

Dotčená transakce zahrnuje tedy prvek „výstavby“ a prvek „nájmu“ či „financování“. V tomto ohledu, nezávisle na otázkách, který prvek převažuje, jaký je hlavní cíl této transakce či zda město Kolín nad Rýnem vystupuje ve vztahu k GKM-GbR jako poskytovatel záruky, což bude zkoumáno v rámci meritorního posouzení, je třeba konstatovat, že tyto jednotlivé prvky uvedené transakce tvoří nedílný celek. Zhotovení staveb, jak bylo navrženo a provedeno, by totiž bylo bezpředmětné, neexistovala-li by nájemní smlouva, a tato smlouva by nemohla autonomně existovat bez budoucího provedení staveb upraveného v uvedené smlouvě. Nelze tedy přijmout tezi Spolkové republiky Německo, podle které hlavní smlouva obsahuje s ohledem na tuto žalobu části relevantní a části nerelevantní či neutrální.
13

Co se zaprvé týče porušení zásad ochrany legitimního očekávání a loajální spolupráce, Španělské království připomíná, že členské státy se mohou dovolávat těchto zásad vůči orgánu Společenství, pokud tento orgán opakovanou a pokračující praxí u nich vyvolal podloženou naději, že bude za určitých okolností jednat určitým způsobem, aniž by existoval jakýkoliv náznak vyvolávající podezření, že tuto praxi změní. Co se přitom týče žaloby pro nesplnění povinnosti, existuje ustálená praxe Komise, která spočívá v nepodání této žaloby, pokud členský stát, který porušil právo Společenství, ukončil nesplnění povinnosti po uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku, avšak před podáním žaloby, a to i když řízení může mít ještě význam. V projednávaném případě Komise porušila výše uvedené zásady v tom, že podala svou žalobu téměř rok poté, co došlo k ukončení vytýkaného nesplnění povinností, aniž by předtím informovala dotyčný členský stát o svém úmyslu odchýlit se od své obvyklé praxe a aniž by k tomu měla platný důvod.
6

Článek 5 směrnice 91/271 stanoví: „1. Pro účely odstavce 2 vymezí členské státy do 31. prosince 1993 citlivé oblasti podle kritérií uvedených v příloze II. 2. Členské státy zajistí, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním do citlivých oblastí čištěny podle přísnějších požadavků, než jaké jsou popsány v článku 4, a to nejpozději do 31. prosince 1998 u všech vypouštění z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 10000 PE. 3. Vypouštění z čistíren městských odpadních vod popsaných v článku [odstavci] 2 musí vyhovovat příslušným požadavkům přílohy I B. […] […] 5. Vypouštění z čistíren městských odpadních vod, které se nacházejí v příslušných povodích nad citlivými oblastmi a přispívající ke znečištění těchto oblastí, podléhá ustanovením odstavců 2, 3 a 4. […]“
6

Článek 5 směrnice 91/271 stanoví: „1. Pro účely odstavce 2 vymezí členské státy do 31. prosince 1993 citlivé oblasti podle kritérií uvedených v příloze II. 2. Členské státy zajistí, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním do citlivých oblastí čištěny podle přísnějších požadavků, než jaké jsou popsány v článku 4, a to nejpozději do 31. prosince 1998 u všech vypouštění z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 10000 PE. 3. Vypouštění z čistíren městských odpadních vod popsaných v článku [odstavci] 2 musí vyhovovat příslušným požadavkům přílohy I B. […] 4. Požadavky na jednotlivé čistírny uvedené v odstavcích 2 a 3 nemusejí být uplatněny v citlivých oblastech, kde lze prokázat, že minimální snížení veškerého zatížení vstupujícího do všech čistíren městských odpadních vod v příslušné oblasti dosahuje nejméně 75 % u celkového fosforu a nejméně 75 % u celkového dusíku. 5. Vypouštění z čistíren městských odpadních vod, které se nacházejí v příslušných povodích nad citlivými oblastmi a přispívající ke znečištění těchto oblastí, podléhá ustanovením odstavců 2, 3 a 4. […] 8. Členský stát nemusí pro účely této směrnice vymezit citlivé oblasti, pokud provádí požadavky na čištění stanovené v odstavcích 2, 3 a 4 na celém území svého státu.“
4

Článek 9 odst. 1 písm. c) nařízení stanoví: „1. Z ochranné známky Společenství vzniká jejímu majiteli výlučné právo. Majitel je oprávněn zakázat všem třetím stranám užívat bez jeho souhlasu v obchodním styku: […] c) označení totožné s ochrannou známkou Společenství nebo jí podobné pro výrobky nebo služby, které nejsou podobné těm, pro které je ochranná známka Společenství zapsána, pokud jde o ochrannou známku, která má v rámci Společenství dobré jméno a pokud by užívání tohoto označení bez řádného důvodu neprávem těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky Společenství nebo jim bylo na újmu.“
53

Zatřetí ani argument vycházející z časové tísně dovolávaný rovněž Spojeným královstvím nemůže být přijat. Jelikož má Společenství pouze svěřené pravomoci, článek Smlouvy, který mu svěřuje jeho příslušnou pravomoc musí být určen před tím, než Společenství jedná. Mimoto, aby byla splněna povinnost odůvodnění, nemůže být dostatečné – na rozdíl od toho, co tvrdí Rada – ani to, že by byl právní základ uveden v pozdějším okamžiku v aktu provádějícím na úrovni Společenství změny Úmluvy CITES, jelikož odůvodnění aktu musí být obsaženo v tomto aktu (viz rozsudku ze dne 16. listopadu 2000, Sarrió v. Komise, C-291/98 P, Recueil, s. I-9991, body 73 a 75, a ze dne , Komise v. Parlament a Rada, C-378/00, Recueil, s. I-937, bod 66).
56

Krom toho, co se týče případu, který spadá nejen do věcné působnosti čl. 81 odst. 1 ES, nýbrž i do věcné působnosti vnitrostátního práva hospodářské soutěže, vnitrostátní orgány nesmějí vydat rozhodnutí, které by bylo v rozporu s rozhodnutím Komise, nebo vyvolat nebezpečí takového rozporu (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 14. prosince 2000, Masterfoods a HB, C-344/98, Recueil s. I-11369, body 51 a 52).
37

V tomto ohledu vyplývá zaprvé konkrétně z odpovědi nizozemské vlády na písemné otázky položené Soudním dvorem, že tato vnitrostátní ustanovení podmiňují vydání předchozího povolení příslušným ministrem jedinou podmínkou, a sice že zamýšlený projekt musí být uskutečněn v zájmu sociálního bydlení v Nizozemsku, jak požaduje čl. 49 odst. 1 BBSH. Zadruhé, pokud jde o to, zda je taková podmínka splněna, se zdá, že takové ověřování probíhá případ od případu, aniž by to bylo upraveno právním předpisem a aniž by existovalo jakékoliv další specifické a objektivní kritérium, které by dotčeným subjektům umožnilo seznámit se předem s podmínkami, na základě kterých bude vyhověno jejich žádosti o povolení, a soudům, kterým bude případně žaloba proti zamítnutí povolení předložena, vykonávat plně jejich soudní přezkum.
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi HSBC Holdings plc (dále jen „HSBC“) a Vidacos Nominees Ltd na straně jedné a Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs (britský daňový orgán) na straně druhé, jehož předmětem je výběr daně nazvané „stamp duty reserve tax“ (dále jen „SDRT“) na základě článku 96 zákona o financích z roku 1986 (Finance Act 1986; dále jen „zákon“).
76

Na druhém místě Komise poukazuje na to, že i pokud by bylo připuštěno, že KFC uskutečnila značné investice, aby splnila podmínky vyžadované nizozemským právem pro využívání režimu CFA, podala KFC svou žádost o první povolení CFA až 27. prosince 2000, ačkoliv v návaznosti na zveřejnění usnesení o kodexu chování v oblasti zdanění podniků, zmíněného v bodě 8 tohoto rozsudku, a sdělení o uplatňování pravidel týkajících se státních podpor na opatření, která spadají do přímého zdanění podniků (Úř. věst. 1998, C 384, s. 3), si musely již od roku 1998 všechny obezřetné a informované hospodářské subjekty být vědomy toho, že je pravděpodobné, že Komise posoudí režim CFA jako režim státních podpor a prohlásí jej za neslučitelný se společným trhem. Konstatování obsažené v bodě 135 napadeného rozsudku, podle něhož „pouze na základě rozhodnutí ze dne nebyl obezřetný a informovaný hospodářský subjekt s to předvídat přijetí [sporného] rozhodnutí“, je tudíž nesprávné a je samo o sobě důvodem pro zrušení tohoto rozsudku.
31

Opačný výklad podaný Soudem by ostatně podle Komise měl škodlivé následky. Jednak by neumožňoval zajistit účinnost kontroly státních podpor Společenství, jejímž hlavním cílem, potvrzeným třetím bodem odůvodnění nařízení, je právě odstranit narušení hospodářské soutěže zapříčiněné protiprávní podporou, tím, že budou okamžitě navráceny protiprávně přijaté částky. Jednak by takový výklad měl za následek to, že by Komise byla zbavena většiny svých „nátlakových prostředků“ v této oblasti, a hrozil by značným poškozením účinnosti postupů navracení protiprávních podpor tím, že by zvýhodňoval málo spolupracující členské státy.
47

Obvykle musí být to, zda skutečně existuje soukromá účast na kapitálu společnosti, které byla na základě výběrového řízení udělena veřejná zakázka, ověřeno v okamžiku zadání dotčené veřejné zakázky (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Stadt Halle a RPL Lochau, body 15 a 52). Také může být relevantní zohlednit okolnost, že v okamžiku, kdy veřejný zadavatel zadá veřejnou zakázku společnosti, která je zcela v jeho vlastnictví, stanoví vnitrostátní právní úprava krátkodobé povinné otevření společnosti dalšímu kapitálu (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Stadt Halle a RPL Lochau, body 67 a 72).
46

Pokud jde o použití článku 43 ES, je nepochybné, že Bwin vykonává své činnosti v Portugalsku výlučně prostřednictvím internetu, aniž by postupoval přes prostředníky nacházející se portugalském území, a tedy aniž by v Portugalsku došlo ke zřízení hlavní nebo vedlejší provozovny. Ze spisu nevyplývá ani to, že by Bwin měl v úmyslu se v Portugalsku usadit. Nic tedy neukazuje na to, že by na spor v původním řízení mohla být uplatněna ustanovení smlouvy týkající se svobody usazování.
49

Na podporu tohoto důvodu Komise zaprvé tvrdí, že takový výklad vede k rozpornosti napadeného rozsudku. Soud totiž poté, co uznal existenci obecné výjimky z práva na přístup, omezil její uplatnění na dobu do okamžiku konání jednání, přičemž tomuto okamžiku nesprávně přiznal rozhodující význam. Ve skutečnosti zájem na řádném průběhu soudních řízení, jakož i nezbytnost toho, aby zástupci Komise nepodléhali jakémukoli vnějšímu tlaku – o něž se Soud opíral, když měl za to, že se dotčená výjimka uplatní až do okamžiku konání jednání – odůvodňuje použitelnost této výjimky v průběhu celého řízení, a to až do doby vyhlášení rozsudku.
8

Podle čl. 18 prvního pododstavce směrnice 2000/78 mělo dojít k jejímu provedení do právního řádu členských států nejpozději do 2. prosince 2003. Nicméně podle druhého pododstavce téhož článku: „Za účelem přihlédnutí ke zvláštním podmínkám může být členským státům, je-li to nezbytné, poskytnuta dodatečná tříletá lhůta od 2. prosince 2003, to je celkem 6 let, k provedení ustanovení této směrnice o diskriminaci na základě věku a zdravotního postižení. V tom případě neprodleně uvědomí Komisi. […]“
37

Z článku 3 odst. 1 nařízení vyplývá, že v případě společnosti se za místo, kde jsou soustředěny hlavní zájmy, považuje její sídlo, pokud není prokázán opak. V tomto ohledu Soudní dvůr uvedl, že vyvratitelná domněnka stanovená zákonodárcem Společenství ve prospěch sídla společnosti může být vyvrácena pouze tehdy, jestliže skutečnosti, jež jsou objektivní a zjistitelné třetími osobami, umožní prokázat existenci skutečné situace odlišné od té, kterou má odrážet umístění do místa předmětného sídla (výše citovaný rozsudek Eurofood IFSC, bod 34). Tak by tomu mohlo být zejména v případě společnosti, která by nevykonávala žádnou činnost na území členského státu, kde se nachází její sídlo. Vykonává-li naopak společnost svou činnost na území členského státu, kde se nachází její sídlo, pouhá skutečnost, že mateřská společnost se sídlem v jiném členském státě může kontrolovat nebo kontroluje její rozhodnutí v hospodářské oblasti, nestačí k vyvrácení domněnky stanovené nařízením (výše citovaný rozsudek Eurofood IFSC, bod 37).
18

Až po podepsání smlouvy o přistoupení, to znamená v době, kdy Spolková republika Německo nemohla zrušit německo-polskou dohodu, aniž by porušila povinnost „stand-still“, Komise zneužívajícím způsobem přijala další procesní opatření, třebaže to bylo právě na její žádost, že tento členský stát odmítl zrušit tuto dohodu.
22

Opačný výklad by totiž představoval zásah do organizace vnitřní politiky členských států v oblasti sociálního zabezpečení a ovlivňoval by politiku těchto států v oblasti tvorby cen léčivých přípravků nad rámec toho, co je nezbytné pro zajištění průhlednosti ve smyslu směrnice 89/105 (výše uvedený rozsudek A. Menarini Industrie Farmaceutiche Riunite a další, bod 47).
3

Podle bodu odůvodnění 27 rámcové směrnice, „[j]e nezbytné, aby byly regulační povinnosti ex ante ukládány pouze v případě, kdy neexistuje účinná hospodářská soutěž, tj. na trzích, na nichž se nachází jeden nebo více podniků s významnou tržní silou, a kde nápravná opatření vnitrostátního práva nebo práva Společenství v oblasti hospodářské soutěže nepostačují k řešení daného problému. Je proto nezbytné, aby Komise vypracovala v souladu se zásadami práva hospodářské soutěže pokyny na úrovni Společenství, kterými se budou řídit vnitrostátní regulační orgány [dále jen ‚VRO‘] při hodnocení účinnosti hospodářské soutěže na daném trhu a při posuzování významné tržní síly. [VRO] by měly analyzovat, zda je trh určitého produktu nebo služby účinně konkurenční v dané zeměpisné oblasti, která může zahrnovat celé území dotyčného členského státu nebo jeho část nebo přilehlé části území členských států posuzovaných jako celek. Analýza účinné hospodářské soutěže by měla obsahovat analýzu toho, zda je trh perspektivně konkurenční, a tedy zda je případný nedostatek účinné hospodářské soutěže trvalým jevem. Pokyny se budou zabývat i otázkou nově vznikajících trhů, na nichž by fakticky účastník s vedoucím postavením na trhu mohl mít značný podíl na trhu, ale nemohly by mu být ukládány nepřiměřené povinnosti. Komise by měla pravidelně přezkoumávat pokyny, aby zajistila, že budou trvale odpovídat rychle se rozvíjejícímu trhu. [VRO] budou muset vzájemně spolupracovat, pokud se zjistí, že relevantní trh je nadnárodní“.
Lze vyhovět žádosti, aby žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se rámcového rozhodnutí 2002/584 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy byla projednána v naléhavém řízení, a to na základě tvrzení předkládajícího soudu, že kdyby bylo upuštěno od obžaloby týkající se trestného činu, délka trestu uložená dotčené osobě by se snížila a byla by propuštěna na svobodu dříve.

(viz body 38–39)
Věc C-134/08

Hauptzollamt Bremen

v.

J. E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof)

„Nařízení (ES) č. 2193/2003 — Dodatečné clo na dovoz určitých produktů pocházejících ze Spojených států amerických — Časová působnost — Článek 4 odst. 2 — Produkty vyvezené po vstupu uvedeného nařízení v platnost, ale u kterých lze prokázat, že v okamžiku prvního uplatnění uvedeného cla již byly na cestě do Společenství — Uplatnění daňového režimu“

Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 2. dubna 2009 I ‐ 2877

Shrnutí rozsudku

Společná obchodní politika – Ochrana proti nedovoleným obchodním praktikám – Dodatečné clo na dovoz určitých produktů pocházejících ze Spojených států amerických – Nařízení č. 2193/2003

(Nařízení Rady č. 2193/2003, šestý bod odůvodnění a čl. 2 odst. 1, čl. 4 odst. 2 a článek 5)

Článek 4 odst. 2 nařízení č. 2193/2003 o zavedení dodatečných cel na dovoz určitých produktů pocházejících ze Spojených států amerických je třeba vykládat ve smyslu odpovídajícím jeho znění, to znamená tak, že předmětem dodatečného cla nejsou takové produkty, u kterých lze prokázat, že k datu vstupu tohoto nařízení v platnost, tj. k 17. prosinci 2003, jsou již na cestě do Evropského společenství a že jejich místo určení nelze změnit. Uvedený čl. 4 odst. 2, jehož znění je zcela jednoznačné, je totiž v souladu se systémem zavedeným nařízením č. 2193/2003. Hospodářským subjektům totiž musí být umožněno spoléhat na to, že produkty, které vyvezly ze Spojených států do Společenství před datem vyhlášení tohoto nařízení a jeho vstupu v platnost, nebudou předmětem jím zavedených dodatečných cel.

Toto očekávání naopak není legitimní u produktů, které byly vyvezeny po uvedeném datu, jelikož v té době již hospodářské subjekty musely být seznámeny s tím, že se na ně uplatní dodatečné clo v souladu s ustanoveními uvedeného nařízení. Šestý bod odůvodnění uvedeného nařízení, který stanoví, že produkty, u kterých lze prokázat, že byly ze Spojených států do Společenství vyvezeny před okamžikem prvního uplatnění dodatečného cla, to znamená 1. březnem 2004, by neměly být předmětem tohoto cla, nelze tudíž uplatňovat pro účely výkladu čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení ve smyslu zjevně odporujícím znění tohoto ustanovení.

(viz body 15, 18–20 a výrok)
(viz body 47, 53, 57, výrok 1)

Uvedené nařízení totiž sleduje cíl stabilizace trhů, který je výslovně uveden v čl. 33 odst. 1 písm. c) ES. Cílem systému dávek, který stanoví, je obnovit rovnováhu mezi nabídkou a poptávkou na trhu mléka, který se vyznačuje strukturálními přebytky, prostřednictvím omezení produkce mléka, takže tento systém sleduje cíle racionálního rozvoje produkce mléka a rovněž cíl zajistit odpovídající životní úroveň zemědělského obyvatelstva tím, že přispívá ke stabilizaci jeho příjmů.

I kdybychom připustili, že nařízení č. 1788/2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků, které se bez rozdílu použije na všechny subjekty, pro něž je stanoveno referenční množství, zatěžuje malé producenty vyšší měrou než producenty velké, je třeba dospět k závěru, že skutečnost, že určité opatření přijaté v rámci společné organizace trhu může mít odlišné dopady na některé producenty v závislosti na povaze jejich produkce, nepředstavuje diskriminaci, spočívá-li toto opatření na objektivních kritériích, která jsou přizpůsobena potřebám celkového fungování společné organizace trhu. Tak tomu je v případě systému mléčných kvót a dávek, který je upraven tak, že individuální referenční množství jsou stanovena v takové výši, aby jejich součet nepřekročil celkové množství garantované každému členskému státu. Z toho vyplývá, že vzhledem k tomu, že se nejedná o rozdílnou situaci, přezkum uvedeného nařízení z hlediska zásady zákazu diskriminace neodhaluje nic, co by mohlo zpochybnit jeho platnost.

Nařízení č. 1788/2003, jehož hlavním cílem je stabilizace trhu s mlékem a které sleduje cíl stabilizace trhů uvedený výslovně v čl. 33 odst. 1 písm. c) ES, je mimoto rovněž v souladu s cíli stanovenými v čl. 33 odst. 1 písm. a) a b) ES, a není tak zjevně nepřiměřené pro potřeby naplňování uvedeného cíle stabilizace trhů. Přezkum tohoto nařízení neodhaluje tedy ani nic, co by mohlo zpochybnit jeho platnost z hlediska zásady proporcionality.

(viz body 69–70, 77, 81–83, výrok 2–3)