Věci T-144/07, T-147/07 až T-150/07 a T-154/07

ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV a další

v.

Evropská komise

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh instalace a údržby výtahů a eskalátorů – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES – Manipulace nabídkových řízení – Rozdělení trhu – Stanovení cen“

Shrnutí rozsudku

1. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Dohody mezi podniky – Ovlivnění obchodu mezi členskými státy – Kritéria pro posouzení – Případné a významné ovlivnění – Kartelová dohoda, která se vztahuje na celé území členského státu – Oddělování vnitrostátních trhů – Nepřípustnost

(Články 81 ES a 82 ES)

2. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Dohody mezi podniky – Ovlivnění obchodu mezi členskými státy – Citelnost – Posouzení s ohledem na postavení a význam stran na trhu

(Článek 81 ES)

3. Hospodářská soutěž – Rozdělení pravomoci mezi Komisi a vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž – Oznámení Komise o spolupráci v rámci sítě orgánů pro hospodářskou soutěž – Právo podniků, aby byly jejich věci projednány daným orgánem pro hospodářskou soutěž – Neexistence

(Články 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 11 odst. 6; oznámení Komise 2004/C 101/03, body 8 a 31)

4. Evropská společenství – Jazykový režim – Oznámení dokumentů v jiném jazyce, než je jazyk stran – Souhlas stran – Neexistence vad

(Nařízení Rady č. 1, článek 3)

5. Hospodářská soutěž – Unijní pravidla – Protiprávní jednání – Přičtení odpovědnosti – Mateřská společnost a dceřiné společnosti – Hospodářská jednotka – Kritéria pro posouzení – Domněnka rozhodujícího vlivu vykonávaného mateřskou společností na dceřiné společnosti, které 100% vlastní

(Články 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

6. Hospodářská soutěž – Unijní pravidla – Porušení – Přičtení odpovědnosti – Mateřská společnost a dceřiné společnosti – Domněnka rozhodujícího vlivu vykonávaného mateřskou společností na dceřiné společnosti, které 100% vlastní

(Články 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

7. Hospodářská soutěž – Unijní pravidla – Porušení – Přičtení odpovědnosti – Mateřská společnost a dceřiné společnosti – Hospodářská jednotka – Kritéria pro posouzení – Domněnka rozhodujícího vlivu vykonávaného mateřskou společností na dceřiné společnosti, které 100% vlastní – Porušení zásady personality trestů – Neexistence – Porušení presumpce neviny – Neexistence

(Článek 81 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

8. Hospodářská soutěž – Unijní pravidla – Porušení – Přičtení odpovědnosti – Mateřská společnost a dceřiné společnosti – Hospodářská jednotka – Kritéria pro posouzení – Domněnka rozhodujícího vlivu vykonávaného mateřskou společností na dceřiné společnosti, které 100% vlastní – Dceřiná společnost vlastněná zprostředkující holdingovou společností – Okolnost, která nepostačuje k vyvrácení domněnky

(Článek 81 odst. 1 ES)

9. Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Dosah – Rozhodnutí – Zhojení chybějícího odůvodnění v průběhu soudního řízení – Nepřípustnost

(Článek 253 ES)

10. Řízení – Provádění dokazování – Výslech svědků

(Jednací řád Tribunálu, články 64 a 65)

11. Hospodářská soutěž – Pokuty – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání přijaté po prozatímním rozhodnutí o shovívavosti vnitrostátního orgánu pro hospodářskou soutěž – Porušení zásady ne bis in idem – Neexistence

(Článek 81 ES; Úmluva k provedení Schengenské dohody, článek 54; nařízení Rady č. 1/2003, články 5, 14 a 23)

12. Hospodářská soutěž – Pokuty – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání po prozatímním rozhodnutí o shovívavosti vnitrostátního orgánu pro hospodářskou soutěž – Porušení zásady ochrany legitimního očekávání – Neexistence – Porušení zásady řádné správy – Neexistence

(Nařízení Rady č. 1/2003, článek 23)

13. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Kritéria pro posouzení

(Články 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; oznámení Komise 98/C 9/03, bod 1 A)

14. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Soudržnost mezi částkami uloženými více podnikům

(Článek 81 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; oznámení Komise 98/C 9/03, bod 1 A)

15. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Zohlednění hospodářské schopnosti podniku způsobit újmu

(Články 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; oznámení Komise 98/C 9/03, bod 1 A)

16. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Odrazující povaha

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; oznámení Komise 98/C 9/03, bod 1 A)

17. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Přitěžující okolnosti – Opakování protiprávního jednání – Pojem

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; oznámení Komise 98/C 9/03, bod 2)

18. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Snížení částky pokuty v důsledku spolupráce dotčeného podniku – Podmínky – Významná přidaná hodnota důkazů poskytnutých dotyčným podnikem

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; oznámení Komise 2002/C 45/03)

19. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Snížení částky pokuty za spolupráci dotčeného podniku – Posuzovací pravomoc Komise

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; oznámení Komise 2002/C 45/03)

20. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Snížení pokuty za spolupráci dotčeného podniku – Podmínky – Snížení částky pokuty v případě nezpochybnění

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; oznámení Komise 96/C 207/04 a 2002/C 45/03)

21. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Neuložení nebo snížení pokuty za spolupráci stíhaného podniku – Použití oznámení o spolupráci – Snížení na základě nezpochybnění mimo rámec uvedeného oznámení

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; oznámení Komise 96/C 207/04 a 2002/C 45/03)

22. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Neuložení nebo snížení pokuty za spolupráci stíhaného podniku – Snížení na základě nezpochybnění mimo rámec uvedeného oznámení – Proporcionalita

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; oznámení Komise 2002/C 45/03)

23. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Neuložení nebo snížení pokuty za spolupráci stíhaného podniku – Snížení poskytnuté zaprvé na základě oznámení o spolupráci a zadruhé na základě nezpochybnění mimo rámec oznámení o spolupráci

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; oznámení Komise 2002/C 45/03)

24. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Celkový obrat dotyčného podniku

[Článek 81 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; oznámení Komise 98/C 9/03, bod 5 písm. b)]

25. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Dodržení zásady proporcionality – Podmínky

(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

1. Výklad a uplatnění podmínky týkající se účinků na obchod mezi členskými státy zakotvené v článcích 81 ES a 82 ES musejí vycházet ze skutečnosti, že jejím cílem je vymezit v oblasti právní úpravy hospodářské soutěže hranici mezi působností unijního práva a působností práva členských států. Do působnosti práva Unie tak spadá každá kartelová dohoda a každé jednání, které mohou narušit svobodu obchodu mezi členskými státy takovým způsobem, který může narušit uskutečnění cílů jednotného trhu mezi členskými státy, zejména oddělováním vnitrostátních trhů nebo změnou struktury hospodářské soutěže na společném trhu.

Aby rozhodnutí, dohoda nebo jednání mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy, musí být možné s dostatečnou pravděpodobností předpokládat na základě souhrnu skutkových a právních okolností, že mohou přímo nebo nepřímo, skutečně nebo potenciálně ovlivnit obchod mezi členskými státy, a to tak, že se lze obávat, že by mohly být překážkou uskutečňování jednotného trhu mezi členskými státy. Navíc je třeba, aby tento vliv nebyl zanedbatelný. Ovlivnění obchodu uvnitř Společenství tedy obecně vyplývá ze spojení více faktorů, které samy o sobě nejsou nezbytně určující. Přitom kartelová dohoda vztahující se na celé území členského státu ze své podstaty posiluje oddělování vnitrostátních trhů, čímž narušuje vzájemné hospodářské prolínání, které je zamýšleno Smlouvou.

(viz body 55–57, 60)

2. Viv, který může mít dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě na obchod mezi členskými státy se posuzuje zejména s přihlédnutím k postavení a významu účastníků na dotčeném výrobkovém trhu. Jestliže podniky které se účastní na kartelové dohodě, reprezentují hlavní část nabídky dotyčných výrobků na relevantním trhu, může být uvedená kartelová dohoda považována za schopnou citelně ovlivnit obchod mezi členskými státy.

Krom toho není Komise povinna prokázat, že protisoutěžní praktiky mají v praxi citelný vliv na obchod mezi členskými státy. Článek 81 odst. 1 ES totiž vyžaduje jen to, aby dohody a jednání ve vzájemné shodě omezující hospodářskou soutěž mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy.

(viz body 67–69)

3. Z ustanovení nařízení č. 1/2003 vyplývá, že Komise si ponechává svou rozhodující úlohu při vyšetřování a zjišťování porušení unijních pravidel hospodářské soutěže, která není dotčena paralelní příslušností, jíž disponují vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž na základě tohoto nařízení. V souladu s čl. 11 odst. 6 tohoto nařízení má totiž Komise možnost zahájit řízení za účelem přijetí rozhodnutí, i když vnitrostátní orgán již věc projednává, a to po konzultaci s tímto orgánem. Dále v souladu s uvedeným ustanovením zahájení řízení Komisí zbavuje vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž příslušnosti používat v takové věci unijní pravidla hospodářské soutěže.

Kromě toho oznámení o spolupráci v rámci sítě orgánů pro hospodářskou soutěž podle svého bodu 31 nepřiznává dotčeným podnikům individuální právo, aby se jejich věcí zabýval určitý orgán. Podnik tedy nemůže tvrdit, že má právo nebo legitimní očekávání toho, že určité protiprávní jednání budou namísto Komise stíhat vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž.

Kromě toho bod 8 oznámení o spolupráci v rámci sítě není závazný, přičemž jeho formulace prokazuje, že pouhá možnost rozdělení povinností, na kterou odkazuje, se netýká povinnosti Komise, aby určitý případ neprojednala, pokud jsou podmínky uvedené v bodu 8 splněny.

(viz body 76–77, 80)

4. Komise je mnohojazyčným orgánem, který musí být považován za způsobilý pracovat ve všech úředních jazycích Společenství. Žalobkyně nemůže tvrdit, že doručení oznámení námitek a rozhodnutí o uzavření správního řízení v určitém úředním jazyce, zatímco při správním řízení používala dva jiné úřední jazyky, poškozuje její právo na obhajobu, neboť přiznává, že souhlasila s doručováním dokumentům v uvedeném jazyce.

(viz body 86, 414)

5. Chování dceřiné společnosti lze přičíst mateřské společnosti zejména tehdy, jestliže tato dceřiná společnost přesto, že má vlastní právní subjektivitu, neurčuje své chování na trhu samostatně, ale v zásadě uplatňuje pokyny mateřské společnosti, zejména s ohledem na hospodářské, organizační a právní vazby, které spojují tyto dva právní subjekty. V takové situaci jsou totiž mateřská společnost a její dceřiná společnost součástí téže hospodářské jednotky, a tudíž tvoří jediný podnik. Skutečnost, že mateřská společnost a její dceřiná společnost představují jediný podnik ve smyslu článku 81 ES, tak Komisi umožňuje určit rozhodnutí ukládající pokuty mateřské společnosti, aniž je vyžadováno prokázání osobního zapojení této společnosti do protiprávního jednání.

V konkrétním případě, když mateřská společnost vlastní 100 % kapitálu své dceřiné společnosti, která porušila unijní pravidla hospodářské soutěže, může tato mateřská společnost zaprvé vykonávat rozhodující vliv na chování této dceřiné společnosti, a zadruhé existuje vyvratitelná domněnka, podle níž uvedená mateřská společnost skutečně vykonává rozhodující vliv na chování své dceřiné společnosti.

Za těchto podmínek postačí k tomu, aby bylo možné předpokládat, že mateřská společnost vykonává rozhodující vliv na obchodní politiku dceřiné společnosti, aby Komise prokázala, že veškerý kapitál této dceřiné společnosti vlastní její mateřská společnost. Komise následně může mateřskou společnost považovat za společně a nerozdílně odpovědnou za zaplacení pokuty uložené její dceřiné společnosti, ledaže by tato mateřská společnost, které přísluší vyvrátit tuto domněnku, předložila dostatečné důkazy, které by mohly prokázat, že se její dceřiná společnost na trhu chová samostatně.

(viz body 94–97, 310–313)

6. V konkrétním případě, kdy mateřská společnost vlastní 100 % kapitálu své dceřiné společnosti, která porušila unijní pravidla hospodářské soutěže, existuje vyvratitelná domněnka, podle níž uvedená mateřská společnost skutečně vykonává rozhodující vliv na chování své dceřiné společnosti. Jestliže mohou organizační, hospodářské a právní vazby existující mezi uvedenými podniky prokázat vliv mateřských společností na strategii jejich dceřiných společností, je odůvodněné posuzovat je jakožto jedinou hospodářskou entitu.

Naopak skutečnost, že se žalobkyně samostatně účastnily správního řízení a předložily individuální odpověď na oznámení námitek, nemůže vyvrátit domněnku odpovědnosti mateřských společností za chování jejich dceřiných společností. I když totiž skutečnost, že mateřská společnost vystupuje jako jediná osoba jednající s Komisí o dotyčném protiprávním jednání, může svědčit o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu na chování dceřiné společnosti, skutečnost, že dceřiné společnosti skupiny předloží odděleně odpovědi na oznámení námitek nemůže nicméně představovat důkaz samostatnosti uvedených dceřiných společností.

(viz body 96, 125–127)

7. Na základě zásady personality trestů a sankcí, která je použitelná na veškerá správní řízení, která mohou vést k uložení sankcí na základě unijních pravidel hospodářské soutěže, má být podnik potrestán pouze za skutky, které jsou mu individuálně vytýkány. Tato zásada se však musí uvést do souladu s pojmem podniku. Komisi totiž umožňuje určit rozhodnutí ukládající pokuty mateřské společnosti skupiny společností nikoli vztah podněcování k protiprávnímu jednání mezi mateřskou společností a její dceřinou společností, ani – tím spíše – osobní zapojení prvně uvedené společnosti do protiprávního jednání, ale skutečnost, že mateřská společnost a její dceřiná společnost představují jediný podnik ve smyslu článku 81 ES. Dále nelze na určitou věc přenést dřívější rozhodovací praxi Komise. Rozhodnutí týkající se jiných věcí mohou být pouze orientační, jestliže okolnosti věcí nejsou totožné.

Zásada presumpce neviny, jak vyplývá především z čl. 6 odst. 2 Evropské Úmluvy o ochraně lidských práv, je součástí základních práv, která jsou uznaná právním řádem Unie a byla mimoto opětovně potvrzená čl. 6 odst. 2 EU, jakož i článkem 48 Listiny základních práv Evropské unie. S ohledem na povahu dotčených protiprávních jednání a na povahu a stupeň přísnosti souvisejících sankcí se zásada presumpce neviny použije zejména na řízení o porušení pravidel hospodářské soutěže uplatnitelných na podniky, v jejichž rámci může být rozhodnuto o pokutách či penále.

V tomto kontextu pravidlo týkající se přičitatelnosti protiprávního jednání, jako je domněnka výkonu rozhodujícího vlivu mateřskou společností, které je 100% vlastníkem kapitálu jejích dceřiných společností, nemůže porušit uvedenou presumpci. Evropský soudní dvůr pro lidská práva měl totiž za to, že článek 6 Evropské Úmluvy o lidských právech nebrání skutkovým či právním domněnkám, které se vyskytují v zákonech upravujících postihy, ale ukládá povinnost uplatňovat tyto domněnky v přiměřené míře s ohledem na závažnost věci a při zachování práva na obhajobu. O porušení presumpce neviny se tak nejedná, jsou-li v rámci řízení ve věcech hospodářské soutěže učiněny určité závěry založené na obecných zkušenostech a dotyčným podnikům je zachována možnost takové závěry vyvrátit.

(viz body 106–108, 112, 114 )

8. Možnost uložit sankci konečné mateřské společnosti za protiprávní jednání dceřiné společnosti nebrání tomu, aby byla sankcionována zprostředkující holdingová společnost nebo sama dceřiná společnost, jestliže Komise mohla mít za to, že uvedené společnosti tvoří jediný podnik. V tomto případě má tak Komise možnost volby – jsou-li splněny podmínky přičitatelnosti – sankcionovat dceřinou společnost, která se účastnila protiprávního jednání, zprostředkující mateřskou společnost, která ji během tohoto období ovládala a konečnou mateřskou společnost skupiny. V tomto ohledu je v kontextu skupiny společností holding společností, jejímž cílem je seskupit podíly v různých společnostech a jejíž funkcí je zajistit jednotu jejich řízení.

(viz body 119, 122)

9. I když Komise není povinna se v odůvodnění rozhodnutí, které přijímá za účelem zajištění používání pravidel hospodářské soutěže, zabývat se všemi skutkovými a právními otázkami a úvahami, které ji k přijetí takového rozhodnutí vedly, nic to nemění na skutečnosti, že je povinna na základě článku 253 ES uvést alespoň skutečnosti a úvahy, které mají základní význam v systematice jejího rozhodnutí, což unijnímu soudu a zúčastněným stranám umožňuje zjistit podmínky, za kterých použila Smlouvu. Dále kromě výjimečných okolností musí být odůvodnění uvedeno v rozhodnutí samém a nemůže být poprvé a a posteriori podáno až před soudem. Odůvodnění tedy musí být dotyčné osobě v zásadě sděleno současně s rozhodnutím, jímž se nepříznivě zasahuje do jejího právního postavení.

(viz body 133, 146, 399)

10. Pokud jde o posouzení soudem v prvním stupni návrhů na organizační procesní opatření nebo návrhů na důkazní opatření předložených účastníkem řízení v soudním sporu, Tribunál může jako jediný posoudit, zda je případně nezbytné doplnit poznatky, které má k dispozici o věcech, jež mu jsou předloženy.

V tomto ohledu nemůže vyhovět žádosti o vyslechnutí svědka podané žalujícím podnikem, jestliže prohlášení, která má získat prostřednictvím takového svědectví před Tribunálem, již byla učiněna před Komisí, která je považovala za nepodpořená listinnými důkazy a dokonce zpochybněná určitými skutečnostmi ze spisu.

Návrh na předložení předchozího rozhodnutí Komise nemůže být považován za nezbytný v rozsahu, v němž rozhodovací praxe Komise nemůže vytvářet právní rámec pro pokuty v oblasti hospodářské soutěže.

(viz body 151–153, 211)

11. Zásada non bis in idem zakotvená rovněž v článku 4 protokolu č. 7 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv je základní právní zásadou Unie, jejíž dodržování zajišťuje soud. V oblasti unijního práva hospodářské soutěže tato zásada zakazuje, aby byl podnik Komisí opětovně shledán odpovědným nebo stíhán pro protisoutěžní jednání, za něž mu již byla uložena sankce, nebo za které byl zproštěn odpovědnosti, a to dřívějším rozhodnutím Komise, proti kterému již nelze podat opravný prostředek. Použití zásady non bis in idem tedy předpokládá, že se rozhodlo o věcné stránce protiprávního jednání nebo že byla přezkoumána legalita jeho posouzení. Zásada non bis in idem tedy zakazuje pouze nové věcné posouzení protiprávního jednání, které by mělo za následek buď uložení druhé sankce, která by se připojila k první sankci za předpokladu, že by se znovu konstatovala odpovědnost, nebo uložení první sankce za předpokladu, že by odpovědnost, která nebyla konstatována prvním rozhodnutím, byla konstatována druhým rozhodnutím.

V případě otázky, zda rozhodnutí vnitrostátního orgánu pro hospodářskou soutěž může Komisi zabránit, aby znovu shledala odpovědnost stejného podniku nebo jej znovu stíhala, podléhá použití zásady non bis in idem třem podmínkám, a sice totožnosti skutků, totožnosti pachatele a totožnosti chráněného právního zájmu. Tato zásada tedy zakazuje, aby téže osobě byla za stejné protiprávní jednání vícekrát uložena sankce za účelem ochrany téhož majetkového právního zájmu.

V tomto ohledu prozatímní rozhodnutí o shovívavosti přijaté vnitrostátním orgánem pro hospodářskou soutěž, které nevede k pravomocnému ukončení stíhání za porušení práva hospodářské soutěže, nebrání Komisi konstatovat nebo sankcionovat uvedené protiprávní jednání.

Krom toho i za předpokladu, že by článek 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody, který představuje vyjádření obecné zásady unijního práva, a sice zásady non bis in idem, mohl být uplatněn v oblasti unijního práva hospodářské soutěže, je třeba konstatovat, že prozatímní rozhodnutí o shovívavosti není v každém případě možné považovat za rozhodnutí, na které se vztahuje toto ustanovení. Udělení prozatímní ochrany před pokutami totiž neodpovídá konečné povaze ukončení stíhání, kterou vyžaduje uvedené ustanovení.

(viz body 158–161, 166–167, 174–176)

12. Pokud jde o rozhodnutí Komise, které sankcionuje porušení unijních pravidel hospodářské soutěže poté, co byla přijata prozatímní rozhodnutí o shovívavosti vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž, nemůže se žalující podnik dovolávat zásady ochrany legitimního očekávání, jestliže nevznáší žádný důkaz, ze kterého by zaprvé vyplývalo, že mu Komise poskytla konkrétní ujištění, že akty uvedených orgánů jej budou chránit před jakýmkoli stíháním a odsouzením a zadruhé, že od těchto orgánů obdržel konkrétní ujištění, že akty, které přijaly, zabrání Komisi konstatovat a sankcionovat uvedené protiprávní jednání.

Nezohlednění prozatímních rozhodnutí o shovívavosti přijatých vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž ze strany Komise nemůže navíc porušit zásadu řádné správy. I když je totiž Komise povinna podle zásady rovnosti zohlednit sankce, které již byly stejnému podniku uloženy za stejný skutek, pokud se jedná o sankce uložené za porušení práva kartelových dohod členského státu, a tedy ke kterým došlo na území Unie, k takové situaci nedojde, jestliže uvedené orgány neuložily žalujícímu podniky žádnou sankci.

(viz body 181, 185–186)

13. Závažnost porušení unijního práva hospodářské soutěže musí být stanovena v závislosti na více skutečnostech, jakými jsou zejména zvláštní okolnosti věci, její kontext a odrazující účinek pokut, a to aniž je sestaven závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto. V tomto ohledu velikost dotčeného trhu v zásadě není povinným prvkem, ale pouze jednou z více relevantních skutečností při posouzení závažnosti protiprávního jednání s tím, že Komise ostatně není povinna vymezit dotčený trh nebo posoudit jeho velikost, pokud má dotčené protiprávní jednání protisoutěžní cíl. Pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 ESUO totiž nestanoví, že se výše pokut vypočte v závislosti na celkovém obratu nebo obratu, jehož podniky na dotčeném trhu dosáhly. Nicméně nebrání ani tomu, aby takové obraty byly při stanovení výše pokuty zohledněny, aby byly dodrženy obecné zásady práva Unie, jestliže to vyžadují okolnosti.

V této souvislosti jestliže Komise nestanovila obecnou výchozí částku pokuty za protiprávní jednání týkající se určitého členského státu na základě velikosti dotčeného trhu, ale opřela své rozhodnutí o povahu tohoto protiprávního jednání a jeho zeměpisný rozsah, úvaha, podle které obecná výchozí částka pokuty stanovená za kartelovou dohodu v tomto členském státě musí odrážet údajně omezenou velikost dotčeného trhu, se zakládá na nesprávném předpokladu a rozhodnutí Komise neporušuje zásadu proporcionality.

Totéž platí pro nrzohlednění dopadu protiprávního jednání na trh. V souladu s bodem 1 A prvním pododstavcem uvedených pokynů je totiž Komise povinna provést v rámci posouzení závažnosti protiprávního jednání přezkum skutečného dopadu na trh pouze je-li zjevné, že takový dopad lze měřit. Komise má při posuzování tohoto dopadu vycházet z hospodářské soutěže, která by normálně existovala, kdyby k protiprávnímu jednání nedošlo. Nicméně jestliže má Komise za to, že nebylo možné změřit konkrétní vliv protiprávního jednání na trh, aniž by dotyčné podniky prokázaly opak, a založí své rozhodnutí na závažnosti protiprávního jednání, jakož i na jeho zeměpisném rozsahu, aniž by zohlednila dopad protiprávního jednání na trh, nepřekračuje zjevně prostor pro uvážení, kterým disponuje při stanovení pokut za porušení pravidel hospodářské soutěže.

(viz body 193, 208–211, 215–216, 218–220, 226–230, 239–240, 243)

14. I za předpokladu, že by Komise musela při zjištění několika velmi závažných protiprávních jednání v jednom rozhodnutí dodržet určitou soudržnost mezi obecnými výchozími částkami pokut a velikostí jednotlivých dotčených trhů, nic nenaznačuje, že obecné výchozí částky stanovené pro protiprávní jednání spáchané v různých členských státech nejsou soudržné nebo že se odchýlily od údajné metody výpočtu, jestliže Komise stanovila obecné výchozí částky tím vyšší, čím významnější byla velikost trhu, aniž však použila přesný matematický vzorec, k čemuž není v žádném případě povinna.

(viz body 235–236)

15. V rámci stanovení výše pokut ukládaných na základě čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 je rozdílné zacházení mezi dotyčnými podniky vlastní výkonu pravomocí, které Komisi podle tohoto ustanovení přísluší. V rámci prostoru pro uvážení je totiž Komise povinna individualizovat sankci v závislosti na jednání a vlastnostech dotyčných podniků, aby zajistila v každém projednávaném případě plnou účinnost unijních pravidel hospodářské soutěže. Tak podle pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 ESUO může být u protiprávního jednání určité závažnosti nezbytné, týká-li se protiprávní jednání několika podniků, jako například kartely, poměrně vážit obecnou výchozí částku pro stanovení zvláštní výchozí částky zohledňující váhu, a tedy skutečný dopad protiprávního jednání každého podniku na hospodářskou soutěž, zejména existuje-li značný nepoměr ve velikosti podniků, které se dopustily protiprávního jednání stejného typu. Zejména je nezbytné brát v úvahu, zda původci protiprávních jednání skutečně měli hospodářskou schopnost způsobit významnou škodu jiným hospodářským subjektům, zejména pak spotřebitelům.

Dále v souladu s bodem 1 sedmým pododstavcem těchto pokynů se rozlišení mezi podniky, které se účastnily téhož protiprávního jednání, nemusí řídit aritmetickým výpočtem. Zásady proporcionality a rovného zacházení totiž neukládají, aby výchozí částka pokuty představovala pro všechny jednotlivé účastníky kartelové dohody stejný procentní podíl individuálního obratu. Pro ověření toho, zda je rozdělení účastníků kartelové dohody do kategorií v souladu se zásadami rovného zacházení a proporcionality, se tedy Tribunál v rámci svého přezkumu legality výkonu posuzovací pravomoci, jíž Komise v této oblasti disponuje, musí omezit na kontrolu toho, zda je toto rozdělení soudržné a objektivně odůvodněné. Přitom jestliže se podnik účastnil pouze jedné složky kartelové dohody, je úroveň jeho schopnosti způsobit významnou újmu hospodářské soutěži nižší. Rozhodnutí Komise, které odlišně určuje pro takový podnik zvláštní výchozí částku pokuty, tedy nemůže být diskriminační.

Kromě toho skutečnost, že výchozí částka pokuty nutně nepředstavuje pro všechny účastníky kartelové dohody stejný procentní podíl jejich obratu, je inherentní v metodě spočívající v rozdělení podniků do kategorií, která vede k paušalizaci výchozí částky stanovené pro podniky spadající do téže kategorie. Ačkoli taková metoda nebere ohled na rozdíly ve velikosti podniků téže kategorie, nelze ji v zásadě pokládat za protiprávní.

Konečně unijní právo neobsahuje obecně použitelnou zásadu, podle které musí být sankce přiměřená obratu dosaženému podnikem z prodeje výrobků, které jsou předmětem protiprávního jednání.

(viz body 247–248, 253–254, 259–260, 263, 274, 277)

16. Nutnost zajistit dostatečně odrazující účinek pokuty neodůvodňuje celkové zvýšení pokut v rámci provádění politiky hospodářské soutěže, avšak vyžaduje, aby výše pokuty byla přizpůsobena zamýšlenému dopadu na podnik, jemuž je pokuta ukládána, a to tak, aby se zejména s přihlédnutím k finanční způsobilosti dotyčného podniku nestala zanedbatelnou či naopak nepřiměřenou v souladu s požadavky vycházejícími z nutnosti zajistit účinnost pokuty, a dále z dodržování zásady proporcionality.

V tomto ohledu má Komise právo použít celkový obrat každého podniku, který se účastní na kartelové dohodě, jako relevantní kritérium ke stanovení násobící sazby pro účely odrazení. Velikost a celkové zdroje podniku jsou tak relevantními kritérii s ohledem na sledovaný cíl, kterým je zajištění účinnosti pokuty přizpůsobením její výše celkovým zdrojům podniku a jeho způsobilosti shromáždit finanční prostředky potřebné k zaplacení uvedené pokuty. Stanovení míry zvýšení výchozí částky pokuty s cílem zajistit její dostatečně odrazující účinek totiž směřuje spíše k zajištění účinnosti pokuty než ke zohlednění škodlivosti protiprávního jednání z hlediska běžné hospodářské soutěže, potažmo ke zohlednění jeho závažnosti.

Dále je odůvodněné zvýšení výchozí částky pokuty pro účely dosažení odrazujícího cíle pokuty, přičemž tento postup spočívá v rozdílném zacházení s účastníky téže kartelové dohody, aby tak bylo pořihlédnuto k tomu, jak se jich pokuta reálně dotkne. Takové zvýšení nevede k porušení zásady rovného zacházení z pouhého důvodu, že Komise vycházela z celkového obratu účastníků, nikoli z obratů dosažených v rámci Unie nebo na dotčeném vnitrostátním trhu, aby posoudila nezbytnost zvýšit pokuty za účelem zajištění jejich odrazujícího účinku.

(viz body 285, 287, 292, 294–295)

17. Pojem opakování protiprávního jednání, tak jak je chápán v některých vnitrostátních právních řádech, znamená, že se určitá osoba dopustila nových protiprávních jednání poté, co jí byla uložena sankce za obdobná protiprávní jednání. Dále bod 2 pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 ESUO uvádí zvláště opakované protiprávní jednání stejného typu spáchané stejným podnikem nebo stejnými podniky v rámci příkladmého výčtu přitěžujících okolností, které mohou odůvodnit zvýšení základní částky pokuty.

V tomto ohledu nelze připustit, aby se Komise v rámci stanovení přitěžující okolnosti opakování protiprávního jednání domnívala, že podnik musí být shledán odpovědným za předchozí protiprávní jednání, za které nebyl sankcionován rozhodnutím Komise a v rámci jehož prokázání nebyl osobou, jíž bylo určeno oznámení námitek, takže takovému podniku nebylo v řízení, které vedlo k přijetí rozhodnutí konstatujícího předchozí protiprávní jednání, umožněno vznést argumenty za účelem zpochybnění případné existence hospodářské jednotky mezi ním a jinými podniky.

K takovému závěru je třeba dospět tím spíše, že i když je pravda, že zásada proporcionality vyžaduje, aby byla při posouzení sklonu podniku porušovat pravidla hospodářské soutěže zohledněna doba, která uplynula mezi dotčeným protiprávním jednáním a dřívějším porušením těchto pravidel, Komise nemůže být v rámci zjišťování opakování protiprávního vázána případnou promlčecí lhůtou.

Rovněž i když je sice možné se rozumně domnívat, že mateřská společnost skutečně věděla o předchozím rozhodnutí určeném Komisí dceřiné společnosti, jejíž téměř celý kapitál vlastní, taková vědomost nemůže napravit skutečnost, že předchozím rozhodnutím nebyla konstatována hospodářská jednotka mezi takovou mateřskou společností a její dceřinou společností za účelem přičtení uvedené mateřské společnosti odpovědnosti za předchozí protiprávní jednání a za účelem zvýšení pokut, které jí jsou ukládány, z důvodu opakování protiprávního jednání.

(viz body 308, 319–320, 322)

18. Oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů představuje nástroj, který je při dodržování právních norem vyšší síly určený k upřesnění kritérií, jež Komise hodlá používat v rámci výkonu své posuzovací pravomoci při stanovení pokut ukládaných za porušení unijních pravidel hospodářské soutěže. Z toho vyplývá omezení této vlastní pravomoci samotnou Komisí, které však není neslučitelné se zachováním podstatného prostoru Komise pro uvážení.

Komise má tedy široký prostor pro uvážení, když posuzuje, zda důkazy poskytnuté podnikem, který hodlá využít oznámení o spolupráci, představují významnou přidanou hodnotu ve smyslu bodu 21 uvedeného oznámení.

Stejně tak Komise poté, co konstatuje, že důkazy představují významnou přidanou hodnotu ve smyslu bodu 21 oznámení o spolupráci, disponuje prostorem pro uvážení, když stanoví přesný rozsah snížení pokuty pro dotčený podnik. Bod 23 písm. b) první pododstavec oznámení o spolupráci totiž stanoví rozpětí pro snížení pokuty pro jednotlivé kategorie dotčených podniků. S ohledem na uvedený prostor pro uvážení může soud Unie postihnout jen zjevné překročení tohoto prostoru.

Za těchto podmínek se Komise nedopustí zjevně nesprávného posouzení tím, že stanoví snížení pokuty na základě oznámení o spolupráci na nižší úrovni takového rozpětí, jestliže již měla informace poskytnuté dotyčným podnikem k dispozici nebo se tyto informace nevztahovaly ke skutečnostem, o kterých předtím nevěděla a přestože mohly posílit schopnost Komise prokázat protiprávní jednání, neměly významnou přidanou hodnotu. Podnik se rovněž nemůže domáhat dodatečného snížení pokuty, kterou mu Komise uložila, na základě dokumentu z relevantního období, který jí poskytl, jestliže tento dokument již Komise vlastnila a podnik pouze poskytl doplňující vysvětlení pro účely pochopení jeho významu.

Dále nemůže Komise v rámci posouzení spolupráce poskytnuté účastníky kartelové dohody porušit zásadu rovného zacházení. K takovému porušení nedojde, jestliže se zaprvé posouzení přidané hodnoty žádosti na základě oznámení o spolupráci uskuteční na základě důkazů, které již Komise vlastnila, a zadruhé jeden z dotyčných podniků předložil listinné důkazy z relevantního období s významnou přidanou hodnotou, zatímco druhý podnik poskytl pouze jediný důkaz z relevantního období, takže se oba podniky nenacházely ve srovnatelných situacích a rozdílné zacházení, které na ně bylo použito, je odůvodněné .

(viz body 332–333, 335, 337, 350, 355, 357, 361, 363, 367–369)

19. Žalovaná společnost sankcionovaná pro porušení unijních pravidel hospodářské soutěže se nemůže opírat o zásadu in dubio pro reo za účelem žádosti, aby na ní bylo uplatněno výhodnější procento snížení pokuty uložené Komisí, pokud údajně existuje pochybnost týkající se odůvodnění rozhodnutí o stanovení tohoto procenta. Tato zásada se totiž týká provádění důkazů protiprávního jednání a směřuje k určení toho, zda jsou skutková zjištění Komise v napadeném rozhodnutí podložena důkazy, které předložila.

(viz bod 343)

20. Na rozdíl od hlavy D bodem 2 druhé odrážky sdělení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů z roku 1996, oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů z roku 2002 nestanoví snížení pokuty ve prospěch podniku, který po obdržení oznámení námitek nezpochybňuje věcnou správnost skutkových zjištění, na kterých Komise založila svá obvinění. V rámci tohoto oznámení musí podnik pro získání nároku na snížení pokuty poskytnout Komisi důkaz o předpokládaném protiprávním jednání, který představuje významnou přidanou hodnotu k důkazům, které Komise již vlastní.

V tomto ohledu v souladu s body 21 a 22 oznámení o spolupráci z roku 2002 Komise za účelem posouzení přidané hodnoty důkazů poskytnutých podnikem zohlední nejen povahu nebo podrobnosti důkazů, ale rovněž důkazy, které již vlastní v okamžiku, kdy dotyčný podnik podal svou žádost. V důsledku toho Komise uskuteční své posouzení jak na základě kvality spolupráce dotyčného podniku, tak na základě porovnání dané přidané hodnoty s důkazy, které již Komise vlastní.

(viz body 378–379, 382, 393, 398)

21. Právo domáhat se ochrany legitimního očekávání se vztahuje na každého jednotlivce, který se nachází v situaci, ze které vyplývá, že unijní správa tím, že mu poskytla konkrétní ujištění, u něj vyvolala podložené naděje. Naopak nikdo se nemůže dovolávat porušení zásady ochrany legitimního očekávání, jestliže mu správa neposkytla konkrétní ujištění. Taková ujištění jsou tvořena přesnými, nepodmíněnými a shodujícími se informacemi z oprávněných a spolehlivých zdrojů.

V rámci stanovení výše pokuty za porušení unijních pravidel hospodářské soutěže, nemůže údaj v oznámení námitek, že Komise zamýšlí přiznat snížení pokuty za spolupráci nad rámec oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů představovat konkrétní ujištění ohledně rozsahu nebo míry snížení, která by byla případně dotyčným podnikům přiznána. Takové tvrzení tedy nemůže v žádné případě v tomto směru vyvolat jakékoli legitimní očekávání.

Dřívější rozhodovací praxe Komise nemůže navíc vytvářet právní rámec pro pokuty v oblasti hospodářské soutěže.

(viz body 421–425)

22. Zásada proporcionality vyžaduje, aby akty orgánů Unie nepřekročily meze toho, co je přiměřené a nezbytné k dosažení legitimních cílů sledovaných dotčenou právní úpravou, a je zřejmé, že pokud se nabízí volba mezi vícero přiměřenými opatřeními, je třeba zvolit nejméně omezující opatření a způsobené nevýhody nesmějí být nepřiměřené vzhledem ke sledovaným cílům.

V tomto ohledu zásadu proporcionality neporušuje rozhodnutí Komise, které poskytuje pouze minimální snížení výše pokuty o 1 % za nezpochybnění skutkových zjištění, jestliže toto snížení doplňuje snížení již poskytnuté v rámci oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů.

(viz body 428, 432, 449)

23. Komise nemůže v rámci posouzení spolupráce poskytnuté účastníky kartelové dohody porušit zásadu rovného zacházení. Nicméně kromě toho, že snížení pokut poskytnutá v rámci oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů a snížení poskytnutá nad rámec tohoto oznámení představují odlišné fáze stanovení výše pokut, podniky, které spolupracovaly jak v rámci uvedeného oznámení, tak mimo toto oznámení, a podniky, které spolupracovaly jen nad rámec téhož oznámení, se nenacházejí ve srovnatelných situacích. Komise tedy mohla právem použít snížení pokuty za spolupráci nad rámec oznámení o spolupráci zaprvé přímo na celkovou výši pokuty podniků, které nespolupracovaly v rámci uvedeného oznámení a zadruhé na výši pokuty již sníženou na základě uvedeného oznámení na podniky, které spolupracovaly v rámci tohoto oznámení.

(viz body 435–437)

24. Podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 pokuta u každého podniku a sdružení podniků podílejících se na porušení unijních pravidel hospodářské soutěže nesmí přesáhnout 10 % jeho celkového obratu za předchozí hospodářský rok. Obrat uvedený tímto ustanovením se vztahuje na celkový obrat dotyčného podniku. Prahová hodnota 10 % obratu, stanovená v tomto ustanovení tak musí být vypočtena na základě součtu celkového obratu všech společností, které tvoří hospodářskou entitu jednající jako podnik ve smyslu článku 81 ES.

(viz body 443–444)

25. Na základě zásady proporcionality nesmí být v rámci stanovení výše pokut za porušení unijních pravidel hospodářské soutěže pokuty nepřiměřené ve vztahu ke sledovaným cílům, tedy ve vztahu k dodržování pravidel hospodářské soutěže, a výše pokuty uložené podniku za protiprávní jednání v oblasti hospodářské soutěže musí být přiměřená protiprávnímu jednání posuzovanému jako celek, s přihlédnutím zejména k jeho závažnosti. Mimoto je Komise při stanovení výše pokut oprávněna zohlednit nutnost zajistit, aby pokuty měly dostatečně odrazující účinek.

V tomto ohledu zaprvé kartelové dohody, které spočívají především v tajné koluzi mezi soutěžiteli s cílem rozdělení trhů nebo zmrazení tržních podílů rozdělením projektů prodeje a instalace nových výtahů nebo eskalátorů a s cílem nekonkurovat si v údržbě a modernizaci výtahů a eskalátorů, patří již na základě své povahy mezi nejzávažnější porušení článku 81 ES. I kdyby v tomto ohledu byla prokázána relativně malá velikost relevantního výrobkového trhu, má jen malý význam ve vztahu ke všem dalším skutečnostem potvrzujícím závažnost protiprávního jednání.

Zadruhé, pravidlo proporcionality pokut ve vztahu k velikosti a hospodářské síle dotyčných hospodářských jednotek jednajících jako podnik ve smyslu článku 81 ES není porušeno, jestliže tyto pokuty nepřekračují prahovou hodnotu uvedenou v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, jejímž cílem je vyhnout se tomu, aby byly pokuty nepřiměřené ve vztahu k významu podniku.

Komise zatřetí může při stanovení pokut zohlednit zejména velikost a hospodářskou sílu hospodářské jednotky jednající jako podnik ve smyslu článku 81 ES. Relevantní podnik, který je třeba vzít v úvahu, však neodpovídá každé dceřiné společnosti, která se účastnila konstatovaných protiprávních jednání, ale podnikům tvořeným mateřskou společností a všemi dceřinými společnostmi.

Začtvrté Komise při stanovování výše pokut podle závažnosti a doby trvání protiprávního jednání není v případě, že jsou pokuty ukládány několika podnikům účastnícím se téhož protiprávního jednání, povinna zajistit, aby jí vypočtené konečné částky pokut pro dotyčné podniky vyjadřovaly veškeré rozdíly mezi nimi, pokud jde o jejich celkový obrat nebo jejich obrat na trhu dotčeném protiprávním jednáním. Konečná částka pokuty totiž nepředstavuje a priori prvek vhodný k určení případného nedostatku přiměřenosti pokuty s ohledem na význam účastníků kartelové dohody. Určení konečné částky pokuty závisí zejména na okolnostech souvisejících s individuálním chováním dotčeného podniku, jako je doba trvání protiprávního jednání, přitěžující nebo polehčující okolnosti a míra spolupráce uvedeného podniku, a nikoli na jeho tržním podílu či obratu.

(viz body 450–456)

ROZSUDEK TRIBUNÁLU (osmého senátu)

13. července 2011( )

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh instalace a údržby výtahů a eskalátorů – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES – Manipulace nabídkových řízení – Rozdělení trhu – Stanovení cen“

Ve věcech T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07,

ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV, se sídlem v Bruselu (Belgie), původně zastoupená V. Turnerem a D. Mesem, poté O. W. Browerem a J. Blockxem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑144/07,

ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, se sídlem v Neuhausen auf den Fildern (Německo),

ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH, se sídlem v Hamburku (Německo),

původně zastoupené U. Itzenem a K. Blau-Hansenen, advokáty, poté U. Itzenem, K. Blau-Hansenem a S. Thomasem, a nakonec K Blau-Hansenem a S. Thomasem, advokáty

žalobkyně ve věci T‑147/07,

ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl, se sídlem v Howaldu (Lucembursko), zastoupená K. Beckmannem, S. Dethofem a U. Itzenem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑148/07,

ThyssenKrupp Elevator AG, se sídlem v Düsseldorfu (Německo), zastoupená T. Kloseem a J. Ziebarthem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑149/07,

ThyssenKrupp AG, se sídlem v Duisbourgu (Německo), původně zastoupená M. Klusmannem a S. Thomasem, advokáty, poté M. Klusmannem

žalobkyně ve věci T‑150/07,

ThyssenKrupp Liften BV, se sídlem v Krimpen aan den IJssel (Nizozemsko), zastoupená O. Brouwerem a A. Stofferem, advokáty,

žalobkyně ve věci T‑154/07,

proti

Evropské komisi, zastoupené ve věcech T‑144/07 a T‑154/07, A. Bouquetem a R. Sauerem, jako zmocněnci, ve spolupráci s F. Wijckmansem a F. Tuytschaeverem, advokáty, ve věcech T‑147/07 a T‑148/07, původně R. Sauerem a O. Weberem, poté M. Sauerem a K. Mojzesowicz, jako zmocněnci, a ve věcech T‑149/07 a T‑150/07, M. Sauerem a K Mojzesowicz, jako zmocněnci,

žalované,

jejichž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise COM(2007) 512 final ze dne 21. února 2007 v řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/E-1/38.823 – Výtahy a eskalátory) nebo, podpůrně, snížení pokut uložených žalobkyním,

TRIBUNÁL (osmý senát),

ve složení M. E. Martins Ribeiro (zpravodajka), předsedkyně, N. Wahl a A. Dittrich, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: K. Andová, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednáních konaných ve dnech 3., 7. a 10. září 2009,

vydává tento

Rozsudek

1 Předmětem projednávaných věcí jsou návrhy na zrušení rozhodnutí Komise COM(2007) 512 final ze dne 21. února 2007 v řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/E-1/38.823 – Výtahy a eskalátory) (dále jen „napadené rozhodnutí“), jehož shrnutí je zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie ze dne 26. března 2008 (Úř. věst. C 75, s. 19), nebo, podpůrně, snížení pokut uložených žalobkyním.

2 V napadeném rozhodnutí měla Komise Evropských společenství za to, že následující společnosti porušily článek 81 ES:

– Kone Belgium SA (dále jen „Kone Belgie“), Kone GmbH (dále jen „Kone Německo“), Kone Luxembourg Sàrl (dále jen „Kone Lucembursko“), Kone BV Liften en Roltrappen (dále jen „Kone Nizozemsko“) a Kone Oyj (dále jen „KC“) (dále společně či jednotlivě jen „Kone“);

– Otis SA (dále jen „Otis Belgie“), Otis GmbH & Co. OHG (dále jen „Otis Německo“), General Technic-Otis Sàrl (dále jen „GTO“), General Technic Sàrl (dále jen „GT“), Otis BV (dále jen „Otis Nizozemsko“), Otis Elevator Company (dále jen „OEC“) a United Technologies Corporation (dále jen „UTC“) (dále společně či jednotlivě jen „Otis“);

– Schindler SA (dále jen „Schindler Belgie“), Schindler Deutschland Holding GmbH (dále jen „Schindler Německo“), Schindler Sàrl (dále jen „Schindler Lucembursko“), Schindler Liften BV (dále jen „Schindler Nizozemsko“) a Schindler Holding Ltd (dále společně či jednotlivě jen „Schindler“);

– ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV (dále jen „TKLA“), ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (dále jen „TKA“), ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (dále jen „TKF“), ThyssenKrupp Elevator AG (dále jen „TKE“), ThyssenKrupp AG (dále jen „TKAG“), ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl (dále jen „TKAL“) a ThyssenKrupp Liften BV (dále jen „TKL“) (dále společně či jednotlivě jen „ThyssenKrupp“); a

– Mitsubishi Elevator Europe BV (dále jen „MEE“).

3 Žalobkyně, společnosti TKLA, TKA, TKF, TKAL, TKE, TKAG a TKL, patří ke skupině společností ThyssenKrupp, která je činná v oblasti výtahů, oceli, automobilového průmyslu, technologií a služeb. Mateřskou společností skupiny je společnost TKAG kotovaná na burze. TKE je 100% dceřinou společností TKAG a hlavním odpovědným podnikem skupiny v oblasti výtahů jakožto zprostředkovatelská holdingová společnost (body 33 až 37 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

4 ThyssenKrupp vykonává své činnosti v oblasti výtahů a eskalátorů prostřednictvím národních dceřiných společností. Těmito společnostmi jsou zejména TKLA v Belgii, TKA a TKF v Německu, TKAL v Lucembursku a TKL v Nizozemsku (body 33 až 37 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Na rozdíl od TKL, která není dceřinou společností TKE, jsou další výše uvedené dceřiné společnosti 100% přímými nebo nepřímými dceřinými společnostmi TKE a TKAG.

Správní řízení

1. Šetření Komise

5 Během léta 2003 byly Komisi předány informace týkající se možné kartelové dohody mezi čtyřmi hlavními evropskými výrobci výtahů a eskalátorů, kteří vykonávají obchodní činnost v Unii, a sice Kone, Otis, Schindler a ThyssenKrupp (body 3 a 91 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

Belgie

6 Počínaje dnem 28. ledna 2004 a v průběhu března 2004 provedla Komise na základě čl. 14 odst. 2 a 3 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, první nařízení, kterým se provádějí články [81 ES] a [82 ES] (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), šetření zejména v prostorách dceřiných společností Kone, Otis, Schindler a ThyssenKrupp v Belgii (body 92, 93, 95 a 97 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

7 Kone, Otis, ThyssenKrupp a Schindler podaly postupně žádosti na základě oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002 C 45, s. 3; Zvl. vyd. 08/02, s. 155) (dále jen „oznámení o spolupráci z roku 2002“). Tyto žádosti byly doplněny dotčenými podniky (body 94, 96, 98 a 103 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

8 Dne 29. června 2004 byla Kone poskytnuta podmínečná ochrana na základě bodu 8 písm. b) tohoto oznámení (bod 99 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

9 V období od září do prosince 2004 Komise rovněž zaslala žádosti o informace na základě článku 18 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003 L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) podnikům, které se účastnily protiprávního jednání v Belgii, několika zákazníkům v tomto členském státě a belgickému sdružení Agoria (body 101 a 102 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

Německo

10 Počínaje dnem 28. ledna 2004 a v průběhu března 2004 provedla Komise na základě čl. 14 odst. 3 nařízení č. 17 šetření zejména v prostorách dceřiných společností Otis a ThyssenKrupp v Německu (body 104 a 106 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

11 Ve dnech 12. a 18. února 2004 doplnila Kone svou žádost na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 ze dne 2. února 2004 týkající se Belgie o informace týkající se Německa. Stejně tak Otis v období od března 2004 do února 2005 doplnila svou žádost týkající se Belgie o informace týkající se Německa. Schindler podala dne 25. listopadu 2004 žádost na základě uvedeného oznámení, která obsahovala informace týkající se Německa a která byla doplněna v období od prosince 2004 do února 2005. Nakonec ThyssenKrupp podala v prosinci 2005 rovněž na základě tohoto oznámení Komisi žádost týkající se Německa (body 105, 107, 112 a 114 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

12 V období od září do listopadu 2004 Komise rovněž zaslala žádosti o informace na základě článku 18 nařízení č. 1/2003 podnikům, které se účastnily protiprávního jednání v Německu, několika zákazníkům v tomto členském státě a sdružením VDMA, VFA a VMA (body 110, 111 a 113 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

Lucembursko

13 Dne 5. února 2004 Kone doplnila svou žádost ze dne 2. února 2004 týkající se Belgie o informace týkající se Lucemburska. Otis a ThyssenKrupp podaly ústně žádost na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 týkající se Lucemburska. Žádost na základě téhož oznámení týkající se Lucemburska byla podána společností Schindler (body 115, 118, 119 a 124 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

14 Počínaje dnem 9. března 2004 provedla Komise na základě čl. 14 odst. 3 nařízení č. 17 šetření zejména v prostorách dceřiných společností Schindler a ThyssenKrupp v Lucembursku (bod 116 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

15 Dne 29. června 2004 byla Kone poskytnuta podmínečná ochrana na základě bodu 8 písm. b) oznámení o spolupráci z roku 2002 pro část její žádosti týkající se Lucemburska (bod 120 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

16 V září a v říjnu 2004 zaslala Komise žádosti o informace na základě článku 18 nařízení č. 1/2003 podnikům, které se účastnily protiprávního jednání v Lucembursku, několika zákazníkům v tomto členském státě a Fédération luxembourgeoise des ascensoristes (body 122 a 123 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

Nizozemsko

17 V březnu 2004 podala Otis žádost na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 týkající se Nizozemska, která byla následně doplněna. V dubnu 2004 byla žádost na základě tohoto oznámení podána ThyssenKrupp a tato žádost byla následně rovněž několikrát doplněna. Nakonec Kone dne 19. července 2004 doplnila svou žádost ze dne 2. února 2004 týkající se Belgie o informace týkající se Nizozemska (body 127, 129 a 130 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

18 Dne 27. července 2004 byla Otis poskytnuta podmínečná ochrana na základě bodu 8 písm. a) uvedeného oznámení (bod 131 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

19 Počínaje dnem 28. dubna 2004 provedla Komise na základě čl. 14 odst. 3 nařízení č. 17 šetření zejména v prostorách dceřiných společností Kone, Schindler, ThyssenKrupp a MEE v Nizozemsku, jakož i v prostorách sdružení Boschduin (bod 128 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

20 V září 2004 zaslala Komise žádosti o informace na základě článku 18 nařízení č. 1/2003 podnikům, které se účastnily protiprávního jednání v Nizozemsku, několika zákazníkům v tomto členském státě a sdružením VLR a Boschduin (body 133 a 134 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

2. Oznámení námitek

21 Dne 7. října 2005 přijala Komise oznámení námitek, které bylo určeno zejména společnostem uvedeným v bodě 2 výše. Všichni adresáti oznámení námitek předložili písemná vyjádření k námitkám přijatým Komisí (body 135 a 137 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

22 Ústní slyšení se nekonalo, neboť žádný z adresátů oznámení námitek nepodal žádost v tomto smyslu (bod 138 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

3. Napadené rozhodnutí

23 Dne 21. února 2007 přijala Komise napadené rozhodnutí, ve kterém konstatovala, že se společnosti, kterým bylo určeno toto rozhodnutí, účastnily čtyř jediných, komplexních a trvajících protiprávních jednání v rozporu s čl. 81 odst. 1 ES ve čtyřech členských státech tím, že si rozdělily trhy, když se dohodly či jednaly ve vzájemné shodě při přidělování zakázek v rámci nabídkových řízení a zakázek spojených s prodejem, instalací, údržbou a modernizací výtahů a eskalátorů (bod 2 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

24 U osob, kterým bylo určeno napadené rozhodnutí, měla Komise za to, že vedle dceřiných společností dotčených podniků v Belgii, Německu, Lucembursku a Nizozemsku musejí být za protiprávní jednání v rozporu s článkem 81 ES, kterého se uvedené dceřiné společnosti dopustily, společně a nerozdílně odpovědné jejich mateřské společnosti vzhledem k tomu, že mohly vykonávat rozhodující vliv na jejich obchodní politiku během doby trvání protiprávního jednání a že lze předpokládat, že této pravomoci využily (body 608, 615, 622, 627 a 634 až 641 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Společná a nerozdílná odpovědnost mateřských společností MEE za jednání jejich dceřiné společnosti nebyla konstatována, protože nebylo možné prokázat, že vykonávaly rozhodující vliv na její jednání (bod 643 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

25 Pro účely stanovení výše pokut použila Komise v napadeném rozhodnutí metodiku uvedenou v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 [UO] (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3; Zvl. vyd. 08/01, s. 171, dále jen „pokyny z roku 1998“). Komise rovněž přezkoumala, zda a v jakém rozsahu dotčené podniky splňovaly požadavky stanovené oznámením o spolupráci z roku 2002.

26 Komise kvalifikovala protiprávní jednání jako „velmi závažná“ s ohledem na jejich povahu a skutečnost, že se všechna vztahovala na celé území členského státu (Belgie, Německo, Lucembursko nebo Nizozemsko), přestože nebylo možné změřit jejich skutečný dopad (bod 671 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

27 Za účelem zohlednění skutečné hospodářské schopnosti dotčených podniků způsobit významnou újmu hospodářské soutěži rozdělila Komise tyto podniky u každé země do několika kategorií v závislosti na obratu dosaženém na trhu s výtahy nebo eskalátory, případně včetně trhu se službami údržby a modernizace (bod 672 a 673 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

28 V případě kartelové dohody v Belgii byly společnosti Kone a Schindler zařazeny do první kategorie s výchozí částkou pokuty stanovenou v závislosti na závažnosti protiprávního jednání na 40 000 000 eur. Společnost Otis byla zařazena do druhé kategorie s výchozí částkou pokuty stanovenou na 27 000 000 eur. Společnost ThyssenKrupp byla zařazena do třetí kategorie s výchozí částkou pokuty stanovenou na 16 500 000 eur (body 674 a 675 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Na výchozí částku pokuty pro společnost Otis byl použit násobící koeficient 1,7 a na výchozí částku pokuty pro společnost ThyssenKrupp byl použit násobící koeficient 2, aby byla zohledněna jejich velikost a jejich celkové prostředky, takže výchozí částky jejich pokut byly stanoveny na 45 900 000 eur a 33 000 000 eur (body 690 a 691 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Vzhledem k tomu, že protiprávní jednání trvalo sedm let a osm měsíců (od 9. května 1996 do 29. ledna 2004), zvýšila Komise výchozí částku pokuty pro dotčené podniky o 75 %. Základní částka pokuty tak byla stanovena pro společnost Kone na 70 000 000 eur, pro společnost Otis na 80 325 000 eur, pro společnost Schindler na 70 000 000 eur a pro společnost ThyssenKrupp na 57 750 000 eur (body 692 a 696 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise se domnívala, že společnost ThyssenKrupp je třeba považovat za recidivistu a zvýšila výši její pokuty o 50 % z důvodu této přitěžující okolnosti (body 697, 698 a 708 až 710 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Nebyla zjištěna žádná polehčující okolnost ve prospěch dotčených podniků (body 733, 734, 749, 750 a 753 až 755 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 byla společnost Kone osvobozena od pokut v plném rozsahu. Společnosti Otis byla výše pokuty snížena o 40 % v rozpětí stanoveném v bodu 23 písm. b) prvním pododstavci první odrážce uvedeného oznámení a dále o 1 % za nezpochybnění skutkových zjištění. Společnosti ThyssenKrupp byla výše pokuty snížena o 20 % v rozpětí stanoveném v bodě 23 písm. b) prvním pododstavci druhé odrážce tohoto oznámení a dále o 1 % za nezpochybnění skutkových zjištění. Společnosti Schindler byla výše pokuty snížena o 1 % za nezpochybnění skutkových zjištění (body 760 až 777 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

29 V případě kartelové dohody v Německu byly společnosti Kone, Otis a ThyssenKrupp zařazeny do první kategorie s výchozí částkou pokuty stanovenou 70 000 000 eur. Společnost Schindler byla zařazena do druhé kategorie s výchozí částkou pokuty stanovenou na 17 000 000 eur (body 676 až 679 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Na výchozí částku pokuty pro společnost Otis byl použit násobící koeficient 1,7 a na výchozí částku pokuty pro společnost ThyssenKrupp byl použit násobící koeficient 2, aby byla zohledněna jejich velikost a jejich celkové prostředky, takže výchozí částky jejich pokut byly stanoveny na 119 000 000 eur a 140 000 000 eur (body 690 a 691 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Vzhledem k tomu, že protiprávní jednání, kterého se dopustily společnosti Kone, Otis a ThyssenKrupp, trvalo osm let a čtyři měsíce (od 1. srpna 1995 do 5. prosince 2003), zvýšila Komise výchozí částku pokuty pro tyto podniky o 80 %. Vzhledem k tomu, že protiprávní jednání, kterého se dopustila společnost Schindler, trvalo pět let a čtyři měsíce (od 1. srpna 1995 do 6. prosince 2000), zvýšila Komise výchozí částku pokuty pro tento podnik o 50 %. Základní částka pokuty tak byla stanovena pro společnost Kone na 126 000 000 eur, pro společnost Otis na 214 200 000 eur, pro společnost Schindler na 25 500 000 eur a pro společnost ThyssenKrupp na 252 000 000 eur (body 693 a 696 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise se domnívala, že společnost ThyssenKrupp je třeba považovat za recidivistu a zvýšila výši její pokuty o 50 % z důvodu této přitěžující okolnosti (body 697 až 707 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Nebyla zjištěna žádná polehčující okolnost ve prospěch dotčených podniků (body 727 až 729, 735, 736, 742 až 744, 749, 750 a 753 až 755 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Společnosti Kone byla snížena výše pokuty o maximálně povolenou výši 50 % podle bodu 23 písm. b) prvního pododstavce druhé odrážky oznámení o spolupráci z roku 2002 a dále o 1 % za nezpochybnění skutkových zjištění. Společnosti Otis byla výše pokuty snížena o 25 % v rozpětí stanoveném v bodě 23 písm. b) prvním pododstavci druhé odrážce uvedeného oznámení a dále o 1 % za nezpochybnění skutkových zjištění. Společnosti Schindler byla výše pokuty snížena o 15 % v rozpětí stanoveném v bodě 23 písm. b) prvním pododstavci třetí odrážce tohoto oznámení a dále o 1 % za nezpochybnění skutkových zjištění. Společnosti ThyssenKrupp byla výše pokuty snížena o 1 % za nezpochybnění skutkových zjištění (body 778 až 813 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

30 V případě kartelové dohody v Lucembursku byly společnosti Otis a Schindler zařazeny do první kategorie s výchozí částkou pokuty stanovenou na 10 000 000 eur. Společnosti Kone a ThyssenKrupp byly zařazeny do druhé kategorie s výchozí částkou pokuty stanovenou na 2 500 000 eur (body 680 až 683 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Na výchozí částku pokuty pro společnost Otis byl použit násobící koeficient 1,7 a na výchozí částku pokuty pro společnost ThyssenKrupp byl použit násobící koeficient 2, aby byla zohledněna jejich velikost a jejich celkové prostředky, takže výchozí částky jejich pokut byly stanoveny na 17 000 000 eur a 5 000 000 eur (body 690 a 691 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Vzhledem k tomu, že protiprávní jednání trvalo osm let a tři měsíce (od 7. prosince 1995 do 9. března 2004), zvýšila Komise výchozí částku pokuty pro dotčené podniky o 80 %. Základní částka pokuty tak byla stanovena pro společnost Kone na 4 500 000 eur, pro společnost Otis na 30 600 000 eur, pro společnost Schindler na 18 000 000 eur a pro společnost ThyssenKrupp na 9 000 000 eur (body 694 a 696 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise se domnívala, že společnost ThyssenKrupp je třeba považovat za recidivistu a zvýšila výši její pokuty o 50 % z důvodu této přitěžující okolnosti (body 697, 698 a 711 až 714 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Nebyla zjištěna žádná polehčující okolnost ve prospěch dotčených podniků (body 730, 749, 750 a 753 až 755 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 byla společnost Kone osvobozena od pokut v plném rozsahu. Společnosti Otis byla výše pokuty snížena o 40 % v rozpětí stanoveném v bodě 23 písm. b) prvním pododstavci první odrážce uvedeného oznámení a dále o 1 % za nezpochybnění skutkových zjištění. Společnostem Schindler a ThyssenKrupp byla výše pokuty snížena pouze o 1 % za nezpochybnění skutkových zjištění (body 814 až 835 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

31 V případě kartelové dohody v Nizozemsku byla společnost Kone zařazena do první kategorie s výchozí částkou pokuty stanovenou na 55 000 000 eur. Společnost Otis byla zařazena do druhé kategorie s výchozí částkou pokuty stanovenou na 41 000 000 eur. Společnost Schindler byla zařazena do třetí kategorie s výchozí částkou pokuty stanovenou na 24 500 000 eur. Společnosti ThyssenKrupp a MEE byly zařazeny do čtvrté kategorie s výchozí částkou pokuty stanovenou na 8 500 000 eur (body 684 a 685 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Na výchozí částku pokuty pro společnost Otis byl použit násobící koeficient 1,7 a na výchozí částku pokuty pro společnost ThyssenKrupp byl použit násobící koeficient 2, aby byla zohledněna jejich velikost a jejich celkové prostředky, takže výchozí částky jejich pokut byly stanoveny na 69 700 000 eur a 17 000 000 eur (body 690 a 691 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Vzhledem k tomu, že protiprávní jednání, kterého se dopustily společnosti Otis a ThyssenKrupp, trvalo pět let a deset měsíců (od 15. dubna 1998 do 5. března 2004), zvýšila Komise výchozí částku pokuty pro tyto podniky o 55 %. Vzhledem k tomu, že protiprávní jednání, kterého se dopustily společnosti Kone a Schindler, trvalo čtyři roky a devět měsíců (od 1. června 1999 do 5. března 2004), zvýšila Komise výchozí částku pokuty pro tyto podniky o 45 %. Vzhledem k tomu, že protiprávní jednání, kterého se dopustila společnost MEE, trvalo čtyři roky a jeden měsíc (od 11. ledna 2000 do 5. března 2004), zvýšila Komise výchozí částku pokuty pro tento podnik o 40 %. Základní částka pokuty tak byla stanovena pro společnost Kone na 79 750 000 eur, pro společnost Otis na 108 035 000 eur, pro společnost Schindler na 35 525 000 eur, pro ThyssenKrupp na 26 350 000 eur a pro společnost MEE na 11 900 000 eur (body 695 a 696 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise se domnívala, že společnost ThyssenKrupp je třeba považovat za recidivistu a zvýšila výši její pokuty o 50 % z důvodu této přitěžující okolnosti (body 697, 698 a 715 až 720 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Nebyla zjištěna žádná polehčující okolnost ve prospěch dotčených podniků (body 724 až 726, 731, 732, 737, 739 až 741, 745 až 748 a 751 až 755 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 byla společnost Otis osvobozena od pokut v plném rozsahu Společnosti ThyssenKrupp byla snížena výše pokuty o 40 % v rozpětí stanoveném v bodu 23 písm. b) prvním pododstavci první odrážce uvedeného oznámení a dále o 1 % za nezpochybnění skutkových zjištění. Společnostem Schindler a MEE byly výše pokuty sníženy o 1 % za nezpochybnění skutkových zjištění (body 836 až 855 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

32 Výrok napadeného rozhodnutí zní takto:

„Článek 1

1. Pokud jde o Belgii, následující podniky porušily článek 81 [ES] tím, že jednaly pravidelně a společně ve vzájemné shodě po uvedená období v rámci dohod a jednání ve vzájemné shodě na vnitrostátní úrovni, pokud jde o výtahy a eskalátory, za účelem rozdělení trhů, rozdělení veřejných a soukromých nabídkových řízení a jiných zakázek v souladu s předem dohodnutými podíly prodeje a instalace a za účelem nekonkurování si u zakázek na údržbu a modernizaci:

– Kone: [KC] a [Kone Belgie]: od 9. května 1996 do 29. ledna 2004;

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Belgie]: od 9. května 1996 do 29. ledna 2004;

– Schindler: Schindler Holding […] a [Schindler Belgie]: od 9. května 1996 do 29. ledna 2004; a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] a [TKLA]: od 9. května 1996 do 29. ledna 2004.

2. Pokud jde o Německo, následující podniky porušily článek 81 [ES] tím, že jednaly pravidelně a společně ve vzájemné shodě po uvedená období v rámci dohod a jednání ve vzájemné shodě na vnitrostátní úrovni, pokud jde o výtahy a eskalátory, za účelem rozdělení trhů, rozdělení veřejných a soukromých nabídkových řízení a jiných zakázek v souladu s předem dohodnutými podíly prodeje a instalace:

– Kone: [KC] a [Kone Německo]: od 1. srpna 1995 do 5. prosince 2003;

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Německo]: od 1. srpna 1995 do 5. prosince 2003;

– Schindler: Schindler Holding […] a [Schindler Německo]: od 1. srpna 1995 do 6. prosince 2000; a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] a [TKF]: od 1. srpna 1995 do 5. prosince 2003.

3. Pokud jde o Lucembursko, následující podniky porušily článek 81 [ES] tím, že jednaly pravidelně a společně ve vzájemné shodě po uvedená období v rámci dohod a jednání ve vzájemné shodě na vnitrostátní úrovni, pokud jde o výtahy a eskalátory, za účelem rozdělení trhů, rozdělení veřejných a soukromých nabídkových řízení a jiných zakázek v souladu s předem dohodnutými podíly prodeje a instalace a za účelem nekonkurování si u zakázek na údržbu a modernizaci:

– Kone: [KC] a [Kone Lucembursko]: od 7. prosince 1995 do 29. ledna 2004;

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis Belgie], [GTO] a [GT]: od 7. prosince 1995 do 9. března 2004;

– Schindler: Schindler Holding […] a [Schindler Lucembursko]: od 7. prosince 1995 do 9. března 2004; a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] a [TKAL]: od 7. prosince 1995 do 9. března 2004.

4. Pokud jde o Nizozemsko, následující podniky porušily článek 81 [ES] tím, že jednaly pravidelně a společně ve vzájemné shodě po uvedená období v rámci dohod a jednání ve vzájemné shodě na vnitrostátní úrovni, pokud jde o výtahy a eskalátory, za účelem rozdělení trhů, rozdělení veřejných a soukromých nabídkových řízení a jiných zakázek v souladu s předem dohodnutými podíly prodeje a instalace a za účelem nekonkurování si u zakázek na údržbu a modernizaci:

– Kone: [KC] a [Kone Nizozemsko]: od 1. června 1999 do 5. března 2004;

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Nizozemsko]: od 15. dubna 1998 do 5. března 2004;

– Schindler: Schindler Holding […] a [Schindler Nizozemsko]: od 1. června 1999 do 5. března 2004;

– ThyssenKrupp: [TKAG] a [TKL]: od 15. dubna 1998 do 5. března 2004; a

– [MEE]: od 11. ledna 2000 do 5. března 2004.

Článek 2

1. Za protiprávní jednání v Belgii uvedená v čl. 1 odst. 1 se ukládají následující pokuty:

– Kone: [KC] a [Kone Belgie], společně a nerozdílně: 0 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Belgie], společně a nerozdílně: 47 713 050 EUR;

– Schindler: Schindler Holding […] a [Schindler Belgie], společně a nerozdílně: 69 300 000 EUR; a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] a [TKLA], společně a nerozdílně: 68 607 000 EUR.

2. Za protiprávní jednání v Německu uvedená v čl. 1 odst. 2 se ukládají následující pokuty:

– Kone: [KC] a [Kone Německo], společně a nerozdílně: 62 370 000 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Německo], společně a nerozdílně: 159 043 500 EUR;

– Schindler: Schindler Holding […] a [Schindler Německo], společně a nerozdílně: 21 458 250 EUR; a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] a [TKF], společně a nerozdílně: 374 220 000 EUR.

3. Za protiprávní jednání v Lucembursku uvedená v čl. 1 odst. 3 se ukládají následující pokuty:

– Kone: [KC] a [Kone Lucembursko], společně a nerozdílně: 0 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis Belgie], [GTO] a [GT], společně a nerozdílně: 18 176 400 EUR;

– Schindler: Schindler Holding […] a [Schindler Lucembursko], společně a nerozdílně: 17 820 000 EUR; a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] a [TKAL], společně a nerozdílně: 13 365 000 EUR.

4. Za protiprávní jednání v Nizozemsku uvedená v čl. 1 odst. 4 se ukládají následující pokuty:

– Kone: [KC] a [Kone Nizozemsko], společně a nerozdílně: 79 750 000 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Nizozemsko], společně a nerozdílně: 0 EUR;

– Schindler: Schindler Holding […] a [Schindler Nizozemsko], společně a nerozdílně: 35 169 750 EUR;

– ThyssenKrupp: [TKAG] a [TKL], společně a nerozdílně: 23 477 850 EUR; a

– [MEE]: 1 841 400 EUR.

[…]“

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

33 Návrhy došlými kanceláři Tribunálu dne 7. května 2007 (ve věcech T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07 a T‑150/07) a dne 8. května 2007 (ve věci T‑154/07) podaly žalobkyně projednávané žaloby.

34 Tribunál (osmý senát) na základě zprávy soudce zpravodaje rozhodl o zahájení ústní části řízení a v rámci organizačních procesních opatření stanovených v článku 64 svého jednacího řádu položil účastnicím řízení písemné otázky a vyzval je k předložení dokumentů. Účastnice řízení těmto opatřením vyhověly ve stanovené lhůtě.

35 Řeči účastnic řízení ve věcech T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 a jejich odpovědi na otázky položené Tribunálem byly vyslechnuty na jednáních konaných ve dnech 3., 7. a 10. září 2009. Ústní část řízení ve věcech T‑144/07 a T‑148/07 byla následně uzavřena.

36 Na základě žádostí Tribunálu formulovaných na jednání předložily žalobkyně ve věcech T‑147/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 určité dokumenty.

37 Dopisy ze dne 14. a 15. září 2009 předložily žalobkyně kanceláři ve věcech T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 „opravu“ týkající se jejich žalobního důvodu vycházejícího z nesprávného zjištění opakování protiprávního jednání.

38 Usnesením ze dne 20. října 2009 byla znovu zahájena ústní část řízení ve věcech T‑144/07 a T‑148/07.

39 „Opravy“ žalobkyň byly vloženy do spisu ve věcech uvedených v bodě 37 výše. Komise předložila svá vyjádření k těmto opravám a zejména vznesla námitku jejich nepřípustnosti. Žalobkyně předložily svá vyjádření v tomto ohledu a ústní část řízení v těchto věcech byla následně uzavřena.

40 Poté, co byly účastnice řízení vyslechnuty k tomuto bodu na jednání, se Tribunál rozhodl spojit projednávané věci pro účely rozsudku na základě článku 50 jednacího řádu.

41 Žalobkyně ve věcech T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 navrhují, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se jich týká;

– podpůrně, snížil výši uložené pokuty;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

42 V každé věci Komise navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu;

– uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení.

K věci samé

1. Úvodní poznámky

43 Žaloby podané žalobkyněmi ve věcech T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 mají dvojí předmět, a sice návrhy na zrušení napadeného rozhodnutí, a podpůrně návrhy na zrušení nebo snížení pokut uložených žalobkyním.

44 Na podporu svých žalob uplatňují žalobkyně deset žalobních důvodů. První dva žalobní důvody, vycházející z toho, že Komise nebyla příslušná a z toho, že zneužívajícím způsobem stanovila solidární odpovědnost za protiprávní jednání, spadají pod návrhy na zrušení napadeného rozhodnutí.

45 Osm dalších žalobních důvodů uplatněných žalobkyněmi se vztahuje ke stanovení výše pokut a spadají tedy pod návrhy na zrušení nebo snížení pokut. První z těchto důvodů uplatněný žalobkyněmi ve věcech T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07, vychází z porušení zásady non bis in idem. Druhý žalobní důvod uplatněný žalobkyněmi ve věcech T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 vychází z porušení pokynů z roku 1998, zásad proporcionality a rovného zacházení, jakož i práva na obhajobu při stanovení výchozí částky pokut na základě závažnosti protiprávních jednání. Třetí důvod, uplatněný všemi žalobkyněmi, vychází z porušení pokynů z roku 1998, zásady proporcionality, článku 253 ES a zásady rovného zacházení při použití skupinového násobícího činitele pro účely zohlednění odrazujícího cíle při stanovení výchozí částky pokut. Čtvrtý důvod, uplatněný všemi žalobkyněmi, vychází z porušení pokynů z roku 1998, zásady proporcionality, a práva na obhajobu při 50% zvýšení základní částky pokut z důvodu opakování protiprávního jednání. Pátý žalobní důvod, uplatněný všemi žalobkyněmi, vychází z porušení oznámení o spolupráci z roku 2002 a zásad ochrany legitimního očekávání, jakož i rovného zacházení při posouzení jejich spolupráce. Šestý žalobní důvod uplatněný všemi žalobkyněmi, vychází z porušení zásad ochrany legitimního očekávání, rovného zacházení, proporcionality a řádné správy při určení výše snížení pokut přiznané za spolupráci mimo rámec oznámení o spolupráci z roku 2002. Sedmý žalobní důvod, uplatněný všemi žalobkyněmi, vychází z porušení čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003. Konečně pak osmý žalobní důvod, uplatněný žalobkyněmi ve věcech T‑144/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07, vychází z porušení zásady proporcionality při stanovení konečné částky pokut.

2. K návrhům na zrušení napadeného rozhodnutí

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z chybějící příslušnosti Komise

46 Projednávaný žalobní důvod bude analyzován ve dvou částech. První část vychází z porušení čl. 81 odst. 1 ES v rozsahu, v němž dotyčné kartelové dohody neovlivňovaly trh mezi členskými státy. Druhá část, formulovaná podpůrně, vychází z porušení nařízení č. 1/2003, oznámení Komise o spolupráci v rámci sítě orgánů pro hospodářskou soutěž (Úř. věst. C 101, s. 43; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) (dále jen „oznámení o spolupráci v rámci sítě“) (neoficiální překlad) a zásad rovného zacházení a ochrany legitimního očekávání, jelikož Komise měla přenechat stíhání protiprávního jednání dotyčným vnitrostátním orgánům.

K první části vycházející z porušení čl. 81 odst. 1 ES v rozsahu, v němž dotyčné kartelové dohody neovlivňovaly obchod mezi členskými státy

47 V bodě 602 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise tvrdí, že „používání a provádění systému přidělování projektů čtyřmi hlavními výrobci výtahů a eskalátorů (zahrnujícími rovněž [MEE] v případě Nizozemska) v každém dotyčném členském státě mohlo s ohledem na jejich politiky odkazování vyvolat změnu směřování obchodních toků ve srovnání s jejich směřováním v případě jejich nepřítomnosti“. Opírá se v tomto ohledu o následující skutečnosti.

48 Zaprvé Komise konstatuje, že „se v rámci Unie konaly určité přeshraniční transakce týkající se prodeje a instalace výtahů a eskalátorů, jakož i poskytování služeb údržby a modernizace“ (bod 86 odůvodnění napadeného rozhodnutí; viz rovněž bod 596 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

49 Podle Komise její spis „obsahuje [několik] příkladů přeshraničních obchodů, do kterých byla zapojena hlavně PME, ale rovněž i přinejmenším jeden velký podnik, [MEE, který] zásobuje rovněž belgický trh prostřednictvím své dceřiné společnosti v Nizozemsku“ (bod 87 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Dále Komise konstatuje, že „čtyři hlavní výrobci rovněž příležitostně reagovali na přeshraniční nabídková řízení v rámci Unie“ a cituje některé příklady na podporu tohoto tvrzení (bod 88 odůvodnění napadeného rozhodnutí; viz rovněž bod 78 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Podle Komise „mají zákazníci čím dál tím větší tendenci zásobit se u zahraničních dodavatelů“ (bod 596 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

50 Podle Komise navíc existuje „tendence, podle které velké (nadnárodní) podniky a skupiny podniků, které mají zastoupení ve více členských státech, jako jsou mezinárodní hotelové sítě, upřednostňují uzavírání smluv pokrývajících více členských států“ (bod 89 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

51 Zadruhé Komise odkazuje na politiku odkazování prováděnou čtyřmi největšími výrobci výtahů a eskalátorů v Evropě. Podle Komise „by množství přeshraničních transakcí bylo větší, pokud by [tito] […] výrobci […] nepoužívali strategii směřující k odmítnutí téměř všech přeshraničních cenových poptávek a k odkazování zákazníků na dotyčnou vnitrostátní dceřinou společnost“ (bod 90 odůvodnění napadeného rozhodnutí; viz rovněž bod 596 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

52 Zatřetí Komise v rámci svého právního posouzení zdůrazňuje, že „skutečnost, že horizontální kartelová dohoda pokrývá pouze jediný členský stát, neznamená, že protiprávní dohody nemohou ovlivnit obchod mezi členskými státy“ (bod 595 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Dále připomíná, že podle ustálené judikatury, „[v]liv, který může mít dohoda na obchod mezi členskými státy se posuzuje zejména s ohledem na postavení a význam účastníků na dotčeném výrobkovém trhu [rozsudek Soudního dvora ze dne 28. dubna 1998, Javico, C‑306/96, Recueil, s. I‑1983, bod 17]“ (bod 600 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Tvrdí rovněž, že „[s ohledem] na velikost obratu, který čtyři hlavní výrobci výtahů a eskalátorů dosahují v oblasti prodeje, instalace, údržby a modernizace výtahů a eskalátorů a vzhledem k tomu, že zavedli a prováděli v souvislosti s jejich politikou odkazování systém přidělování projektů, který se vztahoval na celé území Belgie, Lucemburska, Německa a Nizozemska, je třeba předpokládat, že schopnost zahraničních podniků prodávat jejich výrobky a služby v dotyčných zemích byla narušena, protože museli v těchto zemích čelit skupině výrobců, kteří společně představovali většinu nabídky na trhu“ (bod 600 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

53 Žalobkyně ve věcech T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 v zásadě tvrdí, že protiprávní jednání neovlivnila citelně obchod mezi členskými státy, takže nepředstavovala porušení článku 81 ES.

54 Jak již vyplývá ze znění článků 81 ES a 82 ES, aby se na kartelovou dohodu nebo zneužívající jednání použila unijní pravidla hospodářské soutěže, je třeba, aby mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy (rozsudek Soudního dvora ze dne 13. července 2006, Manfredi a další, C‑295/04 až C‑298/04, Sb. rozh. s. I‑6619, bod 40).

55 Výklad a uplatnění této podmínky týkající se účinků na obchod mezi členskými státy musejí vycházet ze skutečnosti, že jejím cílem je vymezit v oblasti právní úpravy hospodářské soutěže hranici mezi působností unijního práva a působností práva členských států. Do působnosti unijního práva tak spadá každá kartelová dohoda a každé jednání, které mohou narušit svobodu obchodu mezi členskými státy takovým způsobem, který může narušit uskutečnění cílů jednotného trhu mezi členskými státy, zejména oddělováním vnitrostátních trhů nebo změnou struktury hospodářské soutěže na společném trhu (rozsudky Soudního dvora Manfredi a další, bod 54 výše, bod 41; ze dne 23. listopadu 2006, Asnef-Equifax a Administración del Estado, C‑238/05, Sb. rozh. s. I‑11125, bod 33, a ze dne 25. ledna 2007, Dalmine v. Komise, C‑407/04 P, Sb. rozh. s. I‑829, bod 89).

56 Aby rozhodnutí, dohoda nebo jednání mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy, musejí být možné s dostatečnou pravděpodobností předpokládat na základě souhrnu skutkových a právních okolností, že mohou přímo nebo nepřímo, skutečně nebo potenciálně ovlivnit obchod mezi členskými státy, a to tak, že se lze obávat, že by mohly být překážkou uskutečňování jednotného trhu mezi členskými státy. Navíc je třeba, aby tento vliv nebyl zanedbatelný (rozsudky Javico, bod 52 výše, bod 16; ze dne 21. ledna 1999, Bagnasco a další, C‑215/96 a C‑216/96, Recueil, s. I‑135, bod 47; Manfredi a další, bod 54 výše, bod 42; Asnef-Equifax a Administración del Estado, bod 55 výše, bod 34, a Dalmine v. Komise, bod 55 výše, bod 90).

57 Ovlivnění obchodu uvnitř Společenství tedy obecně vyplývá ze spojení více faktorů, které samy o sobě nejsou nezbytně určující (rozsudky Bagnasco a další, bod 56 výše, bod 47; Manfredi a další, bod 54 výše, bod 43, a Asnef-Equifax a Administración del Estado, bod 55 výše, bod 35).

58 Podle žalobkyň neovlivňují protiprávní jednání uvedená v článku 1 napadeného rozhodnutí obchod mezi členskými státy, protože činnosti v oblasti výtahů a eskalátorů jsou organizovány na vnitrostátní úrovni či dokonce místní úrovni, zejména s ohledem na skutečnost, že instalace a údržba výtahů a eskalátorů jsou práce vykonávané zkušenými odborníky, které z důvodů hospodářské efektivity mohu být vykonávány jen na místní úrovni, jakož i s ohledem na potřebu zajistit rychlé zásahy a na vnitrostátní právní úpravy. Mezistátní transakce jsou ostatně výjimečné. Samotná Komise měla za to, že kartelové dohody byly vnitrostátní.

59 Je třeba konstatovat, že žalobkyně nezpochybňují, že se čtyři kartelové dohody konstatované v článku 1 napadeného rozhodnutí vztahovaly na celé území Belgie, Německa, Lucemburska a Nizozemska (body 595 a 600 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

60 Přitom z ustálené judikatury vyplývá, že kartelová dohoda vztahující se na celé území členského státu ze své podstaty posiluje oddělování vnitrostátních trhů, čímž narušuje vzájemné hospodářské prolínání, které je zamýšleno Smlouvou (rozsudky Soudního dvora ze dne 17. října 1972, Vereeniging van Cementhandelaren v. Komise, 8/72, Recueil, s. 977, bod 29; ze dne 19. února 2002, Wouters a další, C‑309/99, Recueil, s. I‑1577, bod 95; Manfredi a další, bod 54 výše, bod 45, a Asnef-Equifax a Administración del Estado, bod 55 výše, bod 37; rozsudky Tribunálu ze dne 22. října 1997, SCK a FNK v. Komise, T‑213/95 a T‑18/96, Recueil, s. II‑1739, bod 179, a ze dne 14. prosince 2006, Raiffeisen Zentralbank Österreich a další v. Komise, T‑259/02 až T‑264/02 a T‑271/02, Sb. rozh. s. II‑5169, bod 180).

61 Z této judikatury vyplývá, že přinejmenším existuje silný předpoklad, že praktika narušující hospodářskou soutěž uplatňovaná ve vztahu k celému území členského státu může přispívat k oddělování trhů a ovlivnit obchod uvnitř Společenství. Tento předpoklad lze vyloučit pouze v případě, že analýza vlastností dohody a jejího hospodářského kontextu prokáže opak (rozsudek Raiffeisen Zentralbank Österreich a další v. Komise, bod 60 výše, bod 181).

62 Nejprve se Komise v rozporu s tvrzením žalobkyň ve věcech T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 neopřela pouze o tuto judikaturu, aby dospěla v napadeném rozhodnutí k závěru, že kartelové dohody mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES. Z bodů 47 až 52 výše totiž vyplývá, že Komise se v uvedeném rozhodnutí rovněž opřela o určité přeshraniční transakce týkající se prodeje a instalace výtahů a eskalátorů, jakož i o poskytování služeb údržby a modernizace, kterých se konkrétně účastnili čtyři hlavní výrobci, jichž se týká napadené rozhodnutí (body 87, 88 a 596 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

63 Dále je třeba konstatovat, že argumenty žalobkyň týkající se zvláštností dotčeného trhu, které údajně prokazují jeho vnitrostátní či dokonce místní povahu, nemohou ovlivnit důkazní sílu listinných důkazů uvedených v napadeném rozhodnutí (body 88 a 90 odůvodnění napadeného rozhodnutí), které potvrzují, že existuje obchod mezi členskými státy na trhu uvedeném v napadeném rozhodnutí. Totéž platí pro argumentaci týkající se výjimečnosti mezistátních transakcí, která zpochybňuje jen citelnost ovlivnění obchodu mezi členskými státy, nikoli existenci takového obchodu.

64 Jak konečně vyplývá z napadeného rozhodnutí, politika odkazování společností Kone, Otis, Schindler a ThyssenKrupp „sama o sobě svědčí o tom, že existuje určitý zájem zákazníků obracet se na zahraniční dodavatele“ (bod 596 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise navíc uvedla účast zahraničních podniků na vnitrostátních nabídkových řízeních (bod 78 odůvodnění napadeného rozhodnutí) nebo dále existenci přeshraničních nabídkových řízení (bod 89 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Lze se domnívat, jak uvádí Komise v bodě 90 odůvodnění napadeného rozhodnutí, že počet přeshraničních transakcí by byl vyšší, pokud by čtyři výše uvedení velcí výrobci nepoužívali strategii směřující k odmítání téměř všech přeshraničních poptávek a odkazování zákazníků na dotyčnou vnitrostátní dceřinou společnost.

65 V tomto ohledu musí být zamítnut argument žalobkyň, podle kterého byla politika odkazování diktovaná povahou dotyčné činnosti. Je totiž vyvrácen samotnou existencí určitých přeshraničních transakcí na relevantním trhu.

66 V důsledku toho je třeba konstatovat, že Komise se mohla na základě skutkových zjištění uvedených v předchozích bodech a na základě ustálené judikatury (viz bod 60 výše) právem domnívat, že kartelové dohody uvedené v článku 1 napadeného rozhodnutí mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy.

67 U otázky, zda toto ovlivnění může být kvalifikováno jako citelné, je třeba připomenout, že vliv, který může mít dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě na obchod mezi členskými státy se posuzuje zejména s přihlédnutím k postavení a významu účastníků na dotčeném výrobkovém trhu (rozsudky Soudního dvora ze dne 10. července 1980, Lancôme a Cosparfrance Nederland, 99/79, Recueil, s. 2511, bod 24, a Javico, bod 52 výše, bod 17; rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 1994, Parker Pen v. Komise, T‑77/92, Recueil, s. II‑549, bod 40).

68 Přitom výrobci uvedení v napadeném rozhodnutí „představovali společně většinu nabídky na trhu“ (bod 600 odůvodnění napadeného rozhodnutí), a sice přibližně 81 % prodejů výtahů a eskalátorů v Evropě (číselný údaj za rok 2004 je vyjádřen objemem) (bod 83 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Tito výrobci tedy měli dostatečnou velikost a hospodářskou sílu na to, aby jejich praktiky uvedené v napadeném rozhodnutí mohly citelně ovlivnit obchod mezi členskými státy (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 1. února 1978, Miller International Schallplatter v. Komise, 19/77, Recueil, s. 131, bod 10, a rozsudek SCK a FNK v. Komise, bod 60 výše, bod 181).

69 Komise konečně na rozdíl od tvrzení žalobkyň neměla povinnost prokázat, že sporné dohody mají v praxi citelný vliv na obchod mezi členskými státy nebo dále, že se mezistátní obchod po ukončení protiprávních jednání zvýšil. Článek 81 odst. 1 ES totiž vyžaduje jen to, aby dohody a jednání ve vzájemné shodě omezující hospodářskou soutěž mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy (rozsudek Asnef-Equifax a Administración del Estado, bod 55 výše, bod 43, a rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2006, FNCBV a další v. Komise, T‑217/03 a T‑245/03, Sb. rozh. s. II‑4987, bod 68).

70 Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že Komise mohla mít právem za to, že kartelové dohody uvedené v článku 1 napadeného rozhodnutí citelně ovlivnily obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES.

71 První část projednávaného žalobního důvodu tedy musí být zamítnuta.

K druhé části, která vychází z porušení nařízení č. 1/2003, oznámení o spolupráci v rámci sítě a zásad rovného zacházení a ochrany legitimního očekávání, jelikož Komise měla přenechat stíhání protiprávního jednání dotyčným vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž

72 V bodě 543 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise odůvodňuje svou příslušnost použít článek 81 ES na kartelové dohody, kterých se týká uvedené rozhodnutí, takto:

„[…] Nařízení č. 1/2003 ponechalo v platnosti režim paralelní příslušnosti Společenství k použití čl. 81 odst. 1 [ES]. Zejména nezměnilo příslušnost Komise vyšetřovat každé domnělé protiprávní jednání a přijímat rozhodnutí na základě článku 81 [ES], včetně protiprávních jednání, jejichž hlavní účinky nastanou v jediném členském státě. Oznámení [o spolupráci v rámci sítě] definuje obecné směry rozdělení úkolů mezi Komisí a orgány členských států pro hospodářskou soutěž. Ani nařízení č. 1/2003 ani oznámení [o spolupráci v rámci sítě] nevytváří práva ani očekávání podniku, pokud jde o posouzení jeho věci daným orgánem pro hospodářskou soutěž, přičemž nic rovněž nebrání Komisi v tom, aby se zabývala domnělým porušením článku 81 [ES], včetně v rámci věcí omezených na území jediného členského státu […]“.

73 Žalobkyně ve věcech T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 v zásadě uvádějí, že i když je článek 81 ES použitelný, nebyla Komise příslušná k zahájení řízení a uložení pokuty. Zahájení řízení Komisí představuje porušení oznámení o spolupráci v rámci sítě a zásady ochrany legitimního očekávání. Podle článků 5 a 35 nařízení č. 1/2003 a bodů 8 a 14 oznámení o spolupráci v rámci sítě měly dotyčné vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž lepší postavení pro stíhání protiprávních jednání. Žalobkyně ve věcech T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07 a T‑150/07 rovněž tvrdí, že oznámení o spolupráci v rámci sítě je pro orgány pro hospodářskou soutěž závazné, což vyplývá ze zásad legality správy, rovného zacházení a dodržování legitimního očekávání. Konečně žalobkyně ve věcech T‑147/07 a T‑149/07 zdůrazňují, že stíhání protiprávních jednání vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž by bylo vzhledem k „jazykovým nedostatkům“ úředníků Komise pověřených spisem účinnější.

74 Uvedené žalobkyně jsou toho názoru, že skutečnost, že Komise přenechala rakouskému orgánu pro hospodářskou soutěž stíhání paralelního porušení článku 81 ES na trhu s výtahy a eskalátory v Rakousku, svědčí o arbitrární povaze použití zásad rozdělení příslušnosti stanovených v oznámení o spolupráci v rámci sítě. Žalobkyně ve věcech T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 v tomto ohledu tvrdí, že s nimi bylo zacházeno méně výhodně, než kdyby se věcí zabývaly orgány příslušné podle oznámení o spolupráci v rámci sítě, protože belgické, lucemburské a nizozemské orgány pro hospodářskou soutěž jim v rozhodnutích přiznaly ochranu před pokutami.

75 Zaprvé je třeba připomenout, že pokud jde o rozdělení příslušnosti mezi Komisí a vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž, nařízení č. 1/2003 ukončilo předchozí centralizovaný režim a vytvořilo v souladu se zásadou subsidiarity větší propojení vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž. Podle článku 35 nařízení č. 1/2003 jsou tak členské státy povinny určit orgán nebo orgány pro hospodářskou soutěž příslušné k uplatňování článků 81 ES a 82 ES a článek 5 nařízení č. 1/2003 uvedené orgány opravňuje, aby prováděly unijní právo hospodářské soutěže (viz v tomto smyslu rozsudek Tribunálu ze dne 8. března 2007, France Télécom v. Komise, T‑339/04, Sb. rozh. s. II‑521, bod 79).

76 Avšak spolupráce mezi Komisí a vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž zavedená nařízením č. 1/2003 neumožňuje mít za to, že v projednávaném případě měla Komise přenechat dotyčným vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž stíhání různých protiprávních jednání. Naopak, z ustanovení nařízení č. 1/2003 vyplývá, že Komise si ponechává svou rozhodující úlohu při vyšetřování a zjišťování porušení unijních pravidel hospodářské soutěže, která není dotčena paralelní příslušností, jíž disponují vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž na základě tohoto nařízení. V souladu s čl. 11 odst. 6 nařízení č. 1/2003 má totiž Komise možnost zahájit řízení za účelem přijetí rozhodnutí, i když vnitrostátní orgán již věc projednává, a to po konzultaci s tímto orgánem. Dále v souladu s uvedeným ustanovením zahájení řízení Komisí zbavuje vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž příslušnosti používat v takové věci unijní pravidla hospodářské soutěže.

77 Pokud jde o oznámení o spolupráci v rámci sítě, které bylo podle žalobkyň v projednávaném případě porušeno, je třeba uvést, že podle jeho bodu 31 nepřiznává dotčeným podnikům individuální právo, aby se jejich věcí zabýval určitý orgán. Žalobkyně tedy nemohou tvrdit, že podle tohoto oznámení měly právo nebo legitimní očekávání, že protiprávní jednání konstatovaná v napadeném rozhodnutí budou stíhat vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž (viz v tomto smyslu rozsudek France Télécom v. Komise, bod 75 výše, bod 83).

78 Komise tedy měla v bodě 543 odůvodnění napadeného rozhodnutí právem za to, že „ani nařízení č. 1/2003, ani oznámení [o spolupráci v rámci sítě] nevytváří práva ani očekávání podniku, pokud jde o projednání jeho věci daným orgánem pro hospodářskou soutěž“.

79 Dále i za předpokladu, že by oznámení o spolupráci v rámci sítě mohlo vytvářet práva nebo založit u podniku legitimní očekávání, že jeho věc projedná daný orgán, nemůže být přijata argumentace žalobkyň, která se opírá o body 8 a 14 uvedeného oznámení.

80 V tomto ohledu je třeba zaprvé uvést, že bod 8 oznámení o spolupráci v rámci sítě, který uvádí podmínky, za kterých „může být určitý orgán považován za vhodný k projednání [věci]“ (neoficiální překlad), není závazný. Použití slovesa „moci“ prokazuje, že se jedná o pouhou možnost rozdělení povinností, kterou nelze považovat za povinnost Komise, aby určitý případ neprojednala, pokud jsou podmínky uvedené v bodu 8 splněny (rozsudek France Télécom v. Komise, bod 75 výše, bod 84).

81 Zadruhé v rozsahu, v němž může bod 14 oznámení o spolupráci v rámci sítě vytvářet práva nebo zakládat legitimní očekávání, jelikož potvrzuje, že Komise „je“ ve zvláště vhodném postavení, pokud jsou splněny určité podmínky uvedené v tomto ustanovení, potvrzuje tento bod oprávnění Komise zabývat se projednávanou věcí. V souladu s bodem 14 oznámení o spolupráci v rámci sítě totiž Komise musí být považována za zvláště vhodnou, pokud „jedna nebo více dohod či praktik […] mají účinky na hospodářskou soutěž ve více než třech členských státech“, což je případ protiprávních jednání konstatovaných v napadeném rozhodnutí.

82 Zatřetí, k bodu15 oznámení o spolupráci v rámci sítě, který v případě neexistence jediného protiprávního jednání představuje podle žalobkyň jediný základ pro příslušnost Komise a jehož podmínky nebyly v projednávaném případě splněny, stačí konstatovat – stejně jako Komise – že toto ustanovení je pro projednávanou věc irelevantní, jelikož se týká předpokladu, kdy je Komise zvláště vhodná k projednání věci.

83 Oznámení o spolupráci v rámci sítě tak nebylo v projednávaném případě porušeno, a není tedy třeba vyjadřovat se k údajnému porušení zásad legality správy a rovného zacházení, které jsou základem závaznosti uvedeného oznámení.

84 Zadruhé, skutečnost, že rakouský orgán pro hospodářskou soutěž přijal rozhodnutí ohledně souběžného vnitrostátního protiprávního jednání, nemůže rovněž prokázat, že Komise měla přenechat stíhání protiprávních jednání v Belgii, Německu, Lucembursku a Nizozemsku dotyčným vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž. Jak totiž vyplývá z analýzy uskutečněné v bodech 75 až 78 výše, žádné ustanovení unijního práva Komisi takovou povinnost neukládá. Z vysvětlení Komise navíc vyplývá, že sledovaný přístup nebyl v žádném případě arbitrární. Je totiž nesporné, že šetření týkající se čtyř kartelových dohod uvedených v napadeném rozhodnutí byla zahájena 32 měsíců před šetřením týkajícím se kartelové dohody v Rakousku a že v okamžiku předložení první žádosti na základě oznámení o spolupráci z roku 2002 ohledně kartelové dohody v Rakousku byla šetření kartelových dohod uvedených v napadeném rozhodnutí již uzavřena a byl již vypracován návrh rozhodnutí. Omezení šetření Komise na čtyři kartelové dohody uvedené v napadeném rozhodnutí je tedy odůvodněno rizikem prodlení v projednávání těchto věcí.

85 Zatřetí se žalobkyně ve věcech T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 nemohou na podporu své argumentace, podle níž měla Komise přenechat příslušným vnitrostátním orgánům stíhání protiprávních jednání, dovolávat údajných rozhodnutí o ochraně před pokutami, kterou získaly od belgického, lucemburského a nizozemského orgánu pro hospodářskou soutěž. Tato vnitrostátní rozhodnutí byla totiž předběžná (viz body 167 až 174 níže) a spadala nanejvýš do rámce vnitrostátního řízení. Přitom v souladu s čl. 11 odst. 6 nařízení č. 1/2003 má Komise možnost zahájit kdykoli řízení a zbavit tím orgány členských států pro hospodářskou soutěž jejich příslušnosti.

86 Začtvrté musí být zamítnut argument žalobkyň ve věcech T‑147/07 a T‑149/07 vycházející z údajných „jazykových nedostatků“ úředníků Komise pověřených spisem, protože Komise je mnohojazyčným orgánem, který musí být považován za způsobilý pracovat ve všech úředních jazycích Společenství (viz v tomto smyslu rozsudek Tribunálu ze dne 15. března 2000, Cimenteries CBR a další v. Komise, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Recueil, s. II‑491, bod 640). Žalobkyně navíc nemohou tvrdit, že skutečnost, že oznámení námitek a napadené rozhodnutí jim byla doručena v anglickém jazyce, zatímco žalobkyně při správním řízení používaly německý nebo nizozemský jazyk, poškodila jejich právo na obhajobu, neboť přiznávají, že souhlasily s doručováním dokumentům v anglickém jazyce a proto, že jejich tvrzení jsou v každém případě nepodložená.

87 Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že druhá část projednávaného žalobního důvodu rovněž nemůže být přijata.

88 Žalobní důvod vycházející z chybějící příslušnosti Komise tedy musí být zamítnut v plném rozsahu.

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení zásad, které upravují přičtení odpovědnosti za porušení článku 81 ES, presumpci neviny, personalitu trestů, rovné zacházení a porušení práva na obhajobu, jakož i článku 253 ES při přičtení protiprávních jednání spáchaných dceřinými společnostmi příslušným mateřským společnostem

Úvodní poznámky

89 Tímto žalobním důvodem, který se týká zaprvé legality konstatování protiprávního jednání dotyčných mateřských společností v článku 1 napadeného rozhodnutí a zadruhé legality pokut uložených uvedeným společnostem v článku 2 napadeného rozhodnutí, žalobkyně ve věcech T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 zpochybňují solidární odpovědnost TKE a TKAG za protisoutěžní jednání jejich dceřiných společností v Belgii, Německu, Lucembursku a Nizozemsku.

90 K solidární odpovědnosti mateřské společnosti za jednání její dceřiné společnosti je třeba připomenout, že okolnost, že dceřiná společnost má oddělenou právní subjektivitu, nestačí k vyloučení možnosti, že její chování lze přičíst mateřské společnosti (rozsudek Soudního dvora ze dne 14. července 1972, Imperial Chemical Industries v. Komise, 48/69, Recueil, s. 619, bod 132).

91 Unijní právo hospodářské soutěže se totiž vztahuje na činnosti podniků a pojem podniku zahrnuje jakoukoli jednotku vykonávající hospodářskou činnost nezávisle na právním postavení této jednotky a způsobu jejího financování (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 10. září 2009, Akzo Nobel a další v. Komise, C 97/08 P, Sb. rozh. s. I 8237, bod 54 a citovaná judikatura).

92 Unijní soud rovněž upřesnil, že pojem podniku musí být v tomto kontextu chápán jako pojem označující hospodářskou jednotku, i když z právního hlediska je tato hospodářská jednotka složena z více fyzických nebo právnických osob (viz rozsudky Soudního dvora ze dne 12. července 1984, Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Recueil, s. 2999, bod 11, a Akzo Nobel a další v. Komise, bod 91 výše, bod 55 a citovaná judikatura; rozsudek Tribunálu ze dne 29. června 2000, DSG v. Komise, T 234/95, Recueil, s. II 2603, bod 124). Zdůraznil tak, že pro účely použití pravidel hospodářské soutěže není rozhodující formální oddělenost mezi dvěma společnostmi vyplývající z jejich oddělené právní subjektivity, ale otázka, zda existuje jednota v jejich tržním chování. Může se tedy ukázat jako nezbytné určit, zda dvě společnosti s oddělenými právními subjektivitami tvoří nebo patří do jednoho a téhož podniku nebo hospodářské jednotky, která má jednotné tržní chování (rozsudek Imperial Chemi