21

Tento výklad Soudního dvora je založen na následujících úvahách: „33 Předně je třeba poukázat na to, že čl. 9 odst. 1 nařízení [č. 207/2009] nerozlišuje podle toho, zda třetí strana je či není majitelem ochranné známky Společenství. Zmíněné ustanovení tímto přiznává majiteli ochranné známky Společenství výlučné právo, které jej opravňuje zakázat všem třetím stranám užívat bez jeho souhlasu v obchodním styku označení, kterými by mohla být dotčena jeho ochranná známka. […]. 34 Dále je třeba zohlednit článek 54 nařízení týkající se zániku práva v důsledku strpění, podle kterého ‚[m]ajitel ochranné známky Společenství, který po dobu pěti po sobě jdoucích let vědomě strpěl užívání pozdější ochranné známky Společenství […], není již oprávněn podat návrh na prohlášení pozdější známky za neplatnou ani bránit užívání pozdější známky‘. 35 Ze znění tohoto ustanovení vyplývá, že před tím, než dojde k zániku práva v důsledku strpění, je majitel ochranné známky Společenství oprávněn jak podat návrh na prohlášení neplatnosti pozdější ochranné známky Společenství u OHMI, tak bránit jejímu užívání na základě žaloby pro porušení práv u soudu pro ochranné známky Společenství. 36 Je konečně třeba poznamenat, že ani článek 12 nařízení týkající se omezení účinků ochranné známky Společenství, ani žádné jiné ustanovení tohoto nařízení nestanoví výslovné omezení výlučného práva majitele ochranné známky Společenství ve prospěch třetí strany, která je majitelem pozdější ochranné známky Společenství. 37 Ze znění čl. 9 odst. 1 nařízení a z obecné systematiky tohoto nařízení tak vyplývá, že majitel ochranné známky Společenství musí mít možnost zakázat majiteli pozdější ochranné známky Společenství ji užívat. 38 Tento závěr není zpochybněn okolností, že i majitel pozdější ochranné známky Společenství má výlučné právo podle čl. 9 odst. 1 nařízení. 39 […] je v tomto ohledu třeba poukázat na to, že ustanovení nařízení [č. 207/2009] musejí být vykládána ve světle zásady přednosti, podle které starší ochranná známka Společenství má přednost před pozdější ochrannou známkou Společenství […]. 40 Zejména z čl. 8 odst. 1 a čl. 53 odst. 1 nařízení totiž vyplývá, že se v případě kolize mezi dvěma ochrannými známkami má za to, že ochranná známka zapsaná jako první v pořadí splňuje podmínky požadované pro získání ochrany Společenství dříve než ochranná známka zapsaná později. […] 49 Je ostatně třeba zdůraznit nutnost chránit základní funkci ochranné známky, jíž je zaručit spotřebitelům původ výrobku (rozsudek ze dne 12. listopadu 2002, Arsenal Football Club, C-206/01, Recueil, s. I-10273, bod 51). 50 V této souvislosti Soudní dvůr již několikrát objasnil, že výlučné právo stanovené v čl. 9 odst. 1 nařízení bylo přiznáno proto, aby mohl majitel ochranné známky chránit své specifické zájmy jakožto majitel této ochranné známky, to znamená zajistit, aby tato známka mohla plnit své vlastní funkce (viz rozsudek ze dne 23. března 2010, Google France a Google, C-236/08 až C-238/08, Sb. rozh. s. I-2417, bod 75 a citovaná judikatura). 51 Přitom […] kdyby majitel starší ochranné známky Společenství musel k tomu, aby mohl zakázat užívání třetí stranou označení, kterým jsou dotčeny funkce jeho ochranné známky, čekat na prohlášení neplatnosti pozdější ochranné známky Společenství, jejímž majitelem je uvedená třetí strana, byla by ochrana, která mu vyplývá z čl. 9 odst. 1 [tohoto] nařízení, značně snížena.“