ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ROZSUDEK SOUDU (kasačního senátu)

5. března 2008

Věc T-414/06 P

Philippe Combescot

v.

Komise Evropských společenství

„Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Úředníci – Nepřípustnost žaloby podané k Soudu pro veřejnou službu – Lhůta pro podání žaloby“

Předmět: Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 19. října 2006 ve věci Combescot v. Komise (F‑114/05, Sb. VS s. I-A-1-115 a II-A-1-435), směřující ke zrušení tohoto rozsudku.

Rozhodnutí: Kasační opravný prostředek se zamítá. Philippe Combescot ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů řízení vynaložených Komisí.

Shrnutí

Úředníci – Žaloba – Lhůty – Výslovné zamítavé rozhodnutí přijaté ve lhůtě pro odpověď, avšak neoznámené

(Služební řád úředníků, čl. 90 odst. 2 a čl. 91 odst. 3)

V rámci režimu opravných prostředků stanoveného články 90 a 91 služebního řádu se neoznámení výslovného zamítavého rozhodnutí, přijatého ve čtyřměsíční lhůtě pro odpověď stanovené v čl. 90 odst. 2, v této lhůtě, rovná konkludentnímu zamítavému rozhodnutí, kterým je zahájen běh tříměsíční lhůty pro podání žaloby.

Tento výklad je plně v souladu s účelem lhůt pro podání stížnosti a žaloby, které mají za cíl zachování právní jistoty v orgánech Společenství, která je nezbytná k jejich řádnému chodu, tím, že zamezují neomezenému zpochybňování aktů Společenství majících právní účinky. Tyto lhůty jsou kogentní a nespadají do dispoziční pravomoci účastníků řízení ani soudu.

Takový závěr ostatně nikterak nezasahuje do práva úředníka na soudní ochranu ani do jeho práva na obhajobu, která jsou dostatečně zachována a odpovídajícím způsobem chráněna možností úředníka podat proti aktu, který nepříznivě zasahuje do jeho právního postavení, ve lhůtě tří měsíců od konkludentního zamítavého rozhodnutí žalobu.

(viz body 39, 43 a 44)

Odkazy: Soudní dvůr, 7. července 1971, Müllers v. Hospodářský a sociální výbor, 79/70, Recueil, s. 689, bod 18; Soudní dvůr, 17. února 1972, Richez-Parise v. Komise, 40/71, Recueil, s. 73, bod 6; Soudní dvůr, 12. července 1984, Moussis v. Komise, 227/83, Recueil, s. 3133, bod 12
23

Otázka použití čl. 6 ter odst. 1 písm. a) Pařížské úmluvy na ochranné známky pro služby přitom představuje předběžnou otázku, jejíž vyřešení je nezbytné pro zajištění správného použití nařízení č. 40/94 ve vztahu k žalobnímu důvodu žalobkyně. Za účelem určení, zda přihlašovaná ochranná známka, v rozsahu, v němž se týká služeb, představuje ochrannou známku, jejíž zápis by byl případně v rozporu s čl. 6 ter odst. 1 písm. a), je totiž nezbytné určit, zda se toto ustanovení použije na ochranné známky pro služby. Pokud tomu tak není, zamítnutí zápisu této ochranné známky pro služby ze strany OHIM by skutečně představovalo porušení čl. 7 odst. 1 písm. h) nařízení č. 40/94, jak tvrdí žalobkyně, a to dokonce aniž by bylo třeba přezkoumat, zda přihlašovaná ochranná známka obsahuje symbolický znak kanadského státu nebo jeho napodobení „z hlediska heraldického“.
102

V tomto ohledu je třeba připomenout, že skutečnost, že rozhodnutí má účinky vůči všem zúčastněným hospodářským subjektům, bezpochyby nebrání tomu, aby se toto rozhodnutí některých z nich dotýkalo osobně (viz usnesení Soudu ze dne 30. dubna 2003, Villiger Söhne v. Rada, T-154/02, Recueil, s. II-1921, bod 40 a citovaná judikatura). To, že určitý akt má významnější ekonomické dopady na některé hospodářské subjekty než na jiné hospodářské subjekty v daném odvětví, nestačí však k tomu, aby dříve uvedené subjekty mohly být považovány za osobně dotčené tímto aktem (v tomto smyslu viz výše uvedené usnesení Soudu Unión de Pequeños Agricultores v. Rada, bod 50). Dokonce i za předpokladu, že by určitý žalobce mohl být považován za jediný dotčený subjekt v určité zeměpisné oblasti a za nejvýznamnějšího pěstitele nebo dodavatele produktu v určitém státě nebo zeměpisné oblasti, nebyl by aktivně legitimován k podání žaloby (v tomto smyslu viz rozsudky Soudního dvora ze dne 17. ledna 1985, Piraiki-Patraiki a další v. Komise, 11/82, Recueil, s. 207, body 13 a 14, a Soudu ze dne 22. února 2000, ACAV a další v. Rada, T-138/98, Recueil, s. II-341, body 64 až 66).
71

Krom toho názor zastávaný v tomto ohledu žalobkyní by měl za účinek to, že by byl potlačen význam faktoru spočívajícího v podobnosti ochranných známek ve prospěch faktoru zakládajícího se na rozlišovací způsobilosti starší národní ochranné známky, kterému by byl přikládán nadměrný význam. Vyplynulo by z toho, že pokud má starší národní ochranná známka pouze nízkou rozlišovací způsobilost, nebezpečí záměny by existovalo pouze v případě úplné reprodukce této ochranné známky ochrannou známkou, jejíž zápis je požadován, a to nehledě na stupeň podobnosti dotčených označení (usnesení Soudního dvora ze dne 27. dubna 2006, L’Oréal v. OHIM, C-235/05 P, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, bod 45). Takový výsledek by však nebyl v souladu se samotnou povahou celkového posouzení, které jsou příslušné orgány pověřeny provést na základě čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 (rozsudek Soudního dvora ze dne 15. března 2007, T.I.M.E. ART v. Devinlec a OHIM, C-171/06 P, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 41).
31

Z fonetického hlediska OHIM poznamenává, že kolidující ochranné známky se na relevantním území vyslovují ve čtyřech slabikách, a to „cas-te-llu-ca“ a „cas-te-lla-ni“. Tvrdí, že odvolací senát měl v napadeném rozhodnutí správně za to, že odlišná zakončení těchto ochranných známek nepostačují k tomu, aby se mělo za to, že tyto ochranné známky nejsou z fonetického hlediska podobné, jelikož jejich dvě počáteční slabiky jsou totožné a jejich třetí slabika je zřetelně ovlivněna souhláskami „ll“.
69

Má-li být argumentace žalobkyně chápána v tom smyslu, že je třeba v projednávaném případě přijmout totéž stanovisko, jako je stanovisko přijaté třetím odvolacím senátem v jeho rozhodnutí ze dne 10. dubna 2002, poněvadž je toto rozhodnutí v souladu s kritérii použití čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94, je tato argumentace irelevantní. V takovém případě, který je uveden v rámci druhého žalobního důvodu uplatněného žalobkyní, který je přezkoumán níže, by totiž napadené rozhodnutí muselo být zrušeno z důvodu porušení výše uvedeného ustanovení, aniž by bylo nezbytné přezkoumávat, zda byly porušeny rovněž výše uvedené zásady uplatněné žalobkyní (viz v tomto smyslu rozsudky STREAMSERVE, bod 67 výše, bod 67, a BROTHERS by CAMPER, bod 67 výše, bod 94).
8

Řecké orgány předložily svá vyjádření Komisi dopisem ze dne 20. listopadu 2003. Podle uvedeného dopisu skutečná škoda vzniklá z důvodu zrušení sedmi zpátečních letů plánovaných pro období od 11. do 14. září 2001 do New Yorku, Tel-Avivu (Izrael), Toronta přes Montreal (Kanada) a Bostonu (Spojené státy) dosáhla 1921203,20 eur. Tato částka nezahrnovala ztráty zaznamenané následkem zrušení letenek na další lety, pro které zrušené lety sloužily jako přípoje. Ohledně nákladů spojených s přistáním letu dne 11. zářív Halifaxu místo v Torontu řecké orgány předložily hodnocení, podle kterého dané náklady dosáhly 38056 eur. Pokud jde o náklady spojené s odvoláním letu dne 11. září 2001 směřujícího do New Yorku, řecké orgány přehodnotily dané náklady na 3421 eur. Ohledně zrušení tří zpátečních letů do New Yorku a do Toronta přes Montreal dne 15. a 16. září 2001 řecké orgány zdůraznily, že vzniklá škoda byla přímo spojená s uzavřením vzdušného prostoru od 11. do 14. září a že dané náklady dosáhly 977257 eur. Ohledně „ferry flights“ řecké orgány uvedly, že se jednalo o jeden let do New Yorku uskutečněný dne 18. září 2001 a dva lety do Toronta přes Montreal uskutečněné dne 20. a 26. září 2001. Škody vzniklé z důvodu mimořádnosti těchto letů, k nimž došlo v důsledku nedostatku cestujících na zpátečních letech do Atén, dosáhly 487312,17 eur. Podle řeckých orgánů je třeba tuto škodu považovat za přímo spojenou s událostmi ze dne 11. září 2001.
68

Pokud jde o konkurenční charakter vína a piva, bylo již v jiném kontextu rozhodnuto, že mezi těmito výrobky existuje určitá konkurence. Soudní dvůr tak měl za to, že víno a pivo mohou do jisté míry uspokojovat stejné potřeby, takže je třeba připustit, že mezi nimi existuje určitá míra zastupitelnosti. Soudní dvůr však měl za to, že vzhledem k velkým rozdílům mezi víny, pokud jde o jejich jakost, a tudíž o cenu, musí být určující konkurenční vztah mezi pivem, oblíbeným a ve velké míře konzumovaným nápojem, a vínem prokázán u vín nejdostupnějších široké veřejnosti, kterými jsou obecně nejlehčí a nejlevnější vína (viz obdobně rozsudek Soudního dvora ze dne 9. července 1987, Komise v. Belgie, 356/85, Recueil, s. 3299, bod 10; viz rovněž rozsudky Soudního dvora ze dne 12. července 1983, Komise v. Spojené království, 170/78, Recueil, s. 2265, bod 8, a ze dne 17. června 1999, Socridis, C-166/98, Recueil, s. I-3791, bod 18). Nezdá se, že by cokoli nasvědčovalo tomu, že by toto posouzení nemohlo být rovněž použito v projednávané věci. Z toho vyplývá, že je třeba uznat, jak uvádí žalobkyně, že víno a pivo jsou do jisté míry konkurenční.
1)

Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 26. září 2006 (věci R 353/2006-1, R 354/2006-1, R 355/2006-1 a R 356/2006-1) se zrušují v rozsahu, v jakém zamítají zápis požadovaných ochranných známek pro výrobky a služby spadající do tříd 6, 7, 16, 20, 35, 39 a 42 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, s výjimkou „kovových nakládacích palet“, „nosníků a kovových nakládacích palet k balení a přepravě“ a „kovových přepravních palet“, spadajících do třídy 6, „nekovových nakládacích palet“, „nosníků a nekovových nakládacích palet k balení a přepravě“ a „nekovových přepravních palet“ spadajících do třídy 20, jakož i služeb „pronájmu nakládacích palet“ spadajících do třídy 39.
99

Pouze třetí dokument předložený žalobkyní, dopis společnosti DOK ING ze dne 1. prosince 2006 určený žalobkyni, se týká soudních žalob. Tento dopis zní následovně: „Pokud jde o výše uvedené nabídkové řízení a jeho následné zrušení zadavatelem, zmocňujeme Vás tímto jakožto vedoucí společného podniku k tomu, abyste svého právního zástupce pověřili, aby i naším jménem podal proti [EAR] žalobu k soudu na náhradu škody způsobené v důsledku zrušení nabídkového řízení.“ („With reference to the above tender and the subsequent cancellation by the Contracting Authority, we her[e]by authorize you as the Joint Venture Leader, to instruct your lawyer to take legal action against the European Agency for Reconstruction, for damages caused by the tender cancellation, also on our behalf.“)
24

Zatřetí má žalobkyně za to, že odvolací senát nesprávně odmítl její argument, že je nezbytné vyloučit podobnost mezi výrobky chráněnými starší ochrannou známkou a dotčenými maloobchodními službami, a to za účelem zamezení příliš rozsáhlé ochrany ochranných známek, které chrání maloobchodní služby obecně. Jinak by majitel ochranné známky zapsané pro maloobchodní služby mohl žádat ochranu pro všechny výrobky, které lze prodávat v rámci maloobchodu. Toto riziko související s příliš rozsáhlou ochranou nebylo vyloučeno, jak nicméně vyžadují kritéria vytýčená Soudním dvorem v rozsudku Praktiker Bau- und Heimwerkermärkte, bod 17 výše, ve kterém bylo uvedeno, že je třeba dodat přesné údaje ohledně výrobků nebo druhů výrobků, ke kterým se tyto služby vztahují. Je totiž možné zapsat ochrannou známku pro maloobchodní služby týkající se všech výrobků spadajících do tříd 1 až 34.
18

Dne 18. ledna 2006 kancelář OHIM zaslala faxem zástupcům žalobkyně dva dokumenty: dvoustránkový dopis potvrzující přijetí odvolání a jednostránkové sdělení informující jí o nedostatku týkajícím se jazyka, ve kterém bylo odvolání podáno s ohledem na pravidlo 48 odst. 2 nařízení č. 2868/95. Tímto posledně uvedeným sdělením byla žalobkyně vyzvána, aby předložila překlad odvolání do jazyka řízení do jednoho měsíce ode dne předložení původního dokumentu, a to nejpozději do v souladu s pravidlem 96 odst. 1 nařízení č. 2868/95.
109

Na druhé straně, jestliže bod 163 připomíná v obiter dictum, že přezkum musí být proveden „‚před tímto datem‘, to znamená před uplynutím pěti let od uložení antidumpingového cla“, je třeba uvést, že uvedený výňatek představuje pouze parafrázi jednoho bodu jiné zprávy odvolacího orgánu, na nějž je uveden odkaz v poznámce pod čarou, a sice bod 104 zprávy odvolacího orgánu ze dne 9. ledna 2004 o přezkumu v případě ukončení platnosti antidumpingových cel uplatňovaných na výrobky z ploché uhlíkové oceli s antikorozní úpravou pocházející z Japonska (WT/DS244/AB/R), která uvádí, že „přezkum musí být zahájen před uplynutím období pěti let od data uložení cla“. V tomto bodě se tedy v žádném případě netvrdí, že by přezkum musel být zahájen nejpozději v den předcházející dni pozbytí platnosti platných opatření. Odkazem na nezbytnost zahájení přezkumu před uplynutím období pěti let od data uložení cla naopak potvrzuje, že právní předpisy smluvní strany, které umožňují zahájení přezkumu až do posledního okamžiku období platnosti opatření, jichž se tento přezkum týká, musí být považovány za slučitelné s čl. 11 odst. 3 antidumpingové dohody a čl. 21 odst. 3 antisubvenční dohody.
7

Účinné látky nezařazené do přílohy I směrnice 91/414 mohou za určitých podmínek využít odchylného přechodného režimu. Článek 8 odst. 2 směrnice 91/414 tak stanoví, že „členský stát může během období 12 let od oznámení této směrnice povolit na svém území uvést na trh přípravky na ochranu rostlin obsahující účinné látky neuvedené v příloze I, které již byly uvedeny na trh do dvou let ode dne oznámení směrnice“. Tato lhůta dvanácti let, která uplynula dne 26. července 2003, byla prodloužena pro určité látky nařízením Komise (ES) č. 2076/2002 ze dne o prodloužení lhůty uvedené v čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414, nezařazení určitých účinných látek do přílohy I uvedené směrnice a odnětí povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících tyto účinné látky (Úř. věst. L 319, s. 3; Zvl. vyd. 03/37, s. 374), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1335/2005 ze dne , které mění rovněž rozhodnutí 2002/928/ES, 2004/129/ES, 2004/140/ES, 2004/247/ES a 2005/303/ES, pokud jde o období uvedené v čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414 a další používání některých látek nezařazených do přílohy I (Úř. věst. L 211, s. 6). Podle tohoto nařízení se lhůta dvanácti let prodlužuje do , „pokud před uvedeným datem nebylo nebo nebude přijato rozhodnutí o zařazení nebo o nezařazení účinné látky do přílohy I směrnice 91/414“.
10

Rozhodnutím ze dne 7. září 2006 (dále jen „napadené rozhodnutí“) zamítl první odvolací senát toto odvolání v plném rozsahu. Své rozhodnutí odůvodnil poukazem na to, že existovalo nebezpečí záměny mezi přihlašovanou ochrannou známkou a starší ochrannou známkou, protože dotčené výrobky byly totožné a kolidující označení si byla podobná. Odvolací senát založil naposled uvedený závěr na zjištění, že kolidující označení byla do určité míry podobná, co se týče vzhledu, že byla podobná z fonetického hlediska a že existovalo nebezpečí, že budou vnímána jako podobná z hlediska pojmového. Uvedl rovněž, že starší ochranná známka má ve Španělsku z důvodu svého dobrého jména vysokou rozlišovací způsobilost. Odvolací senát dodal, že i kdyby spotřebitelé vzájemně nezaměňovali uvedená označení a povšimli si rozdílů mezi nimi, existovalo by přesto nebezpečí, že si mezi nimi vytvoří spojitost a budou se domnívat, že mají stejný obchodní původ.
29

V těchto pěti rozhodnutích (dále jen „napadená rozhodnutí“) Komise odůvodnila snížení podpory Společenství stejným způsobem. Komise uvedla, že programy podporované prostředky Společenství musí být v zásadě provedeny v souladu s rozhodnutími o poskytnutí podpory a finančními tabulkami, které schválila, a že po uplynutí posledního dne stanoveného pro splnění závazků nemohla být provedena žádná změna, jelikož programové období již bylo skončeno. Komise upřesnila, že když se konec výše uvedeného období blížil, ukázalo se, že vnitrostátní orgány nemohou v průběhu provádění programů zajistit totožnou úroveň provádění, jako je úroveň stanovená ve finančních tabulkách přiložených k rozhodnutím o schválení, a proto Komise oznámila svým útvarům a členským státům, že v souladu s bodem 6.2 obecných pokynů bude při ukončení použita určitá flexibilita. Podle Komise však překročení prahových hodnot definovaných v bodě 6.2 zmíněných obecných pokynů představuje významnou změnu ve smyslu čl. 24 odst. 2 nařízení č. 4253/88, pro kterou členské státy měly předložit žádost o změnu nejpozději v poslední den stanovený pro splnění závazků. Pokud jde o rozsah flexibility stanovené v bodě 6.2 obecných pokynů, Komise uvedla, že tento bod 6.2 připouští finanční flexibilitu pouze mezi opatřeními týkajícími se stejné priority, jelikož kdyby zavedl flexibilitu mezi prioritami, umožnil by změnu částek stanovených ve finančních plánech. Uvedla, že anglické a francouzské znění obecných pokynů uvádí, že flexibilita se použije na třech úrovních (program, podprogram/priorita a opatření) a že i kdyby německé znění odkazovalo pouze na podprogramy, v souladu se zásadou rovného zacházení nemůže použít obecné pokyny odlišně podle toho, zda se přezkoumávané programy týkají Spolkové republiky Německo, nebo jiných členských států. Nakonec Komise uvedla, že v tomto případě byly dotčené programy strukturovány v rozporu s tím, co tvrdily vnitrostátní orgány, do tří úrovní, to znamená program, podprogram/priority a opatření, a že uvedené orgány se samy domnívaly, že priority představují podprogramy, když uvedly ve finančních tabulkách částky odpovídající prioritám nebo podprogramům, a nikoli opatřením spolufinancovaným z EFRR.
166

Zatřetí, v rámci čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94 nemusejí některá označení ztratit práva, která jsou s nimi spojena, a to i přes skutečnost, že nejsou „skutečně“ užívána. V tomto ohledu je třeba podotknout, že označení původu zapsané na základě Lisabonské dohody se nebude moci považovat za označení, které se stalo druhovým, dokud bude v zemi původu chráněno jako označení původu. Krom toho je ochrana přiznaná označení původu zajištěna bez nutnosti jeho obnovy (článek 6 a čl. 7 odst. 1 Lisabonské dohody). To však neznamená, že označení uplatňované na základě čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94 nemusí být užíváno. Osoba, která podává námitky, se však může omezit na to, že prokáže, že k užívání dotčeného označení došlo v kontextu obchodní činnosti, jejímž cílem je dosažení hospodářských výhod, aniž by ve smyslu a podle podmínek stanovených v čl. 43 odst. 2 a 3 nařízení č. 40/94 a pravidle 22 nařízení č. 2868/95 musela prokazovat skutečné užívání uvedeného označení. Opačný výklad by znamenal, že by se na označení, kterých se týká čl. 8 odst. 4, vztahovaly podmínky specificky související s ochrannými známkami a rozsahem jejich ochrany. Je třeba dodat, že na rozdíl od čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 musí osoba, která podává námitky, ještě v rámci čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94 prokázat, že jí dotčené označení poskytuje právo podle právních předpisů dotyčného členského státu zakázat užívání pozdější ochranné známky.
Žádost o částečné zrušení rozhodnutí Komise 2006/902/ES ze dne 21. prosince 2005, které se týká řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP proti společnostem Flexsys NV, Bayer AG, Crompton Manufacturing Co. Inc. (dříve Uniroyal Chemical Co. Inc.), Crompton Europe Ltd, Chemtura Corp. (dříve Crompton Corp.), General Química, SA, Repsol Química, SA a Repsol YPF, SA (Věc COMP/F/C 38 443 – Chemické látky pro průmysl výroby a zpracování kaučuku) (Úř. věst. 2006, L 353, s. 50), a podpůrně snížení pokuty uložené žalobkyním
4

Článek 17 nařízení č. 1227/2000 byl pozměněn mimo jiné nařízením Komise (ES) č. 315/2003 ze dne 19. února 2003 (Úř. věst. L 46, s. 9; Zvl. vyd. 03/38, s. 224), a nařízením Komise (ES) č. 1203/2003 ze dne 4. července 2003 (Úř. věst. L 168, s. 9; Zvl. vyd. 03/39, s. 226). Podle článku 17 nařízení č. 1227/2000, ve znění použitelném v rozpočtovém roce 2006: „1. Každému členskému státu se uhradí uskutečněné a potvrzené výdaje nahlášené v rozpočtovém roce až do výše částek nahlášených Komisi podle čl. 16 odst. 1 písm. a) a b), jestliže tyto částky celkem nepřekračují prostředky přidělené členskému státu podle čl. 14 odst. 1 nařízení […] č. 1493/1999. […] 3. Žádosti členských států podle čl. 16 odst. 1 písm. c) se zohledňují poměrem, kdy za základ je brána částka použitelná poté, co součet všech částek pro jednotlivé členské státy nahlášených podle čl. 16 odst. 1 písm. a) a částky nahlášené podle čl. 16 odst. 1 písm. b) budou odečteny od celkové částky přidělené členským státům podle článku 14 nařízení […] č. 1493/1999. Komise sdělí členským státům co možná nejdříve po 30. červnu, v jakém rozsahu mohou být žádosti přijaty. 4. Bez ohledu na odstavce 1 a 2, pokud je celková plocha nahlášená podle čl. 16 odst. 1 písm. a) menší než počet hektarů určený k přidělení prostředků pro příslušný členský stát a rozpočtový rok podle čl. 14 odst. 1 nařízení […] č. 1493/1999, budou nahlášené výdaje příslušného rozpočtového roku financovány pouze do maximální částky, která se vypočte vynásobením celkové nahlášené plochy průměrnou částkou podpory na hektar; tato hodnota je vypočítána jako poměr mezi částkou přidělenou členskému státu podle čl. 14 odst. 1 nařízení […] č. 1493/1999 a předpokládaným počtem hektarů. Tato částka nesmí být v žádném případě vyšší než výdaje nahlášené podle čl. 16 odst. 1 písm. a). Pro účely tohoto odstavce je pro porovnání celkové nahlášené plochy s plochou, která se objevuje v přidělení prostředků pro rozpočtový rok, přípustná odchylka 5 %. Částky nefinancované podle tohoto odstavce nebudou k dispozici pro účely použití článku [odstavce] 3. […] 8. Odkazy na určitý rozpočtový rok jsou považovány za odkazy na uskutečněné platby členského státu mezi 16. říjnem daného roku a 15. říjnem roku následujícího. […]“
33

Ve své odpovědi ze dne 2. listopadu 2004 uvedla J. Sadie ze zmíněného ministerstva: „Navázala jsem kontakt s dalším odborníkem na Plectranthus, Dr. Gertem Britsem, který je zároveň pěstitelem. Plectranthus zaprvé patří k druhům, s nimiž Ernst van Jaarsveld pracuje již dlouhá léta; z tohoto důvodu je na tento druh skutečným odborníkem a informacím, které vám podá, můžete důvěřovat. Zadruhé Plectranthus ornatus je druhem pocházejícím z tropické Afriky (Tanzanie a Keni). Tento druh je velmi blízký jihoafrickému druhu P. neochilus, přičemž rozdíly spočívají v delším období květu druhu P. neochilus a zakulacených koncích listů druhu P. ornatus. Zdá se, že v zahradnictvích si tyto dva druhy pletou. Jelikož zaměstnanci školek většinou nebývají kvalifikovanými botaniky, spoléhají se při určování rostlin na jiné osoby a jen málo z nich zná jemné rozdíly mezi druhy, jako jsou ty, o něž se jedná v daném případě. V herbáři v Pretorii se nacházejí preparované exempláře P. ornatus, jež byly nasbírány v jisté zahradě v roce 1960. Potvrzení těchto preparovaných exemplářů rostlin, které jsou v Jižní Africe zdomácnělé anebo které se tam pěstují v zahradách, nalezeme v nedávné publikaci Dr. H. F. Glenna ‚Cultivated Plants of Southern Africa – names, common names, literature‘, 2002, s. 326. Podle publikace L. E. Codda z roku 1975 ‚Plectranthus (Labiataea) and allied genera in southern Africa‘, Bothalia 11(4): 371–442, je P. ornatus rostlina pěstovaná a částečně zdomácnělá v Jižní Africe. To potvrzuje Andrew Hankey ve svém článku uveřejněném v 21. čísle časopisu Plantlife ze září 1999, ‚The genus Plectranthus in South Africa: diagnostic characters and simple fields keys‘, s. 8–15. Skutečností je, že tento druh pochází z Afriky, a pokud rostliny, nehledě na to, že pocházejí ze soukromých zahrad, nelze odlišit od odrůdy, pro niž bylo zažádáno o udělení práva na ochranu odrůdy ve prospěch žadatele, znamená to, že daná ‚odrůda‘ není jedinečná. […] Jsme s to určit zdroje produkce P. ornatus, ale zabere to určitou dobu. Mohu vás nicméně odkázat na zahradníky Rodene Wholesale Nursery v Port Elizabeth, kteří podali stížnost na zápis odrůdy P. neochilus ve Spojených státech, neboť na základě obrazového materiálu nemohou tuto odrůdu rozeznat od standardní odrůdy P. neochilus, kterou pěstují již téměř patnáct let.“