STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

DÁMASA RUIZ-JARABA COLOMERA

přednesené dne 8. září 2005 ( )

Věc C‑331/04

ATI EAC Srl

a

Viaggi di Maio Snc

proti

ACTV Venezia SpA,

Provincia di Venezia

a

Comune di Venezia

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie)]

„Veřejné zakázky na služby – Zadávací řízení – Sbližování právních předpisů – Směrnice 92/50/EHS a 93/38/EHS – Článek 36 odst. 2, respektive čl. 34 odst. 2 – Kritéria pro zadání – Ekonomicky nejvýhodnější nabídka – Koncese na veřejné dopravní služby – Kritéria stanovená ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci – Právo zadávací komise na jejich specifikaci nebo doplnění – Zásady rovného zacházení s uchazeči a transparentnosti“

1. Předmětem tohoto řízení o předběžné otázce je výklad čl. 36 odst. 2 směrnice Rady 92/50/EHS a čl. 34 odst. 2 směrnice Rady 93/38/EHS, jimiž se harmonizují postupy při zadávání veřejných zakázek na služby( ) a veřejných zakázek v některých oblastech( ).

2. Žádost Consiglio di Stato se týká přidělení zakázky ekonomicky nejvýhodnější nabídce a pravidel pro její stanovení a dotazuje se na pravomoci zadavatele a zadávací komise za účelem zjištění, zda je možné, aby zadavatel stanovil uvedená kritéria ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci a ponechal na zadávací komisi specifikaci nebo doplnění těchto kritérií.

3. Aby mohla být výše uvedenému soudnímu orgánu poskytnuta odpověď, je třeba respektovat kogentní zásady zadávání veřejných zakázek, jejichž cílem je stanovit objektivní pravidla účasti a zadávání, a transparentní postupy, v nichž jsou zakázána diskriminační opatření a doložky.

I – Předpisy, které jsou předmětem výkladu

4. Obě směrnice, které spočívají na zásadě rovného zacházení s uchazeči (čl. 3 odst. 2 směrnice 92/50 a čl. 4 odst. 2 směrnice 93/38), stanovují neutrální metody pro přidělení zakázky, ať už podle nejnižší ceny, anebo podle nabídky nejvýhodnější z ekonomického hlediska (čl. 36 odst. 1, resp. čl. 34 odst. 1).

5. Pokud jde o toto poslední kritérium, čl. 36 odst. 2 směrnice 92/50 stanoví, že „zadavatel [uvede] v zadávací dokumentaci nebo ve vyhlášení zakázky všechna kritéria, která zamýšlí při zadání zakázky uplatnit, [...] v sestupném pořadí podle důležitosti“. Téměř shodně zní čl. 34 odst. 2 směrnice 93/38.

II – Skutkové okolnosti sporu v původním řízení a předběžné otázky

6. Časově omezené sdružení podniků EAC Srl. a „Viaggi di Maio“ Snc (dále jen „EAC“) se účastnily zadávacího řízení vyhlášeného společností Azienda del Consorcio Transporti Veneciano (dále jen „ACTV“) v souladu s druhou z výše uvedených metod podle č. 24 odst. 1 písm. b) legislativního nařízení č. 158/1995( ), které se týkalo smluvního zajištění služeb v oblasti automobilové přepravy osob( ).

7. V zadávací dokumentaci byla uvedena kritéria pro určení nejvhodnější nabídky, přičemž třetí bod se týkal organizačních podmínek a podpůrných struktur k poskytování služby, které mohla zadávací komise ohodnotit maximálně 25 body( ). Měla být popsána (a) depa nebo parkoviště autobusů, (b) způsoby kontroly zajišťované služby a počet osob pověřených těmito kontrolami, (c) počet řidičů autobusu a typ řidičského průkazu, který je opravňuje řídit tyto autobusy, (d) počet zařízení podniku na území Provincia di Venezia a (e) počet osob pověřených organizací směn řidičů.

8. Po podání nabídek a před otevřením obálek, nicméně ve chvíli, kdy již znala jména uchazečů, zadávací komise rozdělila body mezi pět zmíněných podkritérií, přičemž přidělila 8 bodů za první, 7 za druhé, 6 za třetí a vždy 2 body za čtvrté a páté podkritérium.

9. Zakázku získalo časově omezené sdružení podniků „La Linea“, které obdrželo 86,53 bodů; EAC dosáhla pouze 83,50 bodů, pročež napadla výsledek u Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto, poukazujíc na to, že její konkurent uspěl díky dodatečnému rozdělení počtu bodů, které bylo možné přidělit za organizační podmínky a podpůrné struktury k poskytování služby, a dovolávala se článku 36 směrnice 92/50 a čl. 24 odst. 1 písm. b) legislativního nařízení č. 158/1995.

10. Tribunale Amministrativo Regionale tuto žalobu zamítl rozhodnutím ze dne 15. dubna 2003, proti němuž EAC podala opravný prostředek ke Consiglio di Stato, jehož judikatura připouští určitý prostor pro integrační zásahy ze strany zadávacích komisí, který jim umožňuje upřesnit obecná kritéria uvedená ve vyhlášení zakázky a stanovit další dělení hlavních, dříve určených kategorií.

11. K určení, zda článek 36 směrnice 92/50 a článek 34 směrnice 93/38 dovolují takový výklad, Consiglio di Stato pokládá Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

„1) Lze tato ustanovení vykládat pružně v tom smyslu, že umožňují zadavateli v případě zadávání zakázek metodou ekonomicky nejvýhodnější nabídky stanovit ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci kritéria obecným způsobem a ponechat na zadávací komisi specifikaci nebo doplnění těchto kritérií, pokud je to nezbytné, za podmínky, že komise tuto specifikaci nebo doplnění provede před otevřením obálek obsahujících nabídky a nezavede nová kritéria ve vztahu ke kritériím předem určeným ve vyhlášení zakázky, nebo mají naopak tato ustanovení rigidní charakter v tom smyslu, že ukládají zadavateli stanovit podrobně kritéria pro zadání ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci, a to před sestavením užšího seznamu uchazečů nebo před výzvou, aniž by zadávací komise mohla následně jakýmkoliv způsobem zasáhnout, aby specifikovala nebo doplnila tato kritéria nebo vytvořila podkritéria nebo podbody, neboť jakýkoliv údaj týkající se kritérií pro zadání musí být z důvodu transparentnosti obsažen ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci?

Je třeba konečně považovat tradiční způsob výkladu zastávaný v judikatuře Consiglio di Stato, který připouští zásah ze strany zadávací komise k doplnění kritérií před otevřením obálek obsahujících nabídky, za slučitelný s právem Společenství?

2) Může zadavatel v rámci pružného výkladu [těchto ustanovení], odůvodněného výrazem „pokud je to možné“, přijmout zadávací dokumentaci, která u kritéria pro zadání (v projednávaném případě organizační a podpůrné podmínky) stanoví – ve vztahu ke komplexní řadě posuzovaných skutečností, ohledně nichž je vyhlášení zakázky neurčité, jelikož nestanoví jejich ohodnocení – přidělení bodů na základě uvážení zadavatele, nebo dotyčná ustanovení vyžadují v každém případě v zásadě závaznost formulovaných kritérií, která je neslučitelná s neexistencí odstupňování těchto kritérií ve vyhlášení zakázky, a, v případě platnosti výše uvedeného opatření z důvodu předpokládané pružnosti dotčené normy a neexistence povinnosti ohodnotit všechny skutečnosti, má zadávací komise právo – které jí vyhlášení zakázky výslovně nesvěřuje – zasáhnout za účelem doplnění nebo specifikace kritérií (tím, že jednoduše přidělí samostatný význam a specifickou váhu všem jednotlivým prvkům, které měly být podle vyhlášení zakázky ohodnoceny prostřednictvím celkového přidělení nejvýše 25 bodů), nebo je naopak třeba použít zadávací dokumentaci doslovně a přidělit body na základě celkového hodnocení různých a komplexních skutečností, které bere v úvahu lex specialis?

3) Je v každém případě s přihlédnutím k tomuto ustanovení, a nezávisle na formulaci vyhlášení zakázky, možné obecně přiznat zadávací komisi, která je pověřena hodnocením nabídek v zadávacím řízení metodou ekonomicky nejvýhodnější nabídky, pravomoc – výlučně s ohledem na složitost skutečností, které mají být hodnoceny – omezit obecným způsobem své vlastní jednání tím, že upřesní prováděcí parametry kritérií předem stanovených ve vyhlášení zakázky, a může být tato pravomoc uplatněna tak, že komise stanoví podkritéria, podbody nebo jednoduše stanoví specifičtější kritéria k provedení obecných kritérií uvedených ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci, samozřejmě vždy před otevřením obálek?“

III – Řízení před Soudním dvorem

12. Písemná vyjádření ve lhůtě stanovené článkem 20 Statutu ES Soudního dvora předložily Komise, rakouská a nizozemská vláda, jakož i EAC a ACTV, které přednesly svá vyjádření na jednání konaném dne 7. července 2005.

IV – K přípustnosti předběžných otázek

13. Rakouská vláda a ACTV poukazují na nepřípustnost předběžných otázek, a to z různých důvodů a s odlišným dosahem.

14. První poukazuje na nepřesnost v předkládacím usnesení, pokud jde o určení předpisů, jejichž výklad je požadován, a ze strany 10 tohoto usnesení usuzuje, že článek 34 směrnice 93/38 se na spor v původním řízení nevztahuje. Žádná z těchto výtek není přesvědčivá, neboť Consiglio di Stato má pochybnosti „v souvislosti s článkem 34 směrnice 93/38, a především s obdobným článkem 36 směrnice 92/50“, přičemž uvádí, že opravný prostředek se dovolává znění článku 36 směrnice 92/50, který má podobné znění jako článek 34 směrnice 93/38, jenž je „použitelný na daný případ, i když se na něj účastník řízení podávající opravný prostředek výslovně neodvolává“.

15. Do jisté míry zmíněná vláda neusiluje o odmítnutí žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce a limine, ale jde jí o to, aby byl přezkum omezen na druhé ze zmiňovaných ustanovení, jehož význam je shodný s významem článku 34 směrnice 93/38. Za těchto okolností lze danou námitku nepřípustnosti označit za nadbytečnou, protože ať už bude navrhovaný výklad jakýkoliv, bude použitelný na obě ustanovení, přičemž jejich výběr přísluší vnitrostátnímu soudci, a Soudní dvůr se do otázky výběru nemůže vměšovat, ledaže by skutkové okolnosti nesouvisely s právem Společenství, nebo by předložený problém měl pouze hypotetickou povahu a neměl by vztah k realitě sporu.

16. Do této druhé oblasti spadá i námitka nepřípustnosti ACTV, která se jen zdánlivě zdá být přesvědčivější. Tvrdí, že zájem italského soudu zjistit, zda zadávací komise může „doplnit“ nebo „specifikovat“ kritéria pro zadání uvedená ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci, není relevantní, protože v daném případě k takovému jednání nedošlo, neboť jak vyplývá z předkládacího usnesení, došlo pouze k vymezení vedlejších prvků výpočtu, které specifikují podmínky daného dokumentu, aniž by byla vytvořena nová kritéria (poslední odstavec článku 5).

17. Nezávisle na obtížích, které s sebou přináší posouzení hypotetického charakteru předběžné otázky( ), si tento argument protiřečí, protože připouští, že došlo k upřesnění schválených kritérií, a vzápětí vysvětluje, že Consiglio di Stato nepotřebuje určit, zda článek 36 směrnice 92/50 a článek 34 směrnice 93/38 tuto pozdější operaci povolují. Kromě toho jsou otázky pokládány za účelem ověřit přípustnost italské judikatury, použitelné na vyřešení sporu, která zadávací komisi přiznává právo zasáhnout před otevřením obálek, takže je řízení o předběžné otázce namístě.

V – Zásady zadávání veřejných zakázek

18. Consiglio di Stato chce vědět, zda v případě zadávání zakázek metodou ekonomicky nejvýhodnější nabídky umožňují normy, jichž se dovolává, zadavateli stanovit ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci kritéria obecným způsobem a ponechat na zadávací komisi specifikaci nebo doplnění těchto kritérií (první otázka).

19. Také chce objasnit, zda při tomto širokém výkladu a maje na zřeteli výraz „pokud je to možné“, obsažený v obou dotčených článcích, je možné, aby úřady některému kritériu pro zadání přidělily body, které mají být rozděleny mezi jednotlivé komplexní parametry, bez stanovení jejich důležitosti, přičemž pořadí podle důležitosti později určí zadávací komise, která může omezit své vlastní jednání tím, že upřesní kritéria předem stanovená ve vyhlášení zakázky, především tak, že stanoví podkritéria nebo podbody (druhá a třetí otázka).

20. K zodpovězení výše uvedených pochybností je vhodné, stejně jako ve stanovisku ke spojeným věcem C‑285/99 a C‑286/99( ), připomenout zásady, jimiž se řídí výběr zhotovitele, což usnadní pochopení článku 36 směrnice 92/50 a článku 34 směrnice 93/38.

21. Směrnice o veřejných zakázkách, každá ve své specifické oblasti, se snaží napomáhat rozvoji otevřené hospodářské soutěže prostřednictvím čtyř zásad volného pohybu, které jsou pro evropskou integraci zásadní (volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu)( ), což je v souladu s tím, co zakladatel Společenství stanovil v článcích 9, 52, 59 a 73 B Smlouvy o ES (nyní po změně články 23 ES, 43 ES, 49 ES a 56 ES).

22. Realizace tohoto úkolu a uskutečnění tohoto záměru může být dosaženo jedině tehdy, pokud uchazeči o veřejnou zakázku jsou si postavením rovni, bez jakéhokoliv náznaku neoprávněného upřednostňování, k čemuž je nutná existence objektivně zaměřeného systému jak v hmotné, tak v procesní rovině. V první rovině se jedná o zavedení objektivních kritérií účasti na zadávacím řízení a zadávání zakázek( ). Ve druhé rovině jde o stanovení transparentních postupů, v nichž musí být pravidlem veřejnost.

23. Při výběru uchazečů je třeba brát v úvahu schopnosti uchazečů v oblasti profesní, ale i hospodářské a technické. Vyloučení jakéhokoliv diskriminačního výsledku se dosáhne tím, že jsou vždy předem stanovena pravidla výběru a požadovaná úroveň schopností a zkušeností( ).

24. Jakmile jsou vybráni uchazeči, postupuje se podle objektivních kritérií, ať už je to kritérium nejnižší ceny, nebo kritérium ekonomicky nejvýhodnější nabídky. V tomto druhém případě správní orgány stanoví kritéria pro zadání a určí jejich příslušnou důležitost ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci( ), jak stanoví předpisy, jichž se týká toto řízení o předběžné otázce.

25. Systém tudíž neponechává nic náhodě ani neomezené volbě toho, kdo přijímá výsledné rozhodnutí. Zásada rovnosti vyžaduje, aby uchazeči o veřejnou zakázku byli předem seznámeni s požadavky, tak aby se rozhodovací orgán, maje k dispozici technický prostor k uvážení, omezil na to, použít parametry stanovené lex contractus, ať už tím, který je upravuje obecně, nebo tím, který upravuje jedno určité kritérium.

26. K tomu, aby platila rovnost a byla vyloučena jakákoliv diskriminace, nestačí, aby řízení probíhalo podle vyvážených kritérií, ale je také potřeba, aby v řízení byla dodržena zásada veřejnosti. Od vyhlášení veřejné zakázky přes zadávací dokumentaci až po výběr v užším slova smyslu( ), a to jak v otevřených, tak v omezených řízeních.

VI – Odpověď na předběžné otázky

27. Některá z tvrzení předložených na jednání zavedla Soudní dvůr daleko z Lucemburku, k italskému soudu, kde probíhá původní řízení, ale je třeba zdůraznit, že mezi pravomoci tohoto evropského soudního orgánu nepatří rozhodnout, zda se zadání sporné dopravní služby uskutečnilo podle zákona, neboť tento úkol přísluší Consiglio di Stato.

28. Jeho úkol je složitější a důležitější; jde o to rozhodnout, zda články, jejichž výklad je požadován, ve světle uvedených zásad dovolují situace, v nichž se zadávací komise neomezuje na hodnocení, s nezbytným prostorem pro volné uvážení, přijatých nabídek podle pravidel stanovených ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci, protože jí byl svěřen určitý tvůrčí úkol tato pravidla specifikovat a doplnit. V souhrnu má rozhodnout, zda tento orgán, výhradně výkonný, může získat „kvazi-normativní“ pravomoc, aby nějakým způsobem definoval obsah lex contractus.

A – První předběžná otázka

29. Článek 36 směrnice 92/50 a článek 34 směrnice 93/38 jsou ustanovení upravující přidělování zakázek, která za tímto účelem stanovují dvě již zmíněná základní kritéria: nejnižší cenu a ekonomicky nejvýhodnější nabídku. První kritérium, vzhledem k jeho jasně určené povaze, nedává zadávacímu orgánu možnost posouzení; to druhé nicméně představuje neurčitý právní pojem, který musí správní orgán v každém případě upřesnit, kvůli čemuž písmena a) prvních odstavců obou zmíněných ustanovení uvádějí, nikoli taxativně, různé prvky, které by měly být uvedeny v zadávací dokumentaci nebo ve vyhlášení zakázky v sestupném pořadí podle důležitosti, jak stanovují druhé odstavce těchto ustanovení.

30. Z toho tedy vyplývá, že prvky, které bude brát zadávací komise v úvahu při výběru nejvhodnější nabídky, musí být předem uvedeny zadavatelem ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci, aniž by existovala možnost stanovit je odkazem nebo odložit tento úkol na pozdější dobu.

31. Jedná se o důsledek zásad transparentnosti, veřejnosti a zákazu diskriminace, který je podle judikatury Společenství nevyhnutelný. Kritéria pro zadání musí být vhodná k určení nejvýhodnější nabídky, proto musí nutně souviset s předmětem zakázky( ) a musí být obsažena ve zmíněných dokumentech( ), aby měli všichni správně informovaní a pečliví uchazeči možnost vykládat je stejným způsobem( ),přičemž musí být stanoveno jejich ohodnocení( ).

32. Správní orgán tak nedisponuje neomezenou svobodou a nemůže podle svého uvážení stanovit kritéria pro hodnocení nabídek; nemá ani právo zvolit okamžik, kdy budou tato kritéria zveřejněna, ani je nemůže měnit během postupu výběru, což mu navíc zakazuje měnit jejich smysl( ).

33. V souladu se všemi těmito úvahami je nutno odepřít zadávací komisi možnost jakéhokoliv tvůrčího zásahu, čímž se její činnost omezuje na použití kritérií předem stanovených zadavatelem, s nimiž byli řádně seznámeni všichni potenciální uchazeči, a to díky transparentnosti a díky zveřejnění těchto kritérií. V důsledku toho, vzhledem k tomu, že specifikující a doplňující operace, na něž se odvolává Consiglio di Stato ve své první otázce, znamenají tvůrčí činnost, nikoliv pouhé použití předem stanovených forem, jsou v rozporu s duchem směrnic 92/50 a 93/38, neboť porušují jejich základy.

34. Je irelevantní, že se tato činnost uskutečnila před otevřením obálek, protože rovnost je nutná nejen v okamžiku rozhodnutí, ale také při účasti, takže nedostatek úplných informací o podmínkách výběrového řízení představuje nedostatek veřejnosti a může vyloučit potenciální uchazeče, kteří by se mohli rozhodnout k účasti, pokud by bývali měli k dispozici veškeré požadavky( ). Krom toho, jak upozorňuje Komise a rakouská vláda, by tato možnost ponechala orgánu pověřenému výběrem nejvhodnější nabídky možnost ovlivnit konečný výsledek s rizikem ohrožení nestrannosti, protože ve chvíli jeho zásahu, i když mu ještě není znám obsah obálek, jsou mu již známi uchazeči a může vychýlit rovnováhu ve prospěch některého z nich.

35. V souhrnu, v souladu s čl. 36 odst. 2 směrnice 92/50 a čl. 34 odst. 2 směrnice 93/38 musí zadavatel ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci podrobně stanovit kritéria pro zadání, aniž by zadávací komise byla oprávněna k jiné činnosti, než je použití těchto pravidel, čímž je jí znemožněna jakákoliv inovace, a to i před otevřením obálek s nabídkami.

B – Druhá a třetí předběžná otázka

36. Je tedy třeba předem uvést všechna hodnotící kritéria v sestupném pořadí podle jejich relativní důležitosti.

37. Proto kritéria pro zadání zakázky mají být vždy zveřejněna ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci, přičemž zadávací komise nesmí žádné z nich zrušit, žádné přidat ani dříve uvedená kritéria dále dělit. Jak jsem již uvedl, nemá pravomoc zavést nové prvky ani upravit nebo doplnit prvky již existující.

38. Pokud není možno stanovit váhu jednotlivých hodnotících kritérií ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci, zdálo by se, že tento úkol připadne zadávací komisi, ale doslovné znění čl. 36 odst. 2 směrnice 92/80 a čl. 34 odst. 2 směrnice 93/38 to nedovoluje, v souladu s obecnými zásadami zadávání veřejných zakázek, protože by komise mohla změnit parametry, a tak ovlivnit výsledek výběrového řízení. V takovém případě se zdá být více v souladu s duchem směrnic přenechat tento úkol znalci, který se nepodílí na konečném rozhodnutí( ).

39. Nyní platné směrnice 2004/18/ES a 2004/17/ES( ) potvrzují uvedené závěry, když od správních orgánů v článku 53, resp. 55 požadují uvedení všech kritérií zvolených k určení nejvýhodnější nabídky, s vyjádřením váhy stanovením rozmezí s přiměřeným maximálním rozpětím. Pokud by stanovení váhy z prokazatelných důvodů nebylo možné, směrnice vyžadují stanovení sestupného pořadí podle důležitosti, aniž by tedy přiznaly zadávací komisi jakoukoliv možnost zásahu v této oblasti.

40. Tím spíše je třeba odmítnout takový modus operandi, jaký byl použit ve sporu v původním řízení, kde zadavatel stanovil kritérium měřitelné prostřednictvím různých prvků, jimž celkově přiděluje určitý počet bodů, aniž by stanovil nějaké pořadí důležitosti, a přenechává zadávací komisi nejen rozdělení tohoto celkového počtu bodů, ale také jeho odstupňování.

41. Domnívám se tedy, že pokud není možné seřadit ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci kritéria pro zadání podle jejich důležitosti, čl. 36 odst. 2 směrnice 92/50 a čl. 34 odst. 2 směrnice 93/38 zadávací komisi neumožňují, aby tak učinila později, i kdyby to bylo ještě před otevřením obálek, pročež také komise nemůže stanovit pravidla upravující tento zásah ani mezi jednotlivá kritéria rozdělit ohodnocení stanovené předem v těchto dokumentech a seřadit tato kritéria podle jejich příslušného významu.

VII – Závěry

42. S ohledem na předchozí úvahy tedy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na otázky položené Consiglio di Stato odpověděl takto:

„1) článek 36 odst. 2 směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby a čl. 34 odst. 2 směrnice Rady 98/38/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací ukládají zadavatelům, aby ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci podrobně uvedli kritéria pro zadání zakázky, aniž by zadávací komise byla oprávněna k jiné činnosti, než je použití těchto pravidel, čímž je jí znemožněna jakákoliv inovace, a to i před otevřením obálek s nabídkami;

2) pokud není možné seřadit tato kritéria ve vyhlášení zakázky nebo v zadávací dokumentaci v sestupném pořadí podle důležitosti, uvedená ustanovení zadávací komisi neumožňují, aby tak učinila později, i kdyby to bylo ještě před otevřením obálek, pročež také komise nemůže stanovit pravidla upravující tento zásah ani mezi jednotlivá kritéria rozdělit původně stanovené bodové ohodnocení a seřadit tato kritéria podle jejich příslušného významu.“