CS
Sbí rkasoudníchroz hodnutí
ECLI:EU:F:2011 :8 1USNESENÍ SOUDU PR O V EŘEJNOU SLUŽBU
(první senát)
4. února 2011
Věc F-54/10
Luc Ver heyden
v.
E v ropská komise
„Veřejná služba — Úředníci — Rozhodnutí Evropského úřadu pro boj proti podvodům (O LAF) 
o poskytnutí informací o fyzických osobách italským soudním orgánům — Účinky rozsudku v ůči 
třetím osobám — Zásada r ovného zacházení“
Předmět:Žaloba podaná na základě článku 270 S FEU, použitelného na Smlouvu o ESAE na základě 
jejího článku 106a, kterou se L. Verheyden domáhá zejména zrušení rozhodnutí, jímž mu 
Komise odmítla zaplatit náhradu ve v ýši 3 000  eur, tj. stejnou náhradu, jejíž zaplacení jí 
Tribunál uložil ve v ztahu ke ka ždému z žalobců ve v ěcech, v nichž byl vydán rozsudek 
Tribunálu ze dne 28. dubna 2009 , Violetti a další v. Komise (F-5/05 a F-7/05)
Roz hodnutí:Žaloba se zamítá jako z jevně neopodstatněná. Žalobce ponese veškeré náklady řízení.
Sh rnutí
1. Řízení — Posouzení věci samé před p osouzením přípustnosti — Přípustnost
2. Úředníci — Rovné zacházení — Rozdílné zacházení s adresáty podobných individuálních rozhodnutí, 
z nichž někteří měli s žalobou proti těmto rozhodnutím v soudním řízení úspěch a jiní nikoli — 
Žádná diskriminace
3. Úředníci — Povinnost administrativy jednat s náležitou péčí — Zásada řádné správy — Rozsah — 
Soudní přezkum — Meze
1. Unijní soud m ůže posoudit, zda v zájmu řádného výkonu spravedlnosti má být žaloba v každém 
případě me ritorně zamítnuta, aniž je třeba rozhodovat o její přípustnosti.
(viz bod 31)
Odkazy:
Soudní dvůr: 26. února 2002 , Rada v . Bohringer, C-23/00 P, body 51 a 52
2 ECLI:EU:F:2011 :8SHRNU TÍ–VĚCF-54/10
VERHEYDENv. KOMISE
2. S adresáty několika p odobných individuálních rozhodnutí vydaných v rámci společného řízení může 
být zacházeno r ozdílně v tom smyslu, že jen někteří z nich se domohli zrušení těchto rozhodnutí 
v soudním řízení, zatímco jiní s žalobou před příslušnými soudy neuspěli.
Situace úředníka, jehož žaloba byla odmítnuta pro nepřípustnost, je objektivně odlišná od situace 
jiných úředníků, kteří své ž aloby podali ve l hůtě pro podání žaloby, domohli se tak uznání, že vůči 
nim d ošlo k pochybení, a za těchto podmínek dosáhli toho, že Soud pro ve řejnou službu rozhodl 
v neprospěch orgánu. Z toho vyplývá, že orgán zjevně neporušil zásadu rovného zacházení, kd yž 
dotyčnému odmítl přiznat stejnou částku jako o statním úředníkům.
(viz body 34 a 35)
Odkazy:
Soudní dvůr: 14. září 1999 , Komise v. AssiDomän Kraft Products a další, C-310/97 P, body 49 a ž 71
3. V souladu se zásadou řádné správy a s povinností jednat s náležitou pé čí je ad ministrativa povinna, 
rozhoduje-li o postavení úředníka, vzít v úvahu ve škeré skutečnosti, které by m ohly být pro její 
rozhodnutí určující, a přitom m usí zohledňovat nejen služební zájem, ale také z ájem d otyčného 
úředníka. Ve s naze o zajištění zvláštní péče svým zaměstnancům m ohou také o rgány postupovat tak, 
že na některé úředníky, kteří včas nenapadli individuální rozhodnutí, která se jich týkají, vztáhnou 
soudní rozhodnutí, jež vyzněla ve p rospěch jiných úředníků.
Avšak vzhledem k široké p osuzovací pravomoci, kterou jsou orgány nadány při hodnocení služebního 
zájmu, se m usí přezkum u nijního soudu omezit pouze na otázku, zda s e dotyčný orgán dr žel 
v rozumných me zích a zda svou posuzovací pravomoc nepoužil zjevně nesprávným způsobem.
(viz body 36 a 37)
Odkazy:
Soudní dvůr: 4. února 1987 , Maurissen v. Účetní dvůr, 417 /85, bod 12; 11. ledna 2001 , Gevaert v. Komise, 
C-389/98 P, body 44, 45 a 56
Tribunál: 15. září 1998 , Haas a další v. Komise, T-3/96, bod 53; 16. března 2004 , Afari v . ECB, T -11/03, bod 42