STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

YVESE BOTA

přednesené dne 10. dubna 2014 ( 1 )

Věc C‑21/13

Simon, Evers & Co. GmbH

proti

Hauptzollamt Hamburg-Hafen

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo)]

„Obchodní politika — Nařízení (ES) č. 384/96 — Antidumpingové clo — Obcházení — Nařízení (ES) č. 499/2009 — Rozšíření antidumpingového cla z dovozu ručních paletových vozíků pocházejících z Číny na dovoz téhož výrobku zasílaného z Thajska — Platnost“

1. Prostřednictvím projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se Finanzgericht Hamburg (finanční soud v Hamburku, Německo) táže Soudního dvora na platnost nařízení Rady (ES) č. 499/2009 ze dne 11. června 2009, kterým se rozšiřuje konečné antidumpingové clo uložené nařízením (ES) č. 1174/2005 na dovoz ručních paletových vozíků a jejich základních dílů pocházejících z Čínské lidové republiky na dovoz téhož výrobku zasílaného z Thajska bez ohledu na to, zda je deklarován jako pocházející z Thajska, či nikoli ( 2 ), a to po provedení šetření možného obcházení ve smyslu článku 13 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství ( 3 ), ve znění nařízení Rady (ES) č. 461/2004 ze dne 8. března 2004 ( 4 ).

2. Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi Simon, Evers & Co. GmbH ( 5 ) a Hauptzollamt Hamburg-Hafen (Hlavní celní úřad – Přístav Hamburk) ( 6 ), v souvislosti s rozhodnutím posledně jmenovaného subjektu uložit SECO platbu antidumpingového cla.

3. Projednávaná věc poskytuje Soudnímu dvoru příležitost upřesnit podmínky, za nichž lze konstatovat obcházení antidumpingového cla, a požadavky týkající se prokázání jeho základních znaků, zejména v situacích, kdy zúčastněné strany odmítají spolupracovat s orgány Unie.

4. V tomto stanovisku poukážu na to, že i když orgány Unie mají povinnost zjistit, když rozhodují o tom, zda má být antidumpingové clo rozšířeno, zda jsou naplněny všechny podstatné znaky obcházení tohoto cla, odmítnout-li zúčastněné strany spolupracovat, jsou oprávněny opřít se výhradně o dostupné údaje a vyvodit z nich domněnky založené na dostatečné pravděpodobnosti.

5. Kromě toho poukážu na to, že pokud zúčastněné strany odmítnou spolupracovat, kontrola rozhodnutí přijatých Radou Evropské unie ze strany unijního soudu musí být omezena pouze na ověření toho, zda nedošlo ke zjevně nesprávnému posouzení při výběru a použití dostupných údajů a při konstatování existence logické a pravděpodobné souvislosti mezi skutkovým stavem prokázaným na základě těchto údajů a skutkovým stavem předpokládaným.

6. Zdůrazním, že pokud Komise v projednávaném případě konstatovala, že dovoz ručních paletových vozíků pocházejících z Thajska exponenciálně vzrostl poté, co bylo uvaleno antidumpingové clo na tentýž výrobek pocházející z Číny, nedopustila se zjevně nesprávného posouzení, učinila-li na základě tohoto konstatování závěr, že došlo ke změně obchodních toků mezi třetími zeměmi a Evropskou unií ve smyslu čl. 13 odst. 1 základního nařízení, přičemž konstatováním existence souběžného nárůstu dovozů z Číny nemůže být toto posouzení zpochybněno, a to zejména proto, že tento nárůst je zcela neúměrný nárůstu dovozu z Thajska.

7. Dále uvedu, že zjištěná časová shoda mezi změnou obchodních toků a uložením antidumpingového cla spolu se skutečností, že neexistují žádné důkazy, že je výrobek, který byl předmětem šetření, vyráběn v dotčené třetí zemi, vedla k oprávněné domněnce, že existují praktiky, zpracovatelské postupy nebo práce, které nemají jiné opodstatnění nebo hospodářský důvod než zavedení antidumpingového cla.

8. Z výše uvedeného poté vyvodím závěr, že přezkum sporného nařízení ve světle odůvodnění předkládacího usnesení nepotvrdil existenci skutečností, jež by mohly mít dopad na jeho platnost.

I – Právní rámec

A – Základní právní úprava týkající se prevence obcházení

9. Prvním opatřením Společenství v oblasti prevence obcházení bylo nařízení (ES) č. 1761/87 ( 7 ). Za účelem boje proti praxi spočívající v nahrazování vývozu výrobků vývozem součástek, které jsou poté sestavovány v „montovnách“ na území členských států, byl do článku 13 nařízení (EHS) č. 2176/84 ( 8 ) prostřednictvím článku 1 nařízení č. 1761/87 vložen odstavec 10, který stanovil, že za určitých podmínek mohou být konečným antidumpingovým clem zatíženy výrobky, které byly uvedeny na trh Evropského společenství poté, co byly smontovány nebo vyrobeny ve Společenství. Toto ustanovení je v nezměněném znění obsaženo i v nařízení (EHS) č. 2423/88 ( 9 ), jímž bylo nahrazeno nařízení č. 2176/84.

10. Otázka obcházení byla následně diskutována v rámci jednání, jež předcházela uzavření dohody o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994 (WTO-GATT 1994) ( 10 ), avšak protože se nepodařilo dosáhnout shody ( 11 ), neobsahuje nakonec antidumpingový kodex z roku 1994 žádné ustanovení, které by se týkalo tohoto problému ( 12 ).

11. Za těchto okolností se Společenství rozhodlo pro jednostranné přijetí dalších opatření, jež se od předchozích liší jednak tím, že se zaměřují na jiné než „tradiční“ formy obcházení, představované montážními úkony, jednak tím, že pokud jde o montáže, týkají se úkonů prováděných jak ve třetích zemích, tak úkonů prováděných v členských státech.

12. Ustanovení týkající se prevence obcházení jsou uvedena v článku 13 základního nařízení, v němž se stanoví toto: „1. Antidumpingové clo uložené na základě tohoto nařízení může být rozšířeno na dovoz obdobných výrobků nebo částí těchto výrobků ze třetích zemí […], jestliže dochází k obcházení platných opatření. […] Obcházením se rozumí změna obchodních toků mezi třetími zeměmi a Společenstvím nebo mezi jednotlivými společnostmi v zemi, která je předmětem opatření, a Společenstvím způsobená praktikami, zpracovatelskými postupy nebo pracemi, pro něž mimo uložení vyrovnávacího cla neexistuje dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod, pokud zároveň existují důkazy o újmě nebo o tom, že vyrovnávací účinky cla jsou mařeny, pokud se jedná o ceny nebo množství obdobného výrobku, a existují důkazy o dumpingu ve vztahu k běžné hodnotě určené dříve pro obdobný výrobek, v případě nutnosti v souladu s článkem 2. [...] 2. Montáž ve Společenství nebo ve třetí zemi se považuje za obcházení platných opatření, pokud: a) montáž začala nebo byla značně rozšířena po zahájení antidumpingového šetření nebo těsně před jeho zahájením a použité díly mají svůj původ v zemi, pro niž se použijí opatření; [...] a c) vyrovnávací účinek cla je narušen cenami a/nebo množstvím montovaného obdobného zboží a existují důkazy o dumpingu, pokud jde o běžné hodnoty, které byly dříve zjištěny pro obdobné nebo stejné výrobky. 3. Šetření podle tohoto článku se zahájí z podnětu Komise nebo na žádost členského státu nebo jiné zúčastněné strany, pokud žádost obsahuje dostatečné důkazy o činitelích uvedených v odstavci 1. Zahájení se provede nařízením Komise přijatým po konzultaci s poradním výborem, ve kterém lze dát současně pokyn celním orgánům, aby evidovaly dovoz podle čl. 14 odst. 5 nebo aby vyžadovaly složení jistoty. Šetření provádí Komise s případnou pomocí celních orgánů a musí být ukončeno ve lhůtě devíti měsíců. Jestliže definitivně zjištěné skutečnosti prokáží, že působnost opatření musí být rozšířena, učiní tak Rada na návrh Komise po konzultaci s poradním výborem. […] [...]“

13. Článek 14 základního nařízení, nadepsaný „Obecná ustanovení“, stanoví toto: „Členské státy podávají Komisi každý měsíc zprávu o dovozu výrobků, které jsou předmětem šetření a opatření, a o výši cla vybraného na základě tohoto nařízení.“

14. A konečně v článku 18 základního nařízení, nadepsaném „Nedostatečná spolupráce“, je uvedeno toto: „1. Pokud účastník řízení odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne ve lhůtě stanovené tímto nařízením nebo pokud klade závažným způsobem překážky šetření, mohou prozatímní nebo konečná pozitivní nebo negativní zjištění vycházet z dostupných údajů. Pokud se zjistí, že účastník řízení předložil nepravdivé nebo zavádějící informace, nepřihlédne se k nim a bude se vycházet z dostupných údajů. Účastníci řízení by měli být zpraveni o důsledcích nedostatečné spolupráce. [...] 5. Pokud se závěry, včetně závěrů o výši běžné hodnoty, opírají o odstavec 1, zejména o informace obsažené v podnětu, musí být tyto informace, je-li to proveditelné a s ohledem na lhůty pro šetření, ověřeny na základě informací z jiných dostupných nezávislých zdrojů [...]. 6. Nespolupracuje-li účastník řízení vůbec nebo jen částečně a následkem toho nejsou některé podstatné informace sděleny, může to vést k výsledku, který pro něj bude méně příznivý, než kdyby při šetření spolupracoval.“

B – Právní úprava v oblasti antidumpingu týkající se dovozů ručních paletových vozíků pocházejících z Číny

15. Na základě stížnosti, kterou podalo několik výrobců ve Společenství, a předběžného šetření za období od 1. dubna 2003 do 31. března 2004 zveřejnila Komise dne 29. dubna 2004 oznámení o zahájení antidumpingového řízení týkajícího se dovozů ručních paletových vozíků a jejich základních dílů pocházejících z Čínské lidové republiky ( 13 ).

16. Na konci tohoto řízení přijala Komise nařízení (ES) č. 128/2005 ze dne 27. ledna 2005, kterým se ukládá prozatímní antidumpingové clo na dovozy ručních paletových vozíků a jejich základních dílů pocházejících z Čínské lidové republiky ( 14 ).

17. Rada poté přijala nařízení (ES) č. 1174/2005 ( 15 ), které stanovilo konečné antidumpingové clo pro dovozy ručních paletových vozíků a jejich základních dílů, tj. podvozků a hydrauliky, kódů KN ex 8427 90 00 a ex 8431 20 00 (kódy TARIC 8427 90 00 10 a 8431 20 00 10), pocházejících z Číny ( 16 ).

18. Rada následně přijala nařízení (ES) č. 684/2008 ze dne 17. července 2008, kterým se objasňuje oblast působnosti antidumpingových opatření uložených nařízením (ES) č. 1174/2005 ( 17 ).

C – Rozšíření právní úpravy na ruční paletové vozíky zasílané z Thajska

19. Vzhledem k tomu, že podle názoru Komise existovaly přímé důkazyo tom, že došlo k obcházení antidumpingových opatření uplatněných na dovozy ručních paletových vozíků pocházejících z Číny, a sice tak že dotčený produkt byl montován v Thajsku, přijal výše uvedený orgán nařízení (ES) č. 923/2008 ( 18 ).

20. Na základě provedeného šetření výše uvedeného možného obcházení, jež zahrnovalo období od 1. září 2007 do 31. srpna 2008, navrhla Komise Radě, aby přijala sporné nařízení, jímž bylo konečné antidumpingové clo uložené nařízením (ES) č. 1174/2005 rozšířeno na dovoz ručních paletových vozíků a jejich základních dílů zasílaných z Thajska bez ohledu na to, zda jsou či nejsou deklarovány jako pocházející z Thajska.

21. Co se týče průběhu šetření, v bodech 6 až 9 odůvodnění sporného nařízení se uvádí toto: „(6) Komise oficiálně informovala orgány ČLR a Thajska, výrobce/vývozce v ČLR a Thajsku, známé dotčené dovozce do Společenství a výrobní odvětví Společenství o zahájení šetření. Dotazníky byly zaslány vývozcům/výrobcům v ČLR a Thajsku, dovozcům ve Společenství, kteří byli Komisi známí z původního šetření, a stranám, které se přihlásily ve lhůtách stanovených v článku 3 nařízení [č. 923/2008]. Zúčastněné strany dostaly příležitost předložit písemně svá stanoviska a požádat o slyšení ve lhůtě stanovené v [tomto] [...] nařízení. Všechny strany byly informovány, že odmítnutí spolupráce by mohlo vést k použití článku 18 základního nařízení a k závěrům založeným pouze na dostupných skutečnostech. (7) Nebyly obdrženy žádné odpovědi od vývozců/výrobců v Thajsku a Komise neobdržela ani žádné připomínky ze strany thajských orgánů. Pouze jeden thajský vyvážející výrobce [ručních paletových vozíků a jejich základních dílů], který podle informací, jež měla Komise v době šetření k dispozici, vyvážel [ruční paletové vozíky a jejich základní díly] v období od roku 2005 do období šetření (jak je definováno v 10. bodě odůvodnění) a prováděl montáže [ručních paletových vozíků a jejich základních dílů] v Thajsku, oznámil svůj zánik počínaje dubnem 2008. (8) Jeden čínský vyvážející výrobce odpověděl na dotazník tím, že uvedl svůj prodej na vývoz do ES a několik velmi málo významných případů vývozu dotčeného výrobku do Thajska. Čínské orgány nezaslaly žádné připomínky. (9) A konečně, dovozci ve Společenství předložili odpovědi na dotazník s uvedením svých dovozů z Číny a Thajska. Obecně lze z odpovědí učinit závěr, že v roce 2006, tedy v roce, jenž následoval po vstupu konečných antidumpingových opatření v platnost, došlo k náhlému zvýšení dovozu z Thajska a k náhlému poklesu dovozu z ČLR. V následujících letech se dovoz z ČLR opět zvýšil a současně došlo k mírnému poklesu dovozu z Thajska, který ale i tak zůstal nad úrovní roku 2005.“

22. Co se týče změny obchodních toků mezi třetími zeměmi a Společenstvím, v bodech 16 až 20 odůvodnění sporného nařízení se uvádí toto: „(16) Vzhledem k tomu, že žádná z thajských společností nespolupracovala, byly objem a hodnota thajského vývozu dotčeného výrobku do Společenství stanoveny na základě dostupných informací, tedy v tomto případě na základě statistických údajů získaných členskými státy a shromážděných Komisí podle čl. 14 odst. 6 základního nařízení a na základě údajů Eurostatu. Pokud jde o údaje poskytnuté v odpovědích od dovozců ve Společenství, bylo šetřením zjištěno, že počet případů dovozu z Thajska, které dovozci ve Společenství uvedli, představuje velmi malou část celkového thajského vývozu ručních paletových vozíků [a jejich základních dílů] během období šetření, konkrétně méně než 5 %. Za těchto okolností se mělo za to, že statistické údaje, které byly Komisi k dispozici, odráží situaci z hlediska objemu a hodnoty thajského vývozu přesněji než omezené informace poskytnuté dovozci ve Společenství. (17) Po uložení antidumpingových opatření se dovoz [ručních paletových vozíků a jejich základních dílů] z Thajska zvýšil z 7 458 vozíků v roce 2005 na 64706 vozíků v roce 2007, načež se [v období šetření] snížil na 42056 vozíků. (18) Čínský dovoz ručních paletových vozíků [a jejich základních dílů] do ES se z 240 639 vozíků v roce 2005 zvýšil na 538271 v roce 2007 a na 584786 vozíků v období šetření. Podle dostupných informací je toto zvýšení připisováno zejména zvýšenému vývozu jediného čínského vyvážejícího výrobce, který má nejnižší sazbu antidumpingového cla. Čínský vývoz tohoto konkrétního vývozce skutečně představuje převažující procentuální podíl zvýšení dovozu ručních paletových vozíků [a jejich základních dílů] z [Čínské lidové republiky] do ES mezi rokem 2005 a koncem období šetření. (19) S přihlédnutím k výše uvedené situaci byl učiněn závěr, že došlo ke změně obchodních toků mezi ES, [Čínskou lidovou republiou] Thajskem. Dovoz z [Čínské lidové republiky] se nadále zvyšoval, ale to je připisováno přímo vývozní výkonnosti jednoho z čínských vyvážejících výrobců, který spolupracoval při původním šetření a jemuž bylo uděleno nejnižší antidumpingové clo. Na druhou stranu se dovoz z Thajska mezi lety 2005 a 2007 zvýšil o 868 % a během období šetření se stabilizoval a ve srovnání s rokem 2005 se zvýšil o zvýšení o 564 %. (20) Stručně řečeno, zjištěné obchodní toky sice vykazovaly trvání vývozu z [Čínské lidové repubůiky], ale zároveň také značné zvýšení vývozu z Thajska. Trvání nebo pokračující se zvyšování vývozu z [Čínské lidové republiky], i když mnohem menší mezi rokem 2007 a obdobím šetření, než bylo zjištěno v původním šetření, lze vysvětlit tím, že převažující většina vývozu pochází od čínské společnosti s nejnižší sazbou antidumpingového cla. Na straně druhé lze obchodní toky týkající se Thajska vysvětlit pouze jako výsledek kroků, jejichž cílem bylo obcházení opatření.“

II – Skutkové okolnosti sporu v původním řízení a předběžná otázka

23. Dne 6. října 2008 dovezla SECO z Thajska ruční paletové vozíky.

24. Hauptzollamt měl za to, že dovoz tohoto výrobku podléhá antidumpingovému clu stanovenému sporným nařízením, a proto výměrem ze dne 12. srpna 2009 vyměřil SECO antidumpingové clo ve výši 9666,90 eur.

25. Poté, co Hauptzollamt rozhodnutím ze dne 21. února 2011 zamítl odvolání podané proti tomuto výměru jako neopodstatněné, obrátila se SECO na předkládající soud.

26. Předkládající soud má pochybnosti, zda byly v projednávaném případě splněny podmínky, stanovené čl. 13 odst. 1 základního nařízení vyžadované pro určení existence obcházení antidumpingového cla.

27. Přesněji řečeno, Finanzgericht Hamburg se domnívá, že měla být poskytnuta vysvětlení k vývoji dovozů z Thajska, neboť tyto dovozy se nejprve v roce 2007 značně zvýšily a poté během období šetření znatelně poklesly. Podle Finanzgericht Hamburg přitom platí, že když má změna obchodních toků mezi třetími zeměmi a Unií svou příčinu v obcházení platných antidumpingových opatření, dochází k tomu, že se dovoz ze třetí země obcházející tato opatření buď obecně kontinuálně zvyšuje, nebo po citelném nárůstu zůstává konstantní.

28. Předkládající soud rovněž pochybuje o tom, zda lze změnu obchodních toků mezi třetími zeměmi a Unií přičíst uložení antidumpingového cla z dovozu paletových vozíků pocházejících z Číny vzhledem k tomu, že během referenčního období se tyto dovozy z Číny znatelně zvýšily. V období od roku 2005 do roku 2007 totiž došlo i k výraznému zvýšení čínských dovozů, přičemž vývoz z Thajska, který představoval pouhých 7,19 % z počtu paletových vozíků vyrobených v Číně pro účely vývozu, se během pozdějšího období šetření snížil o zhruba 35 %, zatímco vývoz z Číny se dále zvyšoval.

29. Finanzgericht Hamburg se konečně táže, na základě jakých praktik, zpracovatelských postupů nebo prací došlo ke změně obchodních toků mezi třetími zeměmi a Unií, přičemž uvádí, že v bodech odůvodnění sporného nařízení k tomu nenachází žádné vysvětlení.

30. Za těchto podmínek se Finanzgericht Hamburg rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku: „Je [sporné] nařízení neplatné, protože Komise v rozporu s požadavky, které v souvislosti s určením existence obcházení antidumpingových opatření vyplývají z článku 13 [základního] nařízení, konstatovala existenci obcházení z pouhého důvodu, že se objem příslušných vývozů z Thajska po zavedení opatření významně zvýšil, přičemž Komise s odkazem na nedostatečnou spolupráci ze strany thajských vývozců neprovedla žádná další konkrétní zjištění?“

III – Analýza

31. Prostřednictvím své otázky se předkládající soud v zásadě táže, zda je sporné nařízení neplatné z důvodu, že z něj v dostatečné míře nevyplývá existence obcházení ve smyslu čl. 13 odst. 1 základního nařízení, neboť jednak neuvádí, jakým způsobem se změnily obchodní toky mezi dotčenými třetími zeměmi a Unií, a jednak nekonstatuje existenci praktik, zpracovatelských postupů nebo prací, pro něž neexistuje jiné dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod než zavedení antidumpingového cla z ručních paletových vozíků pocházejících z Číny.

A – K přípustnosti námitky týkající se protiprávní povahy sporného nařízení

32. Než se budu zabývat problémem platnosti sporného nařízení, zdá se mi nutné přezkoumat otázku, zda se SECO mohla podáním námitky platně dovolávat neplatnosti tohoto nařízení před vnitrostátním soudem.

33. Z judikatury zahájené rozsudkem vydaným ve věci TWD Textilwerke Deggendorf ( 19 ) totiž vyplývá, že fyzická ani právnická osoba nemůže platně zpochybnit legalitu unijního aktu podáním námitky před vnitrostátním soudem, pokud jí bylo umožněno napadnout tentýž akt podáním přímé žaloby na neplatnost a pokud nechala uplynout lhůtu, která je pro tento účel kogentně stanovena ( 20 ). K pozbytí tohoto práva může nicméně dojít pouze tehdy, je-li konstatováno, že aktivní legitimace k podání žaloby na neplatnost je zcela zjevná, a to bez jakýchkoli pochyb ( 21 ).

34. Z ustálené judikatury navíc vyplývá, že nařízení, jimiž se ukládá antidumpingové clo, mají sice díky své povaze a své působnosti normativní charakter, neboť se vztahují obecně na dotčené hospodářské subjekty, avšak současně se mohou přímo a individuálně vztahovat i na určité konkrétní hospodářské subjekty, mezi něž mohou patřit dovážející podniky, jež jsou sdruženy s vyvážejícími podniky ze třetích zemí a jejichž prodejní ceny dotčeného zboží jsou základem pro stanovení vývozní ceny ( 22 ).

35. Ze spisu však nevyplývá, že by SECO, jednající jakožto dovozce usazený v Unii, měla být považována za subjekt, který byl sporným nařízením přímo a individuálně dotčen, což by znamenalo, že je bez jakýchkoli pochyb aktivně legitimována k podání žaloby na neplatnost výše uvedeného aktu.

36. SECO je tedy sporným nařízením dotčena pouze do té míry, že „spadá objektivně do působnosti“ ( 23 ) ustanovení tohoto nařízení z důvodu jejího postavení hospodářského subjektu působícího v dotčeném odvětví, takže je legitimována k tomu, aby zpochybnila platnost daného aktu vznesením námitky u vnitrostátnímu soudu, který může následně postoupit tuto otázku Soudnímu dvoru v rámci řízení o rozhodnutí o předběžné otázce.

B – K věci samé

1. Vyjádření účastníků řízení

37. SECO tvrdí, že na předloženou otázku musí Soudní dvůr odpovědět kladně, přičemž uvádí několik důvodů, které lze shrnout následovně.

38. Změna obchodních toků ve smyslu čl. 13 odst. 1 základního nařízení je představována snížením dovozu ze třetích zemí zatížených antidumpingovým clem a současným zvýšením dovozu ze zemí, přes které dochází k obcházení, přičemž prvně jmenovaný dovoz byl postupně nahrazen druhým ( 24 ). V projednávaném případě je tedy podle SECO zjevné, že dovoz ručních paletových vozíků z Číny nebyl nahrazen odpovídajícím dovozem z Thajska, neboť v době mezi obdobím, na něž se vztahovalo původní šetření, a obdobím, na něž se vztahovalo šetření možného obcházení, se prvně jmenovaný dovoz zdvojnásobil.

39. Ostatně i rozšíření antidumpingového cla podle SECO předpokládá existenci obcházení ve smyslu čl. 13 odst. 1 základního nařízení a v případě, že je zjištěna existence montáží, také splnění podmínek stanovených v čl. 13 odst. 2 téhož nařízení. Sporné nařízení přitom podle SECO neobsahuje žádné podrobné vysvětlení, jež by se týkalo jakéhokoli obcházení či naplnění podmínek stanovených v čl. 13 odst. 2 základního nařízení, pokud by se vycházelo z předpokladu, že toto obcházení spočívalo v provádění montáží zjištěných v okamžiku zahájení šetření.

40. Orgány Unie navíc nijak neprokázaly, že jediným dostatečným odůvodněním nebo hospodářským důvodem změny obchodních toků bylo uložení antidumpingového cla.

41. Orgány Unie neprokázaly ostatně ani to, že vyrovnávací účinky cla byly mařeny, pokud se jedná o ceny nebo množství obdobných výrobků.

42. Zúčastněné vlády, jakož i Rada a Komise popírají neplatnost sporného nařízení a svůj postoj opírají o níže uvedené argumenty.

43. Řecká vláda tvrdí, že článek 18 základního nařízení zavádí určitou domněnku, která má pomoci orgánům Unie při vedení šetření možného obcházení, v tom smyslu, že pokud zúčastněné strany nespolupracují, orgány Unie jsou oprávněny kvalifikovat změnu obchodních toků, k níž došlo bezprostředně po zavedení antidumpingového cla, jako obcházení, ledaže by zúčastněné strany prokázaly opak.

44. Portugalská vláda má v témže smyslu za to, že pokud zúčastněné strany nespolupracují, článek 13 základního nařízení musí být vykládán dostatečně pružně, a to tak aby nedostatečná spolupráce nemohla sama o sobě zabránit přijetí obchodních ochranných opatření. Je toho názoru, že s ohledem na domněnku vycházející z nedostatečné spolupráce zúčastněných stran, která je stanovena v článku 18 základního nařízení i v článku VI a v příloze II antidumpingového kodexu z roku 1994, lze na obcházení usuzovat v případě výrazného nárůstu vývozu ručních paletových vozíků z Thajska do Unie, který se navíc časově shoduje s počátkem platnosti antidumpingových opatření použitelných na vývoz téhož výrobku z Číny. Skutečnost, že Komise uplatnila základní nařízení v praxi, tedy dokládá to, že hlavními nepřímými důkazy obcházení jsou vždy náhlé a výrazné zvýšení dovozu určitého výrobku z jedné či více zemí a časová shoda tohoto zvýšení dovozu s uplatněním antidumpingových opatření ( 25 ).

45. Jak zdůrazňují Rada a Komise, jelikož žádný z thajských vyvážejících výrobců nespolupracoval, byly objem a hodnota thajského vývozu ručních paletových vozíků stanoveny pouze na základě dostupných informací, tedy v tomto případě na základě statistických údajů získaných členskými státy a shromážděných Komisí podle čl. 14 odst. 6 základního nařízení a na základě údajů Eurostatu.

46. Tyto orgány mají za to, že když byla na základě dostupných informací zjištěna změna obchodních toků, bylo konstatováno, že dovozy z Thajska se začaly zvyšovat krátce poté, co bylo uloženo clo na dovozy z Číny, a vysvětlují, že nezískaly žádný důkaz, který by mohl toto významné zvýšení vysvětlit, a zejména žádnou informaci, z níž by bylo možné usuzovat, že v Thajsku existuje skutečná výroba ručních paletových vozíků.

47. Jsou toho názoru, že podle čl. 13 odst. 1 základního nařízení je na zúčastněných stranách, aby prokázaly, že pro změnu obchodních toků existuje dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod. Toto pojetí ostatně Soudní dvůr potvrdil i ve svém rozsudku Brother International ( 26 ).

48. Rada a Komisi dále tvrdí, že jim základní nařízení nedává žádnou pravomoc, na jejímž základě by mohly nutit podniky, jichž se týká šetření, aby se tohoto šetření zúčastnily nebo aby poskytly informace.

49. Výše uvedené orgány sice uznávají, že v rámci tradičního modelu se obcházení projevuje snížením vývozů ze země zatížené antidumpingovými opatřeními a odpovídajícím zvýšením vývozů ze země, jíž se týká dané obcházení, přesto však poukazují na skutečnost, že takovýto model nepředstavuje nezbytnou podmínku pro zavedení opatření zaměřených na prevenci obcházení, přičemž čl. 13 odst. 1 základního nařízení ani judikatura nevyžadují, aby bylo toto nahrazení prokázáno.

50. Komise upřesňuje, že měla k dispozici oficiální obchodní statistiky vydané thajskou vládou, z nichž vyplývalo, že dovozy základních dílů ručních paletových vozíků z Číny do Thajska se mezi lety 2005 a 2007 prudce zvýšily, čímž se rozumí, že z 77 tun, jež byly zaznamenány od srpna do prosince roku 2004, vzrostly na 1271 tun v době od srpna do prosince roku 2007.

51. Dodává, že vzhledem k nedostatečné spolupráci zúčastněných podniků nemohla získat přesnější informace o způsobu, jakým byly v Thajsku sestavovány ze základních dílů finální ruční paletové vozíky.

52. Komise dále zdůrazňuje, že pojmy „praktiky“, „zpracovatelské postupy“ nebo „práce“, které jsou uvedeny v čl. 13 odst. 1 základního nařízení, nelze přinejmenším v případě nedostatečné spolupráce považovat za samostatné kritérium, na jehož základě by bylo možné konstatovat obcházení, a že přísluší thajským vývozcům, aby prokázali, že v případě náhlého zvýšení dovozů základních dílů z Číny a současného prudkého zvýšení vývozů paletových vozíků do Unie neexistuje jiné dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod než uložení antidumpigového cla. Toto pravidlo týkající se důkazního břemene potvrdil ostatně i výše uvedený rozsudek Brother International ( 27 ), i když Komise zdůrazňuje, že se tento rozsudek netýká platnosti nařízení, jímž je rozšířeno antidumpingové clo.

2. Mé posouzení

a) K rozsahu posouzení platnosti

53. Je zapotřebí poukázat na skutečnost, jak vyplývá z předkládacího usnesení, že Finanzgericht Hamburg považoval za nutné požádat Soudní dvůr v zásadě pouze o kontrolu platnosti sporného nařízení ve vztahu ke dvěma ze čtyř znaků, jež ve smyslu čl. 13 odst. 1 základního nařízení zakládají obcházení a jimiž jsou zaprvé změna obchodních toků mezi třetími zeměmi a Unií a zadruhé existence praktik, zpracovatelských postupů nebo prací, pro něž mimo uložení antidumpingového cla neexistuje dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod. SECO nicméně vybízí Soudní dvůr, aby v rámci svého přezkumu vyřešil i otázku, zda orgány Unie konstatovaly, že vyrovnávací účinky cla jsou mařeny, pokud se jedná o ceny nebo množství obdobného výrobku.

54. Z ustálené judikatury, z níž vyplývá zásada, že pouze vnitrostátnímu soudci, kterému byl spor předložen a který musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, přísluší s ohledem na konkrétní okolnosti věci posoudit jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání svého rozsudku, tak relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru, přezkum platnosti aktu Unie totiž nesmí být rozšířen na důvody, které předkládající soud neuvedl, například na důvody, které uplatnily v původním řízení jeho účastníci ( 28 ).

55. Za těchto podmínek platí, že pokud vnitrostátní soud vymezí konkrétní důvody, na jejichž základě má být podle něj proveden přezkum platnosti určitého unijního ustanovení, pak musí být tento přezkum platnosti, který Soudní dvůr provádí v rámci řízení o předběžné otázce, omezen pouze na přezkum těchto důvodů, ledaže by se případně zabýval i bez návrhu některým z nepominutelný důvodů.

56. Důvody neplatnosti sporného nařízení, jichž se dovolává SECO ve svém vyjádření a jež vychází z porušení čl. 13 odst. 1 základního nařízení a z povinnosti uvést odůvodnění, by proto Soudní dvůr neměl posuzovat, takže není nutné, aby orgány Unie prokázaly, že vyrovnávací účinky antidumpingového cla z dovozů z Číny byly mařeny dovozy z Thajska, pokud se jedná o ceny nebo množství.

b) K platnosti sporného nařízení

i) Obecné úvahy o dopadech nedostatečné spolupráce zúčastněných stran

57. Než přistoupím k podrobnějšímu rozboru důvodů, proč předkládající soud pochybuje o platnosti sporného nařízení, budu se zabývat otázkou, jaké následky mohou být vyvozeny z nedostatečné spolupráce zúčastněných stran, která pro řeckou a portugalskou vládu a také pro Radu a Komisi představuje argument, na jehož základě především tvrdí, že je možné přistoupit k využití výhradně dostupných údajů a že v takovémto případě musí být základní znaky obcházení, jež stanoví čl. 13 odst. 1 základního nařízení, vykládány pružněji.

58. Základní nařízení obsahuje zvláštní článek věnovaný nedostatečné spolupráci, a sice článek 18, který provádí do unijního právního řádu obsah bodu 6.8 a přílohy II antidumpingového kodexu z roku 1994, a právě ve světle těchto ustanovení musí být pokud možno vykládán ( 29 ).

59. Článek 18 základního nařízení je tvořen šesti odstavci, jež se postupně zabývají případy, v nichž mohou být využity dostupné údaje namísto údajů poskytnutých jednou či více zúčastněnými stranami; nepředložení odpovědi na elektronickém nosiči dat; případy, kdy byly informace poskytnuty, avšak nejsou ve všech ohledech dokonalé; případy, kdy informace sdělené určitou stranou nejsou přijaty; nutností ověření v případech, kdy se závěry opírají o dostupné údaje, a konečně případem, kdy dotčená strana nespolupracuje.

60. Naši pozornost si zasluhují zvláště dva odstavce.

61. Zaprvé čl. 18 odst. 1 základního nařízení, v němž se výslovně stanoví, že pokud účastník řízení odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne ve lhůtě stanovené tímto nařízením nebo pokud klade závažným způsobem překážky šetření, mohou prozatímní nebo konečná pozitivní či negativní zjištění vycházet z dostupných údajů.

62. Zadruhé čl. 18 odst. 6 základního nařízení, v němž se stanoví, že nespolupracuje-li účastník řízení vůbec nebo jen částečně, a následkem toho nebudou některé podstatné informace sděleny, může to vést k výsledku, který pro něj bude méně příznivý, než kdyby při šetření spolupracoval.

63. První z uvedených ustanovení je zcela jednoznačné, u druhého se nabízí více možností výkladu. Mám za to, že při spojeném použití obou těchto ustanovení lze z nedostatečné spolupráce zúčastněných nebo dotčených stran vyvodit tři důsledky. První z nich souvisí s možností orgánů Unie opírat se pouze o dostupné údaje, zatímco druhý se týká možnosti těchto orgánů vyvodit z těchto údajů domněnky založené na dostatečné pravděpodobnosti. A konečně třetí důsledek, který lze vyvodit z nedostatečné spolupráce, souvisí s omezením intenzity soudního přezkumu.

– Možnost orgánů Unie opírat se pouze o dostupné údaje

64. Je namístě konstatovat, že zatímco podle ustanovení o prevenci obcházení, obsaženého v čl. 13 odst. 3 základního nařízení, přísluší Komisi, aby ve lhůtě devíti měsíců zahájila a následně provedla šetření s cílem určit, zda jsou skutečnosti uvedené ve stížnosti definitivně zjištěny, základní nařízení nepřiznává Komisi žádnou vyšetřovací pravomoc, která by ji opravňovala k tomu, aby uložila výrobcům nebo vývozcům, jichž se týká daná stížnost, povinnost zúčastnit se šetření nebo poskytnout informace, což znamená, že Rada a Komise musí spoléhat pouze na to, zda budou zúčastněné podniky ochotny poskytnout jim v rámci dobrovolné spolupráce nezbytné informace ve stanovených lhůtách ( 30 ).

65. Z výše uvedeného tedy nesporně vyplývá, že čl. 18 odst. 1 základního nařízení, který umožňuje, aby byly závěry učiněny pouze na základě dostupných údajů, odráží záměr unijního zákonodárce napomoci Radě a Komisi při získávání důkazů v situaci, kdy musí čelit faktickým překážkám způsobeným neochotou zúčastněných podniků.

66. Současně je však třeba poukázat také na skutečnost, že možnost orgánů Unie využívat dostupné údaje v případech, kdy podnik nespolupracuje nebo poskytuje nesprávné či zavádějící informace, je zmírněna povinností ověřit tyto informace z jiných dostupných informačních zdrojů, která je stanovena v čl. 18 odst. 5 základního nařízení.

67. Tento požadavek obezřetnosti při využití takovýchto údajů, který zřejmě vyplývá ze zásady řádné správy ( 31 ), nabývá na významu tím spíše, že nedostatečná spolupráce zúčastněných podniků podle mého názoru opravňuje orgány Unie nejen k tomu, aby činily skutková zjištění na základě neúplných údajů, ale i k tomu, aby z těchto zjištění vyvozovaly skutkové domněnky, které umožní potvrdit věcnou správnost skutečností zakládajících obcházení ve smyslu čl. 13 odst. 1 základního nařízení.

– Možnost orgánů Unie vyvozovat z dostupných údajů domněnky založené na dostatečné pravděpodobnosti

68. Přímo ze znění článku 18 základního nařízení bezesporu vyplývá, že zákonodárce Unie neměl v úmyslu zavést právní domněnku, s jejíž pomocí by bylo možné z nedostatečné spolupráce zúčastněných či dotčených stran přímo vyvodit existenci obcházení, a sejmout tak z unijních orgánů veškeré důkazní břemeno.

69. S ohledem na to, že existuje možnost učinit na základě dostupných údajů určitá zjištění, a to dokonce i konečná, a straně, která nespolupracuje vůbec nebo jen částečně, vyhradit méně příznivé zacházení, než kdyby spolupracovala, je podle mého názoru také zcela zjevné, že orgány Unie jsou oprávněny k tomu, aby z přímých důkazů skutečností, jež mohly konstatovat na základě údajů, jež mají k dispozici, vyvozovaly nepřímý důkaz skutečností, které jsou kvůli nedostatečné spolupráci stran i nadále neznámé. Jinými slovy, článek 18 základního nařízení umožňuje orgánům Unie opírat se o domněnky za předpokladu, že existuje logická a rozumná souvislost mezi skutkovými zjištěními a skutečnostmi, které jsou i nadále neznámé. Pokud by byla těmto orgánům odepřena možnost uplatnit takovéto domněnky, vznikla by nepřekonatelná překážka bránící přijímání opatření proti obcházení v případě, že podniky, jichž se dané šetření týká, odmítnou spolupracovat.

70. Mám tedy za to, že praxe orgánů Unie, která spočívá v uplatnění domněnek v případech nedostatečné spolupráce zúčastněných nebo dotčených stran, je zcela v souladu s právními předpisy.

71. Tato praxe samozřejmě probíhá pod kontrolou unijních soudů, ačkoli určitým způsobem omezenou.

– Omezení intenzity soudního přezkumu aktů přijatých orgánů Unie

72. S ohledem na projednávaný návrh na posouzení platnosti je nutné, aby Soudní dvůr provedl přezkum legality sporného nařízení ve světle důvodů, jež uvedl předkládající soud, což znamená, že vzniká problém rozsahu soudního přezkumu antidumpingových opatření přijatých Radou, zejména pak nařízení týkající se rozšíření antidumpingového cla.

73. V takovém případě, jako je projednávaný případ, existují dva důvody pro omezení soudního přezkumu.

74. První omezení souvisí s dotčenou oblastí.

75. Z ustálené judikatury v tomto ohledu vyplývá, že v oblasti společné obchodní politiky a obzvláště v oblasti obchodních ochranných opatření disponují orgány Unie širokou posuzovací pravomocí vzhledem ke složitosti hospodářských, politických a právních situací, které musejí zkoumávat. Soudní přezkum posouzení provedených těmito orgány musí být proto omezen na ověření toho, zda byla dodržena procesní pravidla, zda skutková zjištění, na jejichž základě se napadená volba provádí, byla věcně správná, zda nedošlo ke zjevně nesprávnému posouzení těchto skutkových zjištění nebo zda nedošlo ke zneužití pravomoci ( 32 ).

76. Soudní dvůr například rozhodl, že takovýto přezkum složitých hospodářských situací je nutný v případech volby mezi různými metodami výpočtu dumpingového rozpětí nebo antidumpingového cla ( 33 ), posouzení běžné hodnoty výrobku nebo zvolení referenční země, podle níž má být tato hodnota určena v případě, že výrobky pocházejí ze země, v níž neexistuje tržní hospodářství ( 34 ), posouzení účinků dumpingových dovozů na stav průmyslu v Unii ( 35 ), určení období, které má být zohledněno pro účely zjištění újmy ( 36 ), nebo otázky, zda zájmy Unie vyžadují zásah ze strany Unie ( 37 ).

77. Druhé omezení vyplývá z jednání zúčastněných stran.

78. Domnívám se, že v případě nedostatečné spolupráce zúčastněných stran musí být přezkum rozhodnutí přijatého Radou, jejž provádí unijní soud, omezen pouze na ověření toho, zda nedošlo ke zjevně nesprávnému posouzení při výběru a použití dostupných údajů a při uplatnění domněnek opírajících se o dostatečnou pravděpodobnost.

79. Jinými slovy, v případě nedostatečné spolupráce, kdy jsou orgány Unie oprávněny vycházet z vysoké pravděpodobnosti, nemají-li skutečnou jistotu, kterou však lze získat jen stěží, se předpokládá, že se soudní přezkum soustředí na jiný předmět, a sice na otázku, do jaké míry jsou domněnky, jež vyvodily orgány Unie z dostupných údajů, dostatečně pravděpodobné.

80. V souladu s tradiční judikaturou soudu Unie, podle níž domněnka, kterou je obtížné vyvrátit, zůstává v přijatelných mezích, je-li přiměřená ve vztahu ke sledovanému legitimnímu účelu, je-li možné podat důkaz v opačném smyslu a je-li zajištěno právo na obhajobu ( 38 ), má soud Unie za úkol provést přezkum proporcionality ohledně přiměřeného využití domněnek.

81. Právě takovýto přezkum, provedený ve světle důvodů neplatnosti, jež uvedl předkládající soud, navrhuji i v případě sporného nařízení.

ii) Přezkum důvodů neplatnosti

82. Je třeba ověřit, zda se Rada nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když poukazovala na existenci změny obchodních toků mezi třetími zeměmi a Unií způsobené praktikami, zpracovatelskými postupy nebo pracemi, pro něž mimo uložení antidumpingového cla neexistovalo dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod.

83. Zaprvé mám za to, že poukázáním na existenci změny obchodních toků mezi dotčenými třetími zeměmi a Unií Rada neporušila čl. 13 odst. 1 základního nařízení ani se nedopustila zjevně nesprávného posouzení.

84. Z dostupných údajů vyplývá, že dovozy ručních paletových vozíků pocházejících z Thajska se zvýšily z 7 458 v roce 2005 na 64706 v roce 2007, což představuje 868 % nárůst, a přestože se v období šetření znovu snížily na 42056, v porovnání s rokem 2005 je to stále o 564 % více.

85. Mám tedy za to, že Rada popsala změnu obchodních toků již konstatovánín exponenciálního růstu dovozů z Thajska, k němuž došlo po uložení antidumpingového cla a který, byť v nižší míře, trval i během období šetření, neboť počet ručních paletových vozíků dovezených z Thajska nebyl po celé toto období úměrný počtu ručních paletových vozíků, které byly dováženy před uložením cla.

86. Nedomnívám se, že by toto posouzení mohlo být zpochybněno konstatováním týkajícím se existence souběžného nárůstu dovozů paletových vozíků z Číny. Je sice pravda, jak správně uvádí předkládající soud, že se konstatování uvedené v bodě 20 odůvodnění sporného nařízení, podle něhož bylo zaznamenáno „trvání“ vývozu z Číny, jeví jako nepřesné, neboť tento vývoz se v době od roku 2005 do období šetření naopak zvýšil, avšak tato skutečnost nemění nic na tom, že uvedený nárůst, byť značný, je zcela neúměrný exponenciálnímu nárůstu dovozu ručních paletových vozíků z Thajska, k němuž došlo bezprostředně po uložení antidumpingového cla.

87. V této souvislosti by mělo být zdůrazněno, že definice uvedená v čl. 13 odst. 1 základního nařízení je formulována dosti velkoryse, což ponechává orgánům Unie široký prostor pro uvážení, a že chybí zejména jakékoliv upřesnění povahy a způsobů „změn[y] obchodních toků mezi třetími zeměmi a [Unií]“ ( 39 ). Jak správně uvádějí Rada a Komise, tato široká definice nevyžaduje, aby došlo k nahrazení dovozu ze země zatížené antidumpingovým clem dovozem ze země, která je dotčena řízením vedeným v souvislosti se zabráněním obcházení.

88. Zadruhé se domnívám, že zjištěná časová shoda mezi změnou obchodních toků a uložením antidumpingového cla spolu se skutečností, že neexistují žádné důkazy, že je výrobek, který byl předmětem šetření, vyráběn v dotčené třetí zemi, vedla v případě nedostatečné spolupráce zúčastněných stran k oprávněné domněnce, že existují praktiky, zpracovatelské postupy nebo práce, pro něž mimo uložení antidumpingového cla neexistuje dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod.

89. Tato časová shoda postačuje již sama o sobě k uplatnění uvedené domněnky, takže Radě nelze vytýkat, že neupřesnila, které praktiky, zpracovatelské postupy nebo práce způsobily změnu obchodních toků, přestože lze litovat toho, že Rada neuvedla některé z dostupných údajů v bodech odůvodnění sporného nařízení, zejména údaje týkající se dovozů základních dílů ručních paletových vozíků z Čínské lidové republiky do Thajska ( 40 ).

90. I když se rozsudek Brother International ( 41 ) týká jiné oblasti než oblasti opatření zaměřených na prevenci obcházení antidumpingového cla, mám za to, že vývody, jež předkládám Soudnímu dvoru k uvážení, jsou potvrzeny právě přístupem, který je uplatněn ve výše uvedeném rozsudku, z něhož lze a contrario vyvodit, že přenesení montáže ze země, v níž jsou vyráběny součástky, do jiné země postačuje již samo o sobě k odůvodnění domněnky, že jediným účelem tohoto přenesení bylo obejít použitelná ustanovení, jestliže exisuje časová shoda mezi vstupem relevantní právní úpravy v platnost a přenesením montáží ( 42 ).

91. Navíc se v rozporu s tím, co tvrdí SECO, nedomnívám, že lze vytýkat Radě skutečnost, že poukázala na existenci montáží, aniž konstatovala, že tyto montáže splňují požadavky stanovené v čl. 13 odst. 2 základního nařízení. V bodech 4 a 21 sporného nařízení se uvádí, že informace, jež měla Komise k dispozici v době zahájení šetření, naznačovaly, že dochází ke značnému počtu montáží v Thajsku, v bodě 11 odůvodnění sporného nařízení je však uvedeno, že z důvodu nedostatečné spolupráce thajských výrobců/vývozců ručních paletových vozíků nemohla Komise ověřit povahu dovozu zasílaného z Thajska. Základní hypotéza předpokládající existenci montáží tedy nemohla být nijak ověřena. Avšak ani možnost, že by tato hypotéza ověřena byla, nemění nic na tom, že pokud nedostatečná spolupráce zúčastněných stran brání zjištění skutečností, představuje tato okolnost v každém případě důvod k uplatnění domněnky vycházející ze splnění podmínek stanovených v čl. 13 odst. 2 základního nařízení ( 43 ).

92. Za těchto podmínek není patrné, že by se Rada přijetím sporného nařízení dopustila zjevně nesprávného posouzení skutečností.

93. Současně je třeba dodat, že nic nenasvědčuje tomu, že orgány Unie porušily procesní povinnosti, již mají v rámci zkoumání existence obcházení antidumpingového cla.

94. Zejména je nutné zdůraznit, že Komise poskytla zúčastněným stranám příležitost předložit písemně svá stanoviska a požádat o slyšení a že všechny strany byly informovány, že by odmítnutí spolupráce mohlo vést k použití článku 18 základního nařízení a k závěrům založeným pouze na dostupných skutečnostech.

95. Komise se ostatně neomezila pouze na přímé důkazy, jež měla k dispozici při zahájení původního šetření. Kromě nich zohlednila i statistické údaje získané členskými státy a shromážděné Komisí podle čl. 14 odst. 6 základního nařízení a rovněž údaje Eurostatu.

96. Zastávám proto názor, že přezkum sporného nařízení, provedený ve světle odůvodnění předkládacího usnesení, neodhalil nic, čím by mohla být dotčena platnost tohoto nařízení.

IV – Závěry

97. S ohledem na výše uvedené důvody navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžnou otázku položenou Finanzgericht Hamburg odpověděl takto: „Přezkum nařízení Rady (ES) č. 499/2009 ze dne 11. června 2009, kterým se rozšiřuje konečné antidumpingové clo uložené nařízením (ES) č. 1174/2005 na dovozu ručních paletových vozíků a jejich základních dílů pocházejících z Čínské lidové republiky na dovoz téhož výrobku zasílaného z Thajska bez ohledu na to, zda je či není deklarován jako pocházející z Thajska, provedený ve světle odůvodnění předkládacího usnesení, neodhalil nic, čím by mohla být dotčena platnost tohoto nařízení.“

( 1 ) Původní jazyk: francouzština.

( 2 ) Úř. věst. L 151, s. 1, dále jen „sporné nařízení“.

( 3 ) Úř. věst. 1996, L 56, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 31.

( 4 ) Úř. věst. L 77, s. 12, dále jen „základní nařízení“. Toto nařízení bylo nahrazeno a kodifikováno nařízením Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51, oprava v Úř. věst. 2010, L 7, s. 22). Vzhledem k datu přijetí sporného nařízení je nicméně nutné, aby byl projednávaný spor přezkoumán na základě základního nařízení. Přitom je třeba poukázat na to, že předkládající soud ve svém předkládacím usnesení sice nezohlednil způsob, jakým byla definice pojmu obcházení změněna v nařízení č. 461/2004, avšak tyto změny nemají na odpověď, která bude poskytnuta na položenou otázku, dopad.

( 5 ) Dále jen „SECO“.

( 6 ) Dále jen „Hauptzollamt“.

( 7 ) Nařízení Rady ze dne 22. června 1987, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2176/84 o ochraně před dumpingovými nebo subvencovanými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství (Úř. věst. L 167, s. 9).

( 8 ) Nařízení Rady ze dne 23. července 1984 o ochraně před dumpingovými nebo subvencovanými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství (Úř. věst. L 201, s. 1).

( 9 ) Nařízení Rady ze dne 11. července 1988 o ochraně před dumpingovými nebo subvencovanými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství (Úř. věst. L 209, s. 1).

( 10 ) Úř. věst. 1994, L 336, s. 103, dále jen „antidumpingový kodex z roku 1994“.

( 11 ) Tato otázka se dokonce dostala do středu zájmu diskusí v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání. V tomto smyslu viz Holmes, S., „Anti-circumvention under the European Union’s new anti-dumping rules“, Journal of World Trade, 1995, s. 161.

( 12 ) Jediným výsledkem jednání bylo přijetí prohlášení ministrů pod názvem „Rozhodnutí o prevenci obcházení“, jímž se ministři, „[v]ědomi si skutečnosti, že je žádoucí, aby mohla být v oblasti [obcházení antidumpingových opatření] co nejdříve používána jednotná pravidla, [r]ozhodli postoupit tuto otázku Výboru pro otázky antidumpingu“.

( 13 ) Úř. věst. 2004, C 103, s. 85.

( 14 ) Úř. věst. L 25, s. 16.

( 15 ) Nařízení ze dne 18. července 2005 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla z dovozu ručních paletových vozíků a jejich základních dílů pocházejících z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 189, s. 1).

( 16 ) Viz článek 1 nařízení č. 1174/2005.

( 17 ) Úř. věst. L 192, s. 1. Přestože původní šetření se bez dalšího upřesnění mělo vztahovat na „ruční paletové vozíky bez vlastního pohonu používané pro manipulaci s materiály běžně umísťovanými na palety a jejich základní díly, tj. podvozek a hydraulika“ (bod 9 odůvodnění nařízení č. 684/2008), nařízení upřesnilo alespoň obsah pojmu „ruční paletové vozíky“. Jedná se o „vozíky na kolech podpírající zvedací vidlicová ramena pro manipulaci s paletami, určené k manuálnímu tlačení, tažení a řízení na hladkém, rovném a pevném povrchu, které provádí pěší obsluha za použití kloubové řídicí páky“ (článek 1 výše uvedeného nařízení). Dále je uvedeno, že tyto ruční paletové vozíky „jsou určeny pouze ke zdvižení nákladu pumpováním řídicí páky do dostatečné výše k přepravení nákladu a nemají žádné jiné dodatečné funkce nebo použití“ (tamtéž).

( 18 ) Nařízení ze dne 12. září 2008 o zahájení šetření možného obcházení antidumpingových opatření uložených nařízením Rady č. 1174/2005 ve znění nařízení (ES) č. 684/2008 na dovoz ručních paletových vozíků a jejich základních dílů pocházejících z Čínské lidové republiky dovozem ručních paletových vozíků a jejich základních dílů zasílaných z Thajska, též prohlášených za pocházející z Thajska, a o zavedení celní evidence tohoto dovozu (Úř. věst. L 252, s. 3).

( 19 ) C‑188/92, EU:C:1994:90.

( 20 ) Body 17 a 18.

( 21 ) Viz zejména rozsudek Pringle (C‑370/12, EU:C:2012:756, body 41 a 42).

( 22 ) Viz zejména rozsudek Nachi Europe (C‑239/99, EU:C:2001:101, bod 21).

( 23 ) Tento výraz byl převzat z rozsudku Allied Corporation a další v. Komise (239/82 a 275/82, EU:C:1984:68, bod 15).

( 24 ) Na podporu svých argumentů SECO uvádí několik nařízení o rozšíření antidumpingového cla, v nichž byla existence takovéhoto nahrazení konstatována.

( 25 ) Jako příklad uvedla portugalská vláda prováděcí nařízení Rady (EU) č. 14/2012 ze dne 9. ledna 2012, kterým se rozšiřuje konečné antidumpingové clo uložené prováděcím nařízením (EU) č. 511/2010 na dovoz určitých drátů z molybdenu pocházejících z Čínské lidové republiky na dovoz určitých drátů z molybdenu zasílaných z Malajsie, bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Malajsie, a kterým se ukončuje šetření týkající se dovozu zasílaného ze Švýcarska (Úř. věst. L 8, s. 22).

( 26 ) C‑26/88, EU:C:1989:637.

( 27 ) EU:C:1989:637.

( 28 ) V tomto smyslu viz rozsudky Ordre des barreaux francophones et germanophones a další (C‑305/05, EU:C:2007:383, body 17 až 19); Nuova Agricast (C‑390/06, EU:C:2008:224, body 43 a 44), jakož i Hoesch Metals and Alloys (C‑373/08, EU:C:2010:68, body 59 a 60). Toto omezení kontroly platnosti je vysvětleno nejen samotným účelem systému spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy, zavedeným článkem 267 SFEU, ale také, jak zdůraznil generální advokát M. Poiares Maduro v bodě 23 svého stanoviska ve věci Arcelor Atlantique et Lorraine a další (C‑127/07, EU:C:2008:292), ohledem na úkoly, které plní vnitrostátní soud coby soud Společenství, který má pravomoc k přezkumu platnosti aktů Unie, přičemž Soudnímu dvoru je vyhrazeno pouze konstatování neplatnosti.

( 29 ) Pokud jde o toto výkladové pravidlo, viz zejména rozsudek Petrotub a Republica (C‑76/00 P, EU:C:2003:4, bod 56). Pokud jde o uplatnění tohoto pravidla v konkrétném případě v souvislosti s výkladem článku 18 základního nařízení, viz rovněž rozsudek Tribunálu Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory v. Rada (T‑409/06, EU:T:2010:69, bod 103).

( 30 ) V tomto smyslu viz rozsudek Transnational Company „Kazchrome“ a ENRC Marketing v. Rada (T‑192/08, EU:T:2011:619, bod 272).

( 31 ) V tomto smyslu viz Stanbrook, C., a Bentley, P., „Dumping and subsidies – The Law and Procedures Governing the Imposition of Anti-dumping and Countervailing Duties in the European Community“, 3. vyd., Kluwer Law International, Londýn, 1996, s. 168.

( 32 ) Viz rozsudek Rada a Komise v. Interpipe Niko Tube a Interpipe NTRP (C‑191/09 P a C‑200/09 P, EU:C:2012:78, bod 63 a citovaná judikatura).

( 33 ) Viz rozsudek Minolta Camera v. Rada C‑178/87, EU:C:1992:112, bod 41).

( 34 ) Viz rozsudek Nölle (C‑16/90, EU:C:1991:402, bod 11).

( 35 ) Viz rozsudek Ikea Wholesale (C‑351/04, EU:C:2007:547, body 61 až 63).

( 36 ) Viz rozsudek Nakajima v. Rada (C‑69/89, EU:C:1991:186, bod 86).

( 37 ) Viz rozsudek Sharp Corporation v. Rada (C‑179/87, EU:C:1992:113, bod 58).

( 38 ) Viz rozsudek Elf Aquitaine v. Komise (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, bod 62 a citovaná judikatura).

( 39 ) Na zvlášť širokou formulaci uvedenou v čl. 13 odst. 1 základního nařízení upozornilo několik komentátorů. Viz zejména Van Bael & Bellis, „Anti-Dumping and other Trade Protection Laws of the EC“, 4. vyd., Kluwer Law International, Haag, 2004, který podotýká, že toto ustanovení „is intended to catch all forms of circumvention“ (s. 485). Viz rovněž Yu, Y., „Circumvention and anti-circumvention measures – The impact on anti-dumping practice in international trade“, Kluwer Law International, 2008, který kvalifikuje definici obcházení, obsaženou v unijním právu, jako „catchall definition“ (s. 22).

( 40 ) Viz vyjádření Komise (bod 12 a příloha K.1).

( 41 ) EU:C:1989:637.

( 42 ) Bod 28.

( 43 ) Pokud jde o uplatnění takovéto domněnky, viz nařízení Rady (ES) č. 866/2005 ze dne 6. června 2005, kterým se rozšiřují konečná antidumpingová opatření uložená nařízením (ES) č. 1470/2001 na dovozy elektronických integrovaných kompaktních fluorescenčních výbojek (CFL-i) pocházejících z Čínské lidové republiky na dovozy téhož výrobku zasílané z Vietnamské socialistické republiky, Pákistánské islámské republiky a Filipínské republiky (Úř. věst. L 145, s. 1).