1
2
CS
Sbí rkasoudníchroz hodnutí
1—
2—
ECLI:EU:C:2012 :389 1STANOVISKO G ENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
VERICI TRSTENJAK
přednesené dne 27. června 2012  
Původní jazyk stanoviska: němčina. Jednací jazyk: němčina.Věc C-2 4 5 / 1 1
K
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Asylgerichtshof (Rakousko)]
„Nařízení (ES) č. 343/2003 — Určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané 
státním příslušníkem t řetí země v některém z členských států — Článek 3 odst. 2 — Ustanovení 
o svrchovanosti — Článek 15 — Humanitární ustanovení — Použití nařízení č. 343/2003 v souladu se 
základními právy — Článek 4 Listiny základních práv — Zákaz mučení a nelidského či ponižujícího 
zacházení anebo trestu — Článek 7 Listiny základních práv — Respektování soukromého 
a rodinného života“
I – Úvod
1. Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rakouským A sylgerichtshof se týká v ýkladu 
nařízení Rady (ES) č. 343/2003 z e dne 18. února 2003 , kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení 
členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním p říslušníkem t řetí země 
v některém z členských států 
Úř. věst. L 50, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 109.. Podstatou první otázky p ředkládajícího soudu je, zda m ůže být členský 
stát za použití „humanitárního ustanovení“ obsaženého v článku 15 n ařízení č. 343/2003 p ovinen 
přezkoumat žádost o azyl i bez příslušné žádosti adr esované členském u státu příslušnému podle 
základního pravidla namísto tohoto státu, pokud jsou v prvně jmenovaném č lenském s tátě rodinní 
příslušníci vyžadující péči závislí na pomoci žadatele o azyl. Podstatou dr uhé otázky p ředkládajícího 
soudu je, zda p odle čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 m ůže vzniknout povinnost zahájení posuzování 
žádosti o azyl členském u státu, který jako t akový není příslušný, pokud by příslušnost jiného 
členského státu vyplývající z nařízení vedla k porušení článku 3 nebo článku 8 Úmluvy o ochraně 
lidských práv a základních svobod (dále jen „EÚLP“), případně z článku 4 nebo článku 7 Listiny 
základních práv a svobod Evropské u nie (dále jen „Listina základních práv“ nebo „LZP“). Kromě toho 
se předkládající soud táže, jakým způsobem j e třeba v této souvislosti zohlednit judikaturu Evropského 
soudu pro lidská p ráva (dále jen „ESLP“).
2 ECLI:EU:C:2012 :389STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
II – Právní rámec
A – Listina základních p ráv
2. Článek 4 LZP, nadepsaný „Zákaz m učení a nelidského či ponižujícího zacházení anebo trestu“, 
stanoví:
„Nikdo nesmí být mučen nebo podrobován nelidském u či ponižujícímu zacházení anebo trestu.“
3. Článek 7 LZP, nadepsaný „Respektování soukromého a rodinného života“, zní následovně:
„Každý má právo na respektování svého soukromého a rodinného života, obydlí a komunikace.“
B – Nařízení č. 343/2003
4. Článek 2 písm. i) nařízení č. 343/2003 z ní:
„Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
i) ‚rodinnými příslušníky‘ tito členové rodiny žadatele zdržující se na území členských států, pokud 
tato rodina existovala již v zemi původu:
i) manžel či m anželka ž adatele o azyl nebo jeho n esezdaný partner či partnerka, se 
kterým/kterou žije v trvalém v ztahu, pokud se k nesezdaným párům v právních předpisech 
nebo praxi členského státu přistupuje podle jeho právních předpisů o cizincích podobně jako 
k párům sezdaným;
ii) nezletilé děti páru uvedeného v bodě i) nebo žadatele, pokud js ou svobodné a jsou 
nezaopatřené, bez ohledu na to, zda se jedná o děti manželské, nemanželské n ebo osvojené 
ve smyslu vnitrostátního práva;
iii) otec, matka n ebo poručník, pokud je žadatel nebo uprchlík nezletilý a svobodný;“.
5. Článek 3 nařízení č. 343/2003 s tanoví:
„(1)Členské státy posuzují každou žádost o azyl podanou příslušníkem t řetí země na hranici nebo na 
jejich území kterémukoli z nich. Ž ádost posuzuje jediný členský stát, kt erý je příslušný podle kri térií 
stanovených v kapitole III.
(2) Odchylně od odstavce 1 m ůže každý členský s tát posoudit žádost o azyl, kterou podal státní 
příslušník třetí země, i když podle kri térií stanovených tímto nařízením není příslušný. V tom případě 
se tento členský stát stává příslušným členským státem ve s myslu tohoto nařízení a přebírá p ovinnosti 
spojené s touto příslušností. V případě potřeby uvědomí původně příslušný členský stát, členský stát, 
který ve de řízení o stanovení příslušnosti členského státu, nebo členský s tát, kt erému byla podána 
žádost o převzetí nebo přijetí zpět.
[…]“
ECLI:EU:C:2012 :389 3STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
6. Článek 15 n ařízení č. 343/2003 z ní:
„(1)Každý členský s tát může z humanitárních důvodů, které vyplývají zejména z rodinných nebo 
kulturních důvodů, spojit rodinné příslušníky a jiné závislé příbuzné, i když není příslušný podle 
kritérií stanovených tímto nařízením. V tom případě posoudí na žádost jiného členského státu žádost 
o azyl dotčené osoby tento členský stát. Dotčené osoby s tím m usí souhlasit.
(2) V případě, že dotčená osoba je závislá na pomoci dr uhé osoby z důvodu těhotenství či 
novorozeného dítěte, vážné nemoci, vážného postižení nebo stáří, nerozdělí nebo spojí členské s táty 
žadatele o azyl s jiným příbuzným, který přebývá na území jednoho z členských států, za předpokladu, 
že tyto rodinné vazby dříve existovaly v zemi původu.
[…]
(4) Vyhoví-li dožádaný členský stát žádosti, přechází příslušnost k posouzení žádosti o azyl na něj.
[…]“
III – Skutkový stav, řízení před v nitrostátním soudem a předběžné otázky
7. Stěžovatelka v původním řízení (dále jen „stěžovatelka“) přicestovala nelegálně do Polska a podala 
zde první žádost o azyl. Tento členský s tát opustila, aniž vyčkala ukončení řízení, a přicestovala 
nelegálně do Rakouska, kde podala druhou žádost o azyl.
8. V Rakousku ž ije syn stěžovatelky se svojí manželkou a společnými dětmi.
9. Uvedená manželka p rodělala ve t řetí zemi značné trauma a svěřila se o něm stěžovatelce.
10. Stěžovatelka j e jedinou osobou v rodině, která v í o traumatickém z ážitku a je nyní nejbližší 
důvěrnicí své snachy.
11. Snacha je vystavena nebezpečí, že v případě, že vyjde najevo její traumatický z ážitek, bude pro 
údajné očištění rodinné těžce zneužívána nebo dokonce usmrcena.
12. Snacha je v trvalé psychiatrické, psychoterapeutické a lékařské pé či. Je léčena silnými léky a je 
vystavena několikanásobné zdravotní zátěži.
13. V důsledku s vých on emocnění nemůže snacha vé st domácnost a není s to pe čovat o děti, takže 
orgán pé če o děti hrozí svěřením dětí do pěstounské pé če. Od toho bylo po přicestování stěžovatelky 
prozatím upuštěno.
14. Po přicestování do Rakouska b ydlela stěžovatelka p o určitou dobu s rodinou svého syna. Nyní již se 
snachou a vnoučaty ve s polečné domácnosti nebydlí.
15. Bundesasylamt odmítl rakouskou žádost o azyl stěžovatelky j ako n epřípustnou s odkazem n a 
příslušnost Polska jakožto příslušného členského státu. Na základě žádosti Rakouska souhlasilo Polsko 
s přijetím s těžovatelky. Předmětem ř ízení u předkládajícího soudu je stížnost stěžovatelky p roti 
rozhodnutí zamítajícímu její žádost o azyl.
4 ECLI:EU:C:2012 :389STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
16. Vzhledem k tomu, že předkládající soud m ěl pochybnosti ohledně použití článků 15 a 3 nařízení 
č. 343/2003 n a případ, jako je věc v původním řízení, rozhodl se přerušit řízení a položit Soudnímu 
dvoru následující předběžné otázky:
„1)Má být článek 15 n ařízení č. 343/2003 v ykládán tak, že členský stát, který není sám o sobě podle 
pravidel článků 6 až 14 tohoto nařízení příslušný, se stává obligatorně příslušným k vedení řízení 
žadatelky o azyl, pokud se zde nachází její těžce nemocná a s ohledem n a ku lturní okolnosti 
ohrožená snacha nebo se zde nacházejí nezletilí vnuci vyžadující péči z důvodu nemoci snachy 
a žadatelka o azyl je připravena a schopna se o snachu a vnuky p ostarat? Platí to i tehdy, pokud 
neexistuje žádost státu, který je sám o sobě příslušný podle čl. 15 o dst. 1 dr uhé věty nařízení 
č. 343/2003 ?
2) Má být čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 v ykládán tak, že v případě uspořádání vylíčeného pod 
bodem 1 vzniká o bligatorní příslušnost členského státu, který je sám o sobě nepříslušný, pokud 
by příslušnost stanovená jinak ustanoveními nařízení č. 343/2003 z namenala porušení článku 3 
nebo článku 8 EÚLP (článku 4 nebo článku 7 LZP)? Je nutno v tomto případě při sporném 
výkladu a použití článku 3 nebo článku 8 EÚLP (článek 4 nebo 7 L ZP) použít širší pojmy 
‚nelidské z acházení‘ nebo ‚rodina‘, které se odchylují od judikatury Evropského soudu pro lidská 
práva?“
IV – Řízení před S oudním d vorem
17. Předkládací rozhodnutí ze dne 20. května 2011 b ylo doručeno ka nceláři Soudního dvora d ne 
23. května 2011 . V písemné části řízení předložily vyjádření stěžovatelka, Česká r epublika, Polská 
republika, Rakouská republika, Maďarská republika, Italská republika, Francouzská republika, Spojené 
království Ve lké B ritánie a Severního Irska, jakož i Evropská ko mise. Jednání kon aného dne 8. května 
2012 s e zúčastnili zástupci stěžovatelky, Rakouské republiky a Komise.
V – Argumenty zúčastněnýc h
18. Za účelem o dpovědi na předběžné otázky z astávají česká a rakouská v láda n ázor, že se článek 15 
nařízení č. 343/2003 n epoužije, pokud se žadatel o azyl již nachází na území členského státu, v němž se 
pokouší o sloučení s rodinnými příslušníky a kde podal žádost o azyl. Článek 3 odst. 2 nařízení 
č. 343/2003 o proti tomu upravuje případy, v nichž se žadatel o azyl nachází na území členského státu, 
který podle kapitoly III n ařízení není příslušný. V projednávaném p řípadě se tudíž použije pouze čl. 3 
odst. 2 nařízení. Rovněž francouzská, maďarská, britská a italská v láda p ovažují v takovém p řípadě, 
jako je případ v původním řízení, za použitelný pouze čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 , avšak pro 
odůvodnění se tyto vlády opírají o absenci žádosti příslušného členského státu o převzetí. Pokud jde 
o použití čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 , zastávají francouzská a maďarská v láda n ázor, že právo na 
převzetí řízení existující podle čl. 3 odst. 2 záleží sice v zásadě na volném u vážení členského státu, 
avšak povinnost výkonu tohoto práva převzít řízení může vyvstat při porušení Listiny základních práv 
nebo EÚLP. Podle názoru české, britské a italské v lády naopak volné uvážení, zda v stoupit podle čl. 3 
odst. 2 nařízení č. 343/2003 d o posuzování žádosti o azyl, do působnosti unijního práva nespadá. 
Česká a britská v láda n icméně zdůrazňují, že členské státy Evropské u nie jsou jakožto smluvní státy 
EÚLP povinny dodržovat tuto úmluvu z oblasti me zinárodního práva veřejného.
19. Polská v láda, jakož i Komise a stěžovatelka v ycházejí v odpovědi n a první předběžnou otázku 
z použitelnosti čl. 15 o dst. 2 nařízení č. 2003 /343 n a takový případ, jako je případ v původním řízení. 
Zatímco polská vláda z astává za účelem o dpovědi na druhou předběžnou otázku n ázor, že členské státy 
mají v rámci posuzovací pravomoci udělené jim čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 m ožnost situaci 
posoudit zcela volně, považují Komise a stěžovatelka za možné, že v případě porušení základních práv 
existuje povinnost převzetí.
3
4
5
3—
4—
5—
ECLI:EU:C:2012 :389 5STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
VI – Právní posouzení
20. Podstatou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předkládajícího soudu je jak objasnění použití 
„ustanovení o svrchovanosti“, upraveného v čl. 3 o dst. 2 n ařízení č. 343/2003 , tak p oužití 
„humanitárního ustanovení“, upraveného v článku 15 tohoto nařízení, na takový případ, o jaký s e 
jedná v původním řízení.
21. V rámci dalšího zkoumání se budu nejprve z abývat cíli nařízení č. 343/2003 a postavením čl. 3 
odst. 2 a článku 15 v nařízení č. 343/2003 . Na podkladě tohoto přezkumu se budu dá le věnovat 
konkrétní odpovědi na obě předběžné otázky.
A – Cíle nařízení č. 343/2003 a postavení čl. 3 odst. 2 a článku 15 v nařízení č. 343/2003
1. Hlavní cíle nařízení č. 343/2003
22. Nařízením č. 343/2003 b yla nahrazena Úmluva o určení státu příslušného k posuzování žádosti 
o azyl podané v některém z členských států Evropských společenství, podepsaná v Dublinu dne 
15. června 1990  
Úř. věst. C 254, s. 1. (dále jen „Dublinská ú mluva“).
23. Hlavní cíle nařízení č. 343/2003 v yložila podrobně Komise již v návrhu nařízení ze dne 26. července 
2001  
Návrh nařízení Rady, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním 
příslušníkem t řetí země v některém z členských států, COM(2001 ) 447 f inal.. V tomto návrhu se v bodě 2.1 důvodové z právy, nadepsaném „Cíle“, vychází nejen ze záruky 
práva na azyl cestou rychlého a pro dotčenou osobu spravedlivého řízení ve doucího k určení 
členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl založeného na objektivních kri tériích, ale i ze 
zamezení zneužívání podáním většího počtu žádostí v různých členských státech.
24. Tyto hlavní cíle formulované K omisí se projevily i v nařízení č. 343/2003 . Třetí a čtvrtý 
bod odůvodnění uvádějí jako s měrodatný cíl rychlé určení příslušného členského státu na základě 
jasné a proveditelné me tody tak, aby byl zaručen účinný přístup k řízení. V článku 3 odst. 1 dr uhé 
větě nařízení č. 343/2003 j e dá le upravena základní zásada, podle kt eré je ka ždá ž ádost o azyl 
posouzena pouze jediným členským státem. Tím se na jedné straně zamezí vzniku takzvaných refugees 
in orbit, tj. stavu, kdy jsou žadatelé o azyl odsouváni z jednoho státu do druhého, a jejich právo na azyl 
je tak znehodnoceno. Kromě toho se tak b rání i tzv. asylum s hopping, a to v yloučením 
nekontrolovaného da lšího stěhování, při němž by byla v rámci EU ve dena souběžná nebo po sobě 
následující azylová řízení 
Hermann, M. in: Hailbronner, K. ( vyd.) EU Immigration and Asylum L aw, Mnichov 2010 , komentář k nařízení 343 /2003 , článek 1 bod 20 
a násl.; Filzwieser, C./Sprung, A., D ublin II-Verordnung, Das Eu ropäische Asylzuständigkeitssystem, 3. vyd. 2010 , článek 3, bod K6; 
Huber, B./Göbel-Zimme rmann, R., Ausländer- und Asylrecht, 2. vyd, Mnichov 2008 , bod 1885 ..
25. V šestém b odě odůvodnění nařízení č. 343/2003 j e dá le zdůrazněno z achování celistvosti rodiny, 
pokud je to slučitelné s ostatními cíli nařízení. V sedmém b odě odůvodnění je formulován cíl, že 
jediný členský s tát se m ůže odchýlit od vlastních kri térií p říslušnosti a společně vyřizovat žádosti 
o azyl několika č lenů jedné rodiny, aby bylo umožněno s loučení rodin, pokud je to nezbytné 
z humanitárních důvodů.
26. V této souvislosti obsahuje třetí kapitola nařízení č. 343/2003 – p odle svého čl. 5 odst. 1 – f ormou 
hierarchicky s trukturované ú pravy p říslušnosti kri téria k určení členského s tátu p říslušného 
k posouzení žádosti o azyl, odstupňovaná v sestupném p ořadí. V článcích 6 a ž 8 nařízení stojí přitom 
v popředí zachování celistvosti rodin a teprve n a da lším m ístě, tj. v článcích 9 až 12 n ařízení, jsou 
uvedena da lší kri téria, odůvodňující příslušnost členského státu okolností, že umožnil vstup žadatele
6
7
8
9
6—
7—
8—
9—
6 ECLI:EU:C:2012 :389STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
 o azyl na území Unie. Toto odstupňování kri térií p říslušnosti má napomáhat prosazení požadavku 
určení příslušného státu pouze na základě objektivních kri térií a brát v úvahu cíl zachování rodiny. Na 
druhé straně tak m á být zamezeno z neužití prostřednictvím n ěkolika s oučasně nebo n ásledně 
podaných žádostí o azyl a za příslušný má být prohlášen pouze jediný členský stát.
2. Systematické p ostavení čl. 3 odst. 2 a článku 15 v nařízení č. 343/2003
27. Autor nařízení neopominul skutečnost, že mohou existovat případy, v nichž může vést stanovení 
příslušnosti podle striktního ka talogu příslušnosti k nepřijatelným v ýsledkům. Za účelem z amezení 
takovým v ýsledkům b yla do nařízení vložena dvě ustanovení, která u možňují stanovit ze zvláštních 
důvodů p říslušnost jiného č lenského státu o dchylně o d u vedeného o dstupňovaného ka talogu 
příslušnosti, a sice „ustanovení o svrchovanosti“ v čl. 3 odst. 2 a „humanitární ustanovení“ v článku 15 
nařízení č. 343/2003 .
28. Ve s vém n ávrhu nařízení ze dne 26. července 2001 o důvodnila Komise humanitární ustanovení 
tím, že slouží především zamezení nebo zrušení rozdělení rodinných příslušníků, které by vyplývalo 
z doslovného p oužití kri térií p říslušnosti. Ačkoli uvedené nařízení obsahuje několik závazných 
ustanovení za účelem u možnění větší blízkosti rodinných příslušníků, resp. zachování rodinného 
společenství, jsou přesto m ožné natolik různé situace, že nelze ka ždou z nich upravit specifickým 
ustanovením. Z tohoto důvodu je v zájmu jak členských států, tak žadatelů o azyl upravit humanitární 
ustanovení 
COM(2001 ) 447 f inal (viz výše, poznámka p od čarou 4), vysvětlivky k článku 16..
29. Článek 15 n ařízení č. 343/2003 p roto s ohledem n a historii s vého vzniku o bsahuje výjimku 
z hierarchicky členěného ka talogu příslušnosti podle kapitoly III n ařízení.
30. Totéž platí pro právo na převzetí řízení podle čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 . V tomto ohledu 
z návrhu nařízení Komise ze dne 26. července 2001 v yplývá, že pro výkon p ráva na převzetí řízení 
mohou být rozhodující jak politické, tak humanitární nebo i jen praktické d ůvody členského státu, 
který podle základního pravidla není příslušný 
Tamtéž, vysvětlivky k článku 3..
31. Článek 15 a čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 tak představují výjimky z katalogu příslušnosti 
v kapitole III n ařízení. Zatímco byl článek 15 v ložen do ka pitoly IV nařízení, nadepsané „Humanitární 
ustanovení“, je nicméně čl. 3 odst. 2 obsažen v kapitole II nesoucí nadpis „Obecné zásady“. To, že 
umístění jedné výjimky d o obecných zásad ka pitoly II nařízení a druhé do zvláštní kapitoly IV není ze 
systematického hlediska o ptimální, dokazuje Komisí předložený návrh nařízení Evropského parlamentu 
a Rady na přepracování nařízení č. 343/2003  
Návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se stanoví kri téria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování 
žádosti o poskytnutí me zinárodní ochrany podané státním p říslušníkem t řetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém 
z členských států, COM(2008 ) 820 f inal.. V tomto návrhu je z důvodů jasnosti navrhováno s loučit 
„ustanovení o svrchovanosti“ a „humanitární ustanovení“ po přepracování do jedné ka pitoly s názvem 
„diskreční ustanovení“ 
Tamtéž, bod 3 důvodové zprávy..
3. Vztah čl. 3 odst. 2 k článku 15 n ařízení č. 343/2003
32. Dosud není zřejmé, v jakém v zájemném v ztahu jsou čl. 3 odst. 2 a článek 15 n ařízení č. 343/2003 .
10
11
10—
11—
ECLI:EU:C:2012 :389 7STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
33. Česká a rakouská vláda p ovažují místo pobytu žadatele o azyl za rozhodující kritérium pro použití 
těchto ustanovení a zamýšlejí použít čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 , jestliže se žadatel o azyl nachází 
ve s tátě, který je v podstatě pro posouzení žádosti o azyl nepříslušný, zatímco článek 15 n ařízení 
č. 343/2003 m á být používán na případy, v nichž se sice žadatel o azyl zdržuje ve s tátě příslušném 
k posouzení žádosti o azyl, avšak řízení o azylu se zdá b ýt vhodnější v jiném s tátě. S tímto názorem s e 
neztotožňuji.
34. Takový výklad, který vychází pouze z místa pobytu žadatele o azyl bez ohledu na jiné okolnosti, by 
byl totiž v rozporu s již popsaným cílem č lánku 15 n ařízení č. 343/2003 .
35. Jak jsem j iž vysvětlila, účelem z avedení článku 15 n ařízení č. 343/2003 b ylo zachování či obnovení 
jednoty rodiny ve s myslu referenčního ustanovení pro takové případy, v nichž by pravidla o příslušnosti 
upravená v kapitole III p ro žadatele o azyl představovala z humanitárního hlediska p řílišnou tvrdost. Již 
první návrh nařízení Komise ze dne 26. července 2001 s ledoval cíl vytvoření referenčního ustanovení za 
účelem z amezení rozdělení rodinných příslušníků 
COM(2001 ) 447 f inal (viz výše, poznámka p od čarou 4), vysvětlivky k tehdejšímu článku 16.. Nakonec přijatá ve rze v článku 15 n ařízení 
č. 343/2003 s e zjevně zakládá n a tomto návrhu. Podstatnou podmínkou použití humanitárního 
ustanovení je sloučení, resp. zamezení rozdělení, rodinných příslušníků 
Tento cíl lze nalézt i v již citovaném n ávrhu předloženém K omisí na přepracování nařízení č. 343/2003 . V tomto návrhu je totiž navrhováno 
rozlišení me zi ustanovením o svrchovanosti a humanitárním u stanovením tak, že ustanovení o svrchovanosti se m á použít zejména 
z humanitárních důvodů, zatímco humanitární ustanovení se má použít tehdy, pokud ve de striktní použití závazných kri térií k rozdělení 
rodinných příslušníků; viz COM(2008 ) 820 f inal (viz výše, poznámka p od čarou 8), bod 3 důvodové zprávy..
36. S ohledem n a historii svého vzniku a na své znění představuje článek 15 n ařízení č. 343/2003 tudíž 
lex specialis pro rodinné důvody v humanitární oblasti, zatímco čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 
představuje obecné ustanovení o ekvitě. Vyplývá to zejména i z toho, že na rozdíl od článku 15 
nařízení č. 343/2003 n ejsou v tomto ustanovení blíže definovány jednotlivé p řípady použití čl. 3 
odst. 2 nařízení č. 343/2003 .
37. Podstatný rozdíl me zi čl. 3 odst. 2 a článkem 15 n ařízení č. 343/2003 dá le spočívá v tom, že 
v případě čl. 3 odst. 2 již byla podána žádost o azyl v členském s tátě, který podle základního pravidla 
není příslušný, zatímco v případě článku 15 tomu tak nemusí nutně být.
38. Souhrnně je tudíž nutno kon statovat, že čl. 3 odst. 2 i článek 15 n ařízení č. 343/2003 p ředstavují 
lex specialis pro rozhodování v rámci volného uvážení členských států, jejichž oblasti působnosti se 
mohou překrývat a které mohou být – za předpokladu existence dotyčných podmínek – p oužitelné 
souběžně. Článek 15 n ařízení č. 343/2003 p řitom představuje lex specialis pro rozhodování na základě 
volného uvážení v oblasti sloučení rodiny z humanitárních důvodů, aniž přitom záleží na místě pobytu 
žadatele o azyl, zatímco pro použití práva na převzetí řízení podle čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení mohou 
být rozhodující i jiné než humanitární důvody. V souladu s tím nepředstavuje humanitární ustanovení 
obsažené v článku 15 o becné ustanovení pro případy zjevné nespravedlnosti, ale nutně se váže k tomu, 
že žadatel má na území členských států rodinného příslušníka.
B – K první předběžné otázce
39. Podstatou první předběžné otázky p ředkládajícího soudu je objasnění, zda v takovém p řípadě, jako 
je případ v původním řízení, může být Rakouská r epublika p odle článku 15 n ařízení č. 343/2003 
povinna posuzovat žádost o azyl stěžovatelky n amísto členského státu, který je primárně příslušný 
podle pravidel článků 6 až 14, a zda t o platí i tehdy, pokud neexistuje žádost o převzetí primárně 
příslušného členského státu.
12
13
14
15
12—
13—
14—
15—
8 ECLI:EU:C:2012 :389STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
40. Pro účely odpovědi na tuto otázku s e budu nejprve zabývat vztahem me zi čl. 15 o dst. 1 a čl. 15 
odst. 2 nařízení č. 343/2003 . V této souvislosti budu dá le zkoumat, zda l ze použít čl. 15 o dst. 2 
v takovém p řípadě, jako je případ v původním řízení. Vzhledem k tomu, že je podle mé ho názoru 
třeba na tuto otázku o dpovědět záporně, odpovím n ásledně na první předběžnou otázku n a základě 
čl. 15 o dst. 1 nařízení č. 343/2003 .
1. Vztah me zi čl. 15 o dst. 1 a čl. 15 o dst. 2 nařízení č. 343/2003
41. Článek 15 o dst. 1 nařízení č. 343/2003 p oskytuje členským státům m ožnost spojit z humanitárních 
důvodů rodinné příslušníky a jiné závislé příbuzné, a za tímto účelem p osoudit žádosti o azyl, ke 
kterým n ejsou příslušné podle pravidel příslušnosti kapitoly III. K tomu je podle čl. 15 o dst. 1 dr uhé 
věty nutná žádost jiného členského státu. Kromě toho stanoví čl. 15 o dst. 1 třetí věta požadavek 
souhlasu žadatele o azyl.
42. Článek 15 o dst. 2 nařízení č. 343/2003 o bsahuje obvyklé příklady humanitárních důvodů. Přitom 
z celkové souvislosti úpravy a její historie vzniku v yplývá, že čl. 15 o dst. 1 upravuje jak podmínky, tak 
řízení v případě existence humanitárních důvodů, zatímco čl. 15 o dst. 2 uvádí p řípady, v nichž je 
v zásadě třeba p ředpokládat existenci humanitárních d ůvodů ve s myslu tohoto u stanovení, 
a v důsledku toho se má použít humanitární ustanovení.
43. Již Komise doporučila ve s vém n ávrhu nařízení ze dne 26. července 2001 p řesněji určit, podle 
jakých zásad m á být přípustný odklon o d pravidel příslušnosti za účelem s loučení rodiny 
COM(2001 ) 447 f inal (viz výše, poznámka p od čarou 4), vysvětlivky k článku 16.. Toto 
doporučení vychází stejně jako n edávno kon ečné znění čl. 15 o dst. 2 nařízení č. 343/2003 z čl. 2 
odst. 2 čtvrté věty rozhodnutí č. 1/2000 v ýboru podle článku 18 D ublinské ú mluvy ze dne 31. října 
2000  
Rozhodnutí č. 1/2000 z e dne 31. října 2000 v ýboru podle článku 18 D ublinské ú mluvy o přechodu příslušnosti pro rodinné příslušníky p odle 
čl. 3 odst. 4 a článku 9 této úmluvy, Úř. věst. L 281, s. 1; Zvl. vyd. 11/33, s. 82. Ve dr uhém b odě odůvodnění tohoto rozhodnutí se 
zdůrazňuje, že členský stát podle čl. 3 odst. 4 a čl. 9 Dublinské ú mluvy může posuzovat žádost o azyl i tehdy, jestliže nebyl příslušný podle 
kritérií d efinovaných v této úmluvě. V rozhodnutí č. 1/2000 j e uváděno jako jeho cíl definovat ustanovení pro výklad a použití ustanovení 
ohledně zacházení s žádostmi o azyl rodinných příslušníků., který stanovil, že sloučení rodiny na základě Dublinské ú mluvy má být provedeno z pravidla 
tehdy, pokud se jednalo o jeden z případů, které jsou nyní uvedeny i v čl. 15 o dst. 2 nařízení 
č. 343/2003 .
44. Důvod pro odlišení me zi čl. 15 o dst. 1 a čl. 15 o dst. 2 nařízení č. 343/2003 j e třeba spatřovat v tom, 
že zákono dárce nařízení si byl vědom, že existuje nepřeberné množství rozličných situací pro použití 
humanitárního ustanovení a pro ka ždou z nich nelze stanovit specifické u stanovení 
Viz COM(2001 ) 447 f inal (viz výše, poznámka p od čarou 4), vysvětlivky k článku 16.. Zde je třeba 
pomyslet například n a žadatele o azyl z oblasti bývalých ko loniálních ve lmocí, které ještě dnes výrazně 
ovlivňují kulturní poměry v zemích původu některých žadatelů o azyl, nebo na jejich jazykové znalosti, 
které m ohou propůjčit rodinnému aspektu sloučení zvláštní váhu 
Viz k tomu Filzwieser, C./Sprung, A. (dílo citované v poznámce pod čarou 5), článek 15 b od K8.. Otázku, zda s e v takových 
případech jedná o humanitární důvody, které vyžadují sloučení rodiny, musejí členské státy posuzovat 
ve světle čl. 15 o dst. 1 nařízení č. 343/2003 . Oproti tomu obsahuje čl. 15 o dst. 2 uvedeného nařízení 
upřesnění podstatných životních událostí, v nichž jsou zvláštní okolnosti natolik významné, že bude 
zpravidla třeba předpokládat existenci humanitárních důvodů, a zpravidla je tudíž třeba, aby došlo ke 
sloučení podle čl. 15 o dst. 1 nařízení.
45. Tato analýza je potvrzena kon statováním, že čl. 15 o dst. 2 nařízení č. 343/2003 n a rozdíl od čl. 15 
odst. 1 neobsahuje kr omě výčtu jednotlivých případů, v nichž m ají být zpravidla předpokládány 
humanitární důvody, žádné da lší podmínky. Článek 15 o dst. 2 ani výslovně nestanoví, že k přechodu 
příslušnosti k posuzování žádosti o azyl má dojít na žádost jiného členského státu a se souhlasem
16
16—
ECLI:EU:C:2012 :389 9STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
 dotyčných osob. Pokud bychom na oba první odstavce článku 15 n ahlíželi jako n a vzájemně nezávislá 
ustanovení, vedlo by to k tomu, že právě ve z vláště závažných případech by došlo k posuzování 
členským státem, který podle kri térií ka pitoly III n ení příslušný, aniž by žadatel o azyl měl možnost se 
k tomu vyjádřit. Je zjevné, že by takové řešení nebylo v souladu s vůlí autora nařízení.
46. V důsledku toho představuje čl. 15 o dst. 2 nařízení č. 343/2003 v ýčet a upřesnění humanitárních 
důvodů obsažených v čl. 15 o dst. 1.
47. Podstatný rozdíl me zi čl. 15 o dst. 1 a čl. 15 o dst. 2 nařízení č. 343/2003 s počívá v prostoru 
k uvážení příslušejícím č lenským s tátům. Prostor k uvážení rozhodujících orgánů je v případech 
označených v čl. 15 o dst. 2 vůči čl. 15 o dst. 1 výrazně omezen. Článek 15 o dst. 2 popisuje situace, 
v nichž má zpravidla dojít ke s loučení. Pokud se jedná o takový případ, lze upustit od rozhodnutí 
o sloučení, pokud js ou dá ny zvláštní okolnosti, které to výjimečně odůvodňují 
Viz k tomu: Filzwieser, C./Sprung, A., (dílo citované v poznámce pod čarou 5), článek 15 b od K11; Hailbronner/Thiery, „Schengen II und 
Dublin. Der zuständige Asylstaat in Europa“, ZAR 1997 , s. 57.. Pokud m á být 
navzdory životní situaci označené v čl. 15 o dst. 2 kon statována neexistence humanitárního důvodu, je 
k tomu dá le třeba zvláštního odůvodnění.
48. Oproti tomu poskytuje úprava čl. 15 o dst. 1 nařízení č. 343/2003 č lenským s tátům m ožnost 
rozhodnout o konkrétním případu v rámci volného uvážení, přičemž zvážení veškerých rozhodujících 
faktorů m usí být provedeno s amotným č lenským státem. U pojmů „humanitární“ a „rodinná nebo 
kulturní souvislost“ se jedná o neurčité právní pojmy, které umožňují pružné použití na různé 
skutkové stavy s rodinnými vazbami. Tento prostor pro uvážení, který je oproti úpravě v čl. 15 o dst. 2 
značně rozšířen, se vysvětluje cílem h umanitárního ustanovení, obsáhnout při zohlednění požadavků 
Listiny základních práv a EÚLPZS situace, které na základě množství myslitelných situací a podmínek 
nemohou být ex ante jednotlivě definovány.
2. Článek 15 o dst. 2 nařízení č. 343/2003 s e nepoužije na takový případ, jako je případ v původním 
řízení
49. Na základě svého znění čl. 15 o dst. 2 nařízení č. 343/2003 s tanoví, že členské státy v případech, 
v nichž je „dotčená osoba“ závislá na pomoci „druhé osoby“ z důvodu těhotenství či no vorozeného 
dítěte, vážné nemoci, vážného postižení nebo stáří, zpravidla rozhodnou nerozdělovat, resp. spojit 
žadatele o azyl a jiného rodinného příslušníka, který přebývá na území jednoho z členských států za 
předpokladu, že tyto rodinné vazby dříve existovaly v zemi původu.
50. Na otázku, kdo se považuje za „dotčenou osobu“ a kdo za „druhou osobu“ ve s myslu čl. 15 o dst. 2 
nařízení č. 343/2003 , lze s ohledem n a čl. 15 o dst. 1 tohoto nařízení snadno o dpovědět. Podle čl. 15 
odst. 1 dr uhé věty totiž může členský stát, který není primárně příslušný, na žádost jiného členského 
státu posuzovat žádost o azyl „dotčené osoby“ za podmínek uvedených v tomto odstavci. „Dotčenou 
osobou“ ve s myslu čl. 15 o dst. 1 je tudíž žadatel o azyl.
51. S ohledem n a systematiku č l. 15 o dst. 1 a čl. 15 o dst. 2 nařízení č. 343/2003 j e tudíž třeba vycházet 
z toho, že se „dotčenou osobou“ ve s myslu čl. 15 o dst. 2 rozumí žadatel o azyl, přičemž „druhou 
osobou“ ve s myslu tohoto ustanovení je rodinný příslušník nebo jiný závislý rodinný příslušník žadatele 
o azyl.
52. Článek 15 o dst. 2 nařízení č. 343/2003 tudíž není na základě svého znění použitelný na takový 
případ, jako je případ v původním řízení. V původním řízení totiž žadatelka o azyl není závislá na 
podpoře rodinného příslušníka p řebývajícího v členském s tátě, ale naopak zde existuje rodinný 
příslušník, kt erý potřebuje pomoc žadatelky o azyl.
17
17—
10 ECLI:EU:C:2012 :389STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
53. Podle mé ho názoru neexistují důvody teleologické p ovahy pro to, aby bylo třeba doplnit výklad n a 
základě znění a systematiky č l. 15 o dst. 2 nařízení č. 343/2003 v tom smyslu, že se tato výjimka m á 
uplatnit i tehdy, jestliže rodinný příslušník přebývající v členském s tátě potřebuje pomoc žadatele 
o azyl.
54. Nebrání tomu ani okolnost, že se v čl. 11 o dst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1560 /2003 , kterým se 
stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 343/2003  
Nařízení Komise (ES) č. 1560 /2003 z e dne 2. září 2003 , kterým s e stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 343/2003 
(Úř. věst. L 222, s. 3; Zvl. vyd. 19/06, s. 200)., uvádí, že se čl. 15 o dst. 2 nařízení č. 343/2003 
použije i tehdy, jestliže je žadatel o azyl odkázán na pomoc rodinného příslušníka, který přebývá 
v členském s tátě, stejně jako kd yž je rodinný příslušník, kt erý přebývá v členském s tátě, odkázán na 
pomoc žadatele o azyl. V případě nařízení č. 1560 /2003 s e totiž jedná o prováděcí nařízení, které 
pouze doplňuje nebo blíže určuje ustanovení hlavního nařízení, nemůže je však podstatně změnit.
55. V této souvislosti se tudíž čl. 15 o dst. 2 nařízení č. 343/2003 n emůže použít na takový případ, jako 
je případ v původním řízení.
3. K použití čl. 15 o dst. 1 nařízení č. 343/2003 v takovém případě, jako je případ v původním řízení
56. Podle čl. 15 o dst. 1 nařízení č. 343/2003 m ůže každý členský s tát z humanitárních důvodů 
uvedených v tomto ustanovení spojit rodinné příslušníky a jiné závislé příbuzné, i když není příslušný 
podle kri térií u vedených v kapitole III t ohoto nařízení, přičemž posoudí n a žádost jiného členského 
státu a se souhlasem d otčené osoby žádost o azyl. Článek 15 o dst. 4 nařízení č. 343/2003 p otvrzuje, že 
na dožádaný členský stát v takovém p řípadě přechází příslušnost k posouzení žádosti.
57. Pro odpověď na otázku, zda z tohoto ustanovení v takovém p řípadě, jako je případ v původním 
řízení, může vyplývat povinnost Rakouské r epubliky p osoudit žádost o azyl stěžovatelky, je zejména 
třeba objasnit,
— zda m ůže být stěžovatelka z ahrnuta do okruhu rodinných příslušníků ve s myslu čl. 15 o dst. 1 
nařízení č. 343/2003 ,
— pokud je tomu tak, za jakých okolností se možnost posoudit žádost o azyl členským státem, který 
není příslušný podle kapitoly III, stanovená v čl. 15 o dst. 1 může stát povinností posouzení
— a zda v případě existence takové p ovinnosti posouzení lze upustit od žádosti o převzetí.
58. Těmto třem o tázkám se budu věnovat v rámci dalších úvah.
a) Stěžovatelka m ůže být zahrnuta do okruhu rodinných příslušníků ve s myslu čl. 15 o dst. 1 nařízení 
č. 343/2003
59. Podle čl. 15 o dst. 1 nařízení č. 343/2003 m ůže členský s tát za účelem p osouzení žádosti o azyl 
v případě existence zde uvedených podmínek spojit „rodinné příslušníky a jiné závislé příbuzné“.
60. Článek 2 písm. i) nařízení č. 343/2003 o bsahuje relativně úzkou legální definici pojmu „rodinní 
příslušníci“, která n ezahrnuje vztah me zi tchýní a snachou. Tato skutečnost nastoluje otázku, zda s e 
okruh rodinných příslušníků podle čl. 15 o dst. 1 zakládá n a širším p ojmu „rodina“, než je pojem 
v čl. 2 písm. i).
18
19
20
21
22
18—
19—
20—
21—
22—
ECLI:EU:C:2012 :389 11STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
61. Podle mé ho názoru je na tuto otázku třeba odpovědět kladně. Z porovnání německé jazykové ve rze 
nařízení č. 343/2003 s jinými jazykovými verzemi nařízení sice vyplývá, že pojem „rodinný příslušník“ 
v čl. 15 o dst. 1 odpovídá p ojmu „rodinný příslušník“ v čl. 2 písm. i) nařízení č. 343/2003  
V anglické jazykové ve rzi se na tomto místě jak v čl. 15 o dst. 1 nařízení č. 343/2003 tak i v čl. 2 písm. i) uvádí j ednotně „family mem bers“. 
Toto jednotné použití je třeba kon statovat i ve francouzském a španělském z nění nařízení.. Ze 
skutečnosti, že jsou kr omě toho uvedeni i „další“ rodinní příslušníci, nicméně vyplývá, že definice 
v čl. 2 písm. i) zde nemůže být směrodatná. Tomu odpovídá i anglická jazyková verze, která na tomto 
místě hovoří o „other dependent relatives“.
62. Tyto úvahy m ne ve dou k závěru, že stěžovatelka m ůže být zahrnuta do okruhu „rodinných 
příslušníků a jiných závislých příbuzných“ ve s myslu čl. 15 o dst. 1 nařízení č. 343/2003 .
b) K okolnostem, za nichž se m ůže m ožnost posouzení žádosti o azyl stanovená v čl. 15 o dst. 1 
nařízení č. 343/2003 s tát povinností posouzení
63. Jak jsem u vedla ve s vém s tanovisku z e dne 22. září 2011 ve v ěci N.S. 
Stanovisko z e dne 22. září 2011 ve v ěci N.S. (C-411/10, rozsudek ze dne 21. prosince 2011 , Sb. rozh. s . I-13905 , bod 69 a násl.). a jak potvrdil Soudní dvůr 
v rozsudku z e dne 21. prosince 2011 v této věci 
Rozsudek ze dne 21. prosince 2011 , N.S. a další (C-411/10 a C-493/10, Sb. rozh. s . I-13905 , body 64 a násl)., rozhodnutí členského státu posoudit podle čl. 3 
odst. 2 nařízení č. 343/2003 ž ádost o azyl se pro účely čl. 51 o dst. 1 LZP považuje za provádění 
nařízení č. 343/2003 č lenským státem, takže členské s táty musejí při tomto rozhodování respektovat 
požadavky L istiny základních práv.
64. Toto posouzení lze přenést na humanitární ustanovení obsažené v článku 15 n ařízení č. 343/2003 . 
Podle tohoto ustanovení je třeba i rozhodnutí členského státu posoudit žádost o azyl podle čl. 15 
odst. 1 nařízení č. 343/2003 , pro účely čl. 51 o dst. 1 LZP kv alifikovat jako jednání členského státu, 
kterým se provádí n ařízení č. 343/2003 , a členský s tát je tudíž při rozhodování povinen respektovat 
požadavky L istiny základních práv.
65. Ve s větle této povinnosti respektovat Listinu základních práv mohou být členské státy za zvláštních 
okolností povinny vykonat své p rávo na posouzení žádosti o azyl z humanitárních důvodů podle 
požadavků článku 15 n ařízení č. 343/2003 , pokud by bylo nesporné, že by jinak vážně hrozilo 
neoprávněné omezení základních práv žadatele o azyl zakotvených v Listině základních práv 
Ke srovnatelné povinnosti členských států vykonat své p rávo převzít odpovědnost podle čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 , za účelem 
odvrácení hrozících porušení základních práv žadatelů o azyl, zakotvených v Listině základních práv, viz mé s tanovisko ve v ěci N.S. 
(uvedené výše v poznámce pod čarou 19, bod 116 a násl.). Ačkoli se Soudní dvůr ve s vém r ozsudku ve v ěci N.S. v tomto ohledu byl ve 
svých vyjádřeních opatrný (viz zejména rozsudek N.S. a další, uvedený výše v poznámce pod čarou 20, bod 82), dospěl přesto k závěru, že 
členský stát, ve kt erém s e nachází žadatel o azyl, pro jehož žádost o azyl není podle pravidel kapitoly III n ařízení č. 343/2003 p říslušný, musí 
dbát na to, aby nezhoršoval situaci, kdy jsou porušována základní práva tohoto žadatele, postupem u rčování příslušného členského státu, 
který by byl nepřiměřeně dlouhý; v případě potřeby m u přísluší, aby v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 3 odst. 2 nařízení 
č. 343/2003 p osoudil žádost sám (bod 98). K tomu viz bod 84 a násl. tohoto stanoviska..
66. V tomto ohledu předkládající soud ve s vém p ředkládacím usnesení poukazuje na možné porušení 
zákazu nelidského a ponižujícího zacházení zakotveného v článku 4 LZP, jakož i respektování 
soukromého a rodinného života zakotvené v článku 7 LZP.
67. Pokud jde o možné porušení článku 4 LZP, předkládající soud uvádí, že by v původním řízení došlo 
k přemístění stěžovatelky d o Polska, pokud by nebyla dá na příslušnost Rakouska p ro ve dení azylového 
řízení stěžovatelky. Vedlo by to k oddělení stěžovatelky o d snachy, která je závislá na pomoci a která je 
svou rodinou potenciálně ohrožena, což by m ohlo vé st ke zh oršení zdravotního stavu snachy 
i jejímu ohrožení rodinným kl anem. Co se týče možného porušení článku 7 LZP, předkládající soud 
dále zdůrazňuje, že by přemístění stěžovatelky d o Polska ve dlo k rozdělení nezletilých vnoučat, jimž by 
následně v důsledku n edostatečné péče hrozilo oddělení od jejich matky 
Viz zejména předkládací usnesení, body 33, 41 a 45..
23
24
25
23—
24—
25—
12 ECLI:EU:C:2012 :389STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
68. Ačkoli rozhodnutí o tom, zda v původním řízení vážně hrozí porušení článku 4 LZP, přísluší 
v konečném d ůsledku p ředkládajícímu soudu, je třeba zdůraznit, že porušení zákazu nelidského nebo 
ponižujícího zacházení zakotveného v Listině základních práv předpokládá z působení tělesného nebo 
duševního utrpení nebo bolestí, které s ohledem n a intenzitu a dobu trvání vykazují dostatečnou 
závažnost 
V tomto smyslu: Jarass, D., Charta de r Grundrechte de r Eu ropäischen Union, Mnichov 2010 , čl. 4 bod 8; Callies, C., in: EUV/AEUV ( vyd.: 
Callies/Ruffert), 4. vydání, Mnichov 2011 , EU-GRCharta čl. 4, body 8 a násl.. Přímo od státních orgánů stěžovatelce ani její snaše takové z acházení nehrozí. Je třeba 
obávat se pouze nepřímých účinků na život a existenci snachy.
69. Ačkoli je v této souvislosti třeba vycházet z toho, že článek 4 LZP m ůže členské státy zavazovat 
i k ochraně před m učením a nelidským zacházením ze strany jednotlivců 
ESLP tak v ustálené judikatuře rozhoduje, že povinnost smluvních států podle článku 1 EÚLP přiznat každému, kdo podléhá jejich jurisdikci, 
práva a svobody uvedené v úmluvě, ve s pojení s článkem 3 EÚLP vyžaduje od členských států přijmout opatření, která zabezpečí, aby osoby 
podléhající jejich jurisdikci nebyly mučeny či podrobeny nelidském u či ponižujícímu zacházení nebo trestu včetně takového zacházení ze 
strany jednotlivců. Takto např. rozsudky ESLP ze dne 1. května 2011 , Ebcin v. Turecko (stížnost č. 19506 /05, bod 35); ze dne 10. května 
2001 , Z. a další v. Spojené krá lovství (stížnost č. 29392 /95, bod 73), a ze dne 23. září 1998 , A. v. Spojené krá lovství (stížnost č. 25599 /94, 
bod 22)., je podle mé ho názoru 
sporné, zda n egativní dopady přemístění stěžovatelky d o Polska v ykazují pro život a existenci snachy 
v takovém p řípadě, jako je případ v původním řízení, stupeň závažnosti vyžadovaný článkem 4 LZP. Na 
základě toho je třeba, aby předkládající soud co nejpřesněji přezkoumal, zda ú činky p řemístění 
stěžovatelky d o Polska n a život a existenci snachy v Rakousku j e třeba kv alifikovat jako s kutečně 
nelidské n ebo ponižující ve s myslu článku 4 LZP.
70. Pokud by měl předkládající soud přesto dospět k závěru, že snaše vážně hrozí porušení jejích práv 
zakotvených v článku 4 LZP, musí být Rakouské r epublice při výběru opatření na ochranu před 
následnými zásahy poskytnut dostatečný prostor pro uvážení 
Viz v tomto smyslu i ustálená judikatura ESLP, podle které opatření, která je třeba přijmout členskými státy k zamezení nepřímých porušení 
článku 1 ve s pojení s článkem 3 EÚLP, umožňují „účinnou ochranu“, a za účelem z amezení takovým p orušením m usejí zahrnovat 
„přiměřená opatření“, o kterých orgány věděly nebo m usely vědět, rozsudky ESLP ze dne 31. ledna 2012 , Karaman a další v. Turecko 
(stížnost č. 60272 /08, bod 46), a ze dne 12. října 2006 , Mubilanzila M ayeka a Kaniki M itunga v. Belgie (stížnost č. 13178 /03, bod 53). 
Kromě toho ESLP ve s vém r ozsudku z e dne 9. června 2009 O puz v. Turecko ( stížnost č. 33401 /02, bod 165) výslovně potvrdil, že 
úkolem ESLP nemůže být, aby rozhodoval namísto příslušných vnitrostátních orgánů, jaká d ostupná opatření mají být učiněna, aby bylo 
vyhověno p ozitivním povinnostem o chrany dotčeného členského státu, vyplývajících z článku 3 EÚLP .. Dokonce i za předpokladu, že by bylo 
v takovém p řípadě, jako j e případ v původním ř ízení, možno d ovodit z článku 4 LZP pozitivní 
povinnost Rakouské republiky p ředejít ohrožení snachy v důsledku p řemístění stěžovatelky d o Polska, 
by bylo Rakouské republice třeba ponechat volbu přiměřených ochranných opatření.
71. Z toho přímo vyplývá, že zákaz přemístění stěžovatelky d o Polska b y se nedal dovozovat z článku 4 
LZP ani v případě, že by toto základní právo vyžadovalo v takovém případě, jako je případ v původním 
řízení, pozitivní úkon R akouské r epubliky n a ochranu snachy. V tomto případě by totiž bylo věcí 
Rakouské republiky, zda se rozhodne pro jiné přiměřené ochranné opatření ve p rospěch snachy.
72. Vzhledem k výše uvedenému není ani třeba se dá le zabývat otázkou, zda R akouská republika z a 
účelem z amezení nelidském u nebo ponižujícímu zacházení nepřípustnému podle článku 4 LZP, pokud 
jde o jinou osobu než stěžovatelku, musí její žádost o azyl posuzovat z humanitárních důvodů podle 
požadavků článku 15 n ařízení č. 343/2003 .
73. Pokud jde o možné porušení práva na respektování rodinného života zakotveného v článku 7 LZP, 
odkazuje předkládající soud na vztah me zi stěžovatelkou jakožto babičkou a jejími vnoučaty. Mimoto 
zdůrazňuje, že by v případě přemístění stěžovatelky d o Polska b ylo třeba očekávat oddělení vnoučat 
od jejich matky v rámci opatření na ochranu zájmu dětí.
26
27
28
29
30
31
32
26—
27—
28—
29—
30—
31—
32—
ECLI:EU:C:2012 :389 13STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
74. Pro použití článku 7 LZP na takový případ, jako je případ v původním řízení, je třeba vycházet 
z toho, že vztah me zi stěžovatelkou jakožto babičkou a jejími vnoučaty může být zahrnut do práva na 
respektování rodinného života, zvláště pokud p ro to n ení nezbytně n utné soužití rodinných 
příslušníků 
Viz Jarass, D. (dílo citované v poznámce pod čarou 23), článek 7 bod 21.. Na základě této úvahy nelze vyloučit, že by přemístění stěžovatelky d o Polska m ohlo 
představovat zásah do jejího práva na respektování rodinného života ve s myslu článku 7 LZP.
75. Takový zásah by však bylo možno o důvodnit podle požadavků čl. 52 o dst. 1 a odst. 3 LZP. V tomto 
ohledu čl. 52 o dst. 1 LZP zejména stanoví, že každé omezení výkonu práva na respektování rodinného 
života m usí být stanoveno v zákoně 
V důsledku t éto výhrady zákona pro omezování základních práv m usí omezení práv zaručených Listinou základních práv stanovit buď 
zákono dárce Unie, nebo vnitrostátní zákono dárce. a musí respektovat podstatu tohoto p ráva i zásadu 
proporcionality. Vzhledem k tomu, že k přemístění stěžovatelky d o Polska b y došlo v důsledku 
provedení úpravy určení členského státu příslušného pro její žádost o azyl stanovené v nařízení 
č. 343/2003 , mělo by zákonn ý základ. Kromě toho Soudní dvůr ve s vém r ozsudku N .S. a další 
zdůraznil, že pravidla příslušnosti stanovená v kapitole III n ařízení č. 343/2003 l ze změnit i v případě 
omezení základního práva pouze za výjimečných okolností 
Viz rozsudek N.S. a další (uvedený výše v poznámce pod čarou 20, bod 82).. Tato úvaha m usí být zohledněna 
v takovém p řípadě, jako je případ v původním řízení, v souvislosti s přezkumem p řiměřenosti zásahu 
do práva na respektování rodinného života 
Tento přezkum p roporcionality m usí být proveden na základě třístupňového schématu, přičemž je třeba zkoumat nejen vhodnost 
a nezbytnost, ale i přiměřenost zásahu do základního práva. i v souvislosti s přezkumem r espektování podstaty tohoto 
práva 
Ohledně zaručení základního obsahu se však nabízí otázka, zda m á vlastní význam n ad rá mec třístupňového přezkumu proporcionality 
(k tomu viz Kingreen, T., in: EUV/EGV [vyd.: Calliess/Ruffert], 4. vydání, Mnichov 2011 , EU-GRCharta článek 52, bod 64; Jarass, D. [dílo 
citované v poznámce pod čarou 23], článek 52 b od 45). Pokud je omezení natolik obsáhlé, že vůbec nezohledňuje základní součásti 
dotyčného základního práva a dotýká s e tak jeho podstaty, bude totiž zpravidla třeba je považovat za nepřiměřené, a v důsledku t oho za 
neúměrné.. V důsledku t oho by m ohlo být jakožto nedovolené omezení kv alifikováno p ouze zvláště 
zasahující omezení práva na respektování rodinného života, které by se m ohlo dotknout pravidel 
příslušnosti nařízení č. 343/2003 .
76. Ohledně úvah předkládajícího soudu k hrozícímu oddělení vnoučat od snachy v případě přemístění 
stěžovatelky d o Polska je krom toho třeba zdůraznit, že předkládající soud poukazuje na to, že takové 
oddělení je třeba očekávat v rámci opatření na ochranu zájmu dětí 
Předkládací rozhodnutí, bod 41.. Kromě toho předkládající soud 
zmiňuje, že by se v tomto případě jednalo o legální oddělení snachy od jejích dětí 
Předkládací rozhodnutí, bod 46.. S přihlédnutím ke 
skutečnosti, že Rakouská r epublika je členským státem E ÚLP, je třeba vycházet z toho, že oddělení 
vnoučat od jejich m atky p rovedené v rámci opatření na ochranu zájmu dětí, které je v souladu 
s rakouským p rávem, obvykle nepředstavuje neoprávněné omezení práva na respektování rodinného 
života vnoučat a snachy ve s myslu článku 7 LZP. V této souvislosti není třeba nadále zkoumat otázku, 
zda m ůže být Rakouská republika p ro to, aby zamezila porušování základního práva na respektování 
rodiny jiné osoby, než je stěžovatelka, povinna posuzovat její žádost o azyl z humanitárních důvodů 
podle požadavků článku 15 n ařízení č. 343/2003 .
77. Souhrnně lze na základě výše uvedeného kon statovat, že členské státy mohou být za mimořádných 
okolností povinny vykonat své p rávo na posouzení žádosti o azyl z humanitárních důvodů podle 
požadavků článku 15 n ařízení č. 343/2003 , pokud by bylo nesporné, že by jinak skutečně hrozil 
neoprávněný zásah do práv žadatele o azyl zaručených v Listině základních práv.
14 ECLI:EU:C:2012 :389STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
c) Požadavek žádosti o převzetí v případě existence povinnosti převzetí
78. Podle čl. 15 o dst. 1 n ařízení č. 343/2003 m ůže členský s tát na základě zde uvedených 
humanitárních důvodů spojit rodinné příslušníky a jiné závislé příbuzné za účelem p osouzení žádosti 
o azyl, pokud s tím dotčené osoby souhlasí a pokud existuje žádost o převzetí jiného členského státu.
79. Podle znění nařízení je v důsledku t oho podmínkou použití humanitárního ustanovení žádost 
o převzetí jiného členského státu.
80. Požadavek žádosti o převzetí se podle mé ho názoru vysvětluje nutností vzájemně sladit postup 
jednotlivých členských států v rámci posuzování žádostí o azyl. Přitom je třeba zejména zohlednit, že 
o otázce příslušnosti k provádění azylového řízení podle nařízení č. 343/2003 j e třeba rozhodnout co 
nejrychleji a jednotně. V této souvislosti se mi jeví, že význam žádosti o převzetí spočívá v tom, že 
touto žádostí má být me zi různými členskými státy podílejícími se na azylovém ř ízení nepochybně 
objasněno, kdo převezme p osouzení žádosti o azyl podle požadavků nařízení č. 343/2003 .
81. V této souvislosti nelze upustit od požadavku e xistence žádosti o převzetí ani v případě, že by 
členský s tát byl za mimořádných okolností povinen vykonat své p rávo na posouzení žádosti o azyl 
z humanitárních důvodů v souladu s požadavky článku 15 n ařízení č. 343/2003 . V takovém p řípadě by 
bylo třeba požadavek žádosti o převzetí stanovený v čl. 15 o dst. 1 nicméně chápat v tom smyslu, že 
členský s tát povinný převzít posouzení je ve s větle výkladu článku 15 n ařízení č. 343/2003 a jeho 
použití v souladu se základními právy povinen objasnit jinému členském u státu účastnícímu se 
azylového řízení skutkový a právní stav a požádat tento stát o jeho souhlas s převzetím azylového 
řízení.
4. Závěr
82. Vzhledem k mým výše uvedeným ú vahám je třeba odpovědět na první předběžnou otázku v tom 
smyslu, že členský s tát může být za výjimečných okolností povinen vykonat své p rávo na posouzení 
žádosti o azyl z humanitárních důvodů v souladu s požadavky č lánku 15 n ařízení č. 343/2003 , pokud 
by bylo nesporné, že by jinak vážně hrozil neoprávněný zásah do práva žadatele o azyl zakotveného 
v Listině základních práv. Pokud by v takovém p řípadě neměla existovat žádost o převzetí ve s myslu 
čl. 15 o dst. 1 dr uhé věty nařízení č. 343/2003 , musel by členský s tát, kt erý je povinen k převzetí, 
objasnit jinému členském u státu účastnícímu se azylového řízení skutkový a právní stav a požádat jej 
o jeho souhlas s převzetím azylového řízení.
C – Ke druhé předběžné otázce
83. Podstatou druhé předběžné otázky p ředkládajícího soudu je, zda se z oprávnění Rakouské republiky 
převzít v takovém p řípadě, jako je případ v původním řízení, posuzování žádosti o azyl stěžovatelky, 
upravené v čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 , může stát příslušná povinnost, pokud by příslušnost jinak 
stanovená nařízením č. 343/2003 p ředstavovala porušení článků 3 n ebo 8 E ÚLP, resp. článků 4 nebo 
7 LZP. Předkládající soud se rovněž táže na význam judikatury ESLP k článku 3 EÚLP, resp. článku 8 
EÚLP, pro výklad článku 4 LZP, resp. článku 7 LZP.
84. Pro účely odpovědi n a otázku, zda a za jakých podmínek se m ůže právo na převzetí řízení 
stanovené v čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 s tát povinností převzít řízení, je třeba vycházet z již 
citovaného rozsudku z e dne 21. prosince 2011 ve v ěci N.S. a další, v němž Soudní dvůr dospěl 
k závěru, že rozhodnutí členského státu posoudit žádost o azyl podle čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 
je pro účely čl. 51 o dst. 1 LZP třeba považovat za provádění nařízení č. 343/2003 č lenským státem, 
takže členské s táty jsou při tomto rozhodování povinny respektovat požadavky L istiny základních
33
34
35
36
37
38
39
33—
34—
35—
36—
37—
38—
39—
ECLI:EU:C:2012 :389 15STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
 práv 
Rozsudek N.S. a další (uvedený výše v poznámce pod čarou 20, body 64 a násl.)..
85. Soudní dvůr z toho dovodil, že členský s tát, v němž se nachází žadatel o azyl, pro jehož žádost 
o azyl není tento členský s tát podle pravidel kapitoly III n ařízení č. 343/2003 p říslušný, nemůže 
žadatele o azyl přemístit do členského státu příslušného podle ka pitoly III n ařízení č. 343/2003 , 
nemůže-li ponechat bez povšimnutí skutečnost, že by to ve dlo k porušení práv tohoto žadatele na azyl 
zakotvených v Listině základních práv 
Tamtéž, bod 94.. V takovém p řípadě nesmí členský s tát, v němž se nachází 
žadatel o azyl, s výhradou práva samostatně posoudit žádost ve s myslu čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení, 
použít kri térium ka pitoly III, podle kterého je příslušný jiný členský stát, a musí zjistit, zda m ůže být na 
základě da lších kri térií u rčen jakožto příslušný k posouzení žádosti o azyl jiný členský stát, do kterého 
by mohl být žadatel o azyl přemístěn, aniž by byla porušena jeho základní práva 
Tamtéž, bod 96 a násl.. Je však třeba, aby 
členský stát, v němž se žadatel o azyl nachází, dbal na to, aby nezhoršoval situaci, kdy jsou porušována 
základní práva tohoto žadatele, postupem u rčování příslušného členského státu, kt erý by byl 
nepřiměřeně dlouhý. V případě potřeby mu přísluší, aby v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 3 
odst. 2 nařízení č. 343/2003 p osoudil žádost sám 
Tamtéž, bod 98..
86. Pro odpověď na otázku, jakým způsobem j e třeba zohlednit judikaturu ESLP k článkům 3 a 8 EÚLP 
v rámci výkladu a použití článků 4 a 7 LZP, je třeba vycházet z čl. 52 o dst. 3 LZP. Podle něj mají práva 
zakotvená v Listině základních práv, odpovídající právům zaručeným EÚLP, stejný smysl a rozsah jako 
ta, která jim p řikládá E ÚLP. V článku 52 o dst. 3 LZP je kromě toho výslovně objasněno, že toto 
ustanovení nebrání tomu, aby unijní právo poskytovalo širší ochranu.
87. Jak jsem j iž uvedla ve s vém s tanovisku ve v ěci N.S. 
Viz mé s tanovisko z e dne 22. září 2011 ve v ěci N.S. (uvedené výše, poznámka p od čarou 19, bod 4 návrhu rozhodnutí)., toto ustanovení je třeba chápat v tom smyslu, 
že je podle čl. 52 o dst. 3 LZP nutno z ajistit, aby ochrana zaručená Listinou základních práv nebyla 
v oblastech, ve kt erých se překrývají ustanovení Listiny základních práv se zárukami poskytnutými 
v EÚLP, me nší než ochrana poskytnutá v EÚLP. Vzhledem k tomu, že ve likost a rozsah ochrany 
poskytnuté prostřednictvím EÚLP byly v judikatuře ESLP upřesněny, náleží této judikatuře při výkladu 
příslušných ustanovení Listiny základních práv, který činí Soudní dvůr, zvláštní význam a velká váha.
88. Co se kon ečně týče otázky p ředkládajícího soudu, zda v takovém p řípadě, jako j e případ 
v původním řízení, musejí být pro přezkum e xistence neoprávněného omezení článku 4 LZP nebo 
článku 7 LZP použity pojmy z judikatury ESLP k článku 3 EÚLP, resp. článku 8 EÚLP, „nelidské 
zacházení“ a „rodina“, je na ni podle mé ho názoru třeba odpovědět záporně.
89. Jak jsem j iž uvedla 
Viz bod 68 tohoto stanoviska., je podmínkou porušení zákazu nelidského nebo ponižujícího zacházení 
zaručeného v článku 4 LZP, že dojde k tělesnému nebo duševnímu utrpení nebo bolesti, které 
vzhledem k intenzitě a délce trvání vykazují dostatečnou závažnost. Pojem „nelidské n ebo ponižující 
zacházení“ ve s myslu článku 4 LZP tak v podstatě odpovídá t otožnému pojmu ve s myslu článku 3 
EÚLP. Podle ustálené judikatury ESLP totiž m usí zneužití rovněž dosáhnout m inimální m íry 
závažnosti, aby se na něj mohl vztahovat článek 3 EÚLP. Otázka, zda s e o takovou m inimální míru 
jedná, závisí na celkových okolnostech případu, tzn. mj. na době trvání zacházení a jeho psychických 
a fyzických účinků, jakož i v některých případech na pohlaví, věku a zdravotním stavu oběti 
Viz v tomto smyslu rozsudky ESLP ze dne 17. ledna 2012 , Stanev v . Bulharsko ( stížnost č. 36760 /06, bod 202), ze dne 1. června 2010 , 
Gäfgen v. Německo ( stížnost č. 22978 /05, bod 88), ze dne 30. ledna 2008 , Testa v. Chorvatsko ( stížnost č. 20877 /04, bod 43), a ze dne 
11. července 2006 , Jalloh v. Německo (stížnost č. 54810 /00, bod 67)..
40
41
42
43
40—
41—
42—
43—
16 ECLI:EU:C:2012 :389STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
90. Pokud jde o výklad p ojmu „rodinný život“, je podstatou otázky p ředkládajícího soudu zejména to, 
zda z článku 7 L ZP v yplývá p ouze o chrana „efektivního“ r odinného ž ivota, jak 
požaduje judikatura ESLP k článku 8 EÚLP, nebo zda č lánek 7 LZP chrání i rodinné vztahy, které 
nepředstavují „efektivní“ rodinný život ve s myslu judikatury ESLP. Tato otázka se v původním řízení 
nabízí z toho důvodu, že stěžovatelka ž ila v Rakousku ve s polečné domácnosti se svou snachou 
a vnoučaty pouze po omezenou dobu a nyní tomu tak již není.
91. Podle judikatury ESLP k článku 8 EÚLP zaručuje toto ustanovení právo na respektování rodinného 
života, a tudíž předpokládá e xistující rodinu. Rozhodující je přitom, že me zi dotčenými osobami 
existoval skutečný rodinný život 
Viz rozsudek ESLP ze dne 13. června 1979 , Marckx v . Belgie (stížnost č. 6833 /74, bod 31)., přičemž je třeba zejména zkoumat, zda e xistují skutečně úzké 
osobní vazby 
Viz rozsudky ESLP ze dne 2. listopadu 2010 , Şerife Yigit v. Turecko ( stížnost č. 3976 /05, bod 93), a ze dne 12. července 2001 , K. a T. 
v. Finsko (stížnost č. 25702 /94, bod 150)..
92. Podle mé ho názoru lze toto objasnění provedené v judikatuře ESLP, že článek 8 EÚLP chrání 
pouze skutečný rodinný život, přenést bez da lšího i na právo na respektování rodinného života 
zaručené v článku 7 LZP. V této souvislosti budiž odkázáno n a vysvětlení k Listině základních práv 
Úř. věst. 2007 , C 303, s. 32. Podle čl. 52 o dst. 7 LZP soudy Unie a členských států náležitě přihlížejí k vysvětlením, která byla vypracována 
jakožto pomůcka p ro výklad této listiny. V článku 6 odst. 1 třetím pododstavci SEU je rovněž výslovně potvrzen význam vysvětlení k LZP 
pro výklad jednotlivých ustanovení Listiny základních práv., 
zejména na vysvětlení k článku 7 LZP, kde se zdůrazňuje, že práva podle článku 7 odpovídají právům 
zaručeným článkem 8 EÚLP 
K potvrzení této zásady viz rozsudek ze dne 5. října 2010 , Mc B. (C-400/10 PPU S b. rozh. s . I-8965 , bod 53).. V souladu s tím je třeba vycházet z toho, že i podmínkou rodinného 
života ve s myslu článku 7 LZP je skutečně existující úzký o sobní vztah me zi dotčenými osobami.
VII – Závěry
93. Na základě předchozích úvah navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžné otázky A sylgerichtshof 
odpověděl takto:
„1)Členský s tát může být za m imořádných okolností povinen vykonat své p rávo na posouzení 
žádosti o azyl z humanitárních d ůvodů p odle požadavků článku 15 n ařízení Rady (ES) 
č. 343/2003 z e dne 18. února 2003 , kterým se stanoví kri téria a postupy pro určení členského 
státu p říslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním p říslušníkem t řetí země 
v některém z členských států, pokud by bylo nesporné, že by jinak vážně hrozil neoprávněný 
zásah do práva žadatele o azyl, zakotveného v Listině základních práv. Pokud by v takovém 
případě neexistovala žádost o převzetí ve s myslu čl. 15 o dst. 1 dr uhé věty nařízení č. 343/2003 , 
musel by členský stát, který je povinen k převzetí, objasnit jinému členském u státu účastnícímu 
se azylového řízení skutkový a právní stav a požádat jej o jeho souhlas s převzetím azylového 
řízení.
2) Členský stát, v němž se nachází žadatel o azyl, pro jehož žádost o azyl není tento členský stát 
podle pravidel kapitoly III n ařízení č. 343/2003 p říslušný, nemůže žadatele o azyl přemístit do 
členského státu příslušného podle ka pitoly III n ařízení č. 343/2003 , nemůže-li ponechat bez 
povšimnutí skutečnost, že by to ve dlo k porušení práv tohoto žadatele na azyl zakotvených 
v Listině základních práv. V takovém p řípadě nesmí členský s tát, v němž se nachází žadatel 
o azyl, s výhradou práva samostatně posoudit žádost ve s myslu čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení, 
použít kri térium ka pitoly III, podle kterého je příslušný jiný členský stát, a musí zjistit, zda m ůže 
být na základě dalších kri térií určen jakožto příslušný k posouzení žádosti o azyl jiný členský stát, 
do kterého by mohl být žadatel o azyl přemístěn, aniž by byla porušena jeho základní práva. Je 
však třeba, aby členský s tát, v němž se žadatel o azyl nachází, dbal na to, aby nezhoršoval
ECLI:EU:C:2012 :389 17STANOVISKO G ENERÁLNÍADVOKÁTKYV.TRSTENJAK–VĚC C-245/11
K
 situaci, kd y jsou porušována základní práva tohoto žadatele, postupem u rčování příslušného 
členského státu, který by byl nepřiměřeně dlouhý. V případě potřeby mu přísluší, aby v souladu 
s podmínkami stanovenými v čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 p osoudil žádost sám.
3) Přezkum, zda b y v takovém p řípadě, jako j e případ v původním ř ízení, vedlo přemístění 
stěžovatelky d o členského státu, který je podle kapitoly III n ařízení č. 343/2003 p říslušný pro její 
žádost o azyl, k neoprávněnému omezení článků 4 nebo 7 L istiny základních práv, nemůže být 
založen na definici pojmů ‚nelidské z acházení‘ a ‚rodina‘, která b y byla v rozporu s výkladem 
článků 3 a 8 EÚLP v judikatuře ESLP.“