ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(viz body 22, 23, 26, výrok 1)

Z ustanovení přílohy I bodu 7 písm. c) směrnice 2011/92 totiž jasně vyplývá, že unijní normotvůrce zamýšlel vyhradit povinnost pro členské státy, aby některé záměry na úpravu silnic podrobily systematickému posouzení jejich vlivů na životní prostředí, pouze pokud jde o záměry, které se týkají silničních úseků podstatné délky, v daném případě minimálně 10 km. V tomto ohledu, ačkoli je působnost směrnice 2011/92 rozsáhlá a její cíl je velmi široký, teleologický výklad této směrnice se nemůže odchýlit od vůle jasně vyjádřené unijním normotvůrcem.

Přílohu I bod 7 písm. c) směrnice 2011/92 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí nelze vykládat v tom smyslu, že se toto ustanovení vztahuje na záměr úpravy silnice, který – třebaže se týká úseku s délkou kratší než 10 km – spočívá v rozšíření nebo úpravě již existující čtyřproudé nebo víceproudé silnice.

(viz bod 35, výrok 2)

Pojem „výstavba“ ve smyslu přílohy I bodu 7 písm. b) směrnice 2011/92 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí musí být vykládán tak, že se týká provedení dříve neexistujících děl nebo změny, ve fyzickém smyslu, děl dříve existujících. Pro posouzení, zda taková změna může být považována z hlediska svého rozsahu a svých vlastností za rovnocennou takové výstavbě, vnitrostátnímu soudu přísluší, aby zohlednil všechny parametry dotčeného díla, a nikoli pouze jeho délku nebo zachování jeho původní trasy.

Na rozdíl od ustanovení bodu 7 písm. a) a c) přílohy I směrnice 2011/92 totiž ustanovení tohoto bodu 7 písm. b) neobsahují žádný odkaz na minimální délku, kterou musí mít silnice, kterých se týkají. Nelze ostatně vyloučit, že by úprava silnice, třebaže omezené délky, byla v důsledku své samotné povahy takového rozsahu, že by měla významný vliv na životní prostředí. Pojem „výstavba“ ve smyslu bodu 7 písm. b) přílohy I směrnice 2011/92 tedy nevyžaduje, aby měl dotčený úsek silnice určitou délku.

(viz body 41–43, výrok 3)
Článek 7 odst. 2 nařízení č. 492/2011 je třeba vykládat v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, které vážou poskytnutí finanční podpory na vysokoškolské studium studentům, kteří nemají bydliště v tomto členském státě, na podmínku, že přinejmenším jeden z rodičů tohoto studenta nepřetržitě pracoval v tomto členském státě po dobu alespoň pěti let v okamžiku podání žádosti o finanční podporu, ale nestanoví takovou podmínku, pokud jde o studenty s bydlištěm na území uvedeného členského státu s cílem podpořit zvýšení podílu tuzemských osob s vysokoškolským vzděláním.

Takové rozlišování na základě bydliště totiž může působit především v neprospěch státních příslušníků jiných členských států, neboť osobami, které v příslušném členském státě nemají bydliště, jsou nejčastěji osoby, které nejsou jeho státními příslušníky a představuje tak nepřímou diskriminaci na základě státní příslušnosti, kterou by bylo možno připustit pouze za podmínky, že je objektivně odůvodněná. V tomto ohledu sociální cíl spočívající ve významném zvýšení podílu osob s bydlištěm v tomto členském státě, které mají vysokoškolské vzdělání, který směřuje k podpoře vysokoškolského studia, je cílem obecného zájmu, který je uznán na úrovni Unie. Kromě toho je podmínka minimální a nepřetržité doby práce rodiče – příhraničního pracovníka přiměřená a nezbytná k dosažení uvedeného cíle. Jeví se totiž jako legitimní, že se členský stát poskytující podporu snaží ujistit, že příhraniční pracovník má skutečnou integrační vazbu se společností tím, že požaduje dostatečnou vazbu, aby bylo zabráněno nebezpečí „stipendijní turistiky“. Uvedená podmínka je přitom s to odrážet takovou vazbu těchto pracovníků, jakož i přiměřenou pravděpodobnost návratu studenta do dotyčného členského státu po ukončení studia. Uvedená podmínka však překračuje meze toho, co je nezbytné pro dosažení legitimního cíle, vzhledem k tomu, že příslušným orgánům neumožňuje poskytnout podporu, když rodiče i přes několik krátkých přerušení v dotyčném členském státě pracovali po značnou dobu v průběhu doby předcházející podání této žádosti, jelikož tato přerušení nemohou zpřetrhat vazbu mezi žadatelem o finanční podporu a dotyčným členským státem.

(viz body 43–47, 57, 58, 69, 70 a výrok)
Číslo 3004 kombinované nomenklatury společného celního sazebníku, uvedené v příloze I nařízení č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení č. 1006/2011, musí být vykládáno v tom smyslu, že do tohoto čísla nelze automaticky zařazovat výrobky, které spadají do pojmu „léčivý přípravek“ ve smyslu směrnice 2001/83 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, ve znění směrnice 2011/62.

Z bodů 2 až 5 odůvodnění směrnice 2001/83 totiž nejprve vyplývá, že cílem této směrnice je zajistit sbližování právních předpisů v oblasti léčivých přípravků a zajistit uskutečnění základního cíle, kterým je ochrana veřejného zdraví.

Zařazení výrobku v členském státě jakožto léčivého přípravku ve smyslu směrnice 2001/83 nevyžaduje, aby jiný členský stát zařadil tento výrobek jakožto léčivý přípravek ve smyslu jiných nástrojů unijního práva.

Kromě toho z osmého bodu odůvodnění nařízení č. 2658/87 vyplývá, že ustanovení nomenklatury musí být vykládána totožně každým členským státem.

Ze znění článku 1 směrnice 2001/83 kromě toho vyplývá, že léčivým přípravkem ve smyslu této směrnice se rozumí jakákoliv látka nebo kombinace látek určená k léčení nebo předcházení nemoci u lidí; nebo jakákoliv látka nebo kombinace látek, kterou lze použít u lidí nebo podat lidem buď k obnově, úpravě či ovlivnění fyziologických funkcí prostřednictvím farmakologického, imunologického nebo metabolického účinku, nebo za účelem stanovení lékařské diagnózy.

Uvedená definice tedy nevyžaduje, aby výrobky spadající do této definice nezbytně splňovaly podmínku pro zařazení do kapitoly 30 nomenklatury, a to, aby měly jasně definovaný terapeutický nebo profylaktický profil, jehož účinek se soustředí na určité funkce lidského organismu, nebo aby mohly být využity při prevenci či léčení nemoci či onemocnění.

Cíle směrnice 2001/83 jsou totiž odlišné od cílů nomenklatury.

(viz body 31–37, výrok 1)
Článek 2 odst. 1 písm. c) směrnice 2006/112 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že poskytnutí koně jeho majitelem, který je osobou povinnou k dani z přidané hodnoty, pořadateli dostihu za účelem účasti tohoto koně v dostihu není poskytnutím služby za úplatu ve smyslu tohoto ustanovení v případě, kdy se za toto jeho poskytnutí nevyplácí odměna za účast nebo jiná přímá odměna a kdy cenu za umístění obdrží pouze majitelé těch koní, kteří se v dostihu umístili na ocenitelném místě, i kdyby tato cena za umístění byla stanovena dopředu. Takové poskytnutí koně je naproti tomu poskytnutím služby za úplatu v případě, že za ně pořadatel poskytne odměnu nezávislou na umístění daného koně v dostihu.

Možnost kvalifikovat službu jako plnění za úplatu totiž předpokládá pouze existenci přímé souvislosti mezi poskytnutím služby a protiplněním skutečně obdrženým osobou povinnou k dani. Taková přímá souvislost existuje, pokud je mezi poskytovatelem a příjemcem právní vztah, v rámci něhož jsou vzájemně poskytnuta plnění, přičemž odměna obdržená poskytovatelem představuje skutečnou protihodnotu služby poskytnuté příjemci. Zaprvé skutečným protiplněním za poskytnutí koně jeho majitelem pořadateli dostihu v tomto ohledu nemůže být služba poskytnutá pořadatelem dostihu spočívající v tom, že je tomuto majiteli umožněna účast jeho koně v dostihu. Za tuto službu totiž poskytuje majitel koně platbu v podobě poplatku za přihlášení a startovného, jež odrážejí skutečnou protihodnotu za účast v dostihu. A dále, majitel koně by sice mohl případně získat z této účasti prospěch prostřednictvím zvýšení hodnoty koně v případě jeho umístění na oceněném místě nebo prostřednictvím reklamy, kterou tato účast přináší, avšak tento prospěch je stěží kvantifikovatelný a nejistý, neboť závisí především na výsledku dostihu. Tento prospěch tedy nelze vzít v úvahu při určování skutečné protihodnoty k takovému poskytnutí koně.

Zadruhé v situaci, kdy se za poskytnutí koně za účelem jeho účasti v dostihu nevyplácí žádná odměna za účast nebo jiná přímá odměna a kdy cenu obdrží pouze majitelé těch koní, kteří se v dostihu umístili na ocenitelném místě, nelze mít za to, že by poskytnutí koně vedlo ke skutečnému protiplnění. Zatřetí by však v případě, že by se již za pouhou účast koně v dostihu poskytovalo přímé protiplnění v podobě odměny za účast vyplacené pořadatelem dostihu nezávisle na umístění daného koně v dostihu, mohlo být poskytnutí tohoto koně jeho majitelem kvalifikováno jako poskytnutí služby za úplatu ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. c) směrnice 2006/112. Platba pořadatele dostihu majiteli koně je totiž v takovém případě přímým protiplněním za službu, kterou majitel pořadateli poskytne tím, že souhlasí s účastí svého koně v tomto dostihu.

(viz body 28, 35, 36, 39, 40, výrok 1)
Kasační opravný prostředek, který by směřoval pouze k nahrazení odůvodnění Tribunálu na podporu tohoto rozhodnutí, aniž by zněl na úplné či částečné zrušení tohoto rozhodnutí, by musel být považován podle čl. 169 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora za nepřípustný.

I když se návrhová žádání kasačního opravného prostředku netýkají výslovně části výroku napadeného rozsudku, ale spíše některých bodů odůvodnění, které Tribunál uvedl za účelem odůvodnění tohoto výroku, je kasační opravný prostředek nicméně přípustný, jestliže směřuje k částečnému zrušení rozhodnutí Tribunálu obsaženého ve výroku napadeného rozsudku a formální nedostatky, kterými je stiženo vypracování návrhových žádání kasačního opravného prostředku, nebrání Soudnímu dvoru, aby provedl svůj přezkum legality.

(viz body 32, 33, 35)
2)

Ackermann Saatzucht GmbH & Co. KG, Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG, Deutsche Saatveredelung AG, Ernst Benary, Samenzucht GmbH, Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH, Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG, Klemm + Sohn GmbH & Co. KG, KWS Saat AG, Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG, Nordsaat Saatzuchts GmbH, M. Peter Franck-Oberaspach, P. H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH, Saatzucht Streng – Engelen GmbH & Co. KG, Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG, Strube Research GmbH & Co. KG, Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR, W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG, ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV, Agriom BV, Agrisemen BV, Anthura BV, Barenbrug Holding BV, De Bolster BV, Evanthia BV, Gebr. Vletter & Den Haan VOF, Hilverda Kooij BV, Holland-Select BV, Könst Breeding BV, Koninklijke Van Zanten BV, Kweek- en Researchbedrijf Agirco BV, Kwekerij de Wester-Bouwing BV, Limgroup BV a Ontwikkelingsmaatschappij Het Idee BV se ukládá náhrada nákladů řízení.
Tento závěr je navíc potvrzen cílem sledovaným směrnicí 2006/115. Bod 4 odůvodnění této směrnice totiž mimo jiné uvádí, že se autorské právo musí přizpůsobit novému hospodářskému vývoji, například novým formám využívání. Půjčování v digitální podobě přitom nesporně patří k těmto novým formám využívání, a tudíž vyžaduje, aby se autorské právo přizpůsobilo novému hospodářskému vývoji. Pokud by navíc bylo půjčování v digitální podobě z působnosti směrnice 2006/115 zcela vyňato, bylo by to v rozporu s obecnou zásadou ukládající vysokou úroveň ochrany autorů.

Je totiž třeba mít za to, že čl. 6 odst. 1 směrnice 2006/115, ve spojení s bodem 14 odůvodnění této směrnice, který uvádí, že je nezbytné chránit práva autorů, pokud jde o veřejné půjčování, a s ohledem na požadavky plynoucí z obecné zásady ukládající vysokou úroveň ochrany autorů, stanoví pouze minimální ochranu autorů, jež je vyžadována při uplatňování výjimky pro veřejné půjčování. Z toho vyplývá, že členským státům nelze bránit v tom, aby případně stanovily dodatečné podmínky ke zlepšení ochrany práv autorů nad rámec toho, co je výslovně stanoveno v uvedeném ustanovení.

Článek 6 odst. 1 směrnice 2006/115 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby se v něm stanovená výjimka pro veřejné půjčování vztahovala na zpřístupnění rozmnoženiny knihy v digitální podobě veřejnou knihovnou v případě, že tato rozmnoženina byla pořízena z neoprávněného zdroje.

Uvedené ustanovení sice výslovně nestanoví žádný požadavek ohledně oprávněnosti původu rozmnoženiny zpřístupněné veřejnou knihovnou, nic to však nemění na tom, že jedním z cílů této směrnice je potírání výroby nedovolených napodobenin, jak vyplývá z bodu 2 jejího odůvodnění. Kdyby se připustilo, že by rozmnoženina zapůjčená veřejnou knihovnou mohla být pořízena z neoprávněného zdroje, znamenalo by to strpět, či dokonce podporovat oběh padělaných děl nebo jejich nedovolených napodobenin, což by zjevně bylo v rozporu s uvedeným cílem.

(viz body 67, 68, 72, výrok 3)
(viz body 25, 26)

Vnitrostátní právní úprava, která stanoví, že osoby, které dosáhly věku 35 let, nemohou být přijaty do policejního sboru autonomního společenství členského státu, ovlivňuje podmínky přijímání těchto pracovníků. Právní úprava této povahy musí být tudíž považována za právní úpravu stanovící pravidla v oblasti přístupu k zaměstnání ve veřejném sektoru ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice 2000/78, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, a v důsledku toho se na ni vztahuje její působnost.

Článek 2 odst. 2 směrnice 2000/78, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, ve spojení s čl. 4 odst. 1 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právní úpravě, která stanoví, že uchazeči o pracovní místa příslušníků policejního sboru, kteří plní veškeré operativní a výkonné úkoly tohoto sboru, musí být mladší 35 let.

Tato právní úprava zavádí v tomto ohledu rozdílné zacházení přímo založené na věku ve smyslu ustanovení článku 1 ve spojení s čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice 2000/78. Disponování zvláštními fyzickými schopnostmi je však vlastností související s věkem a úkoly týkající se ochrany osob a majetku, zatýkání pachatelů trestné činnosti a dohledu nad nimi, jakož i preventivních hlídek mohou vyžadovat používání fyzické síly. Povaha těchto úkolů předpokládá zvláštní fyzickou zdatnost, jelikož fyzická selhání při výkonu uvedených úkolů mohou mít značné důsledky nejen pro příslušníky policie samotné a pro třetí osoby, ale také pro udržení veřejného pořádku. Z toho vyplývá, že požadavek disponovat zvláštními fyzickými schopnostmi za účelem plnění tří základních úkolů policie autonomního společenství dotčeného členského státu, kterými jsou zajišťování ochrany osob a majetku, garantování svobodného výkonu práv a svobod každého jednotlivce i zajišťování bezpečnosti občanů, může být považován za podstatný a určující profesní požadavek ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice 2000/78 pro výkon dotčené profese.

Kromě toho taková právní úprava může být považována za právní úpravu, která je přiměřená cíli spočívajícímu v zajištění operační schopnosti a řádného fungování dotyčné policejní složky a nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle. Hrozící nedostatky ve fungování složek policie dotčeného autonomního společenství vylučují, že by alternativním a méně omezujícím opatřením mohlo být pořádání náročných, vylučovacích zkoušek tělesné zdatnosti v rámci výběrového řízení. Uvedený cíl totiž vyžaduje za účelem znovuvybudování uspokojivé věkové pyramidy, aby nebylo disponování zvláštními fyzickými schopnostmi chápáno staticky v době výběrového řízení, ale bylo chápáno dynamicky s tím, že se rovněž zohlední léta služby, která budou následovat poté, co bude příslušník přijat.

(viz body 30, 34–36, 47, 48, 50 a výrok)
1)

Francouzská republika tím, že nezajistila sekundární nebo jiné rovnocenné čištění městských odpadních vod z aglomerací Goyave, Bastelica, Morne-à-l’Eau, Aiguilles-Château-Ville Vieille, Borgo-Nord, Isola, Plombières-les-Bains, Saint-Céré, Vincey, Etueffont, jakož i Volx a Villeneuve, a to pro veškeré vypouštění, pokud jde o aglomerace s populačním ekvivalentem v rozmezí od 10000 do 15000, anebo u vypouštění do sladkých vod a do ústí řek, pokud jde o aglomerace s populačním ekvivalentem v rozmezí 2000 a 10000, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 a 3 směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1137/2008 ze dne 22. října 2008.
Článek 8 odst. 1 písm. c) rámcového rozhodnutí 2002/584 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299, musí být vykládán v tom smyslu, že se výrazem „zatýkací rozkaz“ obsaženým v tomto ustanovení rozumí vnitrostátní zatýkací rozkaz, který je odlišný od evropského zatýkacího rozkazu.

Vydání evropského zatýkacího rozkazu ve „zjednodušeném“ řízení, a tedy bez předchozího vydání vnitrostátního soudního rozhodnutí, jakým je například vnitrostátní zatýkací rozkaz, který představuje jeho základ, totiž může být v rozporu se zásadami vzájemného uznávání a důvěry, na kterých je evropský zatýkací rozkaz založen. Uvedené zásady spočívají na předpokladu, že byl dotčený evropský zatýkací rozkaz vydán v souladu s minimálními požadavky, na nichž závisí jeho platnost, mezi kterými jsou i požadavky uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. c) rámcového rozhodnutí. Avšak v případě evropského zatýkacího rozkazu vydaného v rámci „zjednodušeného“ řízení, který se zakládá na existenci zatýkacího rozkazu ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. c) rámcového rozhodnutí, aniž tento evropský zatýkací rozkaz zmiňuje existenci vnitrostátního zatýkacího rozkazu, který je odlišný od evropského zatýkacího rozkazu, není vykonávající justiční orgán schopen ověřit, zda dotčený evropský zatýkací rozkaz dodržuje požadavek stanovený v čl. 8 odst. 1 písm. c) rámcového rozhodnutí. Dodržení požadavku stanoveného v čl. 8 odst. 1 písm. c) rámcového rozhodnutí má navíc zvláštní význam, neboť z něj vyplývá, že pokud je evropský zatýkací rozkaz vydán proto, aby jiný členský stát zatkl a předal vyžádanou osobu za účelem trestního stíhání, mohla tato osoba již v první fázi řízení využít procesní záruky a základní práva, jejichž ochrana musí být zajištěna justičními orgány vystavujícího členského státu podle použitelného vnitrostátního práva zejména za účelem přijetí vnitrostátního zatýkacího rozkazu. Mechanismus evropského zatýkacího rozkazu tak podle požadavku stanoveného v čl. 8 odst. 1 písm. c) rámcového rozhodnutí zahrnuje dvoufázovou ochranu procesních a základních práv, kterých požívá vyžádaná osoba, jelikož k soudní ochraně v první fázi při přijetí vnitrostátního soudního rozhodnutí, jakým je vnitrostátní zatýkací rozkaz, se připojuje ochrana, jež musí být zajištěna ve druhé fázi při vydání evropského zatýkacího rozkazu, k němuž může případně dojít krátce po přijetí uvedeného vnitrostátního soudního rozhodnutí. Tato soudní ochrana zahrnující dvě fáze přitom v zásadě chybí v situaci, v níž je uplatněno tzv. „zjednodušené“ řízení o vydání evropského zatýkacího rozkazu, neboť to s sebou nese skutečnost, že před vydáním evropského zatýkacího rozkazu nebylo přijato žádné rozhodnutí vnitrostátního justičního orgánu, jako např. vydání vnitrostátního zatýkacího rozkazu, k němuž je evropský zatýkací rozkaz vydán.

(viz body 52–58, výrok 1)
(viz bod 30, výrok 1)

(viz body 32, 33)

Viz znění rozhodnutí.

Kombinovaná nomenklatura, která je uvedena v příloze I nařízení č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení 1031/2008 a nařízení č. 948/2009 musí být vykládána v tom smyslu, že takový zkapalněný ropný plyn, který obsahuje 0,32 % methanu, ethanu a ethylenu, 58,32 % propanu a propylenu, a nejvýše 39,99 % butanu a butylenu a u kterého není možné určit látky, které mu dávají podstatný rys, se zařazuje do podpoložky 2711 19 00 jako „Ropné plyny a jiné plynné uhlovodíky, zkapalněné, ostatní“.

Vzhledem k tomu, že takovou směs plynu, jako je zkapalněný ropný plyn, nelze zařadit podle pravidla 3 b) všeobecných pravidel pro výklad kombinované nomenklatury, zařadí se podle pravidla 3 c) těchto pravidel, podle kterého se zboží zařadí do posledního z čísel, která podle pořadí přicházejí stejnou měrou v úvahu, tedy v projednávaném případě do podpoložky 2711 19 00 kombinované nomenklatury jako „ostatní zkapalněný ropný plyn“.

(viz body 36, 37 výrok 2)
Článek 71 odst. 2 nařízení č. 817/2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z EZOZF, musí být, vzhledem k cíli nařízení č. 1257/1999, ve znění nařízení č. 1783/2003, a nařízení č. 817/2004, zásadě proporcionality a článkům 17 a 52 Listiny základních práv Evropské unie, vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které je příjemce podpory poskytnuté za agroenvironmentální závazky týkající se několika let povinen vrátit celou již vyplacenou podporu z důvodu, že nepodal roční žádost o platbu této podpory za poslední rok pětiletého období svých závazků, pokud na jedné straně toto pětileté období nahradilo předchozí období z důvodu rozšíření zemědělsky využívané plochy a na druhé straně tento příjemce nepřestal plnit své povinnosti týkající se zemědělského využívání plochy oznámené před tímto rozšířením. Po podstatném rozšíření plochy dotyčného zemědělského podniku a zahájení nového pětiletého období závazku je totiž příjemce povinen v celém tomto období dodržovat všechny povinnosti, které ze závazku vyplývají, a to pro celou rozšířenou plochu po dobu pěti let. Nedodržení těchto podmínek činí poskytnutí a ponechání si podpor neodůvodněným a právně nepodloženým, a to v plném rozsahu.

(viz body 38, 46, 57 a výrok)
(viz bod 27)

Viz znění rozhodnutí.

Kombinovaná nomenklatura uvedená v příloze I nařízení č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění prováděcího nařízení č. 1001/2013, musí být vykládána v tom smyslu, že věžový systém, který byl dovezen pro účely výroby tanků a následně k tomuto účelu skutečně použit, patří do čísla 8710 této kombinované nomenklatury, je-li určen „hlavně“ pro tank, což musí ověřit předkládající soud, přičemž vezme v úvahu objektivní charakteristiky a vlastnosti tohoto věžového systému, aniž by jeho konečné použití v projednávaném případě bylo určující pro účely jeho zařazení. Pokud tomu tak není, je třeba zařadit uvedený věžový systém jako součást nebo příslušenství „vojenských zbraní“ do podpoložky 9305 91 00 uvedené kombinované nomenklatury.

(viz bod 44 a výrok)
6.

Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření vůči Íránu — Zmrazení finančních prostředků osob, subjektů nebo orgánů podílejících se na šíření jaderných zbraní nebo je podporujících — Finanční podpora íránské vlády — Pojem — Vyplacení, ze strany íránského veřejného subjektu, íránské vládě částek na základě státního předpisu, který to ukládá — Zahrnutí — Vyčíslení uvedených částek jako daně nebo dividend — Neexistence vlivu [Rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP, čl. 20 odst. 1 písm. c); nařízení Rady č. 267/2012, čl. 23 odst. 2 písm. d)] (viz body 80, 81)