(viz body 26, 31–33, výrok 1)

(viz body 36, 37, 40, 44, 45, 50, 73, výrok 2)

Pokud jde o první podmínku týkající se existence obecného hospodářského zájmu, její výklad je třeba zasadit do nového kontextu vyplývajícího ze vstupu Lisabonské smlouvy v platnost, který zahrnuje vedle článku 106 SFEU rovněž článek 14 SFEU, Protokol (č. 26) o službách obecného zájmu, připojený ke Smlouvě o EU, ve znění Lisabonské smlouvy, a ke Smlouvě o FEU, a Listinu základních práv Evropské unie, která získala stejnou právní sílu jako Smlouvy, konkrétně její článek 36 týkající se přístupu ke službám obecného hospodářského zájmu. Členské státy tak mohou při dodržení práva Unie určit rozsah a organizaci svých služeb obecného hospodářského zájmu. Zejména mohou zohlednit cíle, které jsou vlastní jejich vnitrostátní politice. V tomto ohledu v rámci posouzení, jež členské státy musí provést podle směrnice 2009/73, aby určily, zda je v obecném hospodářském zájmu třeba podnikům působícím v odvětví zemního plynu uložit povinnosti veřejné služby, přísluší členským státům usilovat o dosažení rovnováhy mezi cílem liberalizace a dalšími cíli, které sleduje tato směrnice. V této souvislosti podává čl. 3 odst. 2 směrnice 2009/73 demonstrativní výčet druhů činností, v nichž lze ukládat povinnosti veřejné služby, a členské státy v souladu s unijním právem mohou volně stanovit, které cíle obecného hospodářského zájmu chtějí sledovat při ukládání povinností veřejné služby. Tyto povinnosti nicméně musí mít vždy za cíl dosažení jednoho či více cílů obecného hospodářského zájmu.

Státní zásah do stanovení cen dodávek zemního plynu konečným spotřebitelům může být podle směrnice 2009/73 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem přípustný, budou-li splněny tři podmínky. Zaprvé tento zásah musí sledovat cíl obecného hospodářského zájmu, zadruhé zásah musí dodržovat zásadu proporcionality a zatřetí musí zásah stanovit jasně vymezené, transparentní, nediskriminační a ověřitelné požadavky veřejné služby a zaručit plynárenským podnikům Unie rovný přístup ke spotřebitelům.

Článek 3 odst. 2 směrnice 2009/73 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání metodě určení ceny, která je založena na zohlednění nákladů, pokud použití takové metody nemá za následek státní zásah překračující meze toho, co je nezbytné k dosažení sledovaných cílů obecného hospodářského zájmu. Ze samotného znění článku 106 SFEU totiž vyplývá, že povinnosti veřejné služby, které mohou být podle uvedeného čl. 3 odst. 2 podnikům uloženy, musí dodržovat zásadu proporcionality, a že tedy uvedené povinnosti mohou po 1. červenci 2007 zasahovat do volného stanovení cen dodávek zemního plynu pouze v rozsahu nezbytném k dosažení cíle obecného hospodářského zájmu, který sledují, a v důsledku toho pouze po nezbytně časově omezené období.

Pokud jde o zásah založený na zásadě krytí veškerých nákladů historického dodavatele za použití reprezentativního vzorce jeho nákladů na dodávky a metodologie posouzení jeho jiných nákladů, než jsou náklady na dodávky, vyhodnocené po roční analýze vývoje nákladů provedené regulačním orgánem, požadavek nezbytnosti v zásadě vyžaduje identifikovat složku ceny plynu, do které je nutné zasáhnout, aby bylo dosaženo cíle sledovaného zamýšleným státním zásahem. Je věcí vnitrostátního soudu, aby posoudil, zda použitá metoda zásahu do cen nejde nad rámec toho, co je nezbytné pro dosažení sledovaných cílů obecného hospodářského zájmu, a zda neexistují přiměřená méně omezující opatření. Kromě toho musí být požadavek proporcionality posouzen rovněž s ohledem na osobní působnost dotčeného opatření a konkrétněji s ohledem na osoby, které z něj mají prospěch.

(viz body 53, 65–67, 73, výrok 2)