Věc C‑668/15

Jyske Finans A/S

proti

Ligebehandlingsnævnet

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vestre Landsret)

„Řízení o předběžné otázce – Rovné zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ – Směrnice 2000/43/ES – Článek 2 odst. 2 písm. a) a b) – Úvěrová instituce, která vyžaduje doplňující důkaz o totožnosti ve formě kopie pasu nebo povolení k pobytu od osob, které žádají o půjčku na koupi motorového vozidla a které se identifikovaly prostřednictvím svého řidičského průkazu uvádějícího jinou zemi narození než členský stát Evropské unie nebo Evropského sdružení volného obchodu“

Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. dubna 2017

Právo Evropské unie – Zásady – Rovné zacházení – Rovné zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ – Směrnice 2000/43 – Zvyklost úvěrové instituce, která ukládá zákazníkovi, který předložil řidičský průkaz uvádějící jinou zemi narození než členský stát Unie nebo Evropského sdružení volného obchodu, požadavek doplňující identifikace – Přípustnost

[Směrnice Rady 2000/43, čl. 2 odst. 2 písm. a) a b)]

Článek 2 odst. 2 písm. a) a b) směrnice Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání zvyklosti úvěrové instituce, která ukládá klientovi, jehož řidičský průkaz uvádí jinou zemi narození než členský stát Evropské unie nebo Evropského sdružení volného obchodu, povinnost doplňující identifikace prostřednictvím poskytnutí kopie jeho pasu nebo povolení k pobytu.

V tomto ohledu je třeba uvést, že pojem „etnický původ“ vychází z myšlenky, že společenské skupiny se vyznačují zejména společnou státní příslušností, náboženským vyznáním, jazykem, kulturním a tradičním původem a životním prostředím (rozsudek ze dne 16. července 2015, ČEZ Razpredelenie Bulgaria, C‑83/14, EU:C:2015:480, bod 46). I když země narození určité osoby není v tomto výčtu kritérií obsažena, je třeba uvést, že jelikož je tento výčet uveden slovem „zejména“, nejsou v něm skutečnosti uvedeny vyčerpávajícím způsobem, a není tedy vyloučeno, že toto kritérium v něm může být obsaženo. Nicméně, i když by tomu tak bylo, je třeba konstatovat, že by se jednalo pouze o jeden ze zvláštních faktorů, které umožňují dospět k závěru o příslušnosti určité osoby k etnické skupině, aniž by byl v tomto ohledu rozhodující. Etnický původ totiž nemůže být určen na základě jediného kritéria, ale musí naopak spočívat na souboru skutečností, z nichž některé mají objektivní a jiné subjektivní povahu. Kromě toho není zpochybněno, že země narození nemůže obecným a absolutním způsobem nahradit souhrn kritérií připomenutých v bodě 17 tohoto rozsudku. V důsledku toho nemůže země narození sama o sobě zakládat obecnou domněnku příslušnosti k určité etnické skupině, jež by mohla doložit existenci přímé a neoddělitelné vazby mezi těmito dvěma pojmy. Navíc nelze předpokládat, že v rámci suverénního státu existuje jeden – a jen jeden – etnický původ. Nelze tedy mít za to, že se požadavek doplňkové identifikace dotčený v původním řízení, i za předpokladu, že by mohl být kvalifikován jako „nepříznivé zacházení“, zakládá přímo na etnickém původu.

Pokud jde zadruhé o otázku, zda taková zvyklost představuje nepřímou diskriminaci na základě etnického původu, je třeba posoudit, zda s ohledem na čl. 2 odst. 2 písm. b) směrnice 2000/43 tato zvyklost, i když je formulována neutrálně, vede ke znevýhodnění osob určité rasy nebo etnického původu v porovnání s jinými osobami. Jak uvedl generální advokát v bodě 64 svého stanoviska, existence nepříznivého zacházení nemůže být konstatována celkově a abstraktně, nýbrž specificky a konkrétně ve světle dotčeného příznivého zacházení. Z toho vyplývá, že argument, podle kterého použití neutrálního kritéria dotčeného v původním řízení, které se týká země narození, ovlivňuje obecně pravděpodobněji osoby „daného etnického původu“ než „jiné osoby“, nemůže být přijat. Totéž platí pro argument, podle kterého použití tohoto kritéria znevýhodňuje osoby, které mají etnický původ v jiné zemi než v členském státě Unie nebo ESVO. Je třeba dále odkázat na body 18 až 21 tohoto rozsudku, ze kterých vyplývá, že etnický původ nelze obecně předpokládat pouze na základě určení země narození.

(viz body 17–21, 23, 26, 32–34, 37 a výrok)