Věc T-311/04

José Luis Buendía Sierra

v.

Komise Evropských společenství

„Úředníci − Povýšení − Povyšovací období 2003 − Udělení prioritních bodů“

Shrnutí rozsudku

1. Úředníci – Žaloba – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení

(Služební řád úředníků, články 45, 90 a 91)

2. Úředníci – Žaloba – Předchozí správní stížnost

(Služební řád úředníků, článek 45 a čl. 90 odst. 2)

3. Úředníci – Povýšení – Srovnávací přezkum zásluh

(Služební řád úředníků, čl. 25 druhý pododstavec, články 26, 43, 45 a čl. 90 odst. 2)

4. Úředníci – Povýšení – Srovnávací přezkum zásluh

(Služební řád úředníků, článek 45)

5. Úředníci – Povýšení – Srovnávací přezkum zásluh

(Služební řád úředníků, článek 45)

6. Úředníci – Povýšení – Srovnávací přezkum zásluh

(Služební řád úředníků, článek 45)

7. Úředníci – Povýšení – Srovnávací přezkum zásluh

(Služební řád úředníků, článek 45)

8. Úředníci – Rozhodnutí nepříznivě zasahující do právního postavení – Způsoby přijetí

(Služební řád úředníků, článek 45, čl. 90 odst. 2 a článek 91)

9. Úředníci – Povýšení – Srovnávací přezkum zásluh

(Služební řád úředníků, článek 45)

10. Úředníci – Povýšení – Srovnávací přezkum zásluh

(Služební řád úředníků, článek 45)

11. Úředníci – Žaloba – Zrušující rozsudek – Účinky

(Článek 233 ES; služební řád úředníků, článek 45)

1. V rámci systému povyšování zavedeného interním předpisem Komise, který spočívá na zohlednění nashromážděných zásluh v podobě každoročně shromažďovaných bodů a kde povyšovací období končí aktem komplexní povahy v tom smyslu, že zahrnuje dvě různá rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, z nichž jedno stanoví seznam povýšených a druhé celkový počet bodů úředníků, na nichž se dříve uvedené rozhodnutí zakládá, představuje toto rozhodnutí, kterým se stanoví celkový počet bodů, autonomní akt, který může být jako takový napaden stížností, a případně žalobou k soudu v rámci procesních prostředků upravených služebním řádem. V takovém systému má totiž udílení bodů za daný rok účinky, které se neomezují a nevztahují pouze na probíhající povyšovací období, ale mohou mít vliv na více povyšovacích období, neboť má právně závazné účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy úředníka a které podstatným způsobem mění jeho právní postavení.

Napadne-li proto úředník zapsaný na seznam povýšených celkový počet bodů, který mu udělil orgán oprávněný ke jmenování, a tím i zbývající počet bodů převedených do dalších let, bude moci podat stížnost a případně žalobu k soudu proti samotnému aktu, jímž se udělují body a který vůči němu má konečné právně závazné účinky.

Stejně tak může nastat případ, kdy stejné řízení zahájí nepovýšený úředník, který nemá v úmyslu napadnout své nepovýšení v rámci dotčeného povyšovacího období, ale pouze neudělení určitého počtu bodů, které mu nemohou zajistit dosažení povyšovacího limitu.

Krom toho úředník, který nebyl povýšen kvůli údajně nedůvodnému udělení nedostatečného počtu bodů pro dosažení povyšovacího limitu, může procesním prostředkem napadnout jak rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování o stanovení celkového počtu bodů, tak rozhodnutí o stanovení seznamu povýšených úředníků. Oba tyto akty lze sice od sebe právně odlišit a mohou být předmětem různých návrhových žádání směřujících ke zrušení, je však jisté, že při odmítnutí povýšení spolu ve skutečnosti úzce souvisejí, přičemž posledně uvedený akt zákonitě a výlučně souvisí s celkovým počtem bodů udělených úředníkovi v porovnání s povyšovacím limitem, ovšem vyjma případu, kdy uvedený úředník, který tohoto limitu dosáhl a patří do skupiny ex aequo, tedy do skupiny úředníků, kteří dosáhli povyšovacího limitu, ale jejichž počet překračuje reálné možnosti povyšování, nebyl povýšen na základě vedlejších skutečností souvisejících s počtem let služby v platové třídě nebo s rovností příležitostí.

V posledně uvedeném případě bude moci dotyčný úředník platně podat procesní prostředek pouze proti konečnému rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování o stanovení seznamu povýšených úředníků, a to z důvodu nesprávného posouzení, jehož se orgán oprávněný ke jmenování dopustil při zařazování úředníků patřících do skupiny zvané ex aequo.

(viz body 82, 88–94)

2. V rámci systému povyšování zavedeného interním předpisem Komise, který spočívá na zohlednění nashromážděných zásluh v podobě každoročně shromažďovaných bodů a kde povyšovací období končí aktem komplexní povahy v tom smyslu, že zahrnuje dvě různá rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, z nichž jedno stanoví seznam povýšených a druhé celkový počet bodů úředníků, na nichž se dříve uvedené rozhodnutí zakládá, musí být počátek běhu tříměsíční lhůty k podání stížnosti proti těmto dvěma rozhodnutím stanoven v zájmu právní jistoty, rovného zacházení a řádné správy ke dni, kdy se úředník účelně seznámí se svým osobním povyšovacím spisem aktualizovaným v interním informačním systému orgánu, pokud k nahlédnutí úředníka do tohoto spisu došlo v přiměřené lhůtě od zveřejnění souhrnného sdělení informujícího o tom, že údaje o udělených bodech jsou v tomto systému k dispozici.

V takovém systému povyšování totiž zveřejnění seznamu povýšených, který obsahuje pouze jména a přidělení dotyčných osob, neumožňuje dotyčným úředníkům seznámit se plně s aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení, který je svou povahou komplexní a kterým řízení o povýšení končí, a úředník se může seznámit se svým celkovým počtem bodů a s jejich členěním pouze nahlédnutím do svého osobního povyšovacího spisu.

(viz body 105, 111–112, 115, 118, 121)

3. Systém povyšování zavedený interním předpisem Komise, který je založený na kvantifikaci zásluh, vyznačující se každoročním udělováním různých typů bodů úředníkům, z nichž některé – „body za zásluhy“ – vyplývají z převedení známky získané úředníkem při jeho pravidelném hodnocení na základě článku 43 služebního řádu, zatímco jiné – „prioritní body“ – jsou udělovány doplňkově a nejsou samy rozhodné pro povýšení, nýbrž jsou určeny pro úředníky, kteří překročili rámec svých individuálních cílů nebo kteří úspěšně splnili dodatečné úkoly v zájmu orgánu, neporušuje zásadu rovného zacházení ani článek 45 služebního řádu, jelikož tyto dva typy bodů se udělují odměnou za zásluhy a jejich udělení musí být vždy odůvodněno skutečnostmi založenými na zásluhách.

V tomto systému, kde povyšovací období končí aktem komplexní povahy v tom smyslu, že zahrnuje dvě různá rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, z nichž jedno stanoví seznam povýšených a druhé celkový počet bodů úředníků, na nichž se dříve uvedené rozhodnutí zakládá, není nedostatek odůvodnění rozhodnutí týkajících se udělení prioritních bodů v rozporu s čl. 25 druhým pododstavcem služebního řádu, který neukládá povinnost odůvodnit návrhy, doporučení nebo stanoviska, které samy o sobě nezasahují nepříznivě do právního postavení, a který se nevztahuje na přípravné akty, neboť povinnost uvést odůvodnění je splněna, když orgán oprávněný ke jmenování odůvodní své rozhodnutí o zamítnutí stížnosti podané na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu.

Udělení prioritních bodů není v rozporu ani s článkem 26 služebního řádu, jehož účelem je zajistit úředníkovi právo obhajoby, jelikož brání tomu, aby orgán oprávněný ke jmenování přijal rozhodnutí dotýkající se jeho služebního poměru a služebního postupu na základě skutečností týkajících se jeho chování, které nejsou uvedeny v jeho osobním spise, neboť takové udělení se uskutečňuje po posouzení výsledků zpráv o vývoji služebního postupu a s ohledem na zásluhy dotyčných úředníků doložené v uvedených zprávách, které vznikají ve složitém procesu, do nějž jsou úředníci úzce zapojeni v souladu s článkem 43 služebního řádu, podle nějž se pravidelná zpráva předkládá dotyčnému, který „je oprávněn doplnit jakékoli připomínky, které považuje za důležité“. Porušení práv obhajoby se navíc nelze dovolávat u rozhodnutí o udělení těchto bodů, které jsou pouze přípravnými akty k rozhodnutím, která stanoví celkový počet bodů pro potřeby povýšení a seznam povýšených, jelikož práva obhajoby se nevztahují na takové akty, nýbrž na akty nepříznivě zasahující do právního postavení.

(viz body 129–138, 143–147, 152, 155–157)

4. V rámci systému povyšování zavedeného interním předpisem Komise, který je založený na kvantifikaci zásluh, vyznačujícího se každoročním udělováním různých typů bodů úředníkům, z nichž některé – „body za zásluhy“ – vyplývají z převedení známky získané úředníkem při jeho pravidelném hodnocení na základě článku 43 služebního řádu, jiné – „prioritní body“ – mají za cíl rozlišit a ocenit z úředníků ty nejzasloužilejší, aby tak zvýšily jejich šanci na povýšení, ani existence kvóty pro udělování těchto posledně uvedených bodů v rámci každého generálního ředitelství, ani stanovení cílového průměru pro udělení bodů prvního typu nemohou omezovat hodnotitele ve volném uvážení v míře odporující článku 45 služebního řádu, zásadě rovného zacházení a zásadě práva na služební postup. Naopak se ukazuje, že oba tyto mechanizmy mohou přispět k účinnému vyjádření reprezentativního hodnocení zásluh úředníků a zajistit přitom co nejvyšší stupeň srovnatelnosti hodnocení ve všech generálních ředitelstvích Komise, a tím i rovné zacházení s uvedenými úředníky. V tomto ohledu musí být v praxi srovnávací přezkoumání zásluh prováděno na rovném základě a s použitím srovnatelných zdrojů informací a poznatků.

Pokud jde o kvótu pro udělování prioritních bodů v rámci každého generálního ředitelství, tato kvóta splňuje obecný cíl tohoto typu bodů, kterým je ocenit z úředníků ty nejzasloužilejší, aby se tak zvýšily jejich šance na povýšení. Omezený počet přidělených bodů totiž může přimět generální ředitelství, aby k takovému výběru přistoupila. Tento cíl je sám o sobě slučitelný s článkem 45 služebního řádu, rovným zacházením a právem na služební postup.

Pokud se jedná o cílový průměr prioritních bodů, k jehož dodržování tento systém povyšování vybízí, avšak neukládá ho jako absolutní povinnost, neznamená skutečnost, že jej generální ředitelství zohledňují, že jejich volná úvaha je omezena v míře odporující článku 45 služebního řádu, zásadě rovného zacházení a zásadě práva na služební postup. Tento průměr, který matematicky vyjadřuje hodnocení činnosti průměrného úředníka, totiž nebrání hodnotitelům v použití velmi širokého známkovacího rozsahu, a to i ve spojení s orientačními, a nikoli závaznými rozpětími vyplývajícími ze sledování celkového způsobu povyšování, tak jak byl prováděn v minulosti. Takový průměr neomezuje ani možnost hodnotitelů rozlišit individuální hodnocení činnosti každého úředníka podle toho, zda je tato činnost ve vztahu k tomuto průměru podprůměrná, nebo nadprůměrná, přičemž hodnotitelé mohou své hodnocení úředníků ještě dále odstupňovat. Umožňuje předcházet riziku inflace známek tím, že nutí hodnotitele, aby prováděli přísnější srovnání individuálních zásluh každého, a zároveň umožňuje snížit riziko rozdílnosti průměrů u různých generálních ředitelství, která by nebyla odůvodněna objektivními skutečnostmi souvisejícími se zásluhami známkovaných úředníků. Konečně takový průměr přihlíží k obecně pozorované skutečnosti, a sice ke stejnorodému rozvrstvení známkovaných úředníků kolem průměrné úrovně zásluh, k možnosti odchýlit se od cílového průměru, pokud se konkrétní situace generálního ředitelství neshoduje se všeobecnou situací, a k možnosti pro úředníky podat žádost o autoremeduru, na jejímž základě jim může orgán oprávněný ke jmenování udělit jeden nebo více prioritních bodů mimo počet bodů přidělených generálnímu ředitelství, postačující k nápravě potíží, se kterými se mohou setkat útvary, kde se soustřeďují velmi dobří pracovníci.

(viz body 169, 172–177, 179–183, 187)

5. Při změně právní úpravy se přirozeně k určitému datu zavádějí nové poměry a přitom se zohledňují poměry založené v dřívějšku. V rámci systému povyšování zavedeného interním předpisem Komise, který je založený na kvantifikaci zásluh, vyznačujícího se každoročním udělováním různých typů bodů úředníkům, přísluší orgánu oprávněnému ke jmenování, aby přechodně upravil změnu pravidel týkajících se povyšování s přihlédnutím k omezením, která s sebou nese přechod z jednoho způsobu řízení na jiný, jež ho mohou nutit k tomu, aby se dočasně a v jistých mezích odchýlil od striktního uplatňování trvalých pravidel a zásad, které běžně platí pro dotčené situace. Takové výjimky však musejí být odůvodněny kategorickou potřebou spojenou s přechodem na nový režim a nesmějí z hlediska svého trvání nebo rozsahu překračovat meze toho, co je nezbytné k zajištění řádného přechodu z jednoho režimu na druhý. V tomto ohledu, aby se zohlednily zásluhy nashromážděné v platové třídě těmi úředníky, kteří byli zaměstnaní v okamžiku vstupu uvedeného systému v platnost, přechodná pravidla upravují udělování různých přechodných bodů těmto úředníkům.

Pokud jde o přechodné prioritní body udělené z úřední povinnosti úředníkům za každý rok strávený v platové třídě, nejvýše však do určitého limitu, lze tento počet let strávených v platové třídě považovat za sice objektivní, ale pouze dílčí ukazatel zásluh shromážděných úředníkem, takže udělení těchto bodů ukazuje zohledňování roků služby v platové třídě, které je v rozporu s pravidly běžně se uplatňujícími na řízení o povýšení. Přijetí systému vyznačujícího se kvantifikací zásluh a potřebou dosáhnout za účelem svého povýšení určitého limitu odpovídajícího celkovému počtu prioritních bodů a bodů za zásluhy však vyžaduje zohlednění zásluh shromážděných úředníky od jejich posledního povýšení, a to formou udělení jistého počtu bodů a s použitím metody dodržující zásadu rovného zacházení. Opatření spočívající v automatickém udělování prioritních bodů podle let služby v platové třídě splňuje tuto kategorickou potřebu spojenou s přechodem na nový režim a ustanovení omezující jeho rozsah, jako je jeho omezení pouze na první povyšovací období po vstupu nového systému v platnost, velmi nízká váha těchto bodů oproti celkovému počtu bodů, které mohou být uděleny, a podmínění povýšení tím, že úředník ve své poslední zprávě o vývoji služebního postupu dosáhl určitého počtu dalších bodů, umožňují dospět k závěru, že orgán oprávněný ke jmenování nepřekročil meze toho, co je nezbytné k zajištění řádného přechodu z jednoho režimu na druhý.

Co se týče nejvýše dvou přechodných prioritních bodů na úředníka, které mohou být přiznány orgánem oprávněným ke jmenování na návrh výborů pro povýšení, byly zavedeny proto, aby se spravedlivě vyřešily specifické problémy spojené s přechodem od starého systému na nový. Tento zvláštní účel je obsažen v cíli, který sledují všechny přechodné body, mezi něž tyto body patří, a kterým je zohlednění zásluh nashromážděných úředníkem od jeho posledního povýšení, takže ustanovení o jejich udělení neporušuje samo o sobě článek 45 služebního řádu. Pokud by takové udělení mohlo vést ke svévolnému povýšení, vyplývalo by to z použití tohoto článku v daném případě, a nikoli ze skutečnosti, že by byl tento článek samotnou svou podstatou protiprávní.

Pokud jde o přechodné prioritní body, které mohou být přiznány úředníkům navrženým pro povýšení během předchozího období, avšak nepovýšených, ani ty nejsou v rozporu s článkem 45 služebního řádu. I když je totiž pravda, že praxe spočívající v automatickém povyšování zbývajících úředníků z předchozího povyšovacího období porušuje zásadu srovnávacího přezkoumávání zásluh úředníků způsobilých k povýšení, podle tohoto ustanovení je naopak orgán oprávněný ke jmenování v zásadě oprávněn přihlédnout v rámci srovnávacího přezkoumání zásluh k tomu, že úředník již byl navržen na povýšení v rámci předchozího období, ovšem za předpokladu, že se neprovinil a že jeho zásluhy budou posouzeny v porovnání se zásluhami ostatních kandidátů na povýšení, což je případ u přechodné úpravy zavedené Komisí.

Komise konečně neměla žádnou povinnost přijmout jako systém pro převádění dřívějších známek takzvaný systém průměru analytického hodnocení nebo systém, který zavedly jiné orgány a který má údajně dopad na pravidlo povyšování podle zásluh v menším rozsahu. Změna metod platných pro povyšování úředníků totiž má již z povahy věci za cíl napravit jisté nevýhody vyplývající z uplatňování dřívějších pravidel. U takového reformního procesu, kde má správa široký rozhodovací prostor k posouzení jeho nezbytnosti, tedy přirozeně dochází k tomu, že od určitého data se zásluhy úředníků hodnotí na novém základě. V rámci nového režimu nelze od správy požadovat plné a totožné zohlednění známek udělených úředníkům ještě podle dřívějšího režimu, neboť by tím byla reforma způsobu povyšování takřka nevyhnutelně ztratila na veškerém praktickém významu, přičemž navíc neexistuje nárok zaměstnanců na zachování platné právní úpravy.

(viz body 204–211, 213–218, 220)

6. Ustanovení systému povyšování zavedeného interním předpisem Komise, podle kterého mohou být úředníkům uděleny prioritní body jako odměna za dodatečné úkoly splněné v zájmu orgánu, není v rozporu s článkem 45 služebního řádu, protože tyto body mohou být uděleny pouze odměnou za úkoly, které jsou odlišné od obvyklých činností úředníka a které nejsou předmětem každoročního hodnocení, a tudíž neslouží za základ pro udělení jiného typu bodů za zásluhy. Ostatně právní rámec stanovený Komisí umožňuje každopádně orgánu oprávněnému ke jmenování zamezit dvojímu započítání zásluh.

(viz body 236, 240)

7. V rámci systému povyšování zavedeného interním předpisem Komise, který je založený na kvantifikaci zásluh, vyznačujícího se každoročním udělováním různých typů bodů úředníkům, by přísné uplatňování pravidla, podle něhož se každému generálnímu ředitelství přiděluje počet prioritních bodů odpovídající 2,5násobku počtu úředníků, kteří jsou ještě způsobilí k povýšení vzhledem ke své platové třídě, a které určuje jejich udělování podle klíče mezi nejvýkonnější a ostatní úředníky, na generální ředitelství, kde je počet zaměstnanců v každé platové třídě spíše nižší, vedlo k podstatnému snížení počtu prioritních bodů, které mají být rozděleny mezi úředníky působící v těchto útvarech, a to k újmě těchto úředníků. Tito úředníci se tedy nacházejí v objektivně odlišné situaci oproti svým kolegům zaměstnaným v rozsáhlých generálních ředitelstvích nebo útvarech, což vysvětluje a odůvodňuje, v zájmu dodržení zásad rovného zacházení a práva na služební postup, rozdílné zacházení, jakým je zvláštní pravidlo stanovící pro úředníky generálních ředitelství a útvarů, čítajících méně než čtyři úředníky v dané platové třídě, celkový počet deseti prioritních bodů, jejichž udělení nepodléhá klíči stanovenému obecně pro ostatní úředníky.

(viz body 246–250)

8. Služební řád a interní předpis Komise zavádějící systém povýšení, který je založený na kvantifikaci zásluh, vyznačující se každoročním udělováním různých typů bodů úředníkům, neupravují po formální stránce způsob přijetí rozhodnutí týkajících se udělení těchto bodů nebo rozhodnutí ohledně žádostí o autoremeduru, podaných proti těmto udělením k orgánu oprávněnému ke jmenování. Zejména čl. 90 odst. 2 služebního řádu, který stanoví, že úředníci mohou podat k orgánu oprávněnému ke jmenování „stížnost namířenou proti aktu“, nevylučuje, že by takovýto akt mohl být vydán jinak než v psané podobě. Z toho vyplývá, že odpovědný orgán může přijmout taková rozhodnutí připojením elektronického podpisu na digitální dokument vyhotovený k tomuto účelu v rámci informačního systému, bez dodržení písemné formy.

(viz body 255–256)

9. V rámci systému povyšování zavedeného interním předpisem Komise, který je založený na kvantifikaci zásluh, vyznačujícího se každoročním udělováním různých typů bodů úředníkům, musí být udělení prioritních bodů, jejichž cílem je ocenit z úředníků ty nejzasloužilejší, aby se tak zvýšily jejich šance na povýšení, založeno na skutečnostech souvisejících se zvláštními zásluhami dotčených úředníků, přičemž léta služby v platové třídě nemohou být rozhodujícím faktorem pro jejich udělení. Proto nemůže být celkový součet bodů za zásluhy, které vyplývají z převedení známky, kterou obdržel úředník při svém pravidelném hodnocení podle článku 43 služebního řádu, a přechodných prioritních bodů, které jsou udělovány, až do určitého limitu, za každý rok strávený v platové třídě úředníkům z úřední povinnosti, použit jako hlavní kritérium pro udělení prioritních bodů, jelikož by takové kritérium mohlo mít objektivně za následek situaci, že budou upřednostněni úředníci s vyšším počtem let služby v platové třídě. V tomto ohledu, ačkoli je pravda, že se správa může dočasně a v jistých mezích odchýlit od striktního uplatňování trvalých pravidel a zásad, které běžně platí pro řízení o povýšení, může tak učinit pouze proto, aby odpověděla na naléhavou potřebu spojenou s přechodem ze starého režimu povyšování na nový a aby byla zohledněna omezení, která s sebou nese přechod z jednoho způsobu řízení na jiný, zatímco prioritní body jsou trvalým, a nikoli dočasným způsobem provedení nového systému povyšování a potřeba zohlednit zásluhy nashromážděné v platové třídě úředníky Komise, kteří byli zaměstnaní v okamžiku vstupu v platnost uvedeného systému, krom toho odůvodňovala udělování tří kategorií přechodných bodů.

(viz body 286, 288, 290, 293, 297, 301)

10. Při hodnocení zásluh, k nimž je třeba přihlédnout v rámci rozhodnutí o povýšení podle článku 45 služebního řádu, a tím pádem i v rámci rozhodnutí o udělení bodů v systému povyšování, kde je takové hodnocení kvantifikováno, je správa nadána širokou posuzovací pravomocí a přezkum soudu Společenství se musí omezit na posouzení otázky, zda s ohledem na způsoby a prostředky, na jejichž základě správa učinila své posouzení, se správa držela v mezích, k nimž nelze vyslovit výhrady, a neužila svou pravomoc zjevně nesprávným způsobem.

(viz body 291, 320)

11. Pokud, v rámci systému povyšování zavedeného interním předpisem Komise, který je založený na kvantifikaci zásluh, vyznačujícího se každoročním udělováním různých typů bodů úředníkům, zrušil soud Společenství rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování udělit žalobci pouze určitý počet bodů, je namístě zrušit rovněž rozhodnutí zamítající zapsat jej na seznam povýšených úředníků, jelikož opatření, která bude správa muset přijmout k nápravě zjištěných vad, by mohla žalobci zajistit dosažení povyšovacího limitu. Naopak zrušení celého seznamu povýšených úředníků by znamenalo nadměrnou sankci. Tomuto posouzení neodporuje okolnost, která je ostatně běžná, že účinky rozhodnutí přijatých v rámci sporného povyšovacího období nezanikají jeho skončením, a to z toho důvodu, že žalobce bude moci v budoucnu soutěžit s úředníky, jejichž povýšení nebylo zrušeno.

(viz body 340–342, 349)

ROZSUDEK SOUDU (pátého rozšířeného senátu)

19. října 2006 ( )

„Úředníci − Povýšení − Povyšovací období 2003 − Udělení prioritních bodů“

Ve věci T‑311/04,

José Luis Buendía Sierra, úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupený M. van der Woudem a V. Landes, advokáty,

žalobce,

proti

Komisi Evropských společenství, zastoupené G. Berscheidem a V. Jorisem, jako zmocněnci, ve spolupráci s D. Waelbroeckem, advokátem,

žalované,

jejímž předmětem je návrh na zrušení:

– rozhodnutí generálního ředitele právní služby Komise udělit žalobci pouze jeden prioritní bod generálního ředitelství v rámci povyšovacího období 2003, které bylo sděleno dne 2. července 2003 a potvrzeno rozhodnutím orgánu oprávněného ke jmenování oznámeným dne 16. prosince 2003;

– rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování neudělit žalobci žádný zvláštní prioritní bod za další činnost v zájmu orgánu v rámci povyšovacího období 2003, které bylo oznámeno prostřednictvím systému Sysper 2 dne 16. prosince 2003;

– následujících rozhodnutí: rozhodnutí orgánu pověřeného ke jmenování udělit žalobci celkem 20 bodů v rámci povyšovacího období 2003; seznam zásluh úředníků v platové třídě A5 v rámci období 2003 zveřejněný v Administrativních informacích č. 69‑2003 ze dne 13. listopadu 2003; seznam úředníků povýšených do platové třídy A4 v rámci období 2003 zveřejněný v Administrativních informacích č. 73‑2003 ze dne 27. listopadu 2003 a v každém případě rozhodnutí o nezapsání jména žalobce na výše uvedené seznamy;

– v případě potřeby rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 15. června 2004, kterým se zamítá jeho stížnost podaná dne 12. února 2004,

SOUD PRVNÍHO STUPNĚ

EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (pátý rozšířený senát),

ve složení M. Vilaras, předseda, M. E. Martins Ribeiro, F. Dehousse, D. Šváby a K. Jürimäe, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 29. září 2005,

vydává tento

Rozsudek

Právní rámec

1 Článek 26 první a druhý pododstavec služebního řádu úředníků Evropských společenství, ve znění účinném v rozhodné době (dále jen „služební řád“), zní:

„Osobní spis úředníka obsahuje:

a) všechny písemnosti týkající se jeho služebního poměru a všechny zprávy týkající se jeho způsobilosti, výkonnosti a chování;

b) všechny připomínky úředníka k těmto písemnostem.

Písemnosti se zapisují, číslují a číselně řadí; písemnosti uvedené v písmenu a) nemohou být použity nebo uvedeny orgánem proti úředníkovi, pokud s nimi před jejich zařazením nebyl seznámen.“

2 Článek 43 první pododstavec služebního řádu stanoví:

„Způsobilost, výkonnost a chování každého úředníka ve službě, s výjimkou úředníků v platových třídách A1 a A2, podléhají pravidelným posudkům vypracovaným nejméně jednou za dva roky, za podmínek stanovených každým orgánem, v souladu s ustanoveními článku 110.“

3 Článek 45 odst. 1 první pododstavec služebního řádu zní následovně:

„O povýšení rozhoduje orgán oprávněný ke jmenování. Provádí se jmenováním úředníka do nejbližší vyšší platové třídy v jeho kategorii nebo službě, kam přísluší. Provádí se výhradně výběrem z okruhu úředníků, kteří splnili minimální dobu ve své platové třídě, po zvážení srovnatelných zásluh úředníků připadajících v úvahu pro povýšení a posudků na ně.“

4 Dne 30. října 2001 přijala Komise sdělení SEC (2001) 1697 o „zprávě o vývoji služebního postupu“ (hodnocení zaměstnanců) a povyšování. V tomto sdělení stanoví své směřování v oblasti personální politiky, a to tak, aby se „propoj[il] vývoj služebního postupu s hodnocením výsledků dosažených zaměstnancem a jeho potenciálu“. Zejména uvádí, že se „[nový systém povyšování] bude hlavně vyznačovat tím, že bude založen na zásluhách“. Komise dodává, že tyto „zásluhy jsou dynamickým a kumulativním konceptem (,kapitál‘) […] Kvantifikován je pomocí bodovacího systému. Po určité době (podle shromážděných zásluh) dává bodový ,kapitál‘ úředníkovi nárok na to, aby byl navržen na povýšení do vyšší platové třídy“. Komise upřesňuje, že „známky a hodnocení získané v rámci […] [z]práv o vývoji služebního postupu odpovídají bodům za zásluhy“ (dále jen „BZ“), které jsou doplněny o prioritní body (dále jen „PB“). Komise zdůrazňuje, že „udělení [těchto PB] musí být vždy písemně odůvodněno s uvedením argumentů, které souvisejí se zásluhami“. Jsou „určeny jako odměna pro úředníky považované za nejzasloužilejší, přičemž výhledově zvyšují jejich možnosti povýšení nebo jim již teď umožňují dosáhnout povýšení v rámci probíhajícího povyšovacího období“. Komise upřesňuje, že „[u]dělení [PB] musí být též odůvodněné na základě podrobně vypracovaného hodnocení“. Dodává, že „[PB] budou udělovány na základě hierarchicky seřazených kritérií, jejichž účelem je roztřídit zasloužilé zaměstnance“. Komise uvádí, že „[z]ákladním kritériem je srovnání zásluh v rámci celého [generálního ředitelství], s přihlédnutím zejména k potenciálu dané osoby (na základě objektivního hodnocení provedených činností a projevené způsobilosti)“. Komise klade důraz na skutečnost, že „účelem systému je zejména zajistit co nejvyšší možnou míru konzistentnosti mezi hodnoceními různých útvarů Komise“. Nakonec upřesňuje, že „[l]ogicky jde také o zajištění srovnatelnosti tempa povyšování všech zaměstnanců mezi jednotlivými generálními ředitelstvími“.

5 Dne 26. dubna 2002 přijala Komise rozhodnutí o obecných prováděcích ustanoveních k článku 43 služebního řádu a rozhodnutí o obecných prováděcích ustanoveních k článku 45 služebního řádu (dále jen „OPU 43“ a „OPU 45“).

6 Podle čl. 1 odst. 1 OPU 43 „se každoročně vypracovává“ pravidelná zpráva nazvaná zpráva o vývoji služebního postupu (dále jen „ZVSP“) „týkající se způsobilosti, výkonnosti a chování každého stálého zaměstnance ve službě […]“.

7 Článek 2 odst. 1 OPU 43 vymezuje pojmy BZ a PB pro účely OPU 43 a OPU 45. Článek 2 odst. 1 druhý až pátý pododstavec OPU 43 stanoví:

„[BZ] i [PB] se udělují odměnou za zásluhy, udělení [PB] musí být vždy odůvodněno skutečnostmi založenými na zásluhách.

[BZ] jsou body, které vyplývají ze známek a hodnocení podle zprávy o vývoji služebního postupu.

[PB] jsou body, které mohou udělit:

a) generální ředitelé (pokud jde o zaměstnance A/LA) [...], a to zasloužilým zaměstnancům po vypracování zpráv o vývoji služebního postupu v [generálním ředitelství] nebo v dotyčném útvaru. Kritéria pro udělení jsou stanovena v článku 6 [OPU 45];

b) orgán oprávněný ke jmenování na doporučení výborů pro povýšení, a to zasloužilým zaměstnancům, kteří souhlasili s plněním dodatečných úkolů v zájmu orgánu. Kritéria pro udělení jsou stanovena v článku 9 [OPU 45];

c) orgán oprávněný ke jmenování na doporučení výborů pro povýšení, a to na základě opravných prostředků podaných proti udělení [PB] podle čl. 13 odst. 2 [OPU 45].

[BZ] se stejně jako [PB] v průběhu let sčítají. Po povýšení se odpočte počet bodů odpovídajících povyšovacímu limitu; případný zbytek se převede do dalšího období.“

8 Podle Administrativních informací č. 99‑2002 ze dne 3. prosince 2002 týkajících se období hodnocení zaměstnanců 2001–2002 (přechod) „každý úředník při [svém] hodnocení obdrží celkovou známku od [0] do [20] z celkového počtu [20]“. Tato známka se následně převede na BZ použitelné pro účely povýšení. Z týchž Administrativních informací vyplývá, že počet BZ až na výjimky odpovídá celkové známce z hodnocení.

9 Článek 3 OPU 45 stanoví, že úředníci mohou být povýšeni teprve „po zohlednění navzájem porovnaných zásluh úředníků způsobilých k povýšení“. Z tohoto článku vyplývá, že „[p]ředně je tedy třeba zohlednit počet [BZ] a [PB], které každý úředník shromáždil v průběhu roku nebo předcházejících let“. Komise dodává, že „[l]ze přihlédnout k dalším, vedlejším skutečnostem za podmínek uvedených v čl. 10 odst. 1 [OPU 45,], a to za účelem roztřídění úředníků, kteří dosáhli stejného celkového počtu [BZ] a [PB]“.

10 Článek 4 OPU 45 stanoví:

„Povyšovací období zahrnuje následující dvě fáze:

a) udělení [PB] generálními ředitelstvími a poté výbory pro povýšení upravenými v článku 14, v souladu s podrobnými pravidly obsaženými v článcích 6, 7 a 9;

b) samotné řízení o povýšení popsané v článku 10.“

11 Podle článku 6 OPU 45 generální ředitelé nebo ředitelé rozdělují PB, které byly přiděleny každému generálnímu ředitelství (dále jen „PBGŘ“), a to po konzultaci se smíšenými hodnotícími výbory.

12 Z článku 6 odst. 1 OPU 45 vyplývá, že pro účely rozdělení PB „se každému generálnímu ředitelství přiděluje [...] počet [PB] odpovídající 2,5násobku počtu úředníků, kteří jsou ještě způsobilí k povýšení vzhledem ke své platové třídě a kteří zastávají funkci v uvedeném generálním ředitelství“. Z téhož ustanovení a z Administrativních informací č. 99‑2002 však vyplývá, že generálním ředitelstvím, jejichž průměr BZ pro určitou platovou třídu překročí o více než jeden bod průměr 14 z 20, bude přidělený počet PB snížen přesně o počet bodů převyšujících průměr. Generální ředitelství však mohou tento počet bodů převyšujících průměr odůvodnit a výbory pro povýšení mohou mimořádně rozhodnout o tom, že se snížení bodů zcela nebo částečně zrušuje.

13 Článek 6 odst. 2 OPU 45 stanoví, že „pro účely udělení [PB] se generální ředitelé a ředitelé na počátku období sejdou v rámci každého generálního ředitelství a dojednají kritéria, jimiž se bude řídit rozdělení přiděleného počtu [PB] mezi ředitelství“.

14 Článek 6 odst. 3 OPU 45 stanoví:

„Po posouzení výsledků [ZVSP] generální ředitelé na návrh svých ředitelů pro zaměstnance A […] udělí [PB] úředníkům považovaným za nejzasloužilejší, zejména:

i) za jejich přispění k dosažení výsledků v rámci pracovního programu ředitelství/generálního ředitelství, které jdou nad rámec jejich individuálních cílů, včetně poskytnutí součinnosti jiným odborům;

ii) za vyvinutí zvláštního úsilí a získání pozoruhodných výsledků při plnění jejich úkolů, jak dokládají jejich [ZVSP].“

15 „Pro účely rozlišení zaměstnanců“ čl. 6 odst. 4 OPU 45 stanoví, že:

„a) 50 % [PB], které jsou součástí bodů přidělených generálnímu ředitelství, se rozdělí mezi nejvýkonnější úředníky, kteří prokázali své mimořádné zásluhy tím, že splnili kritéria uvedená v odstavci 3 [písm.] i) a ii). Tito úředníci představují přibližně 15 % počtu zaměstnanců generálního ředitelství v každé platové třídě. Každému úředníkovi se udělí 6 až 10 bodů.

b) Zbývajících 50 % bodů se rozdělí mezi ostatní úředníky, kteří jsou považováni za zasloužilé podle kritérií uvedených v odstavci 3 [písm.] i) a ii) a kterým se udělí 0 až 4 bodů na osobu.

Úředníkovi mohou být [PB] uděleny pouze podle jednoho z výše uvedených ustanovení. Maximální počet [PB], jaký [může] být jednomu a témuž úředníkovi udělen v rámci každého povyšovacího období, je tedy roven 10.“

16 Článek 8 OPU 45 stanoví, že po udělení PB postupem podle článku 6 generální ředitelství (GŘ) pro „personál a administrativu“ stanoví seznamy zásluh úředníků pro každou dotyčnou platovou třídu v pořadí podle získaných bodů, zveřejní je na intranetu a sdělí je všem zaměstnancům. Na těchto seznamech jsou uvedená jména úředníků, jimž nechybí více než 5 bodů k dosažení povyšovacího limitu, a jména těch, kteří tohoto limitu dosáhli nebo jej překročili.

17 Podle čl. 13 odst. 1 OPU 45 mohou úředníci do pěti pracovních dnů po zveřejnění seznamu zásluh podle článku 8 OPU 45 podat opravný prostředek proti rozhodnutím o udělení PB k výboru pro povýšení (dále jen „žádost o autoremeduru“). V souladu s čl. 13 odst. 2 OPU 45 „při posuzování každého případu výbor pro povýšení navrhne, považuje-li to za vhodné, udělení určitého počtu [PB]. Výbor pro povýšení ve svém odůvodněném stanovisku učiní doporučení pro [orgán oprávněný ke jmenování]“, který rozhodne o případném udělení dodatečných PB, jejichž udělený počet se zveřejní (dále jen „prioritní body z odvolání neboli PBO“).

18 Podle čl. 9 odst. 1 OPU 45 jsou výbory pro povýšení krom toho pověřeny předložením doporučení orgánu oprávněnému ke jmenování (dále jen „OOJ“), pokud jde o udělení PB odměnou za dodatečné úkoly splněné v zájmu orgánu (dále jen „PBDÚ“). Tyto úkoly jsou vyjmenovány v příloze I uvedených OPU.

19 Článek 12 OPU 45 obsahuje přechodná ustanovení pro povyšovací období 2003 tak, aby „zásluhy mohly být náležitě zohledněny v déle trvajícím časovém období“. Toto ustanovení ve svém odstavci 3 upravuje tři kategorie přechodných PB (dále jen „PPB“):

„a) [PPB] budou úředníkům uděleny po 1 bodu za každý rok strávený v platové třídě, a to nejvýše do 7 bodů. Krom toho se výborům pro povýšení přiděluje počet [PPB] odpovídající 0,25 bodu na úředníka, které lze udělovat nejvýše do 2 bodů na úředníka.

b) Generální ředitelství mohou udělit zvláštní dodatečné [PB] za účelem zohlednění úředníků navržených v předchozím období, kteří však nebyli povýšeni [...]“ (dále jen „zbývající úředníci“).

20 Podle Administrativních informací č. 18‑2003 ze dne 17. února 2003 (Povýšení 2003 – Kategorie A, LA, B, C a D – Provozní rozpočet ­– Zbývající úředníci z povyšovacího období 2002) a Administrativních informací č. 34‑2003 ze dne 2. května 2003 (Povyšovací období 2003), bodu III, mohou být uděleny nejvýše 4 zvláštní dodatečné PB (dále jen „ZDPB“).

21 Článek 10 OPU 45 stanoví následující:

„1. Jakmile řízení popsané v článku 9 skončí, výbory pro povýšení uvedené v článku 14 se sejdou k posouzení seznamu zásluh a k podání návrhů, přičemž [provedou výběr] ze skupiny těch úředníků, kteří dosáhli povyšovacího limitu, ale jejichž počet překračuje reálné možnosti povýšení (skupina ex æquo). Při tomto výběru z úředníků, kteří mají stejný počet bodů, výbory přihlédnou zejména k takovým skutečnostem, jako je počet let služby v platové třídě, a k úvahám ohledně rovnosti příležitostí. Toto období začíná nejpozději 15. května. Výbory jsou povinny odůvodnit své návrhy a předložit je [OOJ]. Seznam zásluh obsahující tyto návrhy je zveřejněn na intranetu. Pokud jde o úředníky, jejichž počet bodů je shodný s povyšovacím limitem, budou v tomto seznamu dotyční úředníci rozděleni podle toho, zda byli navrženi výborem pro povýšení, či nikoli.

2. Povýšení úředníka je podmíněno tím, že dosáhl celkem alespoň 10 [BZ] ve své zprávě o vývoji služebního postupu za poslední hodnotící období [...]

3. V červnu [OOJ] na základě návrhů výborů pro povýšení rozhodne, kteří úředníci budou povýšeni v každé platové třídě. Při každém povýšení se referenční limit odečte od bodového kreditu povýšených úředníků a zbytek se převede do následujících let.

4. V červenci GŘ pro ,personál a administrativu‘ zveřejní seznam povýšených zaměstnanců.“

22 Článek 14 odst. 1 a 2 OPU 45 stanoví:

„1. Zřizuje se pět výborů pro povýšení, a to pro zaměstnance A, LA, B, C a D.

2. Složení výborů je následující:

– Pro zaměstnance A: předseda, kterým je generální ředitel GŘ pro ,personál a administrativu‘, členové v počtu rovném počtu generálních ředitelů a ředitelů útvarů, 15 členů, kteří jsou jmenováni ústředním výborem zaměstnanců a kteří musejí být alespoň úrovně A4/LA4.

– [...]“.

Skutkový stav a řízení

23 Žalobce je úředníkem Evropských společenství od dubna 1991. Členem právní služby Komise je od 1. července 2001.

24 Dne 15. března 2003 byla žalobci v jeho ZVSP za období od července 2001 do prosince 2002 udělena známka 16 z 20. Tato známka byla převedena na 16 BZ.

25 Rozhodnutím sděleným žalobci dne 3. července 2003 mu generální ředitel právní služby krom toho udělil 1 PBGŘ na základě článku 6 OPU 45.

26 Podle čl. 12 odst. 3 písm. a) první věty OPU 45 mu právní služba rovněž udělila 3 [PPB], a to po 1 bodu za každý rok strávený v platové třídě (dále jen „PPBPT“), což odpovídá třem letům služby v platové třídě A5.

27 Seznam zásluh uvedený v článku 8 OPU 45 týkající se povyšovacího období 2003, který se vztahoval na úředníky platové třídy A5, kam patří i žalobce, byl zveřejněn v Administrativních informacích č. 48‑2003 ze dne 7. července 2003. Tento seznam obsahuje u každého dotčeného úředníka údaj o celkovém součtu BZ a PBGŘ, ale také PPBPT a ZDPB. Jméno žalobce tam uvedeno není.

28 Žalobce podal dne 14. července 2003 žádost o autoremeduru na základě článku 13 OPU 45 proti udělení pouze jednoho PBGŘ. V tomto opravném prostředku rovněž žádal o udělení PBDÚ. Výbor pro povýšení pro zaměstnance kategorie A se poté sešel 17. a 24. října 2003, zejména k posouzení tohoto opravného prostředku.

29 Výše uvedený výbor pro povýšení posléze dne 13. listopadu 2003 stanovil seznam zásluh úředníků platové třídy A5 podle článku 10 OPU 45. Tento seznam byl zveřejněn v Administrativních informacích č. 69‑2003 téhož dne. Jméno žalobce tam uvedeno není.

30 OOJ dne 20. listopadu 2003 stanovil seznam úředníků povýšených v rámci období 2003, na němž není uvedeno jméno žalobce. Tento seznam byl zveřejněn v Administrativních informacích č. 73‑2003 ze dne 27. listopadu 2003.

31 Žalobce dne 16. prosince 2003 nahlédl do svého osobního povyšovacího spisu v systému Sysper 2 na intranetu Komise, načež zjistil, že mu byl v rámci povyšovacího období 2003 udělen celkový počet 20 bodů.

32 V Administrativních informacích č. 82‑2003 ze dne 19. prosince 2003 zveřejnila Komise souhrnné sdělení o průběhu dotčeného povyšovacího období.

33 Podáním ze dne 12. února 2004 podal žalobce stížnost na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu.

34 Tato stížnost byla zamítnuta rozhodnutím OOJ ze dne 15. června 2004, které bylo dotyčnému oznámeno následujícího dne.

35 Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 22. července 2004 žalobce podal projednávanou žalobu.

36 Žalobní odpověď byla předložena dne 19. listopadu 2004.

37 Dopisem došlým kanceláři Soudu dne 14. ledna 2005 se žalobce vzdal práva na podání repliky.

38 Na základě článku 14 jednacího řádu Soudu a na návrh pátého senátu Soud rozhodl po vyslechnutí účastníků řízení v souladu s článkem 51 uvedeného jednacího řádu o předání věci rozšířenému soudnímu kolegiu.

39 Na základě zprávy soudce zpravodaje rozhodl Soud (pátý rozšířený senát) zahájit ústní část řízení a na základě organizačních procesních opatření upravených v článku 64 jednacího řádu položil písemně žalobci a Komisi otázky a vyzval je, aby na ně odpověděli do 31. srpna 2005. Účastníci řízení této výzvě ve stanovené lhůtě vyhověli.

40 Dopisem kanceláře Soudu ze dne 15. září 2005 byli účastníci řízení vyzváni, aby předložili svá vyjádření k odpovědím protistrany na písemné otázky Soudu do 23. září 2005. Žalobce předložil své vyjádření kanceláři Soudu dne 23. září 2005, Komise tak učinila dne 22. září 2005.

41 Řeči účastníků řízení a jejich odpovědi na ústní otázky Soudu byly vyslechnuty na jednání dne 29. září 2005.

Návrhová žádání účastníků řízení

42 Žalobce ve své žalobě navrhuje, aby Soud:

– prostřednictvím organizačních procesních opatření nařídil předložení dokumentů;

– zrušil následující akty:

– rozhodnutí generálního ředitele právní služby udělit mu pouze jeden prioritní bod generálního ředitelství v rámci povyšovacího období 2003, které bylo sděleno dne 2. července 2003 a potvrzeno rozhodnutím OOJ oznámeným dne 16. prosince 2003;

– rozhodnutí OOJ neudělit mu žádný PBDÚ v rámci povyšovacího období 2003, oznámené prostřednictvím systému Sysper 2 dne 16. prosince 2003;

– následující rozhodnutí: rozhodnutí OOJ udělit mu celkem 20 bodů v rámci povyšovacího období 2003; seznam zásluh úředníků v platové třídě A5 v rámci období 2003 zveřejněný v Administrativních informacích č. 69‑2003 ze dne 13. listopadu 2003; seznam úředníků povýšených do platové třídy A4 v rámci období 2003 zveřejněný v Administrativních informacích č. 73‑2003 ze dne 27. listopadu 2003 a v každém případě rozhodnutí o nezapsání jména žalobce na výše uvedené seznamy;

– v případě potřeby rozhodnutí OOJ ze dne 15. června 2004, kterým se zamítá jeho stížnost podaná dne 12. února 2004;

– uložil žalované náhradu nákladů řízení.

43 Žalovaná ve své žalobní odpovědi navrhuje, aby Soud:

– prohlásil argumenty žalobce směřující ke zrušení rozhodnutí, kterým byl žalobci udělen celkový počet 20 bodů, za nepřípustné a neopodstatněné;

– ve zbývající části zamítl žalobu jako neopodstatněnou;

– rozhodl o nákladech řízení podle práva.

44 Komise na jednání upustila od své argumentace o nepřípustnosti žaloby v rozsahu, v němž žaloba směřuje proti rozhodnutí, kterým byl žalobci udělen celkový počet 20 bodů pro povýšení. Soud to vzal na vědomí v protokolu z jednání.

45 Po tomto prohlášení žalobce prohlásil, že bere zpět svá návrhová žádání směřující ke zrušení individuálních rozhodnutí, kterými mu byly nebo nebyly uděleny PB náležející do jednotlivých upravených kategorií; to však za předpokladu, že bude možné žalobou nadále napadat platnost kritérií pro udělení zvláštních bodů ve vztahu k rozhodnutí, jímž byl stanoven celkový počet bodů pro povýšení. Soud to vzal na vědomí v protokolu z jednání.

K přípustnosti

46 Jak již bylo uvedeno v bodě 44 výše, Komise na jednání upustila od své námitky týkající se přípustnosti žaloby v rozsahu, v němž žaloba směřuje proti rozhodnutí, kterým byl žalobci udělen celkový počet 20 bodů v rámci povyšovacího období 2003.

47 Je však třeba připomenout, že jelikož jsou podmínky přípustnosti žaloby nepominutelnými podmínkami řízení, Soud je může přezkoumat bez návrhu a jeho přezkum se neomezuje na námitky nepřípustnosti vznesené účastníky řízení. Zejména platí, že bez ohledu na stanoviska účastníků řízení přísluší pouze Soudu, aby zjistil a určil, zda byl v každém daném případě skutečně vydán akt nepříznivě zasahující do žalobcova právního postavení (viz rozsudek Soudu ze dne 8. března 2005, D v. EIB, T‑275/02, Sb. VS s. I‑A‑51 a II‑211, bod 42 a citovaná judikatura).

48 Podle ustálené judikatury platí, že akty nebo rozhodnutí, které mohou být předmětem žaloby na neplatnost, mohou být pouze opatření s právně závaznými účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy žalobce a které podstatným způsobem mění jeho právní postavení (rozsudek Soudního dvora ze dne 11. listopadu 1981, IBM v. Komise, 60/81, Recueil, s. 2639, bod 9; rozsudky Soudu ze dne 22. června 1990, Marcopoulos v. Soudní dvůr, T‑32/89 a T‑39/89, Recueil, s. II‑281, bod 21, a ze dne 17. prosince 2003, McAuley v. Rada, T‑324/02, Recueil FP, s. I‑A‑337 a II‑1657, bod 28).

49 Z judikatury též vyplývá, že pokud se rozhodnutí přijímají postupem zahrnujícím několik fází, jsou napadnutelná pouze ta opatření, která obsahují konečné stanovisko autora rozhodnutí, s vyloučením mezitímních opatření, jejichž cílem je příprava konečného rozhodnutí (rozsudky Marcopoulos v. Soudní dvůr, bod 48 výše, bod 21, a McAuley v. Rada, bod 48 výše, bod 28).

50 Žalobce v projednávané věci zpochybňuje řádnost jednotlivých aktů přijatých v rámci povyšovacího období 2003, které je prvním obdobím, na něž se vztahují nová OPU 43 a OPU 45, přičemž poukazuje zejména na nicotnost některých z těchto aktů.

51 Za těchto okolností považuje Soud za nezbytné popsat postupně podstatu nového systému povyšování a průběh celého povyšovacího období a na základě toho pak určit akt nepříznivě zasahující do žalobcova právního postavení a lhůty pro podání procesního prostředku proti tomuto aktu.

1. Systém povyšování

52 Je třeba uvést, že podle použitelných předpisů se povyšování provádí podle zásluh a podle úrovně činnosti úředníka, prokazovaných každý rok a vyjádřených formou bodů udělených v rámci každoročního hodnotícího a povyšovacího období.

53 Článek 3 OPU 45, nadepsaný „Základy povyšování“, tak upřesňuje, že „předně je tedy třeba zohlednit počet [BZ] a [PB], které každý úředník shromáždil v průběhu roku nebo předcházejících let“.

54 Z článku 5 OPU 45 krom toho vyplývá, že úředník může být povýšen teprve poté, co shromáždil určitý celkový počet bodů, který bude alespoň roven referenčnímu limitu nebo „povyšovacímu limitu“ stanovenému pro každé povyšovací období výborem pro povýšení.

55 Článek 5 odst. 3 OPU 45 totiž stanoví:

„povyšovací limit je počet bodů (za zásluhy a prioritních) nezbytný pro povýšení do té či oné platové třídy; s výhradou rozpočtových možností jsou povýšeni ti úředníci, jejichž počet bodů přesáhne stanovený limit. Ti, jejichž počet bodů se shoduje s limitem, mohou být povýšeni, ale mohou být též nuceni vyčkat následujícího povyšovacího období v závislosti na poměru povýšených úředníků“.

56 Článek 10 odst. 3 OPU 45 doplňuje výše uvedené ustanovení a uvádí, že „[p]ři každém povýšení se referenční limit odečte od bodového kreditu povýšených úředníků a zbytek se převede do následujících let“.

57 Celkový počet bodů získaných úředníkem v rámci povyšovacího období je výsledkem složitého procesu, v jehož průběhu se uvedenému úředníkovi udílejí BZ, které vyplývají ze známek a hodnocení v ZVSP, a dále PB, které mohou podle čl. 2 odst. 1 OPU 43 udělovat buď generální ředitelé nebo ředitelé každého generálního ředitelství (PBGŘ), anebo OOJ na doporučení výborů pro povýšení (PBDÚ a PBO).

58 Pro povyšovací období 2003, což byl první rok, kdy se začalo uplatňovat nové řízení o povýšení, byla mimoto v čl. 12 odst. 3 OPU 45 upravena přechodná pravidla, tak „aby zásluhy mohly být náležitě zohledněny v déle trvajícím časovém období“. Tato pravidla se vztahují jednak na udílení PPB, které jsou úředníkům poskytovány z úřední povinnosti, a to po 1 bodu za každý rok služby, ale nejvýše do 7 bodů [PPBPT, čl. 12 odst. 3 písm. a) první věta OPU 45], nebo na doporučení výborů pro povýšení, odůvodňuje-li to situace úředníka, a to až do 2 bodů na každého úředníka [PPB, čl. 12 odst. 3 písm. a) druhá věta OPU 45], a jednak na udělení nejvýše 4 ZDPB úředníkům navrženým na povýšení v rámci povyšovacího období 2002, kteří však povýšeni nebyli [čl. 12 odst. 3 písm. b) OPU 45 a Administrativní informace č. 18‑2003 a 34‑2003].

2. Průběh povyšovacího období

59 Povyšovací období se každoročně zahajuje po skončení hodnotícího období a jeho první fází, která následuje po udělení BZ, je udílení PB na úrovni každého generálního ředitelství.

60 V projednávané věci generální ředitel právní služby udělil žalobci rozhodnutím, které mu bylo sděleno dne 3. července 2003, 1 PBGŘ na základě článku 6 OPU 45, který tak přibyl k již získaným 16 BZ. Na základě čl. 12 odst. 3 písm. a) první věty OPU 45 mu právní služba udělila rovněž 3 PPBPT odpovídající třem letům služby v platové třídě A5. Žalobce naproti tomu nezískal žádný ZDPB podle čl. 12 odst. 3 písm. b) OPU 45.

61 Vedle individuální a důvěrné informace o celkovém počtu BZ a PB, kterou každému úředníkovi poskytne jeho generální ředitelství (čl. 6 odst. 8 OPU 45), GŘ pro „personál a administrativu“ Komise stanoví a zveřejní po udělení PBGŘ seznam zásluh pro každou platovou třídu, v němž se uvádějí jména úředníků, jimž nechybí více než 5 bodů k dosažení povyšovacího limitu, a jména těch, kteří tohoto limitu dosáhli nebo jej překročili, s uvedením celkového počtu BZ a PBGŘ, které každý z nich získal (článek 8 OPU 45).

62 Pokud jde o povyšovací období 2003, výše uvedený seznam zásluh týkající se úředníků platové třídy A5, kam patří i žalobce, byl zveřejněn v Administrativních informacích č. 48‑2003 ze dne 7. července 2003. Tento seznam obsahuje u každého dotyčného úředníka údaj o celkovém počtu BZ a PBGŘ, ale také PPBPT a ZDPB udělených na základě použití přechodných ustanovení.

63 Seznam uvedený v článku 8 OPU 45 nestanoví definitivně umístění úředníků v rámci povyšovacího období, ať již jsou na tomto seznamu uvedeni, nebo nikoli.

64 Úředník, který není spokojen s počtem udělených PBGŘ, má možnost podat ve lhůtě pěti pracovních dnů od zveřejnění výše uvedeného seznamu zásluh žádost o autoremeduru k příslušnému výboru pro povýšení, který může OOJ případně doporučit, aby dotyčnému úředníkovi udělil PBO (článek 13 OPU 45). Ostatně žalobce tento opravný prostředek podal, a to dne 14. července 2003.

65 Dále mohou úředníci po zveřejnění seznamu zásluh uvedeného v článku 8 OPU 45 získat ještě PBDÚ (článek 9 OPU 45) a v souladu s přechodnými ustanoveními přechodné prioritní body, které uděluje OOJ na návrh výborů pro povýšení (dále jen „PPBVP“) [čl. 12 odst. 3 písm. a) druhá věta OPU 45].

66 V druhé fázi povyšovacího období probíhají jednání výborů pro povýšení a návrhy spadající do jejich působnosti se předkládají OOJ.

67 Je nesporné, že výbory pro povýšení mají v zásadě dvojí pravomoc. Tato jejich pravomoc spočívá zaprvé v podávání doporučení OOJ k udělení některých PB (články 9, 12 a 13 OPU 45), přičemž tyto výbory obvykle vydávají stanoviska k udělení PBO před doporučením k individuálnímu udělení PBDÚ (článek 13 OPU 45). Zadruhé spočívá v podávání návrhů OOJ na zařazení úředníků, kteří náleží do skupiny takzvaných „ex aequo“, tedy do skupiny úředníků, kteří dosáhli povyšovacího limitu, ale jejichž počet překračuje reálné možnosti povyšování (článek 10 OPU 45).

68 Stanovení podmínek účasti výborů pro povýšení ratione temporis je nicméně kvůli redakční nepřesnosti OPU 45 do jisté míry obtížné.

69 Článek 10 OPU 45 tak stanoví, že výbory pro povýšení se sejdou k posouzení seznamu zásluh a podání návrhů, přičemž provedou výběr ze skupiny ex aequo „jakmile řízení popsané v článku 9 skončí“. Posledně uvedený výraz ve spojení s článkem 13 OPU 45 by mohl naznačovat, že článek 10 OPU 45 znamená, že výbory pro povýšení a OOJ se účastní na navrhování a rozhodování o udělení PB vůbec poprvé až po zveřejnění seznamu zásluh podle článku 8 OPU 45.

70 Cílem této účasti by tak bylo určit konečné postavení úředníků, pokud jde o celkový počet bodů udělených v rámci povyšovacího období, a po ní by nutně následovalo další jednání výborů pro povýšení za účelem vypracování návrhů ohledně zařazení úředníků patřících do skupiny ex aequo.

71 Tento přístup však není v souladu se zněním ani s uspořádáním OPU 45.

72 Zaprvé je třeba uvést, že použití pojmu „řízení“ se nejeví vhodné v tom smyslu, že článek 9 OPU 45 popravdě řečeno neobsahuje popis kompletního řízení se stanovením přesného harmonogramu, nýbrž popis rozdělení pravomocí mezi výbory pro povýšení a OOJ, pokud jde o udělování PBDÚ.

73 Zadruhé, výklad uvedený v bodech 69 a 70 výše předpokládá existenci mezitímního rozhodnutí OOJ o stanovení celkového počtu bodů. Článek 9 OPU 45 se přitom nijak nezmiňuje o přijetí takového aktu ze strany OOJ a pouze v obecné rovině upravuje zásadní pravomoc tohoto orgánu v oblasti udělování PB, aniž by stanovil, kdy přesně má být tato pravomoc vykonána.

74 Stejně je tomu tak v případě článku 13 OPU 45 týkajícího se udělování PBO, který upravuje pouze rozhodovací pravomoc OOJ, aniž by dále upřesnil, kdy v průběhu povyšovacího období má být tato pravomoc vykonána. Krom toho, zatímco čl. 13 odst. 2 OPU 45 stanoví, že počet PBO, který OOJ takto udělí, se zveřejňuje, nestanoví tím ještě, ve kterém stadiu k tomuto zveřejnění dojde, přičemž pro povyšovací období 2003 byl počet udělených PBO upřesněn v souhrnném sdělení o průběhu dotčeného povyšovacího období, zveřejněném v Administrativních informacích č. 82‑2003.

75 Ve skutečnosti je nesporné, že žádný článek OPU 45 neuvádí ani neupřesňuje ratione temporis přijetí zvláštního mezitímního rozhodnutí ze strany OOJ o stanovení celkového počtu bodů.

76 Zatřetí se v článku 10 OPU 45 uvádí, že výbory pro povýšení se sejdou k „posouzení seznamu zásluh“, kterýžto pojem je uveden v článku 8 OPU 45 a znamená seznam úředníků, jimž nechybí více než 5 bodů k dosažení povyšovacího limitu, a jmenovitě těch, kteří tohoto limitu dosáhli nebo jej překročili, s uvedením celkového počtu BZ a PBGŘ, jakož i PPBPT a ZDPB v rámci přechodného režimu, který každý z nich získal. Zohlednění takového seznamu má smysl pouze tehdy, má-li tento dokument v tomto stadiu ještě význam, což by neplatilo v případě, že by rozhodnutí OOJ o stanovení celkového počtu bodů bylo přijato po zveřejnění uvedeného seznamu.

77 Pokud jde o uspořádání OPU 45, je třeba uvést, že čl. 10 odst. 3 těchto OPU stanoví, že „v červnu [OOJ] na základě návrhů výborů pro povýšení rozhodne, kteří úředníci budou povýšeni v každé platové třídě“.

78 Ukazuje se tedy, že ze zcela zjevných důvodů spjatých s řádnou správou a právní jistotou se stanovilo, že ratione temporis se přijetí formálního rozhodnutí OOJ, které všem dotyčným úředníkům umožňuje jasné a konečné určení jejich situace, pokud jde o výsledek povyšovacího období, přesouvá na obvyklý konec řízení o povýšení.

79 Výklad OPU 45, který by vedl k rozštěpení účasti výborů pro povýšení a OOJ a k nutnému přijetí mezitímního aktu posledně uvedeným orgánem, pokud jde o celkový počet bodů, by nadměrně komplikoval situaci úředníků způsobilých k povýšení, ať již se jedná o určení aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení nebo o dodržování lhůt k podání procesního prostředku, což by bylo v rozporu s požadavky na právní jistotu.

80 Za těchto okolností je namístě se domnívat, že po zveřejnění seznamu zásluh uvedeného v článku 8 OPU 45 se výbory pro povýšení sejdou k vypracování svých návrhů jak na udělení PB, které náleží do jejich působnosti, tak na zařazení úředníků, kteří patří do skupiny ex aequo. Všechny tyto návrhy jsou obsaženy v seznamu zásluh zmíněném v čl. 10 odst. 1 OPU 45.

81 V projednávaném případě je třeba konstatovat, že v návaznosti na práce výboru pro povýšení pro zaměstnance kategorie A, který se sešel ve dnech 17. a 24. října 2003, byl seznam zásluh uvedený v článku 10 OPU 45 zveřejněn v Administrativních informacích č. 69‑2003 ze dne 13. listopadu 2003.

82 Na tomto seznamu jsou uvedena jména úředníků, spolu s jejich přidělením, kteří dosáhli povyšovacího limitu nebo tento limit překročili, a těch, kterým nechybí více než 5 bodů k dosažení uvedeného limitu, s uvedením:

– celkového počtu bodů navržených pro každého z nich, který mohl být v případě některých úředníků navýšen oproti počtu uvedenému v seznamu zásluh zveřejněném dne 7. července 2003, a to na základě návrhů výboru na udělení PBDÚ, PBO a PPBVP těmto úředníkům;

– písmene „p“ u jména úředníka, pro nějž výbor navrhuje povýšení, přičemž zákonný požadavek na tuto poznámku a její význam se týkají pouze skupiny ex aequo, to znamená skupiny úředníků, kteří dosáhli povyšovacího limitu, ale jejichž počet překračuje reálné možnosti povyšování, což vede k zařazování dotyčných úředníků zejména v závislosti na počtu let služby v platové třídě a na základě úvah souvisejících s rovností příležitostí.

83 Seznam uvedený v článku 10 OPU 45 neupravuje definitivním způsobem ani postavení úředníků v rámci povyšovacího období, nehledě na to, zda na tomto seznamu jsou, nebo nejsou uvedeni.

84 Jak bylo uvedeno výše, ať již se jedná o udělení PB, nebo o provedení rozlišení v rámci skupiny ex aequo, výbor pro povýšení pouze vydává návrhy pro OOJ, který jediný má rozhodovací pravomoc, jak vyplývá z článku 2 OPU 43, článku 10 a čl. 14 odst. 4 OPU 45. V tomto ohledu je nutno s politováním poukázat na jisté textové nepřesnosti OPU 45, které mohou vyvolat zmatečnost, pokud jde o roli výboru pro povýšení, podobně jako název článku 9 „Udělování [PB] výbory pro povýšení“, zatímco v odstavci 3 uvedeného článku se jasně uvádí, že se jedná o individuální „návrhy“ na udělení PB předkládané OOJ, který „rozhoduje o udělení [PB]“. Jak Komise připustila na jednání, totéž platí pro znění čl. 12 odst. 3 písm. a) druhé věty OPU 45 týkajícího se udílení PPBVP.

85 Článek 10 odst. 3 OPU 45 také jasně stanoví, že OOJ „rozhoduje“, kteří úředníci budou povýšeni v každé platové třídě na základě „návrhů“ výborů pro povýšení, které nejsou pro OOJ závazné, přičemž posledně uvedený orgán musí nejprve rozhodnout o udělení bodů a poté o zařazení úředníků patřících do skupiny ex aequo. OOJ tedy může návrhy výborů pro povýšení přijmout, nebo se od nich odchýlit, což se v posledně uvedeném případě může projevit snížením nebo zvýšením celkového počtu bodů dotyčného úředníka, v důsledku čehož tedy může být tento celkový počet bodů vyšší nebo nižší než povyšovací limit anebo s tímto limitem shodný.

86 Třetí a poslední fází povyšovacího období je vyhotovení seznamu povýšených úředníků. V projednávaném případě OOJ stanovil dne 20. listopadu 2003 seznam úředníků povýšených do platové třídy A4, který byl zveřejněn v Administrativních informacích č. 73‑2003 ze dne 27. listopadu 2003, a takto dán na vědomí všem dotčeným úředníkům včetně žalobce. Z tohoto seznamu vyplývá, že OOJ potvrdil veškeré návrhy výboru pro povýšení jak ve věci udělení bodů, tak ve věci zařazení úředníků patřících do skupiny ex aequo.

3. Akt nepříznivě zasahující do právního postavení

87 Z výše uvedeného vyplývá, že řízení o povýšení končí stanovením seznamu povýšených úředníků. V tomto konečném rozhodnutí jsou uvedeni úředníci, kteří jsou povýšeni v rámci probíhajícího povyšovacího období. Právě okamžikem zveřejnění tohoto seznamu se tedy úředníci, kteří se považovali za způsobilé k povýšení, dozví s jistotou a definitivně o hodnocení svých zásluh a dochází k zásahu do jejich právního postavení (rozsudky Soudu ze dne 21. listopadu 1996, Michaël v. Komise, T‑144/95, Recueil FP, s. I‑A‑529 a II‑1429, bod 30, a ze dne 19. března 2003, Tsarnavas v. Komise, T‑188/01 až T‑190/01, Recueil FP, s. I‑A‑95 a II‑495, bod 73).

88 Je však třeba připomenout, že udílení bodů za daný rok má účinky, které se neomezují a nevztahují pouze na probíhající povyšovací období. Nový systém povyšování spočívá na zohlednění nashromážděných zásluh v podobě každoročně shromažďovaných bodů. Z toho vyplývá, že body udělené v rámci daného roku mohou mít vliv na více povyšovacích období.

89 V obdobném kontextu přitom Soud v rozsudku ze dne 11. prosince 2003, Breton v. Soudní dvůr (T‑323/02, Recueil FP, s. I‑A‑325 a II‑1587, body 52 až 54), rozhodl, že stanovení počtu bodů pro účely povýšení je autonomním aktem, který má závazné právní účinky, jež mohou ovlivnit zájmy úředníka tím, že závažným způsobem změní jeho právní postavení, přestože tvoří pouze jednu z etap řízení o povýšení.

90 Tato judikatura se sice týká systému povyšování, který upravoval pouze jedinou kategorii bodů, je však použitelná na projednávaný případ. Je tedy třeba mít za to, že konečný akt, kterým končí povyšovací období, je komplexní povahy v tom smyslu, že zahrnuje dvě různá rozhodnutí, a to rozhodnutí OOJ, kterým se stanoví seznam povýšených, a rozhodnutí OOJ, kterým se stanoví celkový počet bodů a na němž se dříve uvedené rozhodnutí zakládá. Toto rozhodnutí OOJ, kterým se stanoví celkový počet bodů, je autonomním aktem, který může být jako takový z hlediska judikatury uvedené v předchozím bodě napaden stížností a případně žalobou k soudu v rámci procesních prostředků upravených služebním řádem.

91 Proto napadne-li úředník zapsaný na seznam povýšených celkový počet bodů, který mu udělil OOJ, a tím i zbývající počet bodů převedených do dalších let, bude moci podat stížnost a případně žalobu k soudu proti samotnému aktu, jímž se udělují body a který má konečné právně závazné účinky.

92 Stejně tak může nastat případ, kdy stejné řízení zahájí nepovýšený úředník, který nemá v úmyslu napadnout své nepovýšení v rámci dotčeného povyšovacího období, ale pouze neudělení určitého počtu bodů, které mu přitom nemohou zajistit dosažení povyšovacího limitu.

93 Krom toho úředník, který nebyl povýšen kvůli údajně nedůvodnému udělení nedostatečného počtu bodů, tedy nižšího, než je povyšovací limit, může procesním prostředkem napadnout jak rozhodnutí OOJ o stanovení celkového počtu bodů, tak rozhodnutí o stanovení seznamu povýšených úředníků. Oba tyto akty lze sice od sebe právně odlišit a mohou být předmětem různých návrhových žádání směřujících ke zrušení, je však jisté, že při odmítnutí povýšení spolu ve skutečnosti úzce souvisejí, přičemž posledně uvedený akt zákonitě a výlučně souvisí s celkovým počtem bodů udělených úředníkovi v porovnání s povyšovacím limitem, ovšem vyjma případu, kdy uvedený úředník, který tohoto limitu dosáhl a patří do skupiny ex aequo, nebyl povýšen na základě vedlejších skutečností souvisejících s počtem let služby v platové třídě nebo s rovností příležitostí.

94 V posledně uvedeném případě bude moci dotyčný úředník platně podat procesní prostředek pouze proti konečnému rozhodnutí OOJ o stanovení seznamu povýšených úředníků, a to z důvodu nesprávného posouzení, jehož se OOJ dopustil při zařazování úředníků patřících do skupiny ex aequo.

95 V projednávané věci je třeba připomenout, že žalobce, který nebyl v rámci povyšovacího období 2003 povýšen, podal stížnost a poté žalobu k Soudu týkající se zejména rozhodnutí OOJ, kterým mu byl udělen celkový počet 20 bodů, seznamu úředníků povýšených do platové třídy A4 v rámci povyšovacího období 2003 a rozhodnutí OOJ o stanovení tohoto seznamu v rozsahu, v němž představuje odmítnutí jeho povýšení.

96 Žalobce v rámci projednávané žaloby rovněž zpochybňuje bezvadnost individuálních rozhodnutí, jimiž mu byl udělen jediný PBGŘ nebo mu bylo odmítnuto udělení PBDÚ, dále rozhodnutí o jeho nezapsání na seznam zásluh úředníků platové třídy A5 zveřejněný v Administrativních informacích č. 69‑2003 ze dne 13. listopadu 2003, a rovněž tak samotného seznamu.

97 Tato rozhodnutí jsou nezbytnými přípravnými akty, které předcházejí konečnému rozhodnutí o povýšení, a rovněž tak oddělitelnému a autonomnímu aktu obsaženému v tomto rozhodnutí, a sice stanovení celkového počtu bodů, jehož zrušení se žalobce domáhá v rámci tohoto řízení. Tak je tomu v případě rozhodnutí o udělení PBGŘ bez ohledu na skutečnost, zda proti němu byla na základě článku 13 OPU 45 podána žádost o autoremeduru, či nikoli. I když OOJ bez takového opravného prostředku nemůže změnit počet PBGŘ udělením PBO, rozhodnutí o udělení PBGŘ je nicméně pouze přípravným aktem, jelikož maximální počet PBGŘ, které mohou být uděleny, neumožňuje sám o sobě dosáhnout povyšovacího limitu.

98 Podle judikatury tyto akty nemohou být předmětem samostatné žaloby na neplatnost, ale jejich legalita může být stále napadena v rámci žaloby namířené proti konečnému rozhodnutí (rozsudek Soudu ze dne 9. dubna 2003, Tejada Fernández v. Komise, T‑134/02, Recueil FP, s. I‑A‑125 a II‑609, bod 18).

99 Žalobce sice na jednání prohlásil, že bere zpět svá návrhová žádání směřující ke zrušení individuálních rozhodnutí, jimiž mu byl udělen jediný PBGŘ nebo mu bylo odmítnuto udělení PBDÚ, ovšem za podmínky, že bude mít z právního hlediska možnost napadnout platnost kritérií pro udělení uvedených bodů v rámci žaloby namířené proti rozhodnutí o stanovení celkového počtu bodů.

100 Soud se domnívá, že takové zpětvzetí není přípustné. Soud totiž může vzít v úvahu pouze jasné a bezpodmínečné zpětvzetí jednotlivých bodů návrhových žádání uvedených v žalobě (usnesení Soudu ze dne 12. března 1992, Gavilan v. Parlament, T‑73/91, Recueil, s. II‑1555, bod 26).

101 Konečně je třeba uvést, že žalobce v rámci projednávané žaloby žádá v případě potřeby zrušení rozhodnutí OOJ ze dne 15. června 2004 o zamítnutí jeho stížnosti. V tomto ohledu je namístě připomenout, že podle judikatury tvoří správní stížnost a její výslovné nebo implicitní zamítnutí ze strany OOJ nedílnou součást komplexního řízení. Žaloba podaná k Soudu, byť je formálně namířena proti rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, má za těchto podmínek ten účinek, že se Soud musí zabývat i aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení, proti němuž byla stížnost podána (rozsudky Soudního dvora ze dne 17. ledna 1989, Vainker v. Parlament, 293/87, Recueil, s. 23, bod 8, a ze dne 7. února 1990, Culin v. Komise, C‑343/87, Recueil, s. I‑225, bod 7; rozsudky Soudu ze dne 16. října 1996, Capitanio v. Komise, T‑36/94, Recueil FP, s. I‑A‑449 a II‑1279, bod 33, a ze dne 7. června 2005, Cavallaro v. Komise, T‑375/02, Sb. VS s. I‑A‑151 a II‑673, bod 59).

4. Lhůty k podání opravného prostředku

102 Je třeba připomenout, že služební řád upravuje obecně právo zaměstnanců na podání opravného prostředku proti aktům správy, které nepříznivě zasahují do jejich právního postavení, v článcích 90 a 91 služebního řádu. Z těchto ustanovení vyplývá, že celý takto upravený systém přezkumu vychází z požadavku, podle nějž je výkon práva na podání opravného prostředku připuštěn pouze při striktním dodržení stanovených lhůt (rozsudek Soudního dvora ze dne 10. prosince 1980, Grasselli v. Komise, 23/80, Recueil, s. 3709, bod 25, a rozsudek Soudu ze dne 11. března 1993, Boessen v. HSV, T‑87/91, Recueil, s. II‑235, bod 27).

103 Dodržování lhůt pro podání opravných prostředků stanovených v článcích 90 a 91 služebního řádu předpokládá, že úředník výslovně a plně zná akt nepříznivě zasahující do jeho právního postavení.

104 Pokud jde o tříměsíční lhůtu stanovenou úředníkovi k podání stížnosti proti aktu nepříznivě zasahujícímu do jeho právního postavení, čl. 90 odst. 2 služebního řádu stanoví, že uvedená lhůta běží:

– „dnem zveřejnění aktu, pokud se jedná o opatření obecné povahy;

– dnem oznámení rozhodnutí dotyčné osobě, ale v žádném případě ne později, než dnem, kdy oznámení obdržela, dotýká-li se opatření jednotlivé osoby; dotýká-li se však opatření nepříznivě také další osoby, počne lhůta pro tuto další osobu běžet ode dne, kdy obdržela oznámení [kdy se o něm dozvěděla], ale v žádném případě ne později než ode dne zveřejnění […]“.

105 Tato ustanovení, která zakládají vztah mezi počátkem běhu tříměsíční lhůty a právní povahou předmětného aktu, musejí být v projednávané věci vykládána s přihlédnutím k zvláštnosti řízení o povýšení, a sice že konečný akt, jímž končí povyšovací období, je komplexní povahy v tom smyslu, že zahrnuje dvě rozhodnutí, a to rozhodnutí OOJ o stanovení seznamu povýšených a rozhodnutí OOJ o stanovení celkového počtu bodů na konci uvedeného období, na nichž se zakládá prvně uvedené rozhodnutí. Toto rozhodnutí OOJ o stanovení bodů na konci povyšovacího období je autonomním aktem, který může být jako takový napaden stížností a případně žalobou k soudu v rámci opravných prostředků upravených služebním řádem.

106 Z výše uvedeného závěru vyplývá, že po skončení povyšovacího období lze zvažovat přinejmenším tři druhy procesních prostředků směřujících ke zrušení:

– procesní prostředek směřující pouze proti rozhodnutí OOJ o stanovení celkového počtu bodů, jejž může podat povýšený úředník, který přitom napadá svůj zbývající počet bodů, nebo nepovýšený úředník, který nesouhlasí s uděleným počtem bodů, ale nezpochybňuje své nepovýšení;

– procesní prostředek směřující zároveň proti rozhodnutí OOJ o stanovení celkového počtu bodů a proti rozhodnutí o stanovení seznamu povýšených úředníků, jejž může podat nepovýšený úředník kvůli údajně nedůvodnému udělení nedostatečného počtu bodů, tedy nižšího než povyšovací limit, nebo nepovýšený úředník, jehož počet bodů je roven povyšovacímu limitu a který napadá jak nedostatečnost uvedeného počtu, tak výběr učiněný OOJ v rámci skupiny ex aequo na základě vedlejších skutečností;

– procesní prostředek, jehož jediným předmětem je rozhodnutí, kterým OOJ stanoví seznam povýšených úředníků, a jejž může podat nepovýšený úředník, jehož počet bodů je roven povyšovacímu limitu a který napadá pouze výše uvedený výběr.

107 Zatímco rozhodnutí OOJ o stanovení celkového počtu bodů je nesporně opatřením individuální povahy, proti němuž lze podat stížnost ve lhůtě tří měsíců ode dne oznámení rozhodnutí dotyčné osobě, ale v žádném případě ne později než ode dne, kdy oznámení obdržela, rozhodnutí OOJ o stanovení seznamu povýšených úředníků tvoří svazek aktů individuální povahy určený úředníkům povýšeným do dotyčné platové třídy. Tento svazek aktů však nepříznivě zasahuje do právního postavení úředníka, jehož jméno není uvedeno na seznamu, jelikož implicitně znamená odmítnutí jeho povýšení.

108 Rozhodnutí OOJ o stanovení seznamu povýšených úředníků tak musí být ve vztahu k nepovýšenému úředníkovi považováno za akt individuální povahy, který může nepříznivě zasahovat do právního postavení jiné osoby než adresáta ve smyslu čl. 90 odst. 2 druhé odrážky in fine (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 19. února 1981, Schiavo v. Rada, 122/79 a 123/79, Recueil, s. 473, body 21 až 23, a usnesení Soudu ze dne 2. června 2005, Vounakis v. Komise, T‑326/03, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, bod 24). V souladu s tímto ustanovením běží v tomto případě ve vztahu k nepovýšenému úředníkovi lhůta ode dne, kdy se o uvedeném aktu dozvěděl, ale v žádném případě ne později než ode dne jeho zveřejnění.

109 Vzhledem k tomu, že Komise má podle článku 10 OPU 45 povinnost zveřejnit v Administrativních informacích seznam povýšených úředníků, podání stížnosti úředníkem v případě uvedeném v bodě 106 druhé odrážce se váže na dva různé počátky běhu lhůty podle toho, o který z aktů se jedná. Pokud jde o případ uvažovaný v bodě 106 třetí odrážce, za běžných okolností by se za počátek běhu lhůty pro podání stížnosti považovalo datum zveřejnění.

110 Taková situace však není slučitelná s tou zvláštností nového řízení o povýšení, kterou je existence komplexního aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení.

111 Zveřejnění seznamu povýšených, který obsahuje pouze jména a přidělení dotyčných osob, sice umožňuje všem dotčeným úředníkům jasné a konečné určení jejich situace, pokud jde o výsledek povyšovacího období, neumožňuje jim však seznámit se s rozhodnutím OOJ o stanovení celkového počtu bodů.

112 Povýšený nebo nepovýšený úředník se může seznámit se svým celkovým počtem bodů a s jejich členěním pouze nahlédnutím do svého osobního povyšovacího spisu na intranetu Komise a v systému Sysper 2.

113 Dotyčný úředník tak může zjistit, zda dosáhl povyšovacího limitu, či nikoli a zda je odmítnutí jeho povýšení odůvodněno vedlejšími skutečnostmi, jaké jsou zmíněny v článku 10 OPU 45, a seznámit se jednak s výsledkem případné žádosti o autoremeduru podané proti počtu udělených PBGŘ, a jednak s počtem případně udělených PBDÚ a konečně, pokud jde o povyšovací období 2003, s počtem PPBVP případně udělených na základě přechodných ustanovení.

114 Tyto informace mohou rozhodnout o tom, zda dotyčný úředník podá stížnost, přičemž tento může nakonec uvážit s ohledem na počet získaných bodů a jejich podrobné členění, definitivní povyšovací limit stanovený správou a úředníky skutečně povýšené v rámci dotčeného období, že není vhodné zahajovat takové řízení nebo že je namístě zahájit pouze proti rozhodnutí OOJ o stanovení celkového počtu bodů nebo proti rozhodnutí o stanovení seznamu povýšených úředníků.

115 Jak již bylo uvedeno výše, rozhodnutí OOJ o stanovení celkového počtu bodů a rozhodnutí o stanovení seznamu povýšených úředníků lze sice od sebe právně odlišit a mohou být předmětem různých návrhových žádání směřujících ke zrušení, jako je tomu v projednávané věci, je však jisté, že tato rozhodnutí spolu ve skutečnosti úzce souvisejí. Zveřejnění uvedeného seznamu přitom dotyčným úředníkům neumožňuje seznámit se plně s aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení, který je svou povahou komplexní a kterým řízení o povýšení končí.

116 V povyšovacím období 2003 se krom toho ukazuje, že mezi dnem zveřejnění seznamu povýšených úředníků a dnem, kdy může úředník účelně nahlédnout do svého povyšovacího spisu na Sysper 2, může uplynout značný počet dnů. Tento časový odstup je odůvodněn lhůtou nutnou k aktualizaci dotčeného systému příslušným útvarem, včetně zanesení údajů o všech úřednících, jichž se povyšovací období týká a kterých bylo v roce 2003 celkem 14 000. Tato lhůta nezbytná k aktualizaci samozřejmě není přesně známa v okamžiku zveřejnění výše uvedeného seznamu v Administrativních informacích, které pro rok 2003 neobsahují v tomto ohledu žádný údaj.

117 I když je rozumné se domnívat, že dotyčný úředník, stejně jako žalobce v projednávané věci, bude znát svůj celkový počet bodů a jejich členění ve lhůtě tří měsíců stanovené k podání stížnosti, tato lhůta poskytnutá úředníkovi k užitečné přípravě a podání stížnosti se zkrátí o dobu potřebnou k aktualizaci osobních povyšovacích spisů v systému Sysper 2, pakliže se bude vycházet z předpokladu dvojího počátku běhu uvedené lhůty v případě, že dotyčná osoba napadá jak rozhodnutí OOJ o stanovení seznamu povýšených úředníků, tak rozhodnutí OOJ o stanovení celkového počtu bodů.

118 Za těchto okolností je namístě se domnívat, že v zájmu právní jistoty, rovného zacházení a řádné správy musí být počátek běhu tříměsíční lhůty k podání stížnosti jak proti rozhodnutí OOJ o stanovení seznamu povýšených úředníků, tak proti jeho rozhodnutí o stanovení celkového počtu bodů stanoven ke dni, kdy se úředník účelně seznámí se svým osobním povyšovacím spisem aktualizovaným v systému Sysper 2.

119 V tomto ohledu je třeba podotknout, že Komise ve své odpovědi na otázky Soudu upřesnila, že nahlížení do uvedeného systému je z bezpečnostních důvodů elektronicky „sledováno“, a že „přístupový protokol“ tak umožňuje zaznamenat, kdo do systému nahlížel a kdy.

120 Ze spisu krom toho vyplývá, že Komise v Administrativních informacích č. 82‑2003 zveřejnila souhrnné sdělení o průběhu povyšovacího období 2003, jehož bod 4 zní následovně:

„Aktualizace spisů v Sysper 2

Návrhy na udělení bodů, které předloží výbory pro povýšení a které potvrdí [OOJ], se nyní uvádějí do spisu každého úředníka.

Na základě článku 25 služebního řádu, který stanoví, že každé individuální rozhodnutí se sdělí dotyčnému úředníkovi, se každý úředník tímto vyzývá, aby se seznámil se svým spisem v Sysper 2.“

121 Tento postup sice nelze klást naroveň skutečnému oznámení ve smyslu čl. 90 odst. 2 služebního řádu, nicméně je třeba mít za to, aby se zamezilo možnosti pozdějšího zpochybnění právního postavení založeného v rámci povyšovacího období, že k nahlédnutí úředníka do jeho osobního povyšovacího spisu v Sysper 2 musí dojít v přiměřené lhůtě od zveřejnění souhrnného sdělení, které se od nynějška stává součástí praxe Komise v oblasti řízení o povýšení.

122 V projednávané věci je nesporné, že se žalobce seznámil se stanovením svého celkového počtu bodů a s jejich členěním při nahlédnutí do svého osobního povyšovacího spisu aktualizovaného v Sysper 2 dne 16. prosince 2003, tedy před datem zveřejnění souhrnného sdělení, a svou stížnost směřující zároveň proti rozhodnutí OOJ o stanovení seznamu povýšených úředníků a proti jeho rozhodnutí o stanovení celkového počtu bodů podal dne 12. února 2004, tedy při dodržení lhůty k tomu stanovené.

123 Tato stížnost byla zamítnuta rozhodnutím OOJ ze dne 15. června 2004, sděleným žalobci následujícího dne. Žalobce podal projednávanou žalobu dne 22. července 2004, tedy v tříměsíční lhůtě stanovené v čl. 91 odst. 3 služebního řádu.

124 Ze všech předchozích úvah vyplývá, že projednávanou žalobu je třeba prohlásit za přípustnou.

K věci samé

1. K námitkám protiprávnosti některých ustanovení OPU 43 a OPU 45

125 Žalobce napadá v prvé řadě legalitu článku 2 OPU 43 a článků 3, 6, 7, 9, 10, 12 a 13 OPU 45. Podstatou jeho výhrad je skutečnost, že BZ nejsou rozhodující, dále neexistence povinnosti odůvodnit udělení PB, nedodržení práv obhajoby a neúčinnost procesních prostředků zakládajících se na článku 13 OPU 45. Žalobce zadruhé uplatňuje námitku protiprávnosti článků 6 a 7 OPU 45, posuzovaných z hlediska Administrativních informací č. 99‑2002. Domnívá se, že tato ustanovení omezují posuzovací pravomoc generálních ředitelství, pokud se jedná o udělování PBGŘ, a že brání v provedení účinného srovnání zásluh úředníků. Žalobce zatřetí poukazuje na protiprávnost článku 12 OPU 45. Podle jeho mínění tento článek na rozdíl od svého doslovného znění nemá přechodnou povahu, klade v převažující míře důraz na roky služby v platové třídě, nestanoví kritéria pro udělení PPBVP a jejich udělování svěřuje neprávem výborům pro povýšení. Žalobce začtvrté uplatňuje námitku protiprávnosti článku 9 a přílohy I bodů 1, 2, 3, 5 a 6 OPU 45. Tato ustanovení podle něj vedou k přeceňování některých činností a k narušení rovného zacházení mezi úředníky. Zapáté žalobce zpochybňuje legalitu čl. 7 odst. 2 OPU 45, který podle jeho názoru upřednostňuje úředníky zaměstnané v malých generálních ředitelstvích.

K první námitce protiprávnosti, směřující proti článku 2 OPU 43 a proti článkům 3, 6, 7, 9, 10, 12 a 13 OPU 45

126 Žalobce vznáší námitku protiprávnosti článku 2 OPU 43 a článků 3, 6, 7, 9, 10, 12 a 13 OPU 45 na základě článků 25 a 26 služebního řádu, jakož i na základě jeho článku 45, který zaručuje rovné zacházení, povyšování podle zásluh, právo na služební postup a srovnávací přezkoumání zásluh. Rovněž se dovolává práva na řádnou správu a na nestranné a spravedlivé řízení, jakož i práva být vyslechnut.

K tvrzení, že BZ údajně nejsou rozhodující

– Argumenty účastníků řízení

127 Žalobce uplatňuje, že většina úředníků právní služby obdržela 13 až 16 BZ. Povyšování tedy není určováno zásluhami, tak jak vyplývají ze zpráv zmiňovaných v článku 45 služebního řádu. Vyplývá z počtu PB, které mohou být uděleny až do počtu 21 bodů. Tyto body se však udělují bez ohledu na zásluhy. Z toho vyplývá porušení zásady rovného zacházení, jakož i zásad povyšování podle zásluh, práva na služební postup a srovnávacího přezkoumání zásluh, které jsou zaručeny v článku 45 služebního řádu.

128 Komise odpovídá, že se PB udělují odměnou za zásluhy a že jí umožňují lépe rozlišit úředníky podle jejich schopností.

– Závěry Soudu

129 Podle čl. 45 odst. 1 prvního pododstavce služebního řádu o povýšení rozhoduje OOJ po zvážení srovnatelných zásluh úředníků připadajících v úvahu pro povýšení a posudků na ně.

130 Zásluhy jsou tak základním kritériem při povyšování a ostatní kritéria, jako je věk, počet let strávených v platové tříbě nebo počet let ve službě, mohou být zohledněny pouze podpůrně (rozsudky Soudního dvora ze dne 14. července 1983, Ohrgaard a Delvaux v. Komise, 9/82, Recueil, s. 2379, bod 19, a Vainker v. Parlament, bod 101 výše, body 16 a 17; rozsudky Soudu ze dne 18. září 2003, Callebaut v. Komise, T‑241/02, Recueil FP, s. I‑A‑215 a II‑1061, bod 44, a ze dne 10. června 2004, Liakoura v. Rada, T‑330/03, Sb. VS, s. I‑A‑191 a II‑859, bod 49). Krom toho musí OOJ výše uvedené srovnávací přezkoumání provést pečlivě a nestranně, v zájmu útvaru a v souladu se zásadou rovného zacházení s úředníky (rozsudky Soudu ze dne 30. listopadu 1993, Tsirimokos v. Parlament, T‑76/92, Recueil, s. II‑1281, bod 21; Perakis v. Parlament, T‑78/92, Recueil, s. II‑1299, bod 16; ze dne 5. listopadu 2003, Cougnon v. Soudní dvůr, T‑240/01, Recueil FP s. I‑A‑263 a II‑1283, bod 70; ze dne 28. září 2004, Tenreiro v. Komise, T‑216/03, Sb. VS s. I‑A‑245 a II‑1087, bod 68, a ze dne 15. září 2005, Casini v. Komise, T‑132/03, Sb. VS s. I‑A‑253 a II‑1169, bod 53).

131 V takto definovaném rámci je OOJ nadán širokou posuzovací pravomocí. Zásluhy může posoudit postupem nebo způsobem, jaký uzná za nejvhodnější (rozsudky Tsirimokos v. Parlament, bod 130 výše, bod 16; Perakis v. Parlament, bod 130 výše, bod 14; Cougnon v. Soudní dvůr, bod 130 výše, bod 62, a Tenreiro v. Komise, bod 130 výše, bod 68).

132 Aby srovnávání zásluh úředníků způsobilých k povýšení bylo objektivnější a snadnější než dříve, byl v OPU 43 a OPU 45 počínaje povyšovacím obdobím 2003 zaveden systém povyšování založený na kvantifikaci zásluh, vyznačující se každoročním udělováním BZ a PB úředníkům.

133 Nejprve je třeba zdůraznit, že tento nový systém posiluje vztah založený článkem 45 služebního řádu mezi pravidelným hodnocením úředníků a povyšováním. Z článku 2 odst. 1 třetího pododstavce OPU 43 ve spojení s Administrativními informacemi č. 99‑2002 tak vyplývá, že každý úředník obdrží celkovou známku od nuly do dvaceti, která se pak v zásadě převede na počet BZ, využitelných pro potřeby povýšení. Krom toho čl. 10 odst. 2 OPU 45 stanoví, že povýšení úředníka je podmíněno tím, že dosáhl celkem alespoň 10 BZ ve své poslední ZVSP. Podle čl. 6 odst. 4 písm. b) třetího pododstavce OPU 45 mimoto platí, že úředníci, jejichž ZVSP obsahuje hodnocení „slabé“ nebo „nedostatečné“, nemohou získat PB.

134 Dále je důležité připomenout, že článek 3 OPU 45, nadepsaný „Základy povyšování“, upřesňuje, že „[p]ředně je […] třeba zohlednit počet [BZ] a [PB], které každý úředník shromáždil v průběhu roku nebo předcházejících let“. Právě sčítání BZ a PB umožní úředníkům dosáhnout povyšovacího limitu nebo tento limit případně překročit. PB nejsou samy o sobě pro povýšení úředníka rozhodující.

135 Konečně a hlavně je třeba zdůraznit, jak také jednoznačně stanoví čl. 2 odst. 1 druhý pododstavec OPU 43, že „[BZ] i [PB] se udělují odměnou za zásluhy, udělení [PB] musí být vždy odůvodněno skutečnostmi založenými na zásluhách“.

136 Pokud jde o PB, čl. 6 odst. 4 písm. a) a b) OPU 45 upravuje udělování PBGŘ nejvýše v rozsahu 10 bodů. Podle čl. 6 odst. 3 OPU 45 se tyto body udělují úředníkům, kteří šli nad rámec svých individuálních cílů, a to odměnou za vyvinutí zvláštního úsilí a získání pozoruhodných výsledků doložených v jejich ZVSP. Jak již bylo uvedeno výše (viz bod 133 výše), údaj v ZVSP o „slabém“ nebo „nedostatečném“ ohodnocení krom toho zcela vylučuje možnost, aby dotyčný úředník získal PB.

137 Článek 9 a příloha I OPU 45 upravují udělení 1 nebo 2 PBDÚ. Těmito body mají být oceněni zaměstnanci, kteří úspěšně splnili dodatečné úkoly v zájmu orgánu. Tyto úkoly spočívají v činnosti „školitele/přednášejícího“ nebo v různých příspěvcích při pořádání výběrových řízení nebo v rámci smíšených orgánů. Je třeba uvést, že ZVSP obsahují rubriku zvlášť určenou k vyjmenování těchto úkolů.

138 Proto vzhledem k tomu, že PBGŘ a PBDÚ jsou rovněž založeny na zásluhách, jejich udělení vedle BZ neporušuje článek 45 služebního řádu ani výše uvedené zásady.

139 Konečně v rámci povyšovacího období 2003, kdy se poprvé uplatnilo nové řízení o povýšení, byla v čl. 12 odst. 3 OPU 45 upravena přechodná pravidla, tak „aby zásluhy mohly být náležitě zohledněny v déle trvajícím časovém období“, kterážto pravidla se vztahují na udělování PPB (viz bod 58 výše). Žalobce uplatnil námitku protiprávnosti směřující zvlášť proti tomuto ustanovení, přičemž i zde poukazuje na porušení článku 45 služebního řádu. Z důvodů uvedených v bodě 191 a následujících níže však nelze tuto námitku považovat za opodstatněnou.

140 Z předchozích úvah vyplývá, že je namístě tuto část námitky zamítnout.

K nedostatku odůvodnění

– Argumenty účastníků řízení

141 Žalobce tvrdí, že OPU 45 v rozporu s čl. 25 druhým pododstavcem služebního řádu neukládají povinnost odůvodnit návrhy a rozhodnutí o udělení PBGŘ, PBDÚ a PPB. Domnívá se, že tento nedostatek odůvodnění je zdrojem svévole.

142 Komise uvádí, že povinnost odůvodnění je obecnou zásadou práva Společenství. Z toho dovozuje, že vložení zvláštního ustanovení do OPU 45 by bylo nadbytečné. Tato zásada navíc ukládá pouze povinnost odůvodnit akty nepříznivě zasahující do právního postavení, a OPU 45 tuto povinnost dodržují.

– Závěry Soudu

143 Soud připomíná, že na základě čl. 25 druhého pododstavce služebního řádu musí být každý akt nepříznivě zasahující do právního postavení odůvodněn. Toto ustanovení tedy neukládá povinnost odůvodnit návrhy, doporučení nebo stanoviska, které samy o sobě nezasahují nepříznivě do právního postavení.

144 Proto pokud se jedná o PBGŘ, čl. 6 odst. 6 OPU 45 neporušuje čl. 25 druhý pododstavec služebního řádu tím, že smíšeným výborům ukládá povinnost odůvodnit jejich návrhy pouze v případě, kdy se liší od návrhů generálních ředitelství. Ani článek 9 OPU 45 toto ustanovení neporušuje, když smíšeným výborům neukládá povinnost odůvodnit svá doporučení k udělení PBDÚ. Totéž platí pro návrhy výborů pro povýšení k udělování PPBVP na základě čl. 12 odst. 3 písm. a) OPU 45, jakož i pro čl. 13 odst. 2 OPU 45, na jehož základě výbory pro povýšení vydávají odůvodněné stanovisko pouze v případě, kdy navrhují udělení PBO.

145 Článek 25 druhý pododstavec služebního řádu se mimoto nevztahuje na rozhodnutí generálních ředitelství týkající se udělení PBGŘ, PPBPT a ZDPB, a rovněž tak na rozhodnutí OOJ, pokud jde o PBDÚ, PPBVP a PBO, jelikož se jedná o přípravné akty (viz body 90 a následující výše).

146 Jak již bylo řečeno (viz body 90 a následující výše), konečný akt, jímž končí povyšovací období, je komplexní povahy v tom smyslu, že zahrnuje dvě různá rozhodnutí, a sice rozhodnutí OOJ o stanovení seznamu povýšených a rozhodnutí OOJ o stanovení celkového počtu bodů, na němž se zakládá dříve uvedené rozhodnutí. Dotčení úředníci mohou v závislosti na své situaci podat stížnost proti jednomu či druhému rozhodnutí anebo proti oběma zároveň.

147 V této souvislosti je třeba připomenout, že v oblasti povyšování je povinnost odůvodnění splněna, jestliže OOJ odůvodní své rozhodnutí o zamítnutí stížnosti podané na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 30. října 1974, Grassi v. Rada, 188/73, Recueil, s. 1099, body 11 až 13, a rozsudek Soudu ze dne 29. září 2005, Napoli Buzzanca v. Komise, T‑218/02, Sb. VS s. I‑A‑267 a II‑1221, bod 59).

148 Z toho vyplývá, že tato část námitky musí být zamítnuta jako neopodstatněná.

K tvrzení, že OPU 45 nedodržují článek 26 služebního řádu a práva obhajoby

– Argumenty účastníků řízení

149 Žalobce tvrdí, že rozhodnutí o udělení PB jsou výsledkem řízení, které se může zakládat na skutečnostech neuvedených ve spise úředníků a které dotčeným osobám nepřiznává právo být vyslechnut před tím, než správa přijme akt nepříznivě zasahující do jejich právního postavení. Zejména uvádí, že OOJ rozhoduje o žádostech o autoremeduru v řízení, které není kontradiktorní. Udělování PB tak porušuje práva obhajoby a čl. 26 první pododstavec písm. a) služebního řádu.

150 Komise zpochybňuje, že by OPU 45 porušovala práva obhajoby a zákaz zohledňování skutečností neuvedených v osobním spise úředníka. Podle jejího názoru OPU 45 zohlednění takových skutečností nedovolují. Úředníci mají navíc možnost být vyslechnuti v průběhu řízení o povýšení. Článek 13 OPU 45 upravuje opravný prostředek proti rozhodnutí o udělení PB před skončením řízení o povýšení. Řízení o povýšení ostatně nelze srovnávat s řízením „vedeným vůči osobě“. Judikatura týkající se práva být vyslechnut před přijetím aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení je proto irelevantní.

– Závěry Soudu

151 Článek 26 služebního řádu stanoví, že osobní spis úředníka obsahuje „a) všechny písemnosti týkající se jeho služebního poměru a všechny zprávy týkající se jeho způsobilosti, výkonnosti a chování“ a „b) všechny připomínky úředníka k těmto písemnostem“. Tentýž článek dále stanoví, že „písemnosti uvedené v písmenu a) nemohou být použity nebo uvedeny orgánem proti úředníkovi, pokud s nimi před jejich zařazením nebyl seznámen“.

152 Účelem článku 26 služebního řádu je zajistit úředníkovi právo obhajoby, přičemž brání tomu, aby OOJ přijal rozhodnutí dotýkající se jeho služebního poměru a služebního postupu na základě skutečností týkajících se jeho chování, které nejsou uvedeny v jeho osobním spise (rozsudky Soudu Perakis v. Parlament, bod 130 výše, bod 27; ze dne 8. června 1995, Allo v. Komise, T‑496/93, Recueil FP, s. I‑A‑127 a II‑405, bod 75; ze dne 30. září 2003, Kenny v. Soudní dvůr, T‑302/02, Recueil FP, s. I‑A‑235 a II‑1137, bod 32, a ze dne 4. května 2005, Schmit v. Komise, T‑144/03, Sb. VS s. I‑A‑101 a II‑465, bod 133). Tento článek se na povyšování použije, protože výše uvedený výraz „služební poměr“ zahrnuje zejména hlavní události ve služebním postupu (výše uvedený rozsudek Schmit v. Komise, bod 134).

153 V projednávaném případě je třeba konstatovat, že uplatněná část námitky spočívá na pouhých tvrzeních žalobce, který však neprokázal, že by rozhodnutí o udělení PB, z nichž některá nepocházejí od OOJ, byla založena na jiných skutečnostech než na hodnotících zprávách a neuvedených ve spisech úředníků.

154 OPU 45 neobsahují žádné ustanovení, které by Komisi umožnilo odchýlit se od článku 26 služebního řádu tak, jak jej vykládá judikatura. Naopak se jeví, že některá ustanovení OPU 45 zakládají přímý vztah mezi udělením PB a ZVSP.

155 Z článku 6 OPU 45 tak vyplývá, že PBGŘ udělují generální ředitelé nebo ředitelé po posouzení výsledků ZVSP a s ohledem na zásluhy dotyčných úředníků doložené v ZVSP. ZVSP krom toho obsahují rubriku týkající se dodatečných úkolů plněných v zájmu Komise za hodnotící období, na jejímž základě se pak udělují PBDÚ.

156 Je důležité zdůraznit, že ZVSP vznikají ve složitém procesu, do nějž jsou úředníci úzce zapojeni v souladu s článkem 43 služebního řádu, podle nějž se pravidelná zpráva předkládá dotyčnému, který „je oprávněn doplnit jakékoli připomínky, které považuje za důležité“.

157 Konečně se žalobce nemůže účelně dovolávat porušení práv obhajoby ve vztahu k rozhodnutím o udělení PB, včetně rozhodnutí OOJ o žádostech o autoremeduru, které je předmětem článku 13 OPU 45, neboť uvedená rozhodnutí jsou pouze přípravnými akty k rozhodnutím, která stanoví celkový počet bodů pro potřeby povýšení a seznam povýšených. Práva obhajoby se přitom nevztahují na takové akty, nýbrž na akty nepříznivě zasahující do právního postavení (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 15. června 2000, F v. Komise, T‑211/98, Recueil FP, s. I‑A‑107 a II‑471, body 28 a 29 a citovaná judikatura).

158 Proto je namístě tuto část námitky zamítnout jako neopodstatněnou.

K účinnosti opravných prostředků založených na článku 13 OPU 45

– Argumenty účastníků řízení

159 Žalobce tvrdí, že OOJ opravné prostředky podané na základě článku 13 OPU 45 reálně neposuzuje. OOJ podle něj pouze potvrzuje návrhy výborů pro povýšení.

160 Komise s tímto nesouhlasí a uvádí, že pravomoc, kterou jí svěřuje článek 13 OPU 45, jí nebrání v tom, aby vyhověla návrhům výborů pro povýšení.

– Závěry Soudu

161 Pakliže by měla být tato část námitky vykládána v tom směru, že napadá legalitu článku 13 OPU 45, stačí konstatovat, že spočívá na pouhém tvrzení žalobce a chybí jí jakákoli právní argumentace. Tento článek ostatně nelze vykládat tak, že zprošťuje OOJ jeho povinnosti reálně posoudit předmětné opravné prostředky, neboť mu naopak uděluje pravomoc rozhodnout. Otázka, zda OOJ skutečně posoudil žalobcovu žádost o autoremeduru je předmětem jiného žalobního důvodu (bod 304 níže).

K porušení zásady řádné správy a práva na nestranné a spravedlivé řízení

162 Žalobce konečně poukazuje na porušení zásady řádné správy a práva na nestranné a spravedlivé řízení.

163 Neposkytuje však argument, který by se lišil od výše zkoumaných argumentů. Tato část námitky je proto neopodstatněná. Soud každopádně odkazuje na předchozí úvahy.

164 S ohledem na předchozí úvahy je třeba námitku protiprávnosti směřující proti článku 2 OPU 43 a proti článkům 3, 6, 7, 9, 10, 12 a 13 OPU 45 zamítnout.

K druhé námitce protiprávnosti, směřující proti článkům 6 a 7 OPU 45, posuzovaným z hlediska Administrativních informací č. 99‑2002, které stanoví cílový průměr, jenž omezuje posuzovací pravomoc generálních ředitelství

Argumenty účastníků řízení

165 Žalobce uplatňuje námitku protiprávnosti proti článkům 6 a 7 OPU 45 ve spojení s Administrativními informacemi č. 99‑2002. Svou námitku zakládá na porušení článku 45 služebního řádu, zásady rovného zacházení a zásady práva na služební postup.

166 Žalobce má za to, že předmětná ustanovení stanoví počty BZ a PBGŘ, které jsou přiděleny generálním ředitelstvím. Zaprvé jsou generální ředitelství vyzývána, aby nepřekračovala „cílový průměr“ 14 BZ v každé platové třídě, přičemž každé překročení tohoto průměru o více než jeden bod vede k odpovídajícímu snížení počtu PBGŘ, který je jim přidělen. Zadruhé neexistuje žádná možnost přidělit generálním ředitelstvím více než 2,5 PBGŘ na úředníka. Žalobce se domnívá, že takto přidělené počty jsou závazné. Podle něj omezují volné uvážení generálních ředitelství a brání skutečnému posouzení zásluh úředníků způsobilých k povýšení. Podle jeho názoru možnost žádat o výjimku z cílového průměru upravená v čl. 6 odst. 1 OPU 45 toto omezení vhodným způsobem nenapravuje, protože závisí na iniciativě každého generálního ředitelství, spadá do diskreční pravomoci a musí být schválena výbory pro povýšení, zatímco pouze OOJ má pravomoc rozhodnout v oblasti povyšování. Tyto přidělené počty bodů tedy vedou k tomu, že seznam povýšených závisí spíše na „strategiích“ zavedených každým generálním ředitelstvím než na skutečném porovnání zásluh zaměstnanců.

167 Komise odpovídá, že Administrativní informace č. 99‑2002 stanoví pouze cílový průměr 14 bodů. Účel tohoto průměru je legitimní. Nespočívá v omezení volného uvážení známkujících v individuálních případech, nýbrž spíše v zamezení celkové inflace známek, která by vedla k jejich znehodnocení. Tento průměr navíc není závazný. Překročení, které by zůstalo pod hranicí 15 bodů, by bylo bez následků. Nad tuto hranici by byl počet PBGŘ snížen, ledaže by byla udělena výjimka. Tato možnost získat výjimku na základě čl. 6 odst. 1 OPU 45 konečně představuje řešení pro problémy vyplývající z existence kvóty 2,5 PBGŘ na úředníka a z případné koncentrace znamenitých úředníků v některých generálních ředitelstvích.

Závěry Soudu

168 Je důležité připomenout, že v rámci své široké posuzovací pravomoci může OOJ provést srovnávací přezkoumání zásluh postupem a způsobem, které uzná za nejvhodnější (viz bod 131 výše).

169 Ve sdělení SEC (2001) 1697 se v této souvislosti upřesňuje, že „nové řízení o povýšení znamená rozchod s minulostí“. Vzhledem k předchozím, značně nesourodým zjištěním vyplývajícím z hodnocení úředníků různých generálních ředitelství a k následným obtížím, s nimiž se OOJ potýkal při srovnávacím přezkoumání zásluh všech dotyčných úředníků při dodržení zásady rovného zacházení, Komise usilovala o zajištění větší objektivity profesního hodnocení zaměstnanců tak, aby byl systém povyšování co nespravedlivější. Tento cíl se projevil v kvantifikaci zásluh za použití bodovacího systému a v ustanoveních OPU 45, jejichž účelem je zajistit konzistentnost při udělování těchto bodů na úrovni celé Komise.

170 Článek 6 odst. 1 OPU 45 tak stanoví, že generálním ředitelstvím se přiděluje počet PBGŘ odpovídající 2,5násobku počtu úředníků, kteří jsou ještě způsobilí k povýšení vzhledem ke své platové třídě a kteří zastávají funkci v uvedeném generálním ředitelství. V tomtéž ustanovení se uvádí, že „generálním ředitelstvím, jejichž průměr [BZ] pro určitou platovou třídu překročí o více než jeden bod průměr uváděný Komisí, bude přidělený počet [PB] snížen přesně o počet bodů převyšujících průměr“. Administrativní informace č. 99‑2002 upřesňují, že „generální ředitelství se vyzývají, aby své zaměstnance hodnotila při dodržení průměru 14 [BZ] z 20 (takzvaný ,cílový průměr‘). Tento průměr 14 musí být dodržen v každé platové třídě na úrovni každého generálního ředitelství“. Dále se v nich upřesňuje, že „generální ředitelství, která pro určitou platovou třídu [dosáhnou] průměru vyššího než 15, budou penalizována. Penalizace spočívá ve snížení počtu [PB] přiděleného [generálnímu ředitelství] v povyšovacím období pro tuto platovou třídu“.

171 Dále je třeba uvést, že čl. 6 odst. 1 OPU 45 stanoví, že pokud generální ředitelství počet bodů převyšujících průměr odůvodní, mají možnost obrátit se na výbor pro povýšení, který může mimořádně rozhodnout o tom, že se provedené snížení zcela, nebo částečně zrušuje.

172 Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobce, ani existence kvóty PBGŘ, ani cílový průměr nemohou omezovat volné uvážení generálních ředitelství v míře odporující článku 45 služebního řádu, zásadě rovného zacházení a zásadě práva na služební postup. Naopak se ukazuje, že oba tyto mechanizmy mohou přispět k účinnému vyjádření reprezentativního hodnocení zásluh úředníků a zajistit přitom co nejvyšší stupeň srovnatelnosti hodnocení ve všech generálních ředitelstvích Komise, a tím i rovné zacházení s uvedenými úředníky, jehož se žalobce výslovně dovolává. V tomto ohledu je důležité připomenout, že v praxi musí být srovnávací přezkoumání zásluh prováděno na rovném základě a s použitím srovnatelných zdrojů informací a poznatků (viz zejména rozsudky Soudu Tsirimokos v. Parlament, bod 130 výše, bod 21, a ze dne 21. září 1999, Oliveira v. Parlament, T‑157/98, Recueil FP, s. I‑A‑163 a II‑851, bod 35).

173 Pokud jde o kvótu PBGŘ, ta splňuje obecný cíl PB, kterým je ocenit z úředníků ty nejzasloužilejší, aby se tak zvýšily jejich příležitosti na povýšení (bod 4 výše). Omezený počet přidělených bodů totiž může přimět generální ředitelství, aby k takovému výběru přistoupila. Tento cíl je sám o sobě slučitelný s článkem 45 služebního řádu, rovným zacházením a právem na služební postup.

174 Pokud se jedná o cílový průměr, je namístě poznamenat, že výše uvedený systém generálním ředitelstvím neukládá absolutní povinnost tento průměr dodržovat, ale pouze je k tomu vybízí.

175 Nicméně skutečnost, že generální ředitelství berou ohled na cílový průměr, který je jim stanoven, neznamená, že jejich volná úvaha je omezena v míře odporující článku 45 služebního řádu, zásadě rovného zacházení a zásadě práva na služební postup.

176 Tento průměr totiž zaprvé matematicky vyjadřuje hodnocení činnosti průměrného úředníka. Neomezuje možnost hodnotitelů rozlišit individuální hodnocení činnosti každého úředníka podle toho, zda je tato činnost ve vztahu k tomuto průměru podprůměrná nebo nadprůměrná. Rozpětí uvedené v Administrativních informacích č. 99‑2002 na tomto zjištění nic nemění. Tyto informace pouze známkujícím doporučují, aby zaprvé vyhradili známky od 17 do 20 úředníkům zasluhujícím rychlé povýšení; zadruhé známky od 12 do 16 úředníkům zasluhujícím běžné povýšení; zatřetí známky od 10 do 11 úředníkům, kteří by měli být povýšeni jen pomalým tempem; začtvrté známky pod 10 úředníkům, kteří musejí zlepšit svou výkonnost a kteří nemohou být v rámci dotčeného období povýšeni