Právo na kolektivní vyjednávání, uvedené v článku 28 Listiny základních práv Evropské unie a článku 11 Evropské úmluvy o lidských právech, má umožnit vyjednávání mezi sociálními partnery za účelem stanovení pracovních podmínek. Přitom v případě, že práva a povinnosti zaměstnanců jsou již dostatečně stanoveny použitelnými ustanoveními, jejichž platnost není zpochybňována, není takové vyjednávání na základě tohoto základního práva v žádném případě vyžadováno.

V oblasti každoročního zvyšování důchodů bývalých zaměstnanců Evropské centrální banky je totiž způsob zvyšování důchodů stanoven čl. 17 odst. 7 přílohy III pracovního řádu pro zaměstnance banky. Toto pravidlo stanoví, že pokud všeobecná úprava platů v daném roce přesáhne výši inflace, použije Rada guvernérů pro indexaci důchodů míru všeobecné úpravy platů, domnívá-li se na základě stanoviska pojistného matematika důchodového plánu, že to finanční situace důchodového fondu umožňuje. Pokud to finanční situace fondu neumožňuje, jsou důchody zvýšeny o inflaci.

I když není kritérium finanční situace důchodového fondu v příloze III uvedeného pracovního řádu dále konkretizováno, je dotčený důchodový systém založen na fondovém financování, v němž jsou vyplácené důchody v zásadě financovány prostřednictvím základních a flexibilních příspěvků. Proto účelem požadavku, podle něhož musí finanční situace důchodového fondu umožnit použití míry všeobecné úpravy platů, je to, aby zvýšení důchodů neohrozilo dlouhodobé financování důchodového plánu. Rada guvernérů tedy musí posuzovat finanční situaci důchodového fondu a přijmout rozhodnutí o zvýšení důchodů s ohledem na tento cíl.

V této souvislosti nelze při posuzování finanční situace fondu přihlížet k existenci záručního mechanismu stanoveného v příloze III pracovního řádu. Cílem uvedeného záručního mechanismu je totiž chránit vybrané částky před zápornými investičními výnosy, ale nikoliv před zvýšením důchodů, které by finanční situace fondu neumožňovala. Existence uvedeného záručního mechanismu tedy neposkytuje Radě guvernérů žádný prostor při posuzování finanční situace fondu.

Kromě toho dodržování metody stanovené v čl. 17 odst. 7 přílohy III pracovního řádu podléhá přezkumu unijního soudu. V případě, že by Rada guvernérů na důchody neuplatnila míru všeobecné úpravy platů, přestože by to finanční situace fondu dovolovala, mohlo by tak být její rozhodnutí napadeno před unijními soudy.

Práva a povinnosti bývalých zaměstnanců Evropské centrální banky jsou proto již dostatečně stanovena metodologií uvedenou v čl. 17 odst. 7 přílohy III výše uvedeného pracovního řádu.

Tento závěr nemůže být zpochybněn skutečností, že posouzení finanční situace fondu vyžaduje komplexní ekonomické posouzení a že takové posouzení je v zásadě předmětem pouze omezeného soudního přezkumu.

V tomto ohledu omezení soudního přezkumu neznamená, že by se unijní soud zdržel veškerého přezkumu. V takovém případě totiž musí unijní soud ověřit nejen věcnou správnost uplatněných důkazů, jejich věrohodnost a soudržnost, ale rovněž musí přezkoumat, zda tyto důkazy představují veškeré relevantní údaje, jež měly být při posuzování komplexní situace vzaty v úvahu, a zda o ně lze opřít závěry, které z nich byly vyvozeny.

Podle čl. 17 odst. 7 přílohy III pracovního řádu musí dále Rada guvernérů jednat na základě stanoviska pojistného matematika, tedy na základě názoru odborníka. Cílem tohoto názoru odborníka je usnadnit Radě guvernérů posuzování finanční situace důchodového fondu. Jeho účinkem je rovněž zjednodušení soudního přezkumu rozhodnutí Rady guvernérů. V případě, kdy se Rada guvernérů řídí stanoviskem pojistného matematika, bere tak v úvahu názor odborníka, který je ve vztahu k Radě guvernérů a k zaměstnancům banky třetí osobou. Naopak v případě, kdy se Rada guvernérů rozhodne tímto stanoviskem neřídit, musí uvést důvody svého odlišného posouzení.

(viz body 155 až 163)

Odkazy:

Tribunál: 17. září 2007, Microsoft v. Komise, T‑201/04, Sb. rozh. s. II‑3601, body 87 až 89