Mimoto skutečnost, že požadované dokumenty byly starší než pět let, sama o sobě nemůže vyvrátit obecnou domněnku odůvodňující nezpřístupnění, neboť čl. 4 odst. 7 nařízení č. 1049/2001 stanoví, že výjimky stanovené v uvedeném nařízení se uplatní po dobu třiceti let, nebo i déle, je-li to nezbytné.

Pokud jde o žádost, podanou na základě nařízení č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise, o přístup k dokumentům týkajícím se programu shovívavosti, Komise může mít v podstatě za to, že poskytnutí uvedených odkazů na korespondenci vyměněnou v rámci uvedené věci s podniky, které požádaly o uplatnění oznámení Komise ze dne 8. prosince 2006 o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů, by mohlo ohrozit účinnost jejího programu shovívavosti, ze stejných důvodů jako zpřístupnění samotných dokumentů týkajících se programu shovívavosti, pokud by vedlo k tomu, že by se třetí osoba seznámila s citlivými obchodními informacemi, nebo s důvěrnými údaji týkajícími se spolupráce účastníků řízení obsaženými v uvedených dokumentech. Programy shovívavosti zavedené Komisí totiž představují užitečné nástroje k zjištění a ukončení porušování pravidel hospodářské soutěže, a přispívají tak k účinnému uplatňování článků 101 SFEU a 102 SFEU. Mimoto by účinnost těchto programů mohla být dotčena zpřístupněním dokumentů týkajících se řízení o shovívavosti osobám, které chtějí podat žalobu na náhradu škody. V tomto ohledu se jeví jako důvodné mít za to, že osoba podílející se na porušení práva hospodářské soutěže by v případě možnosti takového sdělení byla odrazována od využití takových programů shovívavosti.

Nicméně i když takové úvahy mohou odůvodnit odepření přístupu k určitým spisovým dokumentům v řízení podle pravidel hospodářské soutěže, přesto neznamenají, že takové nahlížení může být systematicky odpíráno, jelikož každá žádost o nahlédnutí do dotčených dokumentů musí být posuzována případ od případu s ohledem na všechny okolnosti věci. Okolnost, že takové odepření může zabránit podání uvedených žalob k vnitrostátním soudům tím, že dotyčným podnikům, které již mohou využívat přinejmenším částečné ochrany před peněžitými sankcemi, poskytuje možnost zbavit se rovněž povinnosti nahradit škody vyplývající z porušení článku 101 SFEU, a to na úkor poškozených osob, totiž vyžaduje, aby se takové odepření zakládalo na naléhavých důvodech týkajících se ochrany dovolávaného zájmu a uplatnitelných na každý dokument, ke kterému je přístup odepřen.

V důsledku toho může odepření přístupu k tomuto dokumentu odůvodnit jedině existence rizika, že daný dokument konkrétním způsobem poškodí veřejný zájem na účinnosti dotčeného programu shovívavosti. Je tedy třeba případ od případu zvážit jednotlivé zájmy odůvodňující zpřístupnění či ochranu dotčených dokumentů. V rámci takového zvážení jim přísluší zohlednit všechny relevantní okolnosti věci, a zejména zájem žadatele získat přístup k dokumentům, které požaduje pro účely podložení své žaloby na náhradu škody, s ohledem na další případné možnosti, které má k dispozici na jedné straně a na druhé straně k reálným škodlivým důsledkům, které takový přístup může vyvolat ve vztahu k veřejnému zájmu nebo legitimním zájmům jiných osob. Uvedené úvahy platí ještě více v případě, kdy osoba, která se považuje za oběť porušování pravidel hospodářské soutěže a která již podala žalobu na náhradu škody k vnitrostátnímu soudu, požádá Komisi o přístup nikoli k dokumentům předloženým v rámci programu shovívavosti uvedeným ve spisu v řízení, které vedlo k vydání rozhodnutí konstatujícího uvedené porušení, ale pouze o přístup k odkazům na tyto dokumenty uvedeným v seznamu položek tvořících obsah uvedeného spisu.

Úplné odepření přístupu k takovým odkazům, včetně jejich zcela neutrálních či neškodných prvků, totiž v praxi znemožní, či přinejmenším nadměrně ztíží jakoukoli identifikaci dokumentů předložených v rámci programu shovívavosti zanesených na seznam položek tvořících obsah spisu a zabrání žadateli vytvořit si názor ohledně případné nezbytnosti uvedenými dokumenty disponovat pro účely podložení žaloby na náhradu škody, a tím spíš vyhledat důvody takovou potřebu odůvodňující. Přitom právě dodržením takového požadavku je podmíněno nejen zpřístupnění uvedených dokumentů a jejich předložení soudu v rámci žalob na náhradu škody podaných k vnitrostátnímu soudu, ale rovněž uznání Komisí převažujícího veřejného zájmu v případě, kdy je jí podána žádost na základě nařízení č. 1049/2001. Napadené rozhodnutí tím v praxi dotčené osobě brání v účinném výkonu práva na náhradu škody, které jí náleží.

(viz body 114, 118, 119, 121–124, 134)