ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
CS Úřední věstník Evropské unie C 331/11

Kasační opravný prostředek podaný dne 26. srpna 2011 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 16. června 2011 ve věci T-210/08, Verhuizingen Coppens NV v. Evropská komise

(Věc C-441/11 P)

2011/C 331/18

Jednací jazyk: nizozemština

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Evropská komise (zástupci: A. Bouquet, S. Noë a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci)

Další účastnice řízení: Verhuizingen Coppens NV

Návrhová žádání navrhovatelky

Navrhovatelka požaduje,

— zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 16. června 2011, Verhuizingen Coppens v. Komise (T-210/08);

— zamítnout žalobu na neplatnost anebo pouze prohlásit za neplatný čl. 1 písm. i) rozhodnutí Komise K(2008) 926 v konečném znění v řízení podle článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38.543 — Mezinárodní stěhovací služby) v rozsahu, v němž je Verhuizingen Coppens NV považována za odpovědnou za dohodu o provizích;

— stanovit takovou výši pokuty, kterou Soudní dvůr považuje za přiměřenou;

— uložit společnosti Verhuizingen Coppens NV náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a část nákladů řízení před Tribunálem, kterou Soudní dvůr považuje za přiměřenou.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Podle názoru Komise Tribunál porušil právo, a to především články 263 a 264 SFEU, jakož i zásadu proporcionality, jelikož prohlásil za neplatné v plném rozsahu rozhodnutí Komise, kterým byla Coppens prohlášena za odpovědnou za jediné pokračující protiprávní jednání, které v rozhodné době sestávalo z dohody o provizích a dohody o předstíraných nabídkách, a to s odůvodněním, že nebylo prokázáno, že Coppens o dohodách o provizích věděla anebo musela vědět. Komise dále tvrdí, že Tribunál mohl navíc v zájmu řádného výkonu spravedlnosti a účinného prosazování unijních pravidel hospodářské soutěže zrušit napadené rozhodnutí pouze v rozsahu, v němž prohlásilo společnost Coppens za odpovědnou za dohodu o provizích. Zrušení rozhodnutí v plném rozsahu totiž znamená, že účast společnosti Coppens na dohodě o předstíraných nabídkách zůstane beztrestná, pokud Komise nevydá nové rozhodnutí o této části původního protiprávního jednání. To by však podle Komise mohlo vést k nežádoucímu zdvojení správního i soudního řízení a mohlo by případně dojít i k porušení zásady ne bis in idem.
1)

Platí v případě, kdy má — stejně jako v projednávané věci — zaměstnanec vůči převodci smluvní právo na to, aby se na něj vztahovaly podmínky, jež jsou příležitostně vyjednány a dohodnuty subjektem kolektivního vyjednávání jakožto třetí stranou, a povaha takového práva je vnitrostátním právem považována spíše za dynamickou než statickou ve vztahu mezi zaměstnancem a převádějícím zaměstnavatelem, že článek 3 směrnice Rady 2001/23/ES (1) ze dne 12. března 2001 ve spojení s rozhodnutím Soudního dvora ve věci Werhof v. Freeway Traffic Systems GmbH & Co KG, Recueil s. I-2397 a) vyžaduje, aby takové právo bylo chráněné a vymahatelné vůči nabyvateli v případě relevantního převodu, na nějž se vztahuje zmíněná směrnice, nebo b) opravňuje vnitrostátní soudy k tomu, aby měly za to, že je takové právo chráněné a vymahatelné vůči nabyvateli v případě relevantního převodu, na nějž se vztahuje zmíněná směrnice, nebo c) zakazuje vnitrostátním soudům, aby měly za to, že je takové právo chráněné a vymahatelné vůči nabyvateli v případě relevantního převodu, na nějž se vztahuje zmíněná směrnice?
CS Úřední věstník Evropské unie C 311/25

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Ireland (Irsko) dne 16. srpna 2011 — Margaret Kenny a další v. Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Finance, Commissioner of An Garda Síochána

(Věc C-427/11)

2011/C 311/41

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Ireland

Účastníci původního řízení

Odvolatelky: Margaret Kenny, Patricia Quinn, Nuala Condon, Eileen Norton, Ursula Ennis, Loretta Barrett, Joan Healy, Kathleen Coyne, Sharon Fitzpatrick, Breda Fitzpatrick, Sandra Hennelly, Marian Troy, Antoinette Fitzpatrick, Helena Gatley

Odpůrci: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Finance, Commissioner of An Garda Síochána

Předběžné otázky

1) Je zaměstnavatel v situaci, kdy prima facie existuje nepřímá diskriminace v odměňování na základě pohlaví v rozporu s článkem 141 (nyní článek 157 SFEU) a směrnicí Rady 75/117/EHS (1), povinen, za účelem prokázání objektivního odůvodnění, doložit: a) odůvodnění, pokud jde o přidělení referenčních osob na místa, jež zastávají; b) odůvodnění vyššího platu vypláceného referenčním osobám; nebo c) odůvodnění nižšího platu vypláceného žalobkyním?

2) Je zaměstnavatel v situaci, kdy prima facie existuje nepřímá diskriminace v odměňování na základě pohlaví, povinen za účelem prokázání objektivního odůvodnění doložit odůvodnění, pokud jde o: a) konkrétní referenční osoby uváděné žalobkyněmi, nebo b) obecnou povahu míst zastávaných referenčními osobami?

3) V případě kladné odpovědi na druhou otázku písm. b), je objektivní odůvodnění prokázáno bez ohledu na skutečnost, že se takové odůvodnění nevztahuje na zvolené referenční osoby?

4) Dopustil se Labour Court na základě práva Společenství nesprávného právního posouzení, když uznal možnost přihlédnout k „zájmům dobrých pracovněprávních vztahů“ při určení, zda zaměstnavatel mohl objektivně odůvodnit rozdíl v odměňování?

5) Lze v situaci, kdy prima facie existuje nepřímá diskriminace v odměňování na základě pohlaví, prokázat objektivní odůvodnění s ohledem na pracovněprávní hlediska sledovaná odpůrcem? Mají taková hlediska nějaký význam pro rozbor objektivního odůvodnění?

(1) Směrnice Rady ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy (Úř. věst. L 45, s. 19; Zvl. vyd. 05/01, s. 179).
2)

Musí být výjimka v čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 2000/78/ES týkající se stanovení věkových hranic pro přijetí do systémů sociálního zabezpečení v zaměstnání vykládána tak, že členskému státu nebrání v tom, aby udržoval právní situaci, v níž zaměstnavatel hradí jako součást platu penzijní příspěvky odstupňované podle věku, což například znamená, že zaměstnavatel hradí penzijní příspěvky ve výši 6 % za zaměstnance mladší 35 let, ve výši 8 % za zaměstnance ve věku od 35 do 44 let a ve výši 10 % za zaměstnance starší 45 let, pokud to nevede k diskriminaci na základě pohlaví?
2)

Soudní dvůr Evropské unie je žádán, aby objasnil obsah pojmu nepřiměřenosti ve vztahu: a) k možnosti předčasné splatnosti zakotvené ve smlouvách uzavřených na dlouhý časový úsek (v tomto případě 33 let) pro nesplnění závazků ve velice omezeném a konkrétním období, b) ke stanovení úroků z prodlení (v tomto případě přesahujících 18 %), jehož kritéria se neshodují s kritérií pro stanovení úroků z prodlení v jiných spotřebitelských smlouvách (u spotřebitelských úvěrů) a které by v jiných oblastech uzavírání spotřebitelských smluv mohly být považovány za zneužívající, které však v oblasti uzavírání smluv týkajících se nemovitostí nepodléhají jasnému právnímu omezení, a to ani v případech, v nichž mají být použity nejenom na splatné splátky, nýbrž na veškeré splátky dlužné v důsledku předběžné splatnosti, c) ke stanovení mechanismů pro vyměření a stanovení pohyblivých úroků (jak běžných, tak z prodlení) uskutečňovaných jednostranně věřitelem ve vazbě na možnost propadnutí zastavené nemovitosti ve prospěch věřitele, a které neumožňují dlužníkovi, vůči němuž je veden výkon rozhodnutí, aby vznesl námitky vůči vyčíslení dluhu v samotném řízení o výkonu rozhodnutí s tím, že je odkázán na určovací řízení, přičemž v době, kdy v tomto řízení dosáhne vydání pravomocného rozhodnutí, výkon rozhodnutí byl již ukončen nebo dlužník přinejmenším přišel o zastavenou movitou nebo nemovitou věc, což je otázka zvláštního významu, pokud je úvěr požadován na koupi bytu a při výkonu rozhodnutí je nařízeno vyklizení nemovitosti.
CS Úřední věstník Evropské unie C 347/12

Kasační opravný prostředek podaný dne 9. září 2011 Audi AG a Volkswagen AG proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 6. července 2011 ve věci T-318/09, Audi AG, Volkswagen AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

(Věc C-467/11 P)

2011/C 347/18

Jednací jazyk: němčina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Audi AG, Volkswagen AG (zástupce: P. Kather, advokát)

Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

Návrhová žádání navrhovatelek

— zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 6. července 2011 ve věci T-318/09

— zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 14. května 2009, číslo věci R 226/2007-1

— uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Napadený rozsudek Tribunálu porušuje čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení o ochranné známce Společenství (NOZS) (1), jelikož hmotné právo Společenství bylo použito nesprávně. Označení TDI není podle navrhovatelek popisné. Tribunál vycházel nesprávně z toho, že dotyčná veřejnost bude bezprostředně a bez dalšího přemýšlení vnímat označení TDI jako zkratku pro technickou vlastnost. To je však chybné, jelikož TDI jednak není zkratkou a jednak pro takovou zkratku existuje velké množství dlouhých forem. Proto není požadavek chápání „ihned a bez dalšího přemýšlení“ splněn. Navrhovatelky mají dále za to, že byla porušena zásada posouzení ex offo uvedená v čl. 76 odst. 1 první větě NOZS, neboť Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu opomenul prokázat existenci absolutní překážky ochrany.

Dále byla podle navrhovatelek porušena zásada rovného zacházení, jelikož mezi označením TDI a zapsanými označeními HDI a CDI existuje přímá a konkrétní spojitost, která by vyžadovala rovné zacházení. K takovému rovnému zacházení nedošlo, jelikož TDI není zapsána.

Napadený rozsudek porušuje také čl. 7 odst. 3 NOZS, jelikož se jednak v celém Společenství nevyžaduje důkaz o zavedení ochranné známky a jednak Tribunál z právního hlediska nesprávně posoudil skutkové okolnosti věci. Důkaz není nezbytný, jelikož judikaturu ve věci Pago (2) k článku 9 lze použít i u článku 7 NOZS. Krom toho byly předloženy příslušné důkazy o zavedení ochranné známky, které Tribunál chybně posoudil z právního hlediska. Tribunál především nezohlednil orientační dopad vnitrostátních zápisů. Stejně tak Tribunál nezohlednil ani vysoké podíly na trhu a prodeje vozidel TDI a tím v právním posouzení přehlédl s tím spojený propagační účinek.

Konečně pak Tribunál z právního hlediska nesprávně uvedl, že označení TDI se neužívá jako ochranná známka. Toto tvrzení je podle navrhovatelek nesprávné a je v rozporu s právem Společenství, protože označení TDI se v každé své formě používání užívá způsobem charakteristickým pro užívání ochranné známky.

(1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství

Úř. věst. L 78, s. 1.

(2) Rozsudek Soudního dvora ze dne 6. října 2009 ve věci C-301/07, Pago International, Sb. rozh. 2009, I-9429.
CS Úřední věstník Evropské unie C 347/15

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administratīvā rajona tiesa (Lotyšská republika) dne 22. září 2011 — Laimonis Treimanis v. Valsts ieņēmumu dienests

(Věc C-487/11)

2011/C 347/23

Jednací jazyk: lotyština

Předkládající soud

Administratīvā rajona tiesa

Účastníci původního řízení

Žalobce: Laimonis Treimanis

Žalovaná: Valsts ieņēmumu dienests

Předběžná otázka

Zakazuje čl. 7 odst. 1 nařízení č. 918/83 (1) vlastníkovi soukromého vozidla dovezeného do Evropské unie ze třetí země převést toto vozidlo k bezplatnému užívání na rodinného příslušníka, který reálně přemístil své místo pobytu ze třetí země do Evropské unie a s nímž vlastník vozidla před dovozem vozidla do Evropské unie sdílel společnou domácnost ve třetí zemi, pokud se vlastník vozidla od dovozu vozidla do Evropské unie v podstatě zdržuje ve třetí zemi?

(1) Nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla (Úř. věst. L 105, s. 1).
CS Úřední věstník Evropské unie C 370/19

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Spojené království) dne 17. září 2011 — Olaitan Ajoke Alarape, Olukayode Azeez Tijani v. Secretary of State for the Home Department

(Věc C-529/11)

2011/C 370/31

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Účastníci původního řízení

Navrhovatelé: Olaitan Ajoke Alarape, Olukayode Azeez Tijani

Odpůrce: Secretary of State for the Home Department

Předběžné otázky

1) Je nutné k tomu, aby byl rodič považován za „rodiče, který skutečně pečuje o své dítě“, pro to, aby měl právo pobytu odvozené od dítěte staršího 21 let, které uplatňuje právo na přístup ke vzdělání podle článku 12 nařízení č. 1612/68 [viz nyní článek 10 nařízení (EU) č. 492/2011 (1)], aby toto dítě i) bylo závislé na tomto rodiči; ii) pobývalo v domácnosti tohoto rodiče a iii) tento rodič mu poskytoval citovou podporu?

2) Není-li za účelem nabytí takového odvozeného práva pobytu nutné, aby rodič prokázal, že jsou splněny všechny tři výše uvedené okolnosti, stačí, aby prokázal, že je splněna jedna či dvě z nich?

3) Ve vztahu k bodu ii) výše, může trvat pobyt plnoletého studenta ve společné domácnosti se svým rodičem (svými rodiči), i když tento student nebydlí doma po dobu svého studia (s výjimkou prázdnin a příležitostných víkendů)?

4) Ve vztahu k bodu iii) výše, je nutné, aby citová podpora poskytovaná rodičem byla určité kvality (a sice blízká nebo fyzicky blízká) nebo stačí, jestliže spočívá v běžném citovém poutu mezi rodičem a plnoletým dítětem?

5) Měla-li osoba právo pobytu EU na základě článku 12 nařízení č. 1612/68 [viz nyní článek 10 nařízení (EU) č. 492/2011] nepřetržitě po dobu více než pět let, zakládá takový pobyt nárok pro účely nabytí práva trvalého pobytu podle kapitoly IV směrnice 2004/38/ES (2) (směrnice o občanech) o „právu trvalého pobytu“ a pro účely vydání pobytové karty podle článku 19 téže směrnice?

(1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (Úř. věst. L 141, s. 1).

(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).
1)

Je v souladu s čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13/EHS (1) postup vnitrostátního soudu, který v případě, že konstatuje, že se jedná o zneužívající smluvní klauzuli, informuje účastníky řízení, že považuje čtvrtou větu 29. klauzule všeobecných podmínek úvěrové smlouvy uzavřené mezi nimi za neplatnou, aniž by to účastníci řízení navrhovali? Důvodem neplatnosti je porušení zákona, konkrétně § 1 odst. 1 písm. c) a § 2 písm. j) vládního nařízení č. 18/1999.
CS Úřední věstník Evropské unie C 370/17

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Spojené království) dne 23. září 2011 — Fruition Po Limited v. Minister for Sustainable Farming and Food and Animal Health

(Věc C-500/11)

2011/C 370/28

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Fruition Po Limited

Žalovaný: Minister for Sustainable Farming and Food and Animal Health

Předběžné otázky

1) Za okolností, kdy a) členský stát posuzuje uznání subjektu jako organizace producentů podle článku 11 nařízení Rady č. 2200/96 (1); b) dotčený subjekt má cíle a stanovy splňující požadavky článku 11; c) producenti, kteří jsou členy subjektu, jsou příjemci všech služeb, které jim mají být poskytovány organizací producentů podle článku 11; a d) subjekt pověřil určité smluvní strany poskytováním podstatné části takových služeb, má se článek 11 vykládat v souladu se zásadou právní jistoty tak, že vyžaduje, aby měl dotčený subjekt určitý stupeň kontroly nad uvedenými smluvními stranami?

2) V případě kladné odpovědi na první otázku, jaký stupeň kontroly je požadován při správném výkladu článku 11?

3) Zejména disponuje subjekt potřebným stupněm kontroly případně požadovaným podle článku 11 za okolností, kdy a) smluvními stranami jsou: 1) společnost, ve které 93 % podílů drží členové subjektu; a 2) společnost, ve které 50 % podílů drží první společnost a jejíž stanovy nebo společenská smlouva stanoví, že rozhodnutí přijímaná společností se přijímají jednomyslně; b) žádná ze společností nepodléhá smluvnímu závazku plnit pokyny subjektu, které jí udělil, pokud jde o předmětné činnosti; ale c) v důsledku struktury podílů popsané výše jednaly subjekt a smluvní strany na základě konsenzu?

4) Je pro zodpovězení výše uvedených otázek relevantní, že: a) článek 6 odst. 2 nařízení Komise č. 1432/03 (2), kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady č. 2200/96, pokud jde o podmínky uznání organizací producentů a předběžného uznání seskupení producentů, v rozhodné době výslovně stanovil, že „členské státy stanoví podmínky,“ za kterých může organizace producentů svěřit plnění svých úkolů třetím stranám; b) členský stát uvedený v první otázce v rozhodné době takové podmínky nestanovil?

(1) Nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou (Úř. věst. L 297, s. 1; Zvl. vyd. 03/20, s. 55).

(2) Nařízení Komise (ES) č. 1432/2003 ze dne 11. srpna 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, pokud jde o podmínky uznání organizací producentů a předběžného uznání seskupení producentů (Úř. věst. L 203, s. 18; Zvl. vyd. 03/39, s. 424).
2)

Brání právo Unie takovému vnitrostátnímu ustanovení tehdy, pokud toto ustanovení sice platí stejně pro výlučně vnitrostátní kartelové řízení a nestanoví ani speciální úpravu, pokud jde o podklady poskytnuté žadateli o shovívavost, ovšem srovnatelné vnitrostátní předpisy v jiných druzích řízení, zejména sporném a nesporném civilním řízení a trestním řízení, povolují nahlédnutí do soudního spisu i bez souhlasu účastníků řízení za předpokladu, že třetí osoba, která není účastníkem řízení, osvědčí právní zájem na nahlédnutí do spisu a nahlédnutí do spisu nebrání v jednotlivém případě převažující zájmy jiné osoby nebo převažující veřejné zájmy?
1)

Jde o „spravedlivou odměnu“ ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29/ES, pokud a) oprávněné osoby ve smyslu článku 2 směrnice 2001/29/ES mají nárok na přiměřenou odměnu, který mohou uplatnit pouze prostřednictvím organizace pro kolektivní správu práv proti tomu, kdo v tuzemsku jako první v rámci podnikatelské činnosti za úplatu uvede do oběhu nosič způsobilý k rozmnožování jejich děl, b) tento nárok nezávisí na tom, zda k uvedení do oběhu dochází ve vztahu ke zprostředkujícím obchodníkům, k fyzickým nebo právnickým osobám k užití pro jiné než soukromé účely, anebo ve vztahu k fyzickým osobám k užití pro soukromé účely, c) avšak ten, kdo nosič užívá k rozmnožování na základě souhlasu oprávněného nebo jej před prodejem konečnému spotřebiteli znovu vyveze, má vůči organizaci pro kolektivní správu práv nárok na vrácení odměny?
C 25/33

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Contencioso-Administrativo de Valladolid (Španělsko) dne 3. listopadu 2011 — María Jesús Lorenzo Martínez v. Dirección Provincial de Educación Valladolid

(Věc C-556/11)

(2012/C 25/62)

Jednací jazyk: španělština

Předkládající soud

Juzgado Contencioso-Administrativo de Valladolid

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: María Jesús Lorenzo Martínez

Žalovaná: Dirección Provincial de Educación Valladolid

Předběžná otázka

Představuje postavení kariérního úředníka, jehož důsledkem je zařazení do některé z kategorií vymezených v rámci veřejné služby v oblasti vzdělávání, dostatečný objektivní důvod, kterým lze ospravedlnit, aby byl nárok na konkrétní položku zvláštního příplatku za „celoživotní vzdělávání“ (lidově označované rovněž jako „příplatek za odpracování každých šesti let“) přiznán pouze kariérním úředníkům vykonávajícím veřejnou službu v oblasti vzdělávání, a to poté, co prokáží splnění stanovených požadavků?
Kasační opravný prostředek podaný dne 25. listopadu 2011 společností Alliance One International, Inc. proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 9. září 2011 ve věci T-25/06, Alliance One International, Inc. v. Evropská komise

(Věc C-593/11 P)

(2012/C 25/78)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Alliance One International, Inc. (zástupci: C. Osti, A. Prastaro, G. Mastrantonio, advokáti)

Další účastnice řízení: Evropská komise

Návrhová žádání

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

— zrušil v plném rozsahu rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2011 ve věci T-25/06, Alliance One v. Komise, a v případě, že to soudní řízení dovoluje,

— zrušil čl. 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká společností SCC, Dimon a Alliance One, a přiměřeně

— snížil pokuty uložené společnostem Transcatab a Dimon Italia (Mindo) tak, aby pokuty nepřesahovaly 10 % jejich obratu za poslední daňový rok, a

— snížil pokutu uloženou společnostem Transcatab a Dimon Italia (Mindo), protože násobitel byl odvozen od velikosti skupiny a nelze jej tedy nadále použít;

— v každém případě uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených společností Alliance One v řízení před Tribunálem.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Společnost Alliance One žádá: (i) zrušení napadeného rozsudku v plném rozsahu, a dále (ii) zrušení čl. 1 odst. 1 rozhodnutí Komise ze dne 20. října 2005 ve věci COMP/C.38.281/B.2 — Surový tabák — Itálie v rozsahu, v němž se týká společností Standard Commercial Corp. („SCC“), Dimon Inc. („Dimon“) a Alliance One, a přiměřeně (iii) snížení pokut uložených společnostem Transcatab S.p.A. („Transcatab“) a Dimon Italia S.r.l. („Dimon Italia“, nyní Mindo) tak, aby pokuty nepřesahovaly 10 % jejich obratu v posledním hospodářském roce, nebo podpůrně (iv) snížení pokuty uložené společnostem Transcatab a Dimon Italia (nyní Mindo), protože neměl být použit násobitel, (v) v každém případě to, aby byla Komisi uložena náhrada veškerých nákladů řízení, včetně nákladů řízení vyložených společností Alliance One v řízení před Tribunálem.

Společnost Alliance One uvádí, že napadený rozsudek musí být zrušen z následujících důvodů:

— Zaprvé Tribunál porušil článek 296 SFEU a články 48 a 49 Listiny základních práv EU. Neprovedení konkrétní a úplné analýzy relevantních důkazů předložených účastnicí řízení podávající kasační opravný prostředek za účelem vyvrácení domněnky rozhodujícího vlivu a následně neuvedení dostatečného odůvodnění pro odmítnutí těchto důkazů vytváří v podstatě nevyvratitelnou domněnku přezkumu, což znamenalo porušení zásady presumpce neviny, legality a individuální odpovědnosti.