(viz bod 19)

Soudní dvůr pro to, aby soudu, který mu položil předběžnou otázku, poskytl užitečnou odpověď, může zohlednit i normy práva Společenství, na které vnitrostátní soud ve své otázce neodkázal.

(viz body 30, 36, výrok 1)

Za účelem ověření příslušnosti členského státu, který clo vybral, přísluší vnitrostátnímu soudu, aby určil, zda v okamžiku, kdy bylo zjištěno, že zásilka nebyla předložena celnímu úřadu určení, bylo možné zjistit místo porušení předpisů nebo nesrovnalosti. Pokud tomu tak je, ustanovení čl. 203 odst. 1 a čl. 215 odst. 1 nařízení č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, umožňují označit členský stát, na jehož území bylo spácháno první porušení předpisů nebo nesrovnalost, které mohou být kvalifikovány jako odnětí celnímu dohledu, jako stát příslušný pro vybrání celního dluhu. Naproti tomu, jestliže tak nebylo možné zjistit místo porušení předpisů nebo nesrovnalostí, je pro vybrání cla v souladu s ustanoveními článků 378 a 379 nařízení č. 2454/93, kterým se provádí nařízení č. 2913/92, příslušný členský stát, o jehož celní úřad odeslání se jedná. Článek 378 odst. 1 prováděcího nařízení totiž stanoví, že aniž jsou dotčena pravidla ohledně určení místa vzniku celního dluhu uvedená v článku 215 celního kodexu, jestliže nebyla zásilka předložena celnímu úřadu určení a jestliže nelze zjistit místo porušení předpisů nebo nesrovnalosti, potom se považují toto porušení předpisů nebo tato nesrovnalost za spáchané v členském státě, o jehož celní úřad odeslání se jedná, nebo v členském státě, o jehož celní úřad tranzitu se jedná při vstupu do Společenství a kterému bylo odevzdáno potvrzení o přestupu hranice, není-li ve lhůtě uvedené v čl. 379 odst. 2 prováděcího nařízení prokázáno řádné provedení tranzitní operace nebo místo, na němž byly porušení předpisů nebo nesrovnalost skutečně spáchány.

(viz body 41–42, výrok 2)

Skutečnost, že je celní přepravce jakožto hlavní povinný činěn odpovědným za celní dluh bez ohledu na to, jaký může být rozsah tohoto celního dluhu v porovnání s odměnou, kterou obdrží, působí-li jakožto celní přepravce, není v rozporu se zásadou proporcionality. Hlavní povinný je totiž jakožto držitel režimu vnějšího tranzitu Společenství dlužníkem celního dluhu vyplývajícího z nedodržení ustanovení tohoto režimu. Cílem takto uložené odpovědnosti je zajistit řádné a jednotné používání předpisů v oblasti vybírání celního dluhu za účelem ochrany finančních zájmů Společenství a jeho členských států. Stejně tak zásada proporcionality nemůže být dotčena ani skutečností, že hlavní povinný jednal v dobré víře a že porušení režimu vnějšího tranzitu Společenství vyplývá z podvodu, který nespáchal. Pokud by tomu tak bylo, hlavní povinný by již nebyl tak silně podněcován k tomu, aby zajistil řádný průběh tranzitních operací. Jestliže však vznik celního dluhu vyplývá z okolností, jež nelze přičítat podvodnému jednání nebo hrubé nedbalosti hlavního povinného, článek 239 nařízení č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, který představuje obecnou klauzuli o ekvitě, umožňuje hlavnímu povinnému požádat o prominutí cla. Za tímto účelem články 899 až 905 nařízení č. 2454/93, kterým se provádí celní kodex, zavádějí postup správní spolupráce mezi celními orgány a Komisí.

(viz body 48–51, výrok 3)