null

STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

JEANA RICHARDA DE LA TOUR

přednesené dne 26. ledna 2023( )

Věc C‑640/21

SC Zes Zollner Electronic SRL

proti

Direcţia Regională Vamală Cluj – Biroul Vamal de Frontieră Aeroport Cluj Napoca

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Cluj (župní soud v Kluži, Rumunsko)]

„Řízení o předběžné otázce – Celní unie – Nařízení (EU) č. 952/2013 – Nesprávné celní prohlášení – Chyba kvalifikovaná celním orgánem jako ‚správní delikt‘ – Možnost, aby deklarant napravil svou chybu s cílem vyhnout se sankci“





I. Úvod

1. Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článků 173 a 174 nařízení (EU) č. 952/2013( ).

2. Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi rumunským podnikem SC Zes Zollner Electronic SRL (dále jen „ZZE“) a Direcţia Regională Vamală Cluj – Biroul Vamal de Frontieră Aeroport Cluj-Napoca (regionální celní ředitelství v Kluži – hraniční celní orgán na letišti Kluž-Napoca, Rumunsko), pokud jde o rozhodnutí uvedeného celního orgánu uložit podniku ZZE pokutu za to, že z celní kontroly vyloučil 5 000 kusů elektronických integrovaných obvodů, a požadovat též zaplacení částky rovnající se celní hodnotě tohoto zboží, navýšené o dovozní a jiná splatná cla.

3. Podnik ZZE konkrétně u jedné švýcarské společnosti zadal dvě objednávky na celkové množství 10 000 elektronických integrovaných obvodů. Téhož dne za tímto účelem tato společnost vystavila dvě odlišné faktury, každou na množství 5 000 kusů a částku 4 950 eur.

4. Při přijímání zásilky ve svých prostorách podnik ZZE zjistil, že tato zásilka obsahuje množství 10 000 elektronických integrovaných obvodů, i když u celního orgánu na hraničním přechodu letiště Kluž-Napoca bylo v prohlášení uvedeno zboží související pouze s jednou z obou faktur, neboli 5 000 obvodů.

5. Podnik ZZE tedy u tohoto orgánu podal žádost o nápravu zjištěné nesrovnalosti prostřednictvím přijetí rozhodnutí o nápravě situace a o výpočtu s tím souvisejících celních povinností ze strany celních orgánů.

6. Právě v tomto kontextu je Soudní dvůr vyzván, aby rozhodl o otázce, zda lze celní prohlášení změnit s cílem zahrnout do něj nadbytečné množství zboží, i když již celní orgány dotčené zboží propustily. Za tímto účelem bude nezbytné stanovit, na co přesně dopadá působnost pojmu „jiné zboží“ než zboží, na které se vztahovalo původní celní prohlášení, ve smyslu čl. 173 odst. 1 celního kodexu Unie.

7. Soudní dvůr je mimoto vyzván, aby rozhodl o otázce, zda se v případě, že taková změna není přípustná, lze podle článku 174 celního kodexu Unie domáhat zrušení platnosti celního prohlášení, a to i když již celní orgány dotčené zboží propustily.

8. V tomto stanovisku na závěr své analýzy Soudnímu dvoru navrhnu, aby rozhodl, že článek 173 celního kodexu Unie musí být vykládán v tom smyslu, že zaprvé do působnosti pojmu „jiné zboží“ než zboží, na které se vztahovalo původní celní prohlášení, ve smyslu tohoto ustanovení nespadá nadbytečné množství téhož zboží, lze-li prokázat, že druhé zboží je totožné s prvním zbožím, neboť je zařazeno do téže položky celního sazebníku a, kdyby nedošlo k věcné chybě, mohlo se na ně vztahovat téže prohlášení, a zadruhé, že uvedené ustanovení nebrání tomu, aby bylo celní prohlášení po propuštění zboží změněno tak, že do něj bude zahrnuto nadbytečné množství zboží oproti zboží původně uvedenému v celním prohlášení v tom rozsahu, ve kterém jsou k žádosti o změnu připojeny údaje, jež umožňují prokázat vazbu mezi tímto nadbytečným množstvím a doklady souvisejícími s dovozem, a je vyloučeno jakékoli podezření z podvodu.

9. Soudnímu dvoru navrhnu i to, aby rozhodl, že článek 174 celního kodexu Unie musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby, nebylo-li nadbytečné množství zboží uvedeno v původním celním prohlášení, zrušily příslušné celní orgány po propuštění zboží platnost tohoto prohlášení.

II. Právní rámec

A. Unijní právo

10. Body 15 a 23 odůvodnění celního kodexu Unie stanoví:

„(15) Zjednodušení dovoleného obchodu a boj proti podvodům vyžadují jednoduché, rychlé a standardní celní režimy a postupy [...]

[...]

(23) [...] V rámci celého vnitřního trhu je nutné zajistit odpovídající úroveň účinných, odrazujících a přiměřených sankcí.“

11. Článek 5 tohoto kodexu, nadepsaný „Definice“, ve svých bodech 16 a 26 stanoví:

„Pro účely [uvedeného] kodexu se rozumí:

[...]

16) ‚celním režimem‘ některý z následujících režimů, do něhož může být zboží v souladu s [týmž] kodexem propuštěno:

a) propuštění do volného oběhu;

b) zvláštní režimy;

c) vývoz;

[...]

26) ‚propuštěním zboží‘ úkon, kterým celní orgány povolují nakládat se zbožím za podmínek celního režimu, do kterého je zboží propuštěno.“

12. Článek 15 odst. 2 celního kodexu Unie, nadepsaný „Poskytování informací celním orgánům“, stanoví:

„Podáním celního prohlášení [...] se dotyčná osoba stává odpovědnou:

a) za správnost a úplnost informací uvedených v celním prohlášení, oznámení nebo žádosti;

b) za pravost, správnost a platnost dokladu podporujícího prohlášení, oznámení nebo žádosti;

c) případně za dodržení všech povinností v souvislosti s propuštěním zboží do daného celního režimu nebo s prováděním schválených operací.

[...]

Jestliže prohlášení nebo oznámení podává nebo informace poskytuje celní zástupce dotyčné osoby podle článku 18, je povinnostmi uvedenými v prvním pododstavci tohoto odstavce vázán i celní zástupce.“

13. Článek 42 tohoto kodexu, nadepsaný „Uplatnění sankcí“, v odstavci 1 stanoví:

„Každý členský stát stanoví sankce za porušení celních předpisů. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.“

14. Podle článku 173 uvedeného kodexu, nadepsaného „Změna celního prohlášení“, platí, že:

„1. Deklarantovi se na jeho žádost povolí změna jednoho nebo více údajů uvedených v již přijatém celním prohlášení. Změnou však nesmí být rozšířena působnost celního prohlášení na jiné zboží než na zboží, na které se původně vztahovalo.

2. Změna se však nepovolí, jestliže je o její provedení požádáno poté, co došlo k jedné z těchto událostí:

a) celní orgány informovaly deklaranta o svém záměru provést kontrolu zboží;

b) celní orgány zjistily nesprávnost údajů uvedených v celním prohlášení;

c) celní orgány zboží propustily.

3. Na žádost deklaranta podanou do tří let ode dne přijetí celního prohlášení může být povolena změna celního prohlášení po propuštění zboží, aby deklarant mohl splnit své povinnosti v souvislosti s propuštěním zboží do příslušného celního režimu.“

15. Článek 174 téhož kodexu, nadepsaný „Zrušení platnosti celního prohlášení“, zní takto:

„1. Na žádost deklaranta zruší celní orgány platnost již přijatého celního prohlášení v každém z těchto případů:

a) jsou-li přesvědčeny, že zboží má být neprodleně propuštěno do jiného celního režimu;

b) jsou-li přesvědčeny, že v důsledku zvláštních okolností již není propuštění do celního režimu, do kterého bylo zboží navrženo v celním prohlášení, odůvodněné.

Pokud však celní orgány informovaly deklaranta o svém záměru provést kontrolu zboží, přijme se žádost o zrušení platnosti celního prohlášení poté, co bude tato kontrola provedena.

2. Není-li stanoveno jinak, po propuštění zboží již platnost celního prohlášení nelze zrušit.“

16. Článek 175 celního kodexu Unie stanoví:

„[Evropské] [k]omisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví případy, kdy je platnost celního prohlášení zrušena po propuštění zboží, jak je uvedeno v čl. 174 odst. 2.“

17. Článek 176 tohoto kodexu stanoví:

„Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:

[...]

c) změny celního prohlášení po propuštění zboží podle čl. 173 odst. 3.

[...]“

18. Podle článku 194 uvedeného kodexu, nadepsaného „Propuštění zboží“, platí, že:

„1. Jsou-li splněny podmínky stanovené pro propuštění zboží do dotyčného režimu a pod podmínkou, že se na zboží nevztahují žádná omezení ani zákazy, propustí celní orgány zboží ihned poté, co byly údaje uvedené v celním prohlášení ověřeny nebo přijaty bez ověření.

[...]

2. Veškeré zboží, na které se vztahuje totéž celní prohlášení, se propouští současně.

Obsahuje-li celní prohlášení zboží spadající pod dvě nebo více položek, pokládají se pro účely prvního pododstavce údaje ke zboží spadajícímu pod každou položku za samostatné celní prohlášení.“

B. Rumunské právo

1. Zákon č. 86/2006 o rumunském celním kodexu

19. V souladu s článkem 68 Legea nr. 86/2006 privind Codul vamal al României (zákon č. 86/2006 o rumunském celním kodexu)( ) ze dne 10. dubna 2006 může být se souhlasem celního orgánu na požádání provedena kontrola zboží nebo z něj mohou být odebrány vzorky za účelem stanovení celně schváleného určení.

20. Článek 100 tohoto zákona stanoví:

„1. Celní orgán je oprávněn z vlastního podnětu nebo na žádost deklaranta do pěti let od propuštění celní prohlášení změnit.

2. Ve lhůtě stanovené v odstavci 1 provede celní orgán kontrolu všech dokladů, záznamů a písemností týkajících se celně odbaveného zboží a následných obchodních operací týkajících se tohoto zboží. Kontrolu lze provést u deklaranta, jakékoli jiné osoby, které se uvedené operace přímo nebo nepřímo profesně týkají, nebo jakékoli jiné osoby, jež má uvedené doklady v držení nebo disponuje s tím souvisejícími informacemi. Může být provedena též fyzická kontrola zboží, pokud stále existuje.

3. Zjistí-li se po nové kontrole prohlášení nebo po následné kontrole, že ustanovení, jimiž se řídí dotčený celní režim, byla uplatněna na základě nesprávných nebo neúplných informací, přijme celní orgán opatření k nápravě situace, přičemž vezme v úvahu nové informace, které má k dispozici.

4. Celní orgán vypracuje vzor dokladu vyžadovaného k nápravě situace a také pokyny k jeho vyplnění.

5. Zjistí-li se, že vznikl celní dluh nebo že došlo k přeplatkům, přijme celní orgán opatření k vymožení chybějících částek nebo k vrácení přeplatků v souladu s právními předpisy.

6. V rámci následné kontroly prohlášení stanoví celní orgán v souladu s odstavcem 3 přeplatky nebo nedoplatky jiných poplatků nebo daní, které jsou v rámci celních operací splatné státu, a přijme opatření k vymožení zjištěných nedoplatků. Přeplatky na těchto poplatcích nebo daních se vracejí v souladu s právními normami, které je upravují.

7. Je-li porušení celní právní úpravy správním deliktem nebo trestným činem, je celní orgán povinen uložit sankce za správní delikt nebo postoupit věc orgánům činným v trestním řízení.

8. Přijaté a zaregistrované celní prohlášení i doklad uvedený v odstavci 4 představují dlužní úpis.“

2. Prováděcí nařízení k rumunskému celnímu kodexu

21. Podle čl. 653 písm. a) Regulamentul de aplicare a Codului vamal al României (nařízení o provádění rumunského celního kodexu), schváleného Hotărârea Guvernului nr. 707/2006 (rozhodnutí vlády č. 707/2006)( ) ze dne 7. června 2006, je vynětí jakékoli věci nebo zboží, které by mělo být propuštěno do celního režimu, z celní kontroly správním deliktem, za který lze uložit pokutu v rozmezí od 3 000 do 8 000 rumunských lei (RON) (přibližně 635 EUR do přibližně 1 693 EUR)( ). Kromě toho v tomto případě podléhají věci zabavení.

22. Článek 654 tohoto nařízení stanoví, že v případě správního deliktu uvedeného v čl. 653 písm. a) nelze-li již zboží identifikovat, je pachatel povinen k platbě částky odpovídající celní hodnotě zboží navýšené o dovozní clo a jiné poplatky splatné podle právních předpisů a představující poplatky a daně stanovené v okamžiku propuštění zboží do volného oběhu, přičemž, pokud jde o zánik celního dluhu, má toto opatření týž právní účinek jako zabavení zboží.

III. Skutkové okolnosti sporu v původním řízení a předběžné otázky

23. Podnik ZZE zadal u svého švýcarského partnera, společnosti EM Microelectronic Marin SA, dvě objednávky na celkové množství 10 000 elektronických integrovaných obvodů. Tato společnost za tímto účelem vystavila dvě odlišné faktury, a to zaprvé fakturu č. VFE19-03168 ze dne 2. července 2019 na množství 5 000 kusů a částku 4 950 eur a zadruhé fakturu č. VFE1 9-03169 ze dne 2. července 2019 znějící rovněž na množství 5 000 kusů a částku 4 950 eur.

24. Dne 4. července 2019 obdržel podnik ZZE oznámení o dovozu vztahující se k leteckému nákladnímu listu č. 1Z3022056899895681 k zásilce o váze 2,7 kg a o hodnotě 4 950 EUR. Na základě tohoto dokladu bylo u hraničního celního orgánu na letišti Kluž-Napoca podáno prohlášení uvádějící pouze zboží související s fakturou č. VFE19-03169, včetně nákladů na dopravu.

25. Při přijímání této zásilky podnik ZZE zjistil, že zásilka obsahuje dvojnásobné množství oproti tomu, které bylo uvedeno na faktuře č. VFE19-03169, a že dodavatel téhož dne vystavil fakturu č. VFE19-03168, která nebyla v prohlášení podaném u celních orgánů zohledněna.

26. Dne 9. července 2019 podal tedy podnik ZZE u hraničního celního orgánu na letišti Kluž-Napoca žádost o nápravu zjištěné nesrovnalosti prostřednictvím přijetí rozhodnutí o nápravě situace a o výpočtu s tím souvisejících celních povinností ze strany celních orgánů.

27. Dne 2. září 2019 vyhotovily příslušné celní orgány protokol, v němž konstatovaly úmyslné vynětí zboží souvisejícího s fakturou č. VFE19-03168 z celní kontroly přičitatelné podniku ZZE. Tomuto podniku tudíž na základě článku 654 prováděcího nařízení k rumunskému celnímu kodexu uložily pokutu ve výši 3 000 RON (přibližně 635 eur)( ) a dále dodatečnou sankci ve výši 27 839 RON (přibližně 5 893 eur)( ) za spáchání správního deliktu uvedeného v čl. 653 písm. a) tohoto nařízení.

28. Podnik ZZE tento protokol u rumunských soudů zpochybnil.

29. V prvním stupni Judecătoria Cluj-Napoca (soud prvního stupně v Kluži-Napoca, Rumunsko) žalobu podniku ZZE zamítl. Tento soud měl za to, že sporný protokol byl ve formální rovině vyhotoven v souladu s použitelnými ustanoveními a že ve věcné rovině se podniku ZZE nepodařilo zpochybnit skutečnosti konstatované tímto aktem, kterému svědčí domněnka platnosti a opodstatněnosti. Podle uvedeného soudu může být delikt uvedený v čl. 653 písm. a) prováděcího nařízení k rumunskému celnímu kodexu spáchán jak úmyslně, tak z nedbalosti, přičemž použití tohoto ustanovení se neomezuje jen na úmyslné spáchání v něm uvedených činů. Jakožto držitel zboží dotčeného v původním řízení byl podnik ZZE povinen ověřit zboží propuštěné do celního režimu a učinit souladné celní prohlášení, přičemž v této záležitosti je tomuto podniku přičitatelný nedostatek obezřetnosti. To, že se podnik ZZE několik dní po propuštění zboží, které převzal, obrátil na příslušné celní orgány s cílem napravit svou situaci, není podle prvostupňového soudu skutečností vylučující protiprávnost skutků, které byly tomuto podniku příslušným orgánem vytčeny.

30. Kromě toho měl tento soud za to, že v projednávané věci není použitelný článek 173 celního kodexu Unie, a to s ohledem na to, že toto ustanovení neumožňuje změnu celního prohlášení, měla-li by tato změna za následek, že působnost tohoto prohlášení bude rozšířena na jiné zboží než na zboží, na které se původně vztahovalo.

31. Pokud jde o pokutu uloženou podniku ZZE, měl prvostupňový soud za to, že šlo o minimální pokutu stanovenou zákonem a že byla přiměřená míře konkrétní společenské nebezpečnosti skutků. Podle tohoto soudu bylo nezbytné sankcionovat jednání podniku ZZE pokutou, jelikož sankce napomenutí, stanovená pro případ skutků nízké závažnosti, a to i tehdy, kdy ji příslušný právní rámec výslovně nestanoví, nepostačovala k tomu, aby se podnik ZZE „přesvědčil o nezbytnosti dodržování zákona“.

32. Prvostupňový soud měl mimoto za to, že dodatečná sankce uložená podniku ZZE na základě článku 654 prováděcího nařízení k rumunskému celnímu kodexu byla na místě. Konkrétněji s ohledem na dobu, která uplynula mezi dnem, k němuž bylo dotčené zboží vyňato z celní kontroly, a dnem, kdy bylo ohledně něj učiněno podání celním orgánům, jakož i na to, že podnik ZZE uskutečnil během roku 2019 osm dalších dovozů zboží téhož druhu pocházejícího od téhož dodavatele, nemohlo regionální celní ředitelství v Kluži identifikovat zboží vyňaté z celní kontroly. Podnik ZZE mohl navíc dotčené zboží předložit, jakmile ohledně něj učinil podání celním orgánům, což neučinil.

33. Prvostupňový soud proto podanou žalobu zamítl jako neopodstatněnou.

34. Podnik ZZE podal proti tomuto rozhodnutí odvolání k Tribunalul Cluj (župní soud v Kluži, Rumunsko), přičemž zejména tvrdil, že to byl zaprvé on sám, kdo celní orgány upozornil na domnělý správní delikt, zadruhé, že ve skutečnosti šlo nikoli o vyhýbání se celní kontrole, nýbrž o prostou věcnou chybu, a zatřetí, že mu v minulosti v obdobných případech nebyl přičten žádný správní delikt, jelikož příslušné celní orgány uplatnily postup stanovený v článku 173 celního kodexu Unie.

35. Předkládající soud konstatuje, že celní orgány a soudy zaujaly v záležitosti výkladu článku 173 celního kodexu Unie a zejména jeho odstavce 3 různé přístupy, což je v rozporu se zásadou právní jistoty. Má za to, že i kdyby se článek 173 tohoto kodexu v případě, jako je projednávaný případ, nepoužil, musí nicméně existovat jiný právní prostředek k nápravě takové chyby, jako je chyba, které se měl dopustit podnik ZZE, a to buď postup stanovený ve článku 174 tohoto kodexu, nebo jiný procesní prostředek „který s sebou nenese žádné závažné sankce, které mohou odradit [podnik ZZE] od dodržení platné právní úpravy“.

36. Předkládající soud v tomto ohledu zdůrazňuje, že podnik ZZE „nejednal ve zlé víře“ a že se dopustil pouze „věcné chyby“.

37. Za těchto podmínek se Tribunalul Cluj (župní soud v Kluži) rozhodl přerušit řízení a předložit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

„1) Zjistí-li [příjemce zboží] nadbytečné množství [tohoto zboží] oproti množství uvedenému v původním celním prohlášení, použijí se články 173 nebo 174 [celního kodexu Unie]?

2) Vztahuje se výraz „jiné zboží než […] zboží, na které se původně vztahovalo [celní prohlášení]“ ve smyslu článku 173 [celního kodexu Unie] na zboží jiné z kvantitativního, z kvalitativního nebo z obou těchto hledisek?

3) Má v případě zjištění nadbytečného množství zboží oproti množství uvedenému v celním prohlášení [příjemce zboží] k dispozici procesní prostředek ve smyslu [celního kodexu Unie] umožňující mu napravit chyby, aniž by se vystavil sankcím za správní delikt nebo trestný čin?“

38. Písemná vyjádření předložily rumunská a estonská vláda a dále Komise.

IV. Analýza

A. Úvodní poznámky

39. Úvodem připomínám, že celní kodex Unie je založen na deklaratorním systému( ), aby byly v co největším možném rozsahu omezeny formality a celní kontroly, přičemž bude zabráněno podvodům či nesrovnalostem, které by mohly poškodit rozpočet Unie. Vzhledem k významu, který mají tato předchozí prohlášení pro řádné fungování celní unie, ukládá celní kodex Unie v článku 15 deklarantům povinnost poskytnout správné a úplné informace( ).

40. V tomto kontextu je zásada neodvolatelnosti celních prohlášení základní zásadou celního práva, která je následkem povinnosti předkládat řádné celní prohlášení, kterou má každý deklarant( ).

41. Zásada neodvolatelnosti prohlášení zahrnuje nicméně určitá změkčení( ). Aniž by tuto zásadu zpochybňovaly, umožňují tak články 173 a 174 celního kodexu Unie, aby bylo celní prohlášení změněno nebo aby byla zrušena jeho platnost, i když zboží již bylo propuštěno.

42. Právě v tomto kontextu a při zohlednění jejich výjimečné povahy budu tato ustanovení vykládat.

43. Svou první otázkou se předkládající soud v podstatě dotazuje, zda článek 173 nebo článek 174 celního kodexu Unie umožňují dosáhnout změny nebo zrušení platnosti celního prohlášení s cílem zahrnout do něj nadbytečné množství zboží, i když celní orgány již dotčené zboží propustily.

44. Svou druhou otázkou se předkládající soudu v podstatě dotazuje, zda se výraz „jiné zboží než […] zboží, na které se původně vztahovalo [celní prohlášení]“ ve smyslu článku 173 celního kodexu Unie vztahuje na zboží jiné z kvantitativního, kvalitativního nebo z obou těchto hledisek.

45. Jinak řečeno, předkládající soud se dotazuje, zda je třeba mít za to, že nadbytečné množství zboží, kterého se týká odlišná faktura, oproti zboží, které již bylo uvedeno v celním prohlášení, spadá do působnosti pojmu „jiné zboží“ než zboží, na které se původně vztahovalo celní prohlášení.

46. Tato druhá otázka leží podle mého názoru v jádru řešení první předběžné otázky týkající se použitelnosti článku 173 celního kodexu Unie na takovou situaci, jako je situace dotčená v původním řízení.

47. Z výkladu čl. 173 odst. 3 ve spojení s čl. 173 odst. 1 tohoto kodexu totiž plyne, že změnu celního prohlášení nelze v žádném případě před propuštěním zboží nebo po jeho propuštění povolit, měla-li by požadovaná změna za následek rozšíření působnosti celního prohlášení na „jiné zboží“ než na zboží, na které se původně vztahovalo, což a contrario znamená, že změna je možná, týká-li se totožného zboží.

48. Navrhuji proto, aby na první a druhou předběžnou otázku bylo odpovězeno společně, s tím, že se zaprvé určí, na co se vztahuje působnost pojmu „jiné zboží“ než zboží, na které se původně vztahovalo celní prohlášení, a zadruhé, že se přezkoumá, zda a v jakém rozsahu lze změnit celní prohlášení poté, co celní orgány dotčené zboží propustily.

49. Následně, než odpovím na třetí předběžnou otázku, prozkoumám, zda článek 174 celního kodexu Unie stanoví postup, který by se použil na takovou situaci, jako je situace dotčená v původním řízení.

B. K pojmu „jiné zboží“ než zboží, na které se vztahovalo původní celní prohlášení

50. Předkládající soud se dotazuje, zda působnost pojmu „jiné zboží“ než zboží, na které se původně vztahovalo celní prohlášení ve smyslu čl. 173 odst. 1 celního kodexu Unie, dopadá na zboží jiné z kvantitativního, z kvalitativního nebo z obou těchto hledisek.

51. Podotýkám zaprvé, že ani celní kodex Unie, ani nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/2446( ) a dokonce ani prováděcí nařízení (EU) 2015/2447( ) pojem „jiné zboží“ neupřesňují.

52. Zadruhé přídavné jméno „jiný“, z latinského „alter“, je definováno jako to, co se liší, je rozdílné od bytostí nebo věcí téže kategorie( ). Tato definice sice naznačuje, že „jiné zboží“ tvoří zboží, které má povahu nebo vlastnosti odlišné od zboží, na něž se vztahovalo původní celní prohlášení, tato formulace je však obzvláště široká. Nelze tedy vyloučit, že dodatečné množství téhož zboží lze považovat za „jiné zboží“ ve smyslu čl. 173 odst. 1 celního kodexu Unie.

53. Zatřetí upřesnit tento pojem neumožňují různá jazyková znění tohoto ustanovení. Znění ve španělštině („mercancías distintas“), němčině („andere Waren“), angličtině („goods other“), italštině („merci diverse“) i rumunštině („altor mărfuri“) totiž jako celek doslovně odkazují k pojmu „jiné zboží“.

54. Následuje-li se znění celního kodexu Unie, může působnost tohoto pojmu dopadat jak na zboží různé povahy a vlastností (kvalitativní rozdíl), tak na zboží téže povahy, avšak v rozdílném množství (kvantitativní rozdíl) oproti zboží, na které se vztahovalo původní celní prohlášení.

55. Následuje-li se však logika textu, lze to, co spadá do působnosti pojmu „jiné zboží“ než zboží, na které se celní prohlášení původně vztahovalo, posoudit odlišně.

56. V tomto ohledu připomínám, že celní kodex Unie je založen na deklaratorním systému, aby byly omezeny formality a celní kontroly, přičemž bude zabráněno podvodům či nesrovnalostem, které by mohly poškodit rozpočet Unie( ).

57. Z tohoto systému plyne zaprvé to, že celní prohlášení mohou být přijímána okamžitě, jak to stanoví článek 172 celního kodexu Unie. Soudní dvůr zadruhé uznává, že k zajištění rychlého a efektivního propuštění do volného oběhu nemusejí celní orgány nezbytně provést důkladnou kontrolu veškerého zboží uvedeného v celním prohlášení, což by neodpovídalo ani zájmu hospodářských subjektů, ani zájmu těchto orgánů( ).

58. Pro potvrzení toho, že nadbytečné množství zboží není „jiným zbožím“ než zbožím, na které se celní prohlášení původně vztahovalo, ve smyslu čl. 173 odst. 1 celního kodexu Unie, jsou podle všeho rozhodná dvě kritéria.

59. Zboží, jež je předmětem změny, mohlo být zaprvé zahrnuto do téhož původního celního prohlášení, kdyby nedošlo k věcné chybě, přičemž se liší pouze množství zboží uvedené v celním prohlášení.

60. Ve prospěch tohoto argumentu hovoří článek 222 prováděcího nařízení 2015/2447, který stanoví, že pokud se celní prohlášení týká dvou nebo více položek zboží, má se za to, že údaje uvedené v tomto prohlášení ke každé položce zboží tvoří samostatné celní prohlášení. S výjimkou případů, kdy určité zboží obsažené v zásilce podléhá rozdílným opatřením, se má přitom za to, že zboží obsažené v zásilce tvoří jedinou podpoložku pro účely odstavce 1, pokud se má zejména zařadit do jedné položky celního sazebníku.

61. Na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, týká-li se žádost o změnu celního prohlášení nadbytečného množství zboží totožného se zbožím, na které se vztahovalo původní celní prohlášení, tj. zboží zařazeného do téže podpoložky celního sazebníku jako toto zboží, mohla by být tato změna přijata, poněvadž na veškeré zboží se mohlo vztahovat jediné celní prohlášení.

62. Zadruhé jelikož je zboží, na které se vztahuje opravné celní prohlášení, totožné se zbožím, na něž se vztahovalo původní celní prohlášení, není nezbytné znovu provést fyzickou kontrolu zboží. Stejně tomu je a fortiori tehdy, pokud zboží, na které se vztahuje původní celní prohlášení, nebylo před přijetím tohoto celního prohlášení a propuštěním podrobeno fyzické kontrole.

63. Soudní dvůr totiž rozhodl, že článek 78 nařízení (EHS) č. 2913/92( ) umožňuje celním orgánům vztáhnout výsledky kontroly části zboží uvedeného v celním prohlášení provedené na vzorku z něho odebraném na zboží uvedené v dřívějších celních prohlášeních předložených týmž celním deklarantem, u kterého nebyla a již nemůže být taková kontrola provedena, jelikož již bylo propuštěno, pokud je toto zboží totožné( ).

64. Bude možné poznamenat i to, že nadbytečné zboží lze kvalifikovat jako zboží totožné se zbožím, na které se vztahuje původní celní prohlášení, a to zejména s přihlédnutím k poskytnutým informacím, podle nichž toto zboží pochází od stejného výrobce a má totožné označení, vzhled a složení( ). Mám tedy za to, že nadbytečné množství zboží nemusí pro účely zákazu změny celního prohlášení spadat do působnosti pojmu „jiné zboží“ ve smyslu čl. 173 odst. 1 celního kodexu Unie.

65. Navrhuji proto Soudnímu dvoru, aby rozhodl, že do působnosti pojmu „jiné zboží“ než zboží, na které se vztahovalo původní celní prohlášení, ve smyslu čl. 173 odst. 1 celního kodexu Unie nespadá nadbytečné množství téhož zboží, lze-li prokázat, že druhé zboží je totožné s prvním zbožím, neboť je zařazeno do téže podpoložky celního sazebníku a, kdyby nedošlo k věcné chybě, mohlo se na ně vztahovat jediné prohlášení.

C. K možnosti změny celního prohlášení po propuštění zboží

66. Jelikož nadbytečné množství zboží nespadá do působnosti pojmu „jiné zboží“ ve smyslu čl. 173 odst. 1 celního kodexu Unie, může být, dokud nebylo zboží propuštěno, provedena změna celního prohlášení. Je proto třeba zkoumat, zda lze po propuštění zboží podle čl. 173 odst. 3 tohoto kodexu povolit žádost o změnu celního prohlášení za účelem jeho doplnění o toto nadbytečné množství.

67. Pro připomenutí, čl. 173 odst. 2 písm. c) celního kodexu Unie stanoví, že změna se nepovolí, jestliže je o její provedení požádáno poté, co došlo k propuštění zboží.

68. Článek 173 odst. 3 tohoto kodexu z titulu výjimky stanoví, že po propuštění zboží může být změna celního prohlášení povolena, aby mohl deklarant splnit své povinnosti v souvislosti s propuštěním zboží do příslušného celního režimu.

69. Pokud jde o takovou možnost, je podle všeho významný vývoj ustanovení upravujících postup změny celního prohlášení v různých předpisech, které tuto oblast postupně upravovaly.

70. Celní kodex Společenství zakotvil dva odlišné režimy použitelné před a po propuštění zboží na změny, které se mohou týkat údajů, které byly vzaty v úvahu za účelem určení celní hodnoty, a v důsledku toho dovozního cla( ).

71. Článek 65 tohoto kodexu stanovil možnost deklaranta opravit jeden nebo vícero údajů v celním prohlášení po jeho přijetí a před propuštěním zboží celními orgány. Toto právo bylo odůvodněno skutečností, že až do jeho propuštění může být správnost opravy podle potřeby případně jednoduše ověřena celními orgány formou fyzické kontroly zboží( ).

72. Článek 78 uvedeného kodexu zavedl restriktivnější režim, když celním orgánům přiznal možnost přezkoumat celní prohlášení z vlastního podnětu nebo na žádost deklaranta po propuštění zboží v době, kdy by předložení zboží mohlo být nemožné a kdy již bylo stanoveno dovozní clo. Takový přezkum podléhal posouzení celních orgánů jak z hlediska podstaty, tak i výsledku( ).

73. Specifická logika článku 78 tohoto kodexu, která spočívala v přizpůsobení celního řízení skutečné situaci, kdy jsou opraveny zejména věcné chyby a opomenutí, bránila výkladu tohoto článku umožňujícímu obecně vyloučit, aby celní orgány přezkoumaly či jinak zkontrolovaly celní prohlášení po propuštění zboží a zjednaly případně nápravu( ).

74. Nařízení (ES) č. 450/2008( ) zrušilo celní kodex Společenství a zavedlo článek 113, jehož odstavce 1 a 2 byly formulovány totožně jako čl. 173 odst. 1 a 2 celního kodexu Unie. Uvedený článek 113 odst. 3 stanovil možnost, aby Komise přijala opatření k vymezení případů, ve kterých může být povolena oprava po propuštění zboží. Komise však této možnosti nikdy nevyužila.

75. Článek 173 odst. 3 celního kodexu Unie napříště stanoví možnost, aby celní orgány povolily změnu celního prohlášení poté, co bylo zboží propuštěno, avšak pouze proto, aby deklarant mohl splnit své povinnosti v souvislosti s propuštěním zboží do příslušného celního režimu.

76. Z vývoje těchto ustanovení plyne zaprvé to, že celní orgány mohou přijmout opatření nezbytná k obnovení situace s přihlédnutím k novým údajům, které mají k dispozici, a zadruhé, že tyto orgány mají možnost zkontrolovat doklady a údaje týkající se dovozních operací a kontroly zboží, mohou-li být ještě předloženy.

77. V tomto ohledu Soudní dvůr upřesnil, že pokud deklarant požádá o přezkum celního prohlášení v rámci prvního posouzení, berou celní orgány v úvahu zejména možnost zkontrolovat údaje uvedené v tomto prohlášení a v žádosti o změnu( ).

78. Mimoto jelikož změna informací, které mohou být ověřeny prostou kontrolou dokladů, není srovnatelná se změnou informací týkajících se povahy nebo vlastností zboží, mohou celní orgány provedení přezkumu odmítnout, pokud skutečnosti, které mají být ověřeny, vyžadují fyzickou kontrolu zboží, přičemž v důsledku jeho propuštění je již celním orgánům nelze předložit( ).

79. Jelikož ve věci v původním řízení se přitom informace, jež mají být ověřeny, týkají množství zboží, které má být uvedeno v celním prohlášení, a nikoli jeho povahy nebo vlastností, poněvadž zboží je totožné se zbožím, na něžse vztahovalo původní celní prohlášení, lze předpokládat, že nic nebrání tomu, aby mohlo být celní prohlášení podle článku 173 celního kodexu Unie změněno, a to i když již bylo první zboží propuštěno.

80. Soudní dvůr při výkladu článku 78 celního kodexu Společenství uznal, že i když v době podání žádosti o opravu vývozního prohlášení zboží již fyzická kontrola tohoto zboží není možná, je tato oprava stále myslitelná, pokud neprovedení takové kontroly v konkrétním případě nutně nebrání tomu, aby cílů dotčené právní úpravy mohlo být s ohledem na zvláštní okolnosti tohoto případu dosaženo( ).

81. Je totiž důležité ujistit se, že požadovaná změna nemůže ohrozit ostatní cíle celních předpisů, mezi něž patří cíl boje proti podvodům( ). Na paměti je třeba mít i to, že čl. 42 odst. 1 celního kodexu Unie stanoví, že sankce za porušení celních předpisů musí být účinné, přiměřené a odrazující. Z toho podle mého názoru plyne, že nesrovnalost v celním prohlášení bez podvodného úmyslu nemusí být sankcionována přísně.

82. Přez obtíže s prováděním spolehlivých fyzických kontrol by tak žádost o změnu celního prohlášení po propuštění zboží měla být doprovázena údaji, které jsou s to vyloučit, že nedojde k ohrožení cíle boje proti podvodům, a ježumožní prokázat vazbu mezi nadbytečným množstvím zboží, kterého se tato žádost o změnu týká, a doklady souvisejícími s dovozem( ).

83. V rámci tohoto posuzování musí celní orgány zohlednit takové údaje, jako je ten, že nadbytečné zboží a zboží, které již bylo uvedeno v celním prohlášení, jsou zařazeny do téže podpoložky celního sazebníku, že veškeré zboží přijaté deklarantem bylo přepraveno naráz a v téže zásilce nebo že dodavatel deklaranta vystavil na dotčené zboží dvě na sebe navazující faktury. Stejně tak musí celní orgány zohlednit to, že žádost o změnu celního prohlášení byla spontánní, že byla podána krátce po tomto prohlášení a lze vyloučit jakékoli podezření z podvodu.

84. Mimoto pokud jde o podmínku zakotvenou v čl. 173 odst. 3 celního kodexu Unie, podle které musí změna celního prohlášení po propuštění zboží umožnit pouze to, aby deklarant mohl splnit své povinnosti v souvislosti s propuštěním zboží do příslušného celního režimu, je třeba připomenout, že čl. 158 odst. 1 tohoto kodexu stanoví, že veškeré zboží, jež má být propuštěno do celního režimu musí být uvedeno v celním prohlášení, které je příslušné pro daný celní režim.

85. Bylo by proto možné argumentovat, že jelikož se na nadbytečné množství zboží nevztahovalo původní celní prohlášení a zboží dosud nebylo propuštěno do zvláštního celního režimu, změna tohoto celního prohlášení tak, aby do něj bylo zahrnuto nadbytečné zboží, deklarantovi neumožňuje takové povinnosti splnit.

86. Tento názor nesdílím.

87. Myslím totiž zaprvé, že k tomu, aby deklarant mohl splnit své povinnosti v souvislosti s propuštěním zboží do příslušného celního režimu, musí mít možnost napravit věcné chyby, k nimž došlo v původním celním prohlášení, a to na rozdíl od případů, kdy musí být platnost takového celního prohlášení zrušena, bylo-li zboží propuštěno do nesprávného celního režimu.

88. V tomto ohledu uvádím, že čl. 174 odst. 1 celního kodexu Unie umožňuje zrušit platnost již přijatého celního prohlášení před propuštěním zboží, má-li být zboží neprodleně propuštěno do jiného celního režimu nebo není-li v důsledku zvláštních okolností již propuštění do celního režimu, do kterého bylo zboží navrženo v celním prohlášení, odůvodněné.

89. Stejně tak umožňuje článek 148 nařízení v přenesené pravomoci 2015/2446 po propuštění zboží takové zrušení platnosti ve velmi zvláštních případech, jako je zejména případ, kdy bylo zboží navrženo do celního režimu chybně nebo bylo navrženo ve více než jednom celním prohlášení; nebo v případě, kdy bylo zboží propuštěno do jiného celního režimu, než do kterého mělo být propuštěno, nebo kdy bylo zboží propuštěno do režimu uskladňování v celním skladu a do tohoto režimu již nemůže být propuštěno.

90. Umožnit deklarantovi splnit jeho povinnosti v souvislosti s propuštěním zboží do příslušného celního režimu ve smyslu čl. 173 odst. 3 celního kodexu Unie tedy spočívá v nápravě věcné chyby, ke které došlo v původním celním prohlášení, a nikoli ve stažení zboží z určitého celního režimu nebo v jeho propuštění do jiného celního režimu, a contrario k tomu, co stanoví článek 174 tohoto kodexu.

91. Zadruhé jelikož dotčené zboží již vstoupilo na území Unie, bylo celním orgánům předloženo v téže zásilce jako jiné totožné zboží, na něž se vztahovalo původní celní prohlášení, a které již bylo propuštěno, a jelikož se na veškeré zboží mohlo vztahovat totéž prohlášení, je podle mého názoru irelevantní mít za to, že toto první zboží nebylo propuštěno do zvláštního celního režimu.

92. Na rozdíl od případu, kdy bylo zboží vyňato z celní kontroly buď proto, že ač totožné se zbožím, na které se vztahovalo původní celní prohlášení, bylo dovezeno v jiné zásilce, nebo proto, že ač dovezené v téže zásilce, mělo odlišnou povahu od zboží, které bylo původně uvedeno v celním prohlášení, spočívá situace dotčená v původním řízení ve změně prosté věcné chyby, a to statistické hodnoty, pokud jde o údaj týkající se množství zboží.

93. Mám tedy za to, že poněvadž nadbytečné zboží již bylo dovezeno na území Unie v téže zásilce jako jiné totožné zboží, na které se vztahovalo původní celní prohlášení a již bylo propuštěno, právě změna celního prohlášení tak, aby do něj bylo zahrnuto toto množství zboží, umožňuje deklarantovi splnit povinnosti v souvislosti s propuštěním zboží do příslušného celního režimu.

94. Ve světle těchto skutečností navrhuji Soudnímu dvoru, aby rozhodl, že čl. 173 odst. 3 celního kodexu Unie musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby bylo celní prohlášení po propuštění zboží změněno tak, že do něj bude zahrnuto nadbytečné množství zboží oproti zboží původně uvedenému v celním prohlášení v tom rozsahu, ve kterém jsou k žádosti o změnu připojeny údaje, které umožňují prokázat vazbu mezi tímto nadbytečným množstvím a doklady souvisejícími s dovozem, a je vyloučeno jakékoli podezření z podvodu, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

D. K článku 174 celního kodexu Unie

95. Svou první předběžnou otázkou se předkládající soud v podstatě dotazuje, zda, zjistí-li příjemce zboží nadbytečné množství zboží oproti množství uvedenému v původním celním prohlášení, použije se článek 174 celního kodexu Unie, a to i po propuštění zboží.

96. Konkrétněji se předkládající soud snaží zjistit, zda v případě, že by se na situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, nevztahoval článek 173 uvedeného kodexu, představoval by jiný právní prostředek k nápravě chyby, k níž došlo, který s sebou nenese závažné sankce, jež by mohly podnik ZZE odradit od dodržení platné právní úpravy, článek 174 uvedeného kodexu.

97. Jak upřesňuje čl. 174 odst. 2 celního kodexu Unie, není-li stanoveno jinak, po propuštění zboží již platnost celního prohlášení nelze zrušit.

98. Článek 175 tohoto kodexu však dodává, že Komise je zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci, kterými se stanoví případy, kdy je platnost celního prohlášení zrušena po propuštění zboží, jak je uvedeno v čl. 174 odst. 2 uvedeného kodexu.

99. Podle tohoto článku 175 přijala Komise nařízení v přenesené pravomoci 2015/2446, jehož článek 148 stanoví podmínky, za nichž lze i po propuštění zboží povolit zrušení platnosti celního prohlášení.

100. V souladu s čl. 148 odst. 1 až 3 tohoto nařízení v přenesené pravomoci jde o případy, kdy i) je zjištěno, že zboží bylo navrženo chybně do celního režimu, v němž vzniká celní dluh, namísto navržení do jiného celního režimu; ii) je zjištěno, že zboží bylo navrženo chybně namísto jiného zboží do celního režimu, v němž vzniká celní dluh, a iii) pokud zboží, jež bylo prodáno v rámci smlouvy uzavřené na dálku, bylo propuštěno do volného oběhu a je vráceno.

101. Mimoto čl. 148 odst. 4 uvedeného nařízení v přenesené pravomoci stanoví, že se platnost celních prohlášení zruší i poté, co bylo zboží propuštěno v případech, i) jestliže bylo zboží propuštěno pro vývoz, zpětný vývoz nebo do režimu pasivního zušlechťovacího styku a neopustilo celní území Unie; ii) jestliže bylo zboží Unie chybně navrženo do celního režimu použitelného na zboží, které není zbožím Unie, a jeho status zboží Unie byl poté prokázán; iii) jestliže bylo zboží omylem navrženo ve více než jednom celním prohlášení; iv) jestliže bylo vydáno povolení se zpětným účinkem; a v) jestliže bylo zboží propuštěno do režimu uskladňování v celním skladu.

102. Poznamenávám přitom, že situace dotčená v původním řízení nespadá do rámce žádného z těchto případů.

103. Nic navíc nenasvědčuje tomu, že by článek 174 celního kodexu Unie představoval alternativní právní prostředek ke článku 173 tohoto kodexu umožňující vyhnout se závažným sankcím, které by mohly deklaranta odradit od dodržení platné právní úpravy.

104. Z toho vyvozuji závěr, že článek 174 celního kodexu Unie neumožňuje dosáhnout zrušení platnosti celního prohlášení za tím účelem, aby do něj bylo zahrnuto nadbytečné množství zboží, pokud již celní orgány dotčené zboží propustily.

105. Navrhuji proto Soudnímu dvoru, aby rozhodl, že článek 174 celního kodexu Unie musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby celní orgány po propuštění zboží zrušily platnost již přijatého celního prohlášení, nebylo-li nadbytečné množství zboží v tomto prohlášení uvedeno.

E. Ke třetí předběžné otázce

106. Svou třetí předběžnou otázkou se předkládající soud dotazuje, zda v případě, že je zjištěno nadbytečné množství zboží oproti množství uvedenému v původním celním prohlášení, má příjemce zboží k dispozici procesní prostředek, který mu umožňuje napravit chyby, aniž by se vystavil sankčním opatřením za správní delikt nebo trestný čin.

107. V tomto ohledu je třeba připomenout, že důvodem pro žádost o rozhodnutí o předběžné otázce nemůže být snaha o získání konzultativního stanoviska k obecným nebo hypotetickým otázkám, nýbrž její nezbytnost pro efektivní vyřešení sporu týkajícího se unijního práva( ) a pro které je výklad tohoto právo užitečný.

108. Z předkládacího rozhodnutí přitom jasně neplyne, že by odpověď na třetí předběžnou otázku skutečně umožnila efektivně vyřešit spor v původním řízení, přičemž předkládající soud nepožaduje, aby Soudní dvůr vyložil normu unijního práva, nýbrž aby nalezl řešení sporu. V tomto ohledu je tato otázka podle všeho nepřípustná. Každopádně bude-li mít Soudní dvůr za to, že lze, jak navrhuji, celní prohlášení změnit na základě čl. 173 odst. 3 celního kodexu Unie, stává se tato otázka bezpředmětnou.

109. Pokud však jde o dotazy předkládajícího soudu ohledně přísnosti uložených sankcí, připomínám, že podle judikatury Soudního dvora není cílem sankcí upravených v článku 42 celního kodexu Unie postihovat případné podvodné či protiprávní činnosti, ale pouze porušení celních právních předpisů( ).

110. Sankce stanovené členskými státy musí být nicméně v souladu s tímto článkem nejen účinné a odrazující, nýbrž rovněž přiměřené.

111. V tomto ohledu je třeba připomenout, že při neexistenci harmonizace právních předpisů Unie v oblasti sankcí použitelných v případě nedodržení podmínek stanovených režimem zavedeným těmito právními předpisy mají členské státy pravomoc zvolit si sankce, které se jim jeví vhodné. Při výkonu své pravomoci však musí dodržovat unijní právo a jeho základní zásady, a tedy i zásadu proporcionality( ).

112. Konkrétně správní nebo represivní opatření dovolená vnitrostátními právními předpisy nesmějí překračovat meze toho, co je nezbytné k dosažení legitimních cílů sledovaných těmito právními předpisy, a mimoto nesmějí být nepřiměřená vzhledem k těmto cílům( ).

113. Přísnost sankcí musí mimoto odpovídat závažnosti dotčeného protiprávního jednání, což je požadavek vyplývající ze zásady přiměřenosti trestů vepsané do čl. 49 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie( ).

114. V projednávaném případě je přitom sankce spočívající v pokutě a v povinnosti zaplatit částku odpovídající hodnotě nadbytečného zboží podle všeho nepřiměřená.

115. Sankce dosahující takové výše totiž překračuje meze toho, co je nezbytné zejména k zajištění toho, aby dotčené zboží nebylo vyňato z celního dohledu, a to v rozsahu, ve kterém podnik ZZE zaprvé z vlastní vůle a v přiměřené lhůtě podal u příslušného celního úřadu žádost o nápravu zjištěné nesrovnalosti a zadruhé je výrazně sníženo riziko podvodu.

116. Naopak sankcionování deklarantů v takovém případě, jako je tento, by je odradilo od toho, aby požadovali nápravu své situace, a vybízelo by je k tomu, aby zatajili jakékoli nadbytečné množství zboží, které nebylo chybně uvedeno v celním prohlášení.

117. Taková sankce by tedy byla kontraproduktivní, neboť by deklaranty podněcovala k tomu, aby se vyhýbali povinnosti zaplatit částku dovozního cla, a současně by ohrozila cíl boje proti podvodům a ochrany unijního rozpočtu.

118. Z toho vyvozuji závěr, že v takové situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, a při neexistenci nebezpečí podvodu proti použitelným celním předpisům neodpovídají sankce stanovené rumunskou právní úpravou zásadě proporcionality, jak je zakotvena v článku 42 celního kodexu Unie a v čl. 49 odst. 3 Listiny základních práv.

V. Závěr

119. S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžné otázky předložené Tribunalul Cluj (župní soud v Kluži, Rumunsko) odpověděl následovně:

„1) Článek 173 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie,

musí být vykládán v tom smyslu, že:

do působnosti pojmu „jiné zboží“ než zboží, na něž se vztahovalo původní celní prohlášení, ve smyslu tohoto ustanovení nespadá nadbytečné množství téhož zboží, lze-li prokázat, že druhé zboží je totožné s prvním zbožím, neboť je zařazeno do téže podpoložky celního sazebníku a, kdyby nedošlo k věcné chybě, mohlo se na ně vztahovat jediné prohlášení.

2) Článek 173 odst. 3 nařízení č. 952/2013

musí být vykládán v tom smyslu, že:

nebrání tomu, aby bylo celní prohlášení po propuštění zboží změněno tak, že do něj bude zahrnuto nadbytečné množství zboží oproti zboží původně uvedenému v celním prohlášení v tom rozsahu, ve kterém jsou k žádosti o změnu připojeny údaje, jež umožňují prokázat vazbu mezi tímto nadbytečným množstvím a doklady souvisejícími s dovozem, a je vyloučeno jakékoli podezření z podvodu.

3) Článek 174 nařízení č. 952/2013

musí být vykládán v tom smyslu, že:

brání tomu, aby, nebylo-li nadbytečné množství zboží uvedeno v původním celním prohlášení, zrušily příslušné celní orgány po propuštění zboží platnost tohoto prohlášení.“