STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

JULIANE KOKOTT

přednesené dne 23. dubna 2020 ( 1 )

Věc C-93/19 P

Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)

proti

Chantal Hebberecht

„Kasační opravný prostředek – Žaloba na neplatnost – Právo veřejné služby – Evropská služba pro vnější činnost – Služební přidělení – Místo vedoucí delegace Evropské unie v Etiopii – Princip rotace – Žádost o prodloužení služebního přidělení – Odmítnutí – Rovnost pohlaví – Povinnost zohlednit aspekty týkající se pohlaví – Zrušení diskrečních rozhodnutí administrativy – Nezohlednění aspektů, které bylo třeba zahrnout do diskrečního rozhodnutí – Aspekty, jejichž zohlednění je povinné“

I. Úvod

1. Smí nadřízený úřednice Evropské unie při rozhodování o prodloužení jejího služebního přidělení, tedy jejího setrvání na určitém pracovním místě, od počátku vyloučit úvahy související s pohlavím?

2. Tato otázka vyvstává v rámci sporu mezi Evropskou službou pro vnější činnost (dále jen „ESVČ“) a jednou z jejích úřednic, která žádá o prodloužení přidělení na vedoucí místo, a sice na pozici vedoucí delegace Evropské unie v Etiopii. Při odmítnutí příslušné žádosti byla ESVČ toho názoru, že je třeba vzít v úvahu pouze zájem služby, a že pohlaví nemůže při tomto rozhodnutí hrát roli.

3. V rozsudku ze dne 27. listopadu 2018, Hebberecht v. ESVČ (T‑315/17, EU:T:2018:842) (dále jen „napadený rozsudek“), Tribunál naproti tomu zastával názor, že je rovnost pohlaví rozhodujícím faktorem, který musí být zohledněn při všech rozhodnutích, která jsou přijímána na základě služebního řádu. Z tohoto důvodu napadené rozhodnutí zrušil.

4. V době, kdy se hojně hovoří o konceptu „Gender Mainstreaming“ ( 2 ), bude Soudní dvůr vůbec poprvé muset rozhodnout, jaký právní rozměr má rovnost pohlaví v personálních rozhodnutích Unie a jaké důsledky je z toho třeba popřípadě vyvodit.

5. Podle ESVČ by totiž pro ni povinnost zohlednit v projednávaném případě aspekty týkající se pohlaví znamenala, že by byla povinna prodloužit přidělení dotčené úřednice. Pro takovou „pozitivní diskriminaci“ však chybí přímo použitelný právní základ. Tribunál však v každém případě neměl uvedené rozhodnutí zrušit pouze z toho důvodu, že ESVČ při jeho přijímání neposoudila úvahy ohledně pohlaví.

II. Právní rámec

6. Služební řád úředníků Evropské unie byl stanoven nařízením Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví služební řád úředníků Evropských společenství a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství a kterým se zavádějí zvláštní opatření dočasně použitelná na úředníky Komise ( 3 ).

7. Bod 7 odůvodnění nařízení Rady (ES, Euratom) č. 723/2004 ze dne 22. března 2004, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství ( 4 ), stanoví: „Je nezbytné dodržovat zásadu zákazu diskriminace zakotvenou ve Smlouvě o ES, a proto je nutné dále rozvíjet personální politiku zajišťující rovné příležitosti pro všechny bez ohledu na pohlaví, fyzickou výkonnost, věk, rasovou nebo etnickou příslušnost, sexuální orientaci a rodinný stav.“

8. Podle článku 1b služebního řádu úředníků Evropské unie, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 1023/2013 ze dne 22. října 2013 ( 5 ) (dále jen „služební řád“), se tento použije na úředníky ESVČ.

9. Článek 1d služebního řádu stanoví: „1. Při používání tohoto služebního řádu se zakazuje jakákoli diskriminace na základě pohlaví, rasy, barvy pleti, etnického nebo sociálního původu, genetických znaků, jazyka, náboženského vyznání nebo víry, politického nebo jiného názoru, příslušnosti k národnostní menšině, majetku, původu, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace. […] 2. Za účelem zajištění úplné rovnosti mezi muži a ženami v pracovním životě, které musí být, jakožto rozhodující činitel, zohledněny při provádění všech hledisek tohoto služebního řádu, nebrání zásada rovného zacházení orgánu zachovat nebo zavést opatření poskytující zvláštní výhody pro usnadnění profesní činnosti méně zastoupeného pohlaví nebo pro předcházení či vyrovnávání nevýhod v profesní kariéře. 3. Orgány oprávněné ke jmenování v rámci příslušných orgánů vymezí společnou dohodou po projednání s výborem pro služební řád opatření a akce na podporu rovných příležitostí pro muže a ženy v oblastech, na které se vztahuje služební řád, a přijmou vhodná ustanovení zejména k nápravě skutečných nerovností, které omezují příležitosti žen v těchto oblastech. […] 6. Při zachování zásady zákazu diskriminace a zásady proporcionality musí být každé omezení těchto zásad odůvodněno objektivními a přijatelnými důvody a zaměřeno na dosažení oprávněných cílů obecného zájmu v rámci personální politiky. […]“

III. Okolnosti sporu a řízení před Tribunálem

10. Pro účely tohoto řízení o kasačním opravném prostředku lze okolnosti sporu a řízení před Tribunálem shrnout následovně.

11. Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku (dále jen „odpůrkyně“) je úřednicí ESVČ. Dne 1. září 2013 byla na čtyři roky jmenována vedoucí delegace Evropské unie v Etiopii.

12. Dne 15. dubna 2016 požádala o prodloužení svého přidělení o jeden rok do 1. září 2018. Svou žádost odůvodnila tím, že si přeje zhodnotit své zkušenosti v Etiopii ještě pátý rok, než dne 1. září 2018 odejde do starobního důchodu.

13. Rozhodnutím ze dne 30. června 2016 (dále jen „napadené rozhodnutí“) orgán ESVČ oprávněný ke jmenování uvedenou žádost zamítl a uvedl, že „v zájmu zajištění pravidelné rotace vedoucích delegací je obecně uplatňována jasná politika mobility po uplynutí maximálně čtyř let na jednom pracovním místě“.

14. Proti tomuto rozhodnutí podala odpůrkyně nejprve stížnost podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu a poté – po jejím zamítnutí – žalobu k Tribunálu.

15. K odůvodnění zejména uvedla, že prodloužení jejího přidělení odpovídá zájmu služby a že její odchod povede k diskontinuitě služby na úrovni řízení zajišťovaného ESVČ. Kromě toho by její prodloužení na místě vedoucí delegace jako ženy v platové třídě AD 14 bylo ukázkovou pozitivní diskriminací.

16. ESVČ naproti tomu zastávala jak v řízení o stížnosti, tak před Tribunálem názor, že prodloužení není v zájmu služby. Kromě toho podle ní nelze bez povinnosti v tomto směru zohlednit při posuzování požadovaného prodloužení okolnost, že je navrhovatelka žena, jelikož toto prodloužení musí být odůvodněno výlučně zájmem služby.

17. Napadeným rozsudkem Tribunál vyhověl žalobě žalobkyně v prvním stupni a odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku, v rozsahu, v němž se domáhala zrušení napadeného rozhodnutí.

18. Odpůrkyně sice podle názoru Tribunálu neprokázala, že posouzení zájmu služby ze strany ESVČ bylo zjevně nesprávné ( 6 ). ESVČ mohla nadto, aniž by se dopustila zjevně nesprávného posouzení, vycházet z toho, že kontinuita služby může být zabezpečena i setrváním zástupce vedoucího delegace ( 7 ). ESVČ však porušila čl. 1d odst. 2 a 3 služebního řádu tím, že v rozhodnutí o žádosti o prodloužení podané žalobkyní nezohlednila rovnost pohlaví, přestože je toto podle normotvůrce rozhodujícím faktorem ve služebním řádu ( 8 ). V této souvislosti Tribunál upozornil na to, že ESVČ jak v průběhu písemné části řízení, tak na jednání před Tribunálem zdůraznila, že mezi politikou rovných příležitostí a politikou mobility neexistuje žádná souvislost a že jsou žádosti o prodloužení vyřizovány nezávisle na tom, zda je žadatelem muž nebo žena ( 9 ).

19. Vzhledem k tomu, že by výrok napadeného rozhodnutí mohl znít jinak, kdyby rovnost žen a mužů nebyla od počátku vyloučena z posuzování provedeného ESVČ, Tribunál napadené rozhodnutí zrušil ( 10 ).

IV. Řízení před Soudním dvorem

20. Kasačním opravným prostředkem ze dne 6. února 2019, došlým Soudnímu dvoru dne 8. února 2019, se ESVČ domáhá, aby Soudní dvůr: – zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 27. listopadu 2018, Hebberecht v. ESVČ (T‑315/17, EU:T:2018:842); – zamítl žalobu podanou k Tribunálu a – uložil [odpůrkyni] náhradu nákladů řízení.

21. Odpůrkyně se ke kasačnímu opravnému prostředku nevyjádřila.

V. Právní posouzení

22. Skutečnost, že se odpůrkyně nevyjádřila, není podstatná. Předmětem řízení o kasačním opravném prostředku je totiž pouze otázka, zda namítaná nesprávná právní posouzení odůvodňují zrušení napadeného rozsudku. Na tuto otázku je třeba odpovědět objektivně, nezávisle na návrhových žádáních protistrany.

23. Jediným důvodem kasačního opravného prostředku ESVČ Tribunálu vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že svůj rozsudek založil na porušení čl. 1d odst. 2 služebního řádu.

24. Podle názoru ESVČ vychází Tribunál v bodech 93 a 94 napadeného rozsudku „zjevně z toho“, že čl. 1d odst. 2 služebního řádu obsahuje přímo použitelnou zásadu podpory žen, která tuto instituci zavazuje k tomu, aby rozhodla ve prospěch navrhovatelky. V tom spočívá nesprávné právní posouzení, jelikož je orgán oprávněný ke jmenování povinen přistoupit k určitým „pozitivně diskriminačním“ opatřením jen tehdy, pokud přijal odpovídající předpisy o takových opatřeních ve smyslu čl. 1d odst. 3 služebního řádu.

25. Již formulace důvodu kasačního opravného prostředku ukazuje, že tento spočívá na určitém způsobu výkladu rozsudku ze strany ESVČ. Z tohoto důvodu je třeba posoudit rozhodující místa napadeného rozsudku v jejich přesném znění.

26. Tribunál v bodech 93 a 94 napadeného rozsudku rozhodl, že „zákonodárce, který přijal služební řád, se v čl. 1d odst. 2 služebního řádu nespokojil s oznámením přijetí opatření orgány. Rovněž stanoví, ač toto prohlášení nedoprovodil nějakou lhůtou či podmínkou a nepodřídil jej přijetí určitých opatření, že rovnost pohlaví je ‚rozhodujícím‘ činitelem, který má být zohledněn při provádění ‚všech‘ aspektů služebního řádu. Z toho plyne, že vyloučením rovnosti pohlaví z úvah týkajících se přijetí rozhodnutí o žádosti o prodloužení podané žalobkyní, ESVČ porušila ustanovení služebního řádu citovaná žalobkyní, neboť tento činitel má v očích zákonodárce, který přijal služební řád, rozhodující povahu“.

27. Z důvodu tohoto nesprávného právního posouzení musí být napadené rozhodnutí podle Tribunálu zrušeno, neboť „mohl být výrok napadeného rozhodnutí odlišný, kdyby rovnost pohlaví nebyla od počátku vyloučena z posuzování uskutečněného ESVČ, třebaže rozhodnutí týkající se organizace jejích služeb musí respektovat právní rámec vymezený služebním řádem“ ( 11 ).

28. Na první pohled proto kasační opravný prostředek ESVČ spočívá na nesprávném výkladu napadeného rozsudku. Z napadených pasáží totiž vyplývá pouze to, že Tribunál spatřoval porušení čl. 1d odst. 2 služebního řádu v tom, že ESVČ při svém rozhodování ponechala od počátku stranou úvahy související s pohlavím. To podle názoru Tribunálu samo o sobě ospravedlňuje zrušení napadeného rozhodnutí.

29. Na rozdíl od názoru ESVČ Tribunál nekonstatoval, že by ESVČ měla povinnost přijmout rozhodnutí nutně ve prospěch odpůrkyně.

30. Přesto je třeba zaprvé posoudit, zda se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že z čl. 1d odst. 2 služebního řádu vyplývá, že orgán oprávněný ke jmenování musí při rozhodování o prodloužení služebního přidělení úřednice v každém případě zohlednit aspekty související s pohlavím (k tomu část A).

31. Zadruhé je poté třeba vyhodnotit, zda se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že by rozhodnutí ESVČ mohlo být při zohlednění těchto aspektů odlišné, a bylo jej proto třeba zrušit. V této souvislosti se budu kromě toho zabývat tím, zda přitom Tribunál implicitně rozhodl, že ESVČ byla povinna prodloužit přidělení odpůrkyně jakožto opatření „pozitivní diskriminace“ (k tomu část B).

A. K obecné povinnosti zohlednit úvahy týkající se pohlaví při personálních rozhodnutích orgánů Unie

32. Podle ESVČ nelze z první části věty čl. 1d odst. 2 služebního řádu, podle které „úpln[á] rovnost mezi muži a ženami v pracovním životě […] musí být, jakožto rozhodující činitel, zohledněn[a] při provádění všech hledisek tohoto služebního řádu“, vyvodit obecnou povinnost orgánů oprávněných ke jmenování zohledňovat tyto skutečnosti v rámci všech rozhodnutí, která mají být přijata. Naopak je třeba první část věty tohoto ustanovení nutně číst ve spojení s její druhou částí, podle níž orgány oprávněné ke jmenování mohou zavést zvláštní výhody pro znevýhodněné pohlaví. Jinými slovy první část tohoto ustanovení podle ESVČ nemá samostatný význam, ale vztahuje se výlučně na zmocnění přijmout „pozitivně diskriminační“ opatření.

33. Podle Tribunálu obsahuje čl. 1d odst. 2 služebního řádu dvě pravidla, na která je třeba nahlížet odděleně. Tribunál k tomu v bodě 84 napadeného rozsudku uvedl, že z tohoto ustanovení na jedné straně plyne, že je rovnost pohlaví rozhodujícím činitelem pro provádění služebního řádu, který musí být zohledněn u „všech“ hledisek takového provádění. Na druhé straně toto ustanovení zmocňuje orgány přijmout opatření k vyrovnání menšího zastoupení žen v určitých funkcích.

34. Pohled na historii vzniku čl. 1d odst. 2 služebního řádu ukazuje, že zmocnění přijmout taková opatření existuje již od okamžiku změny služebního řádu nařízením Rady (ES, ESUO, Euratom) č. 781/98 ze dne 7. dubna 1998 ( 12 ), zatímco vsuvka, podle které rovnost mezi muži a ženami v pracovním životě „musí být, jakožto rozhodující činitel, zohledněn[a] při provádění všech hledisek tohoto služebního řádu,“ byla vložena až nařízením č. 723/2004. Z toho lze dovodit, že tato vsuvka má skutečně samostatný význam.

35. V tomto ohledu z bodu 7 odůvodnění posledně uvedeného nařízení vyplývá, že cílem změny bylo dodržovat zásadu zákazu diskriminace zakotvenou primárním právem a že tím měla být zejména zaručena rovná příležitost pro všechny bez ohledu na pohlaví.

36. Rovnost a rovnost pohlaví jsou klíčovými cíli Unie, které mají v zásadě vliv na všechny politické a pracovní oblasti. To ukazuje jejich zakotvení v ustanoveních s průřezovým charakterem, jako je článek 2 SEU, čl. 3 odst. 3 druhý pododstavec SEU a článek 8 SFEU.

37. Zákaz jakékoli diskriminace na základě pohlaví je přitom pouze jedním aspektem politiky rovných příležitostí Unie. Pokud jde o oblast práce a zaměstnání, obsahovala již Smlouva o EHS v článku 119 pro členské státy takový zákaz diskriminace ve vztahu k odměně za práci, který je dnes obsažen v článku 157 SFEU. Amsterodamskou smlouvou byl stávající článek 157 SFEU doplněn o čtvrtý pododstavec, který mimoto opravňuje členské státy k přijetí „pozitivně diskriminačních“ opatření.

38. Vedle prostého zákazu diskriminace na straně jedné a zmocnění k zavedení určitých výhod na straně druhé ale vyžaduje široká záruka rovných příležitostí a rovného zacházení mezi ženami a muži také zahrnutí úvah souvisejících s pohlavím do všech obecných politik a činností Unie ( 13 ). Taková povinnost zohledňuje charakter rovnosti pohlaví jako průřezového úkolu Unie.

39. O tom, že široká záruka rovnosti pohlaví zahrnuje rovněž tento posledně uvedený aspekt, svědčí i ustanovení Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), která je podle svého čl. 51 odst. 1 určena všem orgánům, institucím a jiným subjektům Unie.

40. Vedle zákazu diskriminace na základě pohlaví upraveného v článku 21 Listiny obsahuje její čl. 23 odst. 2 zmocnění k přijetí „pozitivně diskriminačních“ opatření. Kromě toho čl. 23 odst. 1 Listiny stanoví, že rovnost žen a mužů musí být zajištěna ve všech oblastech, ale zejména v oblasti zaměstnání, práce a odměny za práci ( 14 ). Z vysvětlení k Listině vyplývá, že tato právní úprava je založena na článku 8 SFEU, podle kterého Unie při všech svých činnostech usiluje o odstranění nerovností a podporuje rovné zacházení pro muže a ženy.

41. Mohou sice existovat rozhodnutí Unie, která nevyžadují vypořádání se s těmito cíli. Unijní orgány totiž nejsou povinny ve svých rozhodnutích zohlednit skutečnosti, které jsou pro rozhodnutí zjevně irelevantní, nemají žádný nebo mají jednoznačně druhořadý význam ( 15 ). Nelze však mít za to, že jsou úvahy týkající se pohlaví v souvislosti s rozhodnutími řízení lidských zdrojů bez významu, jelikož rovnost pohlaví hraje právě v oblasti práce a zaměstnání ústřední roli.

42. Článek 1d služebního řádu tak pouze kodifikuje to, co konkrétně vyplývá z článků 21 a 23 Listiny pro rozhodovací praxi orgánů oprávněných ke jmenování: článek 1d odst. 1 služebního řádu obsahuje nejprve zákaz diskriminace na základě pohlaví. První část odstavce 2 potom stanoví povinnost zohlednit aspekty týkající se rovného postavení při provádění všech aspektů služebního řádu a druhá část odstavce 2 nakonec zmocňuje k poskytnutí zvláštních výhod ve prospěch nedostatečně zastoupeného pohlaví.

43. Jak Tribunál správně konstatoval v bodě 93 napadeného rozsudku, nepodléhá povinnost zohlednit rovnost pohlaví stanovená v čl. 1d odst. 2 služebního řádu žádné lhůtě či podmínce. S ohledem na širokou formulaci tohoto ustanovení nelze kromě toho vycházet z toho, že by z něj některá rozhodnutí řízení zaměstnanců, jako jsou rozhodnutí týkající se prodloužení služebního přidělení, měla být vyňata.

44. Toto odpovídá povaze čl. 23 odst. 1 Listiny jako subjektivního práva. „Zajištění“ rovnosti žen a mužů ve všech oblastech totiž, na rozdíl od poskytnutí zvláštních výhod uvedeného v čl. 23 odst. 2 Listiny, nevyžaduje další prováděcí opatření. Z tohoto důvodu jej nelze považovat za pouhou zásadu ve smyslu čl. 52 odst. 5 Listiny, která vyžaduje nejprve provedení. V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že Soudní dvůr již dříve přiznal rovnému zacházení mezi ženami a muži povahu základního práva (kterého se lze dovolávat) ( 16 ).

45. Postoj ESVČ, podle kterého není orgán oprávněný ke jmenování v takových individuálních rozhodnutích, jako je rozhodnutí napadené v projednávané věci, povinen zohlednit aspekty související s pohlavím ( 17 ), se tedy s ohledem na výše uvedené úvahy a jasné znění čl. 1d odst. 2 služebního řádu jeví jako neobhajitelný.

B. K právním důsledkům nezohlednění aspektů souvisejících s pohlavím v projednávaném případě

46. Kasační opravný prostředek ESVČ jde však dále. Podle jejího názoru se totiž Tribunál ve skutečnosti nespokojil se zjištěním, že orgány oprávněné ke jmenování musí při rozhodnutí o prodloužení služebního přidělení úředníka zohlednit aspekty související s pohlavím. Tribunál podle ní dokonce implicitně rozhodl, že byla na základě čl. 1d odst. 2 služebního řádu povinna prodloužit přidělení odpůrkyně na jejím pracovním místě jako opatření „pozitivní diskriminace“. Porušení povinnosti zohlednit aspekty související s pohlavím však podle ní v každém případě nemůže vést ke zrušení napadeného rozhodnutí, jelikož zájem služby na rotaci převažuje. Posouzení zájmu služby ze strany ESVČ ostatně nebylo Tribunálem zpochybněno.

47. V této souvislosti je třeba nejprve znovu poukázat na to, že z bodů 93 a 94 napadeného rozsudku ( 18 ) vyplývá, že porušení čl. 1d odst. 2 služebního řádu plyne podle názoru Tribunálu pouze z toho, že při přijímání rozhodnutí zcela chyběly úvahy týkající se pohlaví. Tribunál na žádném místě nerozhodl, že porušení čl. 1d odst. 2 služebního řádu spočívá v tom, že ESVČ nepřijala žádné zvláštní opatření ve prospěch odpůrkyně.

48. Zdá se však, že ESVČ vyvozuje z bodu 97 napadeného rozsudku závěry, které jdou ještě dále. Tribunál v něm konstatoval, že mohlo být rozhodnuto jinak, kdyby rovnost pohlaví nebyla od počátku vyloučena z posuzování uskutečněného ESVČ ( 19 ). ESVČ vykládá tento bod rozsudku v tom smyslu, že v něm Tribunál konstatoval, že rozhodnutí při zohlednění těchto aspektů muselo být jiné. V důsledku toho jí přeci uložil povinnost přijmout určité opatření, totiž prodloužení přidělení odpůrkyně, aniž z čl. 1d odst. 2 služebního řádu taková povinnost vyplývala.

49. ESVČ kromě toho v této souvislosti v rámci řízení o kasačním opravném prostředku podrobně zdůvodňuje, proč by rozhodnutí v projednávané věci i při zohlednění aspektů souvisejících s pohlavím skutečně nebylo odlišné. To podle názoru ESVČ ukazuje, že Tribunál měl v bodě 97 napadeného rozsudku neprávem za to, že by rozhodnutí mohlo být odlišné, a na základě tohoto nesprávného právního posouzení napadené rozhodnutí neprávem zrušil.

50. Tato argumentace však nesprávně vykládá povahu a způsob přezkumu legality diskrečních rozhodnutí administrativy unijními soudy.

51. Posuzovací pravomoc je administrativě přiznána mimo jiné v případech, jako je tento, v nichž rozhodnutí vyžaduje posouzení a zvážení různých aspektů ( 20 ). Disponuje-li administrativa takovou posuzovací pravomocí při rozhodování, přezkoumávají unijní soudy pouze – jak Tribunál správně uvedl v bodě 28 napadeného rozsudku – zda se nedopustila zjevného pochybení a zda zjevně nepřekročila meze své posuzovací pravomoci ( 21 ). Unijní soudy zejména přezkoumávají, zda administrativa pečlivě a nestranně posoudila všechny relevantní okolnosti jednotlivého případu ( 22 ).

52. Důvodem omezené přezkoumatelnosti takového rozhodnutí je dělba moci a zásada institucionální rovnováhy, která brání tomu, aby Tribunál rozhodl namísto orgánu ( 23 ).

53. Dospěje-li Tribunál při přezkumu k závěru, že se administrativa dopustila pochybení, může však toto pochybení v zásadě vést ke zrušení rozhodnutí administrativy pouze tehdy, pokud – jak Tribunál správně uvedl v bodě 96 napadeného rozsudku – mohlo ovlivnit obsah rozhodnutí ( 24 ).

54. Otázka, zda pochybení mohlo mít vliv na obsah rozhodnutí, je otázkou právní. Při posuzování této otázky je důležitý druh pochybení, jakož i to, zda jde o rozhodnutí vázané, nebo diskreční.

55. U některých formálních a procesních pochybení je například logicky vyloučeno, aby měly dopad na obsah rozhodnutí, například pokud je rozhodnutí přijato na totožném základě s pochybením i bez něj ( 25 ).

56. Stejně tak je v případě vázaného rozhodnutí v zásadě vyloučeno, aby dodatečné úvahy vedly k odlišnému závěru, neboť pokud jsou splněny podmínky použití, musí orgán v každém případě přijmout určené rozhodnutí ( 26 ).

57. Pokud jde naproti tomu o diskreční rozhodnutí, ve kterém musí orgán posoudit a zvážit různé aspekty, nelze obecně nikdy vyloučit, že by mohlo být rozhodnuto jinak, kdyby byla zohledněna jedna ze skutečností relevantních pro rozhodnutí, kterou orgán od počátku vyloučil ( 27 ). Jinak by totiž Tribunál rozhodl ve věci samé namísto orgánu, což je však podle judikatury vyloučeno ( 28 ).

58. Na rozdíl od toho, co tvrdí ESVČ, z toho nevyplývá, že v rámci znovuprojednání věci musí být rozhodnutí administrativy nutně odlišné ( 29 ). Rozhodnutí ve věci samé totiž přísluší výlučně administrativě. ESVČ tedy v projednávaném případě musela pouze vedle zájmu služby, který ostatně podle názoru Tribunálu posoudila, aniž se dopustila zjevně nesprávného posouzení ( 30 ), do svého diskrečního rozhodnutí začlenit rovněž dotčené úvahy týkající se pohlaví.

59. Může tak sice za určitých okolností dojít k tomu, že odpůrkyně po znovuprojednání své žádosti obdrží ve výsledku totožné rozhodnutí. Pro účely zrušení rozhodnutí je však důležité pouze to, že z důvodu povahy rozhodnutí nebo druhu pochybení nelze vyloučit, že pochybení mělo vliv na obsah rozhodnutí ( 31 ).

60. Totožné rozhodnutí může být ostatně vydáno stejně tak v případech, v nichž je napadené rozhodnutí zrušeno z důvodu porušení podstatné formální náležitosti. To pouze potvrzuje, že adresáti rozhodnutí administrativy mají v určitých mezích právo na per se zákonný postup administrativy, a zejména na rozhodnutí, které není stiženo nesprávným posouzením.

61. Z výše uvedených úvah vyplývá, že v takové situaci, jako je situace v projednávané věci, v níž měl orgán ESVČ oprávněný ke jmenování posoudit a zvážit různé zájmy, mohl Tribunál pouze konstatovat, že rozhodnutí mohlo být odlišné, kdyby byly zohledněny všechny relevantní skutečnosti. K nim podle výše uvedených úvah patří i úvahy týkající se pohlaví ( 32 ).

62. Pokud by Tribunál naopak konstatoval, že rozhodnutí nemohlo být odlišné, postavil by se nutně na pozici orgánu ESVČ oprávněného ke jmenování. Aby totiž Tribunál dospěl k tomuto závěru, musel by sám posoudit aspekty související s pohlavím a poměřit je se zájmem služby. Tribunál však nemůže toto posouzení provést namísto orgánu ( 33 ).

63. Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení, když ze skutečnosti, že ESVČ ve svém diskrečním rozhodnutí nezohlednila relevantní skutečnost, vyvodil závěr, že rozhodnutí mohlo být odlišné, kdyby tato skutečnost byla zohledněna. Z toho vyplývá, že Tribunál právem zrušil napadené rozhodnutí.

VI. Závěry

64. Závěrem Soudnímu dvoru navrhuji, aby rozhodl následovně: „1) Kasační opravný prostředek podaný Evropskou službou pro vnější činnost proti rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 27. listopadu 2018, Hebberecht v. ESVČ (T‑315/17, EU:T:2018:842), se zamítá. 2) Evropské službě pro vnější činnost se ukládá náhrada nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.“

( 1 ) – Původní jazyk: němčina.

( 2 ) – K tomuto pojmu viz sdělení Komise ze dne 21. února 1996 o začlenění otázky rovných příležitostí žen a mužů do všech politik a činností Společenství, COM(96) 67 final, s. 2.

( 3 ) – Úř. věst. 1968, L 56, s. 1; Zvl. vyd. 01/02, s. 5.

( 4 ) – Úř. věst. 2004, L 124, s. 1; Zvl. vyd. 01/02, s. 130.

( 5 ) – Úř. věst. 2013, L 287, s. 15.

( 6 ) – Body 28 až 36 napadeného rozsudku.

( 7 ) – Body 42 až 44 napadeného rozsudku.

( 8 ) – Bod 93 napadeného rozsudku.

( 9 ) – Body 86 až 88 napadeného rozsudku.

( 10 ) – Bod 97 napadeného rozsudku.

( 11 ) – Bod 97 napadeného rozsudku.

( 12 ) – Úř. věst. 1998, L 113, s. 4.

( 13 ) – K tomu viz sdělení Komise ze dne 21. února 1996 o začlenění otázky rovných příležitostí žen a mužů do všech politik a činností Společenství, COM(96) 67 final, s. 2.

( 14 ) – Soudní dvůr již výslovně zdůraznil rozdíl mezi zákazem diskriminace obsaženým v článku 21 Listiny a povinností zajistit rovnost pohlaví uvedenou v čl. 23 odst. 1 Listiny, viz rozsudek ze dne 1. března 2011, Association belge des Consommateurs Test-Achats a další (C‑236/09, EU:C:2011:100, bod 17).

( 15 ) – Rozsudky ze dne 10. července 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America v. Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, bod. 167), a ze dne 6. listopadu 2012, Éditions Odile Jacob v. Komise (C‑551/10 P, EU:C:2012:681, bod 48).

( 16 ) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 15. června 1978, Defrenne (149/77, EU:C:1978:130, body 26 a 29), ze dne 30. dubna 1996, P v. S (C‑13/94, EU:C:1996:170, bod 19), a ze dne 27. dubna 2006, Richards (C‑423/04, EU:C:2006:256, bod 23).

( 17 ) – Viz body 85 až 88 napadeného rozsudku.

( 18 ) – Reprodukovaných v bodě 26 tohoto stanoviska.

( 19 ) – Reprodukováno v bodě 27 tohoto stanoviska.

( 20 ) – Rozsudky ze dne 29. dubna 2004, Itálie v. Komise (C‑372/97, EU:C:2004:234, bod 83), ze dne 26. května 2005, Tralli v. ECB (C‑301/02 P, EU:C:2005:306, bod 58), a ze dne 14. července 2005, Rica Foods v. Komise (C‑40/03 P, EU:C:2005:455, bod 55). Viz k tomu také Prek, Miro/Lefèvre, Silvère, „ ‚Administrative discretion‘, ‚Power of appraisal‘ and ‚Margin of appraisal‘ in judicial review proceedings before the General Court“, CMLR 56 (2019), 339 (350 a 351).

( 21 ) – Rozsudek ze dne 14. července 2005, Rica Foods v. Komise (C‑40/03 P, EU:C:2005:455, bod 54).

( 22 ) – Rozsudek ze dne 18. července 2007, Industrias Químicas del Vallés v. Komise (C‑326/05 P, EU:C:2007:443, bod 77).

( 23 ) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 8. února 2000, Emesa Sugar (C‑17/98, EU:C:2000:70, bod 53), a ze dne 14. července 2005, Rica Foods v. Komise (C‑40/03 P, EU:C:2005:455, bod 55). Takto rovněž Prek, Miro/Lefèvre, Silvère, „ ‚Administrative discretion‘, ‚Power of appraisal‘ and ‚Margin of appraisal‘ in judicial review proceedings before the General Court“, CMLR 56 (2019), 339 (362). Viz k tomu již mé stanovisko ve věci Frucona Košice v. Komise (C‑73/11 P, EU:C:2012:535, bod 92).

( 24 ) – Viz rozsudky ze dne 10. července 1980, Distillers Company v. Komise (30/78, EU:C:1980:186, bod 27), ze dne 16. června 2016, SKW Stahl-Metallurgie a SKW Stahl-Metallurgie Holding v. Komise (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, bod 69), a ze dne 4. dubna 2019, OZ v. ECB (C‑558/17 P, EU:C:2019:289, bod 76).

( 25 ) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 21. března 1990, Belgie v. Komise (C‑142/87, EU:C:1990:125, bod 48), a ze dne 16. června 2016, SKW Stahl-Metallurgie a SKW Stahl-Metallurgie Holding v. Komise (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, bod 70).

( 26 ) – Viz rozsudek ze dne 6. července 1983, Geist v. Komise (117/81, EU:C:1983:191, bod 7), jakož i v tomto smyslu rozsudky ze dne 15. září 2005, BioID v. OHIM (C‑37/03 P, EU:C:2005:547, bod 47), a ze dne 26. dubna 2007, Alcon v. OHIM (C‑412/05 P, EU:C:2007:252, bod 65).

( 27 ) – Jinak je tomu pouze v případě zvláštních okolností vedoucích k redukci volného uvážení na nulu. K tomu však nebylo nic předneseno ani v řízení v prvním stupni, ani v rámci tohoto řízení o kasačním opravném prostředku.

( 28 ) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 8. července 1965, Fonzi v. Komise (27/64 a 30/64, EU:C:1965:73), ze dne 27. ledna 2000, DIR International Film a další v. Komise (C‑164/98 P, EU:C:2000:48, bod 38), ze dne 1. června 2006, P & O European Ferries (Vizcaya) a Diputación Foral de Vizcaya v. Komise (C‑442/03 P a C‑471/03 P, EU:C:2006:356, bod 60), ze dne 22. prosince 2008, British Aggregates v. Komise (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, bod 141), a ze dne 26. března 2019, Komise v. Itálie (C‑621/16 P, EU:C:2019:251, body 88 a 103).

( 29 ) – Tribunál by podle ustálené judikatury vůbec neměl pravomoc uložit takovou povinnost, viz rozsudky ze dne 27. dubna 1989, Turner v. Komise (192/88, EU:C:1989:181, body 14 a 15), ze dne 23. dubna 2002, Campogrande v. Komise (C‑62/01 P, EU:C:2002:248, bod 43), a ze dne 2. října 2014, Strack v. Komise (C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, bod 146).

( 30 ) – Viz body 28 až 36 napadeného rozsudku.

( 31 ) – Na podání žaloby na neplatnost rozhodnutí administrativy, jejíž úspěch by nutně musel vést k rozhodnutí s totožným obsahem, naproti tomu podle judikatury Soudního dvora neexistuje právní zájem, viz rozsudek ze dne 31. ledna 2008, Federación de Cooperativas Agrarias de la Comunidad Valenciana v. OCVV – Nador Cott Protection (Nadorcott) (T‑95/06, EU:T:2008:25, bod 126 a citovaná judikatura). Viz rovněž rozsudek ze dne 6. července 1983, Geist v. Komise (117/81, EU:C:1983:191, bod 7).

( 32 ) – Viz výše body 34 až 45 tohoto stanoviska.

( 33 ) – Viz body 52 až 57 tohoto stanoviska.