ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Poskytnutí úlev veřejnoprávním věřitelem vztahujících se ke splacení částky dlužné podnikem představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud by vzhledem k rozsahu poskytnuté hospodářské výhody podnik, jenž je příjemcem těchto úlev, zjevně nezískal srovnatelné úlevy od soukromého věřitele, který se nachází v situaci, jež se co možná nejvíce podobá situaci veřejnoprávního věřitele, a který usiluje o splacení částky dlužné dlužníkem ve finančních obtížích. Toto posouzení se v zásadě provede použitím kritéria soukromého věřitele, které, pakliže se uplatní, patří mezi skutečnosti, které je Komise povinna zohlednit při prokazování existence takové podpory. Je tedy na Komisi, aby učinila celkové posouzení a zohlednila veškeré relevantní skutečnosti daného případu, které jí umožňují určit, zda by podnik, který je příjemcem podpory, zjevně nezískal srovnatelné úlevy od takového soukromého věřitele. V tomto ohledu je třeba pokládat za relevantní všechny informace, které by mohly nezanedbatelným způsobem ovlivnit rozhodovací proces běžně opatrného a pečlivého soukromého věřitele, jenž se nachází v situaci, jež se co možná nejvíce podobá situaci veřejnoprávního věřitele, a který hledá způsob, jak by mu mohly být splaceny částky, které mu dluží dlužník ve finančních obtížích.

V případě, že běžně opatrný a pečlivý soukromý věřitel, který se nachází v situaci, jež se co možná nejvíce podobá situaci místního daňového orgánu, má na výběr mezi několika řízeními za účelem dosažení splacení dlužných částek, musí vyhodnotit, aby mohl zjistit, která alternativa je nejvýhodnější, výhody a nevýhody každého z uvedených řízení. Jeho rozhodovací proces, ovlivněný řadou faktorů, jako je jeho postavení jako zajištěného, přednostního či běžného věřitele, povaha a rozsah případného zajištění v jeho prospěch, zhodnocení jeho šancí na nápravu situace podniku a výše částky získané z případné likvidace, jakož i riziko, že se jeho ztráty dále zvýší, může být rovněž nezanedbatelným způsobem ovlivněn délkou řízení oddalující vymožení dlužných částek a ovlivňující zejména jejich hodnotu v případě dlouhotrvajících řízení.

Z toho vyplývá, že Komise v takovém případě musí určit, zda vzhledem k těmto faktorům by takový soukromý věřitel zjevně nesouhlasil s návrhem na vyrovnání, s cílem dosáhnout splacení dlužných částek, a musí porovnat v závislosti na zájmech soukromého věřitele výhody a nevýhody každého z uvedených řízení, jelikož nese důkazní břemeno týkající se splnění podmínek použití kritéria soukromého věřitele.

(viz body 93, 94, 131–139, 269, 280)
Viz znění rozhodnutí.

Viz znění rozhodnutí.

Pokud jde o kritéria pro přiznání statusu podniku působícího v tržním hospodářství, ze znění čl. 2 odst. 7 písm. c) třetí odrážky nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, vyplývá, že přiznání uvedeného statusu je vyloučeno, pokud bylo podstatné zkreslení výrobních nákladů a finanční situace dotčeného podniku způsobeno bývalým systémem netržního hospodářství.

V tomto ohledu různá jazyková znění základního nařízení potvrzují, že výraz „způsobené“ značí, že bývalý systém netržního hospodářství musel způsobit dotčená zkreslení nebo k nim vést. Zvýhodnění, která stála u zrodu tvrzených zkreslení, se tudíž nemohou týkat jakéhokoliv zvýhodnění přiznaného příslušnými vnitrostátními orgány, nýbrž výlučně zvýhodnění, které vyplývá z bývalého systému netržního hospodářství, jinak by mohl být zpochybněn užitečný účinek a ilustrativní dosah příkladů uvedených v tomto ustanovení.

Mimoto, i když taková daňová zvýhodnění, jako jsou snížené sazby daně, která předpokládají zásah veřejné moci, mohou vést chování podniků jiným směrem, než jaký by vyplýval z působení tržních sil, nic to nemění na tom, že taková opatření existují i v zemích s tržním hospodářstvím, takže jejich existence tudíž per se nepostačuje k tomu, aby byla kvalifikována jako opatření způsobená netržním hospodářstvím.

Pokud jde konkrétně o otázku, zda daňová zvýhodnění přiznaná Čínskou lidovou republikou podnikům v odvětví špičkových technologií a nových technologií byla způsobena bývalým systémem netržního hospodářství, nelze zpochybnit, že podpora některých odvětví činnosti, například špičkových technologií považovaných dotyčnou zemí za strategické, představuje v tržním hospodářství legitimní cíl, a to nezávisle na otázce legality dotčených opatření zejména s ohledem na unijní právo v oblasti státních podpor. Navíc nelze mít v tomto ohledu za to, že cíl přilákání zahraničních investic je způsoben bývalým systémem netržního hospodářství, jelikož takový cíl je sledován řadou zemí s tržním hospodářstvím a přinejmenším teoreticky se jeví jako cíl, který je v protikladu ke způsobu hospodářské organizace založené na kolektivním nebo státním vlastnictví podniků, na které se vztahují výrobní cíle definované centralizovaným plánem, který je charakteristický pro systém netržního hospodářství.

(body 63, 64, 67, 75, 76)
Rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 12. května 2016 – HAMR - Sport v. Komise

(Věc T‑693/14)

„Státní podpory — Sportovní zařízení poskytovaná neziskovými organizacemi — Provozní či investiční dotace na výstavbu, provoz, údržbu, rekonstrukce či rozvoj neziskových sportovních zařízení — Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za slučitelnou s vnitřním trhem — Článek 107 odst. 3 písm. c) SFEU — Žaloba na neplatnost — Osobní dotčení — Pojem ‚zúčastněná strana‘ — Přípustnost — Absence změny podmínek obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem — Neexistence pochybností, jež by odůvodňovaly zahájení formálního vyšetřovacího řízení“

1. Žaloba na neplatnost — Fyzické a právnické osoby — Akty, které se jich bezprostředně a osobně týkají — Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje slučitelnost státní podpory s vnitřním trhem bez zahájení formálního vyšetřovacího řízení — Žaloba podaná zúčastněnými stranami ve smyslu čl. 108 odst. 2 SFEU — Žaloba na ochranu procesních práv zúčastněných stran — Přípustnost [Článek 108 odst. 2 SFEU a čl. 263 čtvrtý pododstavec SFEU; nařízení Rady č. 659/1999, čl. 1 písm. h), čl. 4 odst. 3 a čl. 6 odst. 1] (viz body 29–45)

2. Soudní řízení — Vedlejší účastenství — Námitka nepřípustnosti nevznesená žalovanou — Nepřípustnost — Nepominutelné podmínky řízení — Přezkum soudem i bez návrhu [Jednací řád Tribunálu (1991), čl. 44 odst. 1 písm. c)] (viz body 47, 48)

3. Akty orgánů — Odůvodnění — Povinnost — Rozsah — Rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor — Rozhodnutí nezahajovat formální vyšetřovací řízení — Stručné uvedení důvodů, jež vedly Komisi k závěru o neexistenci vážných obtíží při posuzování slučitelnosti dotčené podpory s vnitřním trhem — Dostatečné odůvodnění (Článek 107 odst. 1 SFEU, čl. 108 odst. 2 SFEU a článek 296 SFEU) (viz body 54, 67)

4. Podpory poskytované státy — Přezkum Komisí — Předběžná fáze a kontradiktorní fáze — Slučitelnost podpory s vnitřním trhem — Obtíže při posuzování — Povinnost Komise zahájit kontradiktorní řízení — Vážné obtíže — Pojem — Objektivní charakter — Důkazní břemeno (Článek 108 odst. 2 SFEU; nařízení Rady č. 659/1999, čl. 6 odst. 1) (viz body 70–73, 82)

5. Podpory poskytované státy — Zákaz — Výjimky — Podpory, které mohou být považovány za slučitelné s vnitřním trhem — Posuzovací pravomoc Komise — Komplexní hospodářské posouzení — Soudní přezkum — Meze [Článek 107 odst. 3 písm. c) SFEU] (viz bod 74)

Předmět

Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Komise C (2014) 3602 final ze dne 11. června 2014 o státní podpoře SA.33575 (2013/NN) – Česká republika – podpora pro nezisková sportovní zařízení od ústředních vládních institucí

Výrok

1) Žaloba se zamítá.

2) Společnosti HAMR - Sport a.s. se ukládá náhrada nákladů řízení, vyjma nákladů řízení vynaložených Českou republikou.
Věc T‑384/14

(zveřejnění formou výňatků)

Italská republika

proti

Evropské komisi

„EZOZF — Záruční sekce — EZZF a EZFRV — Výdaje vyloučené z financování — Odvětví skotu a ovcí — Paušální finanční oprava — Jednorázová oprava — Články 48 a 69 nařízení (ES) č. 1782/2003 — Zvláštní nároky — Povinnost uvést odůvodnění“

Shrnutí – rozsudek Tribunálu (šestého senátu) ze dne 12. května 2016

Zemědělství – Společná zemědělská politika – Integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor – Režim jednotné platby – Výpočet referenční částky – Zohlednění částek vyplacených na základě režimu zvláštních plateb – Možnost členských států použít jinou metodu výpočtu platebních nároků – Vyloučení

(Nařízení Rady č. 1782/2003, čl. 36 odst. 1, články 47 až 50, 95 a 96)

Při zavedení jednotné platby stanovil článek 48 nařízení č. 1782/2003 společná pravidla pro režimy přímých podpor pro zemědělce v rámci společné zemědělské politiky. S ohledem na doslovný výklad tohoto článku a navazující ustanovení se toto ustanovení vztahuje na zemědělce, který obdržel platby, které zakládají platební nároky podléhající zvláštním podmínkám podle článku 47 zmíněného nařízení, a během referenčního období nevlastnil žádné hektary ve smyslu článku 43 téhož nařízení pro účely stanovení nároků na jednotnou platbu nebo jehož výše nároku na hektar je vyšší než 5000 eur. Tento zemědělec, který buď nemá hektary, nebo vlastní hektary a jeho nárok na hektar je vyšší než 5000 eur, má právo na a) platební nárok rovnající se jeho základní referenční částce, která odpovídá přímým platbám, které obdržel během tříletého průměrného období, a b) platební nároky pro každou tranši 5000 EUR nebo zlomek referenční částky, tj. zvláštní platby, které obdržel během tříletého průměrného období.

Z toho vyplývá, že zvláštní platby jsou přidělovány na referenční částku na hektar až do výše 5000 eur a od této částky představují další zvláštní platební nárok. Článek 47 odst. 1 nařízení č. 1782/2003 v tomto ohledu stanoví, že částky, které jsou v tomto ustanovení vyjmenovány, musejí být začleněny do referenční částky za podmínek stanovených v článku 48 téhož nařízení. Z článku 47 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 rovněž vyplývá, že počínaje rokem 2007 a odchylně od článků 33, 43 a 44 tohoto nařízení se do režimu jednotné platby podle podmínek stanovených v článcích 48 až 50 zahrnou částky, které pocházejí z prémie pro mléčné výrobky a z dodatečných plateb, které jsou stanovené v článcích 95 a 96 uvedeného nařízení. Relevantní právní předpis tak stanoví zásadu souběhu plateb z různých titulů v rámci jednotné platby.

Článek 48 nařízení č. 1782/2003 kromě toho neupravuje žádnou alternativní metodu stanovení zvláštních platebních nároků ani povinnost oddělovat platby pocházející z různých nároků. Vzhledem k tomu, že toto ustanovení je závazné a nepřiznává členskému státu žádný prostor pro uvážení, členský stát nemůže v tomto ohledu tvrdit, že jeho alternativní metoda stanovení je také účinná a může zabránit podvodům nebo že je příznivější pro zemědělce.

(viz body 89-91, 93)
5.

Ochranná známka Evropské unie — Definice a nabytí ochranné známky Evropské unie — Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu — Překrývání oblastí působnosti důvodů uvedených pod písm. b) a c) čl. 7 odst. 1 nařízení č. 207/2009 [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 7 odst. 1 písm. b) a c)] (viz bod 57)
Na základě čl. 43 odst. 6 jednacího řádu Tribunálu ze dne 2. května 1991 je den, kdy je stejnopis podepsaného prvopisu podání doručen do kanceláře Tribunálu telefaxem nebo elektronickou poštou, rozhodný pro účely zachování procesních lhůt pouze v případě, že podepsaný prvopis podání je doručen do této kanceláře do deseti dnů po přijetí telefaxu či elektronické pošty.

Skutečnost, že chybějící podpis advokáta na žalobě není v unijním právu odstranitelnou vadou, nezpochybňuje právo na účinný opravný prostředek. Striktní použití procesních pravidel totiž odpovídá požadavku právní jistoty a nutnosti zabránit jakékoli diskriminaci nebo jakémukoli svévolnému zacházení při výkonu spravedlnosti. Ačkoli podmínky podání žalob a lhůty pro podání žalob omezují právo na přístup k soudu, toto omezení nepředstavuje zásah do samotné podstaty tohoto základního práva na skutečnou soudní ochranu, a to tím spíše, že dotčená pravidla jsou jasná a nevykazují zvláštní výkladovou obtížnost.

Žaloba na náhradu škody založená na čl. 340 druhém pododstavci SFEU je samostatným procesním prostředkem v rámci procesních prostředků v unijním právu, takže nepřípustnost žaloby na neplatnost nezpůsobuje sama o sobě nepřípustnost žaloby na náhradu škody.

I když účastník řízení může postupovat tak, že podá žalobu na náhradu škody, přičemž žádné ustanovení ho nenutí domáhat se zrušení protiprávního aktu, který mu způsobuje újmu, nesmí nicméně tímto způsobem obcházet nepřípustnost návrhu, který se týká stejné protiprávnosti a má stejný finanční cíl.

Žaloba na náhradu škody tak musí být prohlášena za nepřípustnou, jestliže ve skutečnosti směřuje k tomu, aby bylo zrušeno individuální pravomocné rozhodnutí a jestliže by zapříčinila zrušení právních účinků tohoto rozhodnutí, kdyby jí bylo vyhověno. Tak je tomu, jestliže žalobce prostřednictvím žaloby na náhradu škody usiluje o dosažení výsledku, jenž je totožný s výsledkem, který by mu přinesl úspěch žaloby na neplatnost, již opomněl včas podat.

Kromě toho by žaloba na náhradu škody mohla rovněž zrušit právní účinky pravomocného rozhodnutí, pokud by žalobce usiloval o širší prospěch, jenž by však zahrnoval prospěch, který by mohl získat z rozsudku prohlašujícího neplatnost. Aby však v takové situaci bylo možno dospět k závěru o nepřípustnosti žaloby na náhradu škody, je nezbytné konstatovat existenci úzké spojitosti mezi žalobou na náhradu škody a žalobou na neplatnost.

(viz body 45–48)
6.

Ochranná známka Evropské unie — Definice a nabytí ochranné známky Evropské unie — Přihláška označení pro veškeré výrobky a služby spadající do téže kategorie — Posouzení popisnosti označení vztahujícího se k veškerým výrobkům a službám [Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 7 odst. 1 písm. c)] (viz bod 61)
(viz body 28 a 29)

(viz bod 38)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 39–41)

Viz znění rozhodnutí.

Článek 28 odst. 1 rozhodnutí 2013/255 o omezujících opatřeních vůči Sýrii a čl. 14 odst. 1 nařízení č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii a o zrušení nařízení č. 442/2011 se v podstatě týkají osob a subjektů, které mají prospěch z politik uplatňovaných daným režimem nebo které tento režim podporují, osob a subjektů s nimi spojených, jakož i finančních prostředků a hospodářských zdrojů, které jsou těmito osobami nebo subjekty vlastněny, drženy či kontrolovány. Rozhodnutí 2013/255 ani nařízení č. 36/2012 přitom neobsahuje definice pojmů „prospěch z politik uplatňovaných syrským režimem“ nebo „podpora tomuto režimu“. Neobsahují ani upřesnění ke způsobu dokazování těchto skutečností. Rozhodnutí 2013/255 ani nařízení č. 36/2012 proto nezavádějí ve vztahu k ředitelům hlavních syrských společností domněnku o podpoře poskytované syrskému režimu. Pouze z toho, že se jedná o významného podnikatele, proto nelze vyvodit, že dotyčná osoba podporuje syrský režim nebo že má prospěch z jím uplatňovaných politik.

V tomto ohledu dokumenty předložené Radou, které se omezují na popis společností patřících do skupiny, která není předmětem omezujících opatření, jakož i oblastí jejich působnosti, aniž by však uvedly jiné poznatky, které by mohly prokazovat podporu, kterou osoba řídící tuto skupinu poskytuje vládnoucímu režimu, nebo prospěch, který má z jím uplatňovaných politik, obsahují pouze obecné informace a neposkytují jakékoliv podrobnosti o vztahu mezi těmito skutečnostmi a prospěchem z politik uplatňovaných uvedeným režimem nebo jeho podporou. Takové informace nemohou prokázat takový prospěch nebo takovou podporu.

(viz body 44, 49 a 50)
Pokud jde o nařízení č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, na rozdíl od případů, v nichž bylo připuštěno uplatnění obecných domněnek nezpřístupňování dokumentů, toto nařízení výslovně upravuje vztah mezi ním a nařízením č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise. Článek 118 nařízení č. 1907/2006 totiž stanoví, že na dokumenty v držení Evropské agentury pro chemické látky (ECHA) se vztahuje nařízení č. 1049/2001. Užívání dokumentů obsažených ve spise týkajícím se řízení o povolení k používání chemické látky neupravuje restriktivním způsobem. Uvedené nařízení ve skutečnosti nestanoví, že by byl přístup ke spisu omezen pouze na dotčené účastníky nebo stěžovatele. Z ustanovení nařízení č. 1907/2006 proto nevyplývá obecná domněnka. Nelze tedy připustit, že by v rámci povolovacího řízení podle tohoto nařízení bylo možné na dokumenty poskytnuté agentuře ECHA pohlížet tak, že jako celek zjevně spadají pod výjimku týkající se ochrany obchodních zájmů žadatelů o povolení.

Řízení týkající se žádosti o povolení k používání chemické látky je upraveno nařízením č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, které stanoví unijní postup pro povolení k používání chemických látek. Článek 118 uvedeného nařízení stanoví, že na dokumenty v držení Evropské agentury pro chemické látky (ECHA) se vztahuje nařízení č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise. Z toho vyplývá, že v případě dokumentů v držení ECHA musí být zásada co nejširšího přístupu veřejnosti k dokumentům, uvedená v bodě 4 odůvodnění a v článku 1 nařízení č. 1049/2001, v zásadě dodržena. Zásada co nejširšího přístupu veřejnosti k dokumentům nicméně podléhá některým omezením z důvodu veřejného či soukromého zájmu. Nařízení č. 1049/2001, zejména bod 11 jeho odůvodnění a jeho článek 4, totiž upravuje režim výjimek, který orgánům a jiným subjektům ukládá nezpřístupňovat dokumenty v případě, kdy by tímto zpřístupněním došlo k porušení některého z těchto zájmů.

V případě žádosti o přístup k informacím týkajícím se vědeckých studií a jejich obsahu, předloženým v rámci žádosti o povolení, nic nenasvědčuje tomu, že by zpřístupnění pouhého souboru popisných údajů, které jsou v nich obsaženy a které jsou přístupné veřejnosti, mohlo samo o sobě porušovat ochranu obchodních zájmů žadatele o povolení. Ten přitom musí prokázat, jak by tento soubor vědeckých údajů mohl v projednávané věci tvořit citlivý obchodní údaj a jak by jeho zpřístupněním byly porušeny jeho obchodní zájmy. I když je třeba připustit, že by práce tohoto žadatele spočívající v systematizaci informací mohla mít určitou obchodní hodnotu, hodnocení provedená takovým žadatelem v průběhu této kompilační práce by byla předmětem obchodních zájmů, jejichž ochranu zajišťuje čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001, pouze v případě, kdy by přinášela přidanou hodnotu – to znamená, kdy by šlo například o nové vědecké závěry nebo úvahy o inovativní strategii, jež by mohla podniku zajistit obchodní výhodu nad jeho konkurenty.

(viz body 50, 51, 60, 67)
Naopak, pokud by bylo možné uvedené kritérium uplatnit i tehdy, kdy by výše uvedená podmínka nebyla splněna, jednalo by se o zásah do zásady právní jistoty.

Kromě toho k tomu, aby se uvedené kritérium mohlo použít, je třeba, aby ruští činitelé, z nichž mají plynout výhody uvedeným osobám, alespoň začali s přípravou anexe Krymu a destabilizace východní Ukrajiny. Pokud je tato podmínka splněna, je třeba mít za to, že příjemci uvedených výhod nemohou nevědět o zapojení těchto činitelů do uvedené přípravy a mohou očekávat, že se jejich finančních zdrojů, částečně získaných díky uvedeným výhodám, budou týkat omezující opatření přijatá s cílem zabránit jim v podpoře dotčených činitelů.

V rámci žaloby znějící na částečné zrušení některých omezujících opatření přijatých vůči fyzickým nebo právnickým osobám, jejichž činnosti narušují nebo ohrožují územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny, podané majitelem společnosti, která získala státní zakázku na stavbu mostu z Ruska do nezákonně anektované Autonomní republiky Krym, který umožní jejich přímé spojení, a zjednoduší tak výměnu mezi Ruskem a Krymem, a to nejen v oblasti zboží a služeb, ale i z vojenského hlediska, mohla Rada mít správně za to, že vzhledem k politickému a vojenskému vývoji v oblasti, který byl poznamenán kroky Ruska vedoucími k uspořádání údajného referenda o statusu Krymu a k následnému uznání výsledků tohoto referenda Ruskem a k protiprávní anexi Krymu, by stavba dotčeného mostu ještě více upevnila začlenění Krymu do Ruska a ještě výrazněji ohrozila územní celistvost Ukrajiny.

Kromě toho projekt spuštěný mj. výše uvedenou osobou na základě pokynů ruského prezidenta v rámci přechodu Krymu na ruské školské normy spočívající v propagační kampani, která měla přesvědčit krymské děti, že jsou nyní ruskými občany žijícími v Rusku, podporuje politiku ruské vlády za účelem integrace Krymu do Ruska, a přispívá tudíž k dalšímu narušování územní celistvosti Ukrajiny.

(viz body 118, 121, 128 a 129)
Rada sice má širokou posuzovací pravomoc, pokud jde o obecná kritéria, která je třeba vzít v úvahu při přijímání omezujících opatření, avšak účinnost soudního přezkumu zaručeného v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie vyžaduje, aby se unijní soud při přezkumu legality důvodů, o které se opírá rozhodnutí o zařazení jména určité osoby na seznam osob, vůči nimž jsou namířena omezující opatření, nebo o jeho ponechání na tomto seznamu, ujistil o tom, zda se toto rozhodnutí, které má ve vztahu k této osobě charakter individuálního rozhodnutí, opírá o dostatečně pevný skutkový základ. Proto je třeba ověřit skutečnosti uváděné v odůvodnění, ze kterého uvedené rozhodnutí vychází, tak aby se soudní přezkum neomezoval na posouzení abstraktní pravděpodobnosti uváděných důvodů, ale aby se zaměřil na otázku, zda jsou tyto důvody, nebo alespoň jeden z nich, který je sám o sobě považován za dostatečnou oporu tohoto rozhodnutí, podloženy dostatečně přesným a konkrétním způsobem.

Zahájení soudního řízení ve smyslu tuzemského trestního řádu a případné přijetí preventivních opatření na vnitrostátní úrovni v tomto ohledu mohou představovat důležité nepřímé důkazy při prokazování existence skutků, které odůvodňují přijetí omezujících opatření na unijní úrovni, a vyhodnocování, zda je taková opatření nutné přijmout, aby byly zaručeny účinky postupů vnitrostátních orgánů. To ale nic nemění na tom, že přijetí omezujících opatření spadá do pravomoci Rady, která samostatně rozhoduje o tom, zda je vzhledem k cílům společné zahraniční a bezpečnostní politiky nutné a vhodné taková opatření přijmout nehledě na návrh, který v tomto smyslu podají orgány dotčené třetí země, či jakékoliv jiné opatření, které tyto orgány přijmou na vnitrostátní úrovni, a to pod podmínkou, že se opírá o pevný skutkový základ.

V případě zpochybnění legality je kromě toho úkolem příslušného unijního orgánu, aby prokázal, že důvody uplatňované vůči dotyčné osobě jsou podložené, přičemž tato osoba není povinna předložit negativní důkaz o tom, že uvedené důvody podložené nejsou.

(viz body 36, 44, 99, 119, 120)