ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Co je třeba rozumět pod pojmem „lidská embrya“, který je obsažen v článku 6 odst. 2 písm. c) směrnice 98/44/ES (1)? a) Rozumí se tímto pojmem všechny vývojové fáze lidského života počínaje oplozením vajíčka nebo musí být splněny další podmínky, jako je například dosažení určité fáze vývoje? b) Zahrnuje tento pojem i následující organismy: 1) neoplodněná lidská vajíčka, do kterých bylo transplantováno buněčné jádro z vyzrálé lidské buňky; 2) neoplodněná lidská vajíčka, která byla v průběhu partenogeneze podnícena k dělení a dalšímu vývoji? c) Zahrnuje také kmenové buňky, získané z lidských embryí ve stádiu blastocysty?
5)

Pokud vnitrostátní právo členského státu EU stanoví, že poškozený v důsledku dopravní nehody může požadovat po odpovědné osobě náhradu výdajů spojených s opravou, případně s výměnou motorového vozidla, jakož i případných dalších výdajů, může být to, že je pojistitel zproštěn povinnosti odškodnit poškozenou osobu po dopravní nehodě v počáteční fázi (ihned poté, co k dopravní nehodě došlo), přičemž následně v závislosti na řešení sporu a zejména v závislosti na stanovení osoby odpovědné za škodu může podat regresní žalobu s cílem umožnit rychlé a účinné vyřízení žádostí o náhradu a podle možností se tak vyhnout nákladným soudním řízením, v nichž by účastníci nemuseli být s to uplatnit svá práva, a to i v situaci, kdy se uplatní ustanovení směrnice 2003/8/ES (5) a doporučení R(81)7 a (93)1, považováno za svévolné a v rozporu s body odůvodnění všech směrnic v oblasti občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel?
2)

Komise zakládá svou žalobu na zrušení na čtyřech důvodech: Zaprvé nebyla Rada oprávněna jednat na základě čl. 108 odst. 2 třetího pododstavce SFEU, neboť podpora, kterou schválila, již existovala a Litva se při souhlasu s přiměřenými opatřeními navrženými Komisí zavázala, že tuto podporu ukončí do konce roku 2009. Zadruhé zastává Komise stanovisko, že Rada zneužila své pravomoci a požaduje zrušení ustanovení, že opatření na podporu, kterou mohla Litva poskytovat do konce roku 2009, nikoli však po tomto okamžiku, mohou být zachována do roku 2013. Zatřetí bylo podle názoru Komise přijato napadené rozhodnutí při porušení zásady loajální spolupráce, která platí pro členské státy a pro orgány navzájem. Svým rozhodnutím zprostila Rada Litvu povinnosti spolupracovat s Komisí ohledně přiměřených opatření týkajících se stávající podpory na nákup státem vlastněné zemědělské půdy, se kterými Litva souhlasila v rámci spolupráce podle čl.108 odst. 1 SFEU. Konečně Komise tvrdí, že se Rada dopustila zjevné chyby v posouzení, když předpokládala existenci mimořádných okolností, které odůvodňují přijetí dotčeného opatření. Komise namítá, že i kdyby by měly existovat mimořádné okolnosti, povoluje napadené rozhodnutí podpory, které těmto mimořádným okolnostem nemohou odpovídat nebo jdou při porušení zásady proporcionality nad rámec toho, co tyto okolnosti vyžadují.
CS Úřední věstník Evropské unie C 113/20

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 8. února 2010 — Office of Communications v. The Information Commissioner

(Věc C-71/10)

2010/C 113/31

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom (United Kingdom)

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: Office of Communications

Odpůrce: The Information Commissioner

Předběžné otázky

Vyžaduje směrnice Rady 2003/4/ES (1) v případě, že veřejný orgán má informace o životním prostředí, jejichž zveřejnění by bylo na újmu samostatným zájmům, které jsou chráněny více než jednou výjimkou [v projednávané věci zájem veřejné bezpečnosti chráněný čl. 4 odst. 2 písm. b) a zájem práv k duševnímu vlastnictví chráněný čl. 4 odst. 2 písm. e)], avšak při odděleném posouzení každé z výjimek by taková újma nebyla dostatečně významná pro vyvážení veřejného zájmu na zveřejnění, další zkoumání spočívající ve spojení jednotlivých zájmů chráněných oběma výjimkami a jejich společném zvážení proti veřejnému zájmu na zveřejnění?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS (Úř. věst. L 41, s. 26; Zvl. vyd. 15/07, s. 375).
CS Úřední věstník Evropské unie C 134/25

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Symvoulio tis Epikrateias (Státní rada) (Řecko) dne 11. března 2010 — Naftiliaki Etaireia Thasou AE v. Ypourgos Emporikis Naftilías

(Věc C-128/10)

2010/C 134/38

Jednací jazyk: řečtina

Předkládající soud

Symvoulio tis Epikrateias (Státní rada)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Naftiliaki Etaireia Thasou AE

Žalované: Ypourgos Emporikis Naftilías

Předběžná otázka

Umožňují ustanovení článků 1, 2 a 4 nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. 1992 L 364, s. 7), vykládaných v souladu se zásadou volného pohybu služeb, přijetí vnitrostátní právní úpravy, která stanoví, že majitelé plavidel nesmí poskytovat služby námořní kabotáže bez předchozího správního povolení, pokud: a) účelem dotčeného povolovacího systému je ověřit, zda s ohledem na podmínky v určitém přístavu mohou být námořní spojení ohlášená majitelem plavidla provozována za podmínek bezpečnosti plavidla a za podmínek přístavního pořádku, jakož i ověřit způsobilost plavidla, pro které je povolení požadováno, vplout bez obtíží do určitého přístavu v čase ohlášeném majitelem plavidla jakožto vhodném pro určité spojení, aniž by byla předem prostřednictvím právních předpisů stanovena kritéria, na jejichž základě jsou tyto otázky posuzovány orgánem veřejné správy, zejména v případě, kdy několik majitelů plavidel má zájem o přistání v témže přístavu v téže době; b) takový povolovací režim představuje prostředek k uložení závazku veřejné služby vyznačující se z tohoto hlediska následujícími znaky: i) vztahuje se bez výjimky na veškerou námořní dopravu obsluhující ostrovy, ii) správní orgán příslušný k vydávaní povolení je nadán širokou diskreční pravomocí při ukládání závazku veřejné služby, aniž by byla předem prostřednictvím právních předpisů stanovena kritéria pro výkon této pravomoci, jakož i obsah závazku veřejné služby, který může být případně uložen?
3)

aby se vrácení daně z přidané hodnoty provádělo prostřednictvím výměru vydaného na základě daňové kontroly, a to započtením částky podléhající vrácení proti dluhům na dani z přidané hodnoty a jiným daňovým dluhům, jako jsou státní pohledávky za různá zdaňovací období, stanoveným stejným výměrem, a započtením úroků vybraných z těchto částek až do dne vydání výměru na základě daňové kontroly, jestliže při daňové kontrole byla stanovena správnost vykázané částky daně k vrácení a současně existují tyto podmínky: a) V řízení daňové kontroly nebylo poskytnuto žádné předběžné zajištění budoucích pohledávek státu, které by mohly být zjištěny v průběhu řízení, v němž bylo vydáno rozhodnutí o daňové kontrole, b) započtení proti pohledávkám státu není ve vnitrostátním zákoně stanoveno jako prostředek nuceného výkonu rozhodnutí a jako zajišťovací opatření, c) lhůty pro napadení a dobrovolné zaplacení vyúčtovaných hlavních částek a úroků neuplynuly, neboť byly stanoveny stejným výměrem vydaným na základě daňové kontroly, a část z nich byla také napadena u soudu;
CS Úřední věstník Evropské unie C 134/24

Žaloba podaná dne 5. března 2010 — Evropská komise v. Rada Evropské unie

(Věc C-121/10)

2010/C 134/36

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, L. Flynn, A. Stobiecka-Kuik, K. Walkerová, zmocněnci)

Žalovaná: Rada Evropské unie

Návrhová žádání žalobkyně

— Zrušit rozhodnutí Rady 2009/1017/EU ze dne 22. prosince 2009 o poskytování státní podpory orgány Maďarské republiky na nákup zemědělské půdy v době od 1. ledna 2010 do 31. prosince 2013 (1);

— uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Přijetím napadeného rozhodnutí Rada zvrátila rozhodnutí Komise vyplývající z návrhu potřebných opatření uvedených v bodě 196 pokynů z roku 2007 týkajících se zemědělského sektoru a jeho bezpodmínečného přijetí Maďarskem, kterým byla posledně uvedenému uložena povinnost ukončit nejpozději k 31. prosinci 2009 stávající režim podpor na nákup zemědělské půdy. Za výjimečných okolností totiž Rada povolila Maďarsku zachovat tento režim až do uplynutí platnosti pokynů z roku 2007 týkajících se zemědělského sektoru, tedy do 31. prosince 2013. Okolnosti uváděné Radou k odůvodnění jejího rozhodnutí nejsou zjevně výjimečnými okolnostmi, které by mohly odůvodnit napadené rozhodnutí a nezohledňují rozhodnutí Komise týkající se tohoto režimu.

Komise na podporu své žaloby na neplatnost uvádí čtyři žalobní důvody:

a) Zaprvé se domnívá, že Rada neměla pravomoc jednat podle čl. 108 odst. 2 třetího pododstavce SFEU, neboť podpora, kterou schválila, byla stávající podporou, jež se Maďarsko, když přijalo potřebná opatření, která mu byla navržena Komisí, zavázalo ukončit ke konci roku 2009.

b) Zadruhé se Rada dopustila zneužití pravomoci, když se pokoušela neutralizovat postoj Komise ohledně podpor, které Maďarsko mohlo zachovat do konce roku 2009, nikoli však po této době, tím, že povolila uplatňovat tyto podpory až do roku 2013.

c) Zatřetí byla přijetím napadeného rozhodnutí porušena zásada loajální spolupráce, která se použije na členské státy a rovněž na orgány. Rada svým rozhodnutím zprostila Maďarsko jeho povinnosti spolupracovat s Komisí, pokud jde o potřebná opatření přijatá tímto členským státem, v rámci spolupráce zakotvené v čl. 108 odst. 2 SFEU, v případě stávající podpory na nákup zemědělské půdy.

d) Svým posledním žalobním důvodem Komise tvrdí, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení, jelikož měla za to, že byly dány výjimečné okolnosti odůvodňující přijetí schváleného opatření.

(1) Úř. věst. L 348, s. 55
1)

Lze se domnívat, že zavedení daně ze znečištění životního prostředí v období od 1. července 2008 do 15. prosince 2008 příslušnými vnitrostátními právními předpisy přijatými v Rumunsku (mimořádné nařízení č. 50/2008) je v souladu se zásadami celní unie a zákazu dvojího zdanění zakotvenými v článcích 23, 25 a 90 Smlouvy o ES, nebo že tato ustanovení Smlouvy umožňují zavedení daně ze znečištění životního prostředí pro účel stanovený rumunským zákonodárcem v preambuli mimořádného nařízení č. 50/2008, tj. účel stanovený i článkem 174 Smlouvy o ES a násl.: zaručit ochranu životního prostředí díky realizaci programů a plánů na zlepšení kvality ovzduší a návratem k limitním hodnotám stanoveným příslušnými právními předpisy Společenství? Jinými slovy, zda konkrétněji lze v případě zavedení daně ze znečištění životního prostředí v některém členském státě Evropské unie při první registraci osobních vozidel, nových či ojetých, dovezených z jiného členského státu do prvního členského státu, mít za to, že ustanovení článku 174 Smlouvy o ES a násl. odůvodňují nepoužití článků 23, 25 a 90 Smlouvy o ES?
1)

Mají být ustanovení směrnice 97/67/ES (1) ze dne [15.] prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby ve znění směrnice 2002/39/ES (2) a zejména, její článek 19, aniž by se však omezovalo pouze na něj, rovněž při zohlednění změn provedených směrnicí 2008/6/ES, které musí být do vnitrostátního práva provedeny nejpozději do 31. prosince 2010, chápána a vykládána v tom smyslu, že členské státy nejsou oprávněny poskytovatelům poštovních služeb, které nejsou všeobecnými službami, povinně stanovit vnější postup projednávání reklamací, vzhledem k tomu, že: i) směrnice představuje, ve vztahu k použitelným postupům projednávání reklamací k ochraně uživatelů poštovních služeb, úplnou harmonizaci, nebo ii) tato povinnost se směrnicí 2002/39/ES ukládá pouze poskytovatelům všeobecných služeb a od zavedení směrnice 2008/6/ES všem poskytovatelům všeobecných služeb, zatímco členské státy podle znění čl. 19 odst. 1 pododstavce 2 směrnice 2008/6/ES (3) pouze podporují rozvoj nezávislých mimosoudních mechanismů k urovnávání sporů mezi poskytovateli jiných poštovních služeb, než jsou služby všeobecné, a konečnými spotřebiteli, avšak nemohou je stanovit.
—

zrušil články 3 a 4 rozhodnutí Komise (C 2003/4637) ze dne 16. prosince 2003 o státních podporách, které Francie poskytla EDF a odvětví elektrárenského a plynárenského průmyslu (C 68/2002, N 504/2003 a C 25/2003),
3)

Jaké požadavky mají být stanoveny na soudržnost hesenských a případně také spolkových právních předpisů stanovících věkovou hranici? Lze mít za to, že § 50 odst. 1 Hessisches Beamtengesetz a § 50 odst. 3 Hessisches Beamtengesetz si vzájemně neodporují, pokud možnost pokračovat v zaměstnání po překroční věkové hranice závisí pouze na zájmu zaměstnavatele? Má být § 50 odst. 3 Hessisches Beamtengesetz v souladu se směrnicí případně vykládán v tom smyslu, že za účelem zabránění nespravedlivé diskriminaci na základě věku musí být v zaměstnaní pokračováno vždy, když tomu nebrání služební důvody? Jaké požadavky by případně měly být stanoveny na existenci takových důvodů? Je v tomto směru třeba vycházet z toho, že služební zájmy vyžadují pokračování v zaměstnání již tehdy, kdy by jinak mohlo dojít k neodůvodnitelné diskriminaci na základě věku? Jak by bylo možné takovýto výklad § 50 odst. 3 Hessisches Beamtengesetz využít k pokračování nebo obnovení služebního poměru žalobce i přesto, že mezitím byl jeho služební poměr ukončen? Bylo by v tomto případě třeba vyloučit použití § 50 odst. 1 Hessisches Beamtengesetz alespoň do 68. roku věku ? Je přiměřené a nezbytné, aby byl na jedné straně dobrovolný odchod do důchodu po dosažení věku 60 nebo 63 let ztěžován prostřednictvím trvalého snížení důchodu, a na druhé straně další dobrovolné pokračování v zaměstnání po dosažení věku 65 let bylo možné pouze v tom případě, kdy zaměstnavatel výjimečně má zvláštní zájem na pokračování v zaměstnání? Není přiměřenost a nezbytnost stanovení věkové hranice v § 50 odst. 1 Hessisches Beamtengesetz vyloučena v důsledku výhodnější právní úpravy jednak částečného pracovního úvazku důchodců a dále zaměstnávání státních zaměstnanců na dobu určitou? Jaký význam pro soudržnost je přiznáván různým předpisům služebního práva, pracovního práva a práva sociálního zabezpečení, které na jedné straně vyžadují trvalé zvyšování věku, po jehož dosažení by mohl být pobírán nesnížený důchod nebo důchodové dávky, a na straně druhé zakazují výpověď pracovního poměru z důvodu dosažení obecného důchodového věku, a na druhé straně s dosažením téhož věku spojují povinné ukončení pracovního poměru? Má z hlediska soudržnosti význam, že postupné zvyšování věku odchodu do důchodu v sociálním zabezpečení a ve služebních řádech na spolkové úrovni a v některých spolkových zemích slouží především zájmu zaměstnanců, aby se na ně co možná nejpozději vztahovaly přísnější podmínky pro vznik nároku na nesnížený starobní důchod? Jsou tyto otázky irelevantní, neboť ve vztahu ke státním zaměstnancům spadajícím do oblasti působnosti Hessisches Beamtengesetz ještě nedošlo ke zvýšení věku odchodu do důchodu, i když toto zvýšení bude brzy účinné pro zaměstnance v pracovním poměru?
CS Úřední věstník Evropské unie C 179/20

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) dne 15. dubna 2010 — Tural Oguz v. Secretary of State for the Home Department

(Věc C-186/10)

2010/C 179/32

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Účastníci původního řízení

Žalobce: Tural Oguz

Žalovaný: Secretary of State for the Home Department

Předběžné otázky

Pokud turecký státní příslušník, který je držitelem povolení k pobytu ve Spojeném království s podmínkou, že nezačne podnikat či vykonávat povolání, zahájí v rozporu s touto podmínkou činnost jako osoba samostatně výdělečně činná, a pokud následně požádá vnitrostátní orgány o další povolení k pobytu na základě podnikání, které takto zahájil, je oprávněn dovolávat se čl. 41 odst. 1 Dodatkového protokolu k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem?
CS Úřední věstník Evropské unie C 209/28

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Civil Division) (England & Wales) dne 26. května 2010 — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs v. The Rank Group PLC

(Věc C-259/10)

()

2010/C 209/39

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal (Civil Division) (England & Wales)

Účastníci původního řízení

Žalobce: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Žalovaná: The Rank Group PLC

Předběžné otázky

1) Dochází-li k rozdílnému zacházení z hlediska DPH: i) mezi dodávkami, které jsou totožné z pohledu spotřebitelů nebo ii) mezi podobnými dodávkami, které splňují stejné potřeby spotřebitelů, stačí to samo o sobě ke konstatování porušení zásady daňové neutrality nebo je relevantní vzít v úvahu (a pokud ano, jak) a) regulatorní a hospodářský kontext; b) zda mezi totožnými službami existuje hospodářská soutěž nebo případně, zda existuje mezi dotčenými podobnými službami; a c) zda rozdílné zacházení z hlediska DPH způsobilo narušení hospodářské soutěže?

2) Je plátce daně, jehož dodávky podle vnitrostátního práva podléhají DPH (z důvodu výkonu diskreční pravomoci členským státem na základě čl. 13 části B písm. f) šesté směrnice), oprávněn žádat vrácení DPH odvedené z těchto dodávek z důvodu porušení zásady daňové neutrality vyplývajícího ze zacházení s jinými dodávkami z hlediska DPH („srovnatelné dodávky“), pokud – a) podle vnitrostátního práva srovnatelné dodávky podléhají DPH, ale b) daňový orgán členského státu v praxi považuje srovnatelné dodávky za osvobozené od DPH?

3) Je-li odpověď na otázku 2 kladná, jaké jednání odpovídá relevantní praxi, a zvláště: a) je nutné, aby daňový orgán učinil jasné a jednoznačné prohlášení, že srovnatelné dodávky budou považovány za osvobozené od DPH; b) je relevantní, že v okamžiku vydání prohlášení daňovým orgánem byl tento orgán neúplně a nesprávně seznámen se skutkovými okolnostmi relevantními pro správné zacházení se srovnatelnými dodávkami z hlediska DPH a c) je relevantní, že DPH nebyla odvedena plátcem daně nebo vymáhána daňovým orgánem, pokud jde o srovnatelné dodávky, ale že daňový orgán následně podal žalobu na zaplacení této DPH při respektování obvyklých promlčecích lhůt podle vnitrostátního práva?
CS Úřední věstník Evropské unie C 195/14

Žaloba podaná dne 19. května 2010 — Evropská komise v. Slovenská republika

(Věc C-253/10)

2010/C 195/21

Jednací jazyk: slovenština

Účastnice řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Tokár a A. Marghelis, zmocněnci)

Žalovaná: Slovenská republika

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že Slovenská republika tím, že nepřijala vnitrostátní strategii za účelem provádění omezení biologicky rozložitelných odpadů ukládaných na skládku, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů;

— uložit Slovenské republice náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Podle čl. 5 odst. 1 směrnice Rady 1999/31/ES „[č]lenské státy stanoví vnitrostátní strategii za účelem provádění omezení biologicky rozložitelných odpadů ukládaných na skládku nejpozději dva roky po dni stanoveném v čl. 18 odst. 1 a oznámí tuto strategii Komisi“. Článek 18 odst. 1 stanoví, že „[čl]enské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dvou let od vstupu této směrnice v platnost“. Podle svého článku 19 vstoupila tato směrnice v platnost dnem 16. července 1999. Proto bylo nutno dosáhnout souladu s touto směrnicí do 16. července 2001 a do 16. července 2003 splnit povinnost vypracovat vnitrostátní strategii, jak je vyžadována v čl. 5 odst. 1.

Vzhledem k tomu, že článek 54 Aktu o podmínkách přistoupení nestanovil jinou lhůtu pro nové členské státy, Slovenská republika byla podle čl. 5 odst. 1 směrnice povinna vypracovat vnitrostátní strategii za účelem provádění omezení biologicky rozložitelných odpadů ukládaných na skládku nejpozději dva roky po dni svého přistoupení, tj. do 1. května 2004. Slovenská republika dodnes takovouto strategii neoznámila Komisi.

Komise má tudíž za to, že Slovenská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů.
CS Úřední věstník Evropské unie C 209/13

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené království) dne 4. května 2010 — Pacific World Limited, FDD International Limited v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Věc C-215/10)

()

2010/C 209/21

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Pacific World Limited, FDD International Limited

Žalovaný: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Předběžné otázky

1) Je nařízení Komise (ES) č. 1417/2007 (1) ze dne 28. listopadu 2007 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury platné v rozsahu, v němž zařazuje umělé nehty a tím i soupravy umělých nehtů, popsané v příloze 1 tohoto nařízení do podpoložky KN 3926 90 97?

2) Je-li odpověď na první otázku záporná, je třeba kombinovanou nomenklaturu vykládat tak, že vyžaduje, aby dotčené soupravy umělých nehtů byly zařazeny jako „kosmetické přípravky nebo líčidla a přípravky pro péči o pokožku (jiné než léky), včetně opalovacích nebo ochranných přípravků; přípravky pro manikúru nebo pedikúru […] přípravky pro manikúru nebo pedikúru“ do sazební podpoložky 3304 30 00 nebo jako „jiné nožířské zboží (např. strojky na stříhání vlasů, řeznické a kuchyňské sekáčky, štípací sekery, kolébací nože, nože na papír); soupravy a nástroje na manikúru nebo pedikúru (včetně pilníčků na nehty) […] soupravy a nástroje na manikúru nebo pedikúru (včetně pilníčků na nehty)“ do sazební podpoložky 8214 20 00?

(1) Úř. věst. L 316, s. 4.
—

Provozující letecký dopravce odepřel cestujícímu, který se včas dostavil k odbavení pro let tam, proti jeho vůli nástup na palubu pro let tam a oznámil, že mu bude odepřen nástup na palubu také pro let zpáteční.