ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
34

Toto poskytování pracovní síly však také spadá do působnosti kapitoly 2 odstavce 2 přílohy V aktu o přistoupení Chorvatska, podle které odchylně od článků 1 až 6 nařízení č. 492/2011 budou stávající členské státy do konce období dvou let po dni přistoupení uplatňovat vnitrostátní opatření nebo opatření, která vyplývají z dvoustranných dohod, upravující přístup chorvatských státních příslušníků na jejich trhy práce. Vyloučení poskytování pracovní síly z působnosti kapitoly 2 odst. 2 přílohy V aktu o přistoupení Chorvatska by totiž mohlo zbavit toto ustanovení ve velké části jeho užitečného účinku“ (obdobně viz rozsudek ze dne 10. února 2011, Vicoplus a další, C‑307/09 až C‑309/09, EU:C:2011:64, bod 35).
13

Článek 1a Zakona o dostopu informacij javnega značaja (zákon o přístupu k veřejným informacím, dále jen „ZDIJZ“) zní takto: „1) Tento zákon upravuje také postup umožňující každému volný přístup k informacím veřejného významu, kterými disponují obchodní společnosti a jiné subjekty soukromého práva, které jsou pod dominantním vlivem, ať už přímo či nepřímo, jednotlivě nebo společně, Republiky Slovinsko, samosprávných územních celků nebo jiných subjektů veřejného práva (dále jen ‚podniky pod dominantním vlivem subjektu veřejného práva‘). 2) Má se za to, že dominantní vliv ve smyslu předchozího odstavce je dán vždy v případě, kdy Republika Slovinsko, samosprávní územní celek nebo jiný subjekt veřejného práva, jednotlivě nebo společně: – mohou mít dominantní vliv na základě většinového podílu na upsaném základním kapitálu, nebo mají ve vztahu k obchodní společnosti právo ovládat nebo jmenovat více než polovinu členů správního orgánu nebo kontrolního orgánu, ať již přímo nebo nepřímo prostřednictvím jiných obchodních společností nebo jiných subjektů soukromého práva. […] 3) Banka, která se účastní opatření přijatých na základě zákona, kterým se řídí opatření Republiky Slovinsko přijatá k posílení stability bank, musí být rovněž považována za banku pod dominantním vlivem ve smyslu odstavce 1 tohoto článku. 4) Má se rovněž za to, že podnik má povinnost podle odstavce 1 tohoto článku po dobu pěti let od skončení dominantního vlivu, a to v případě informací veřejného významu, které pochází z období, během kterého podnik podléhal dominantnímu vlivu. 5) Podnik pod dominantním vlivem subjektu veřejného práva má povinnost poskytnout přístup k informacím veřejného významu ve smyslu článku 4a tohoto zákona, které se datují do doby, kdy se nacházel pod dominantním vlivem subjektu veřejného práva. 6) Kromě cíle stanoveného v čl. 2 odst. 1 má tento zákon za cíl posílit transparentnost a odpovědné hospodaření s veřejnými prostředky a prostředky podniků pod dominantním vlivem subjektů veřejného práva.“
–

za UAB „Renerga“ původně V. Radvilou, K. Pabijanskasem a G. Balčiūnasem, advokatas, C. Malamatarisem, dikigoros, A. Wilhelmem, Rechtsanwalt, E. Righini, avvocato, a C. Cluzel, avocat, poté V. Radvilou a K. Pabijanskasem, advokatas, E. Righini, avvocato, a C. Cluzel, avocat,
14

Usnesením ze dne 3. dubna 2007 jmenoval Amtsgericht Dortmund (obvodní soud v Dortmundu, Německo) v rámci zahájení úpadkového řízení ohledně společnosti Wiemer & Trachte dočasného správce podstaty a rozhodl, že nakládání s majetkem této společnosti bude platné jen se souhlasem tohoto správce. Toto prvně uvedené usnesení bylo zapsáno do německého obchodního rejstříku dne 4. dubna 2007. Druhým usnesením vydaným dne 21. května 2007 a zapsaným do tohoto rejstříku dne 24. května 2007 uložil tento soud společnosti Wiemer & Trachte všeobecný zákaz nakládat s jejím majetkem. Třetím usnesením vydaným uvedeným soudem dne 1. června 2007 bylo zahájeno úpadkové řízení vedené na majetek společnosti. Toto třetí usnesení bylo zapsáno do uvedeného rejstříku dne 5. června 2007.
13

Řecká republika s ohledem na obtížnou hospodářskou situaci ENAE uvedla, že úplné navrácení dotčených podpor by mohlo vést k úpadku uvedené společnosti, a tím ovlivnit její vojenské aktivity, včetně stavby a modernizace ponorek „HDW třídy 214“ a „HDW třídy 209“, takže by tím mohly být poškozeny podstatné zájmy bezpečnosti Řecké republiky ve smyslu článku 346 SFEU. S cílem takové možnosti zabránit dosáhly Komise, Řecká republika a ENAE po jednáních, která probíhala v období od června do října 2010 a na základě závazku formou dopisů, který poskytla ENAE v dopise ze dne 27. října a Řecká republika v dopise ze dne 29. října 2010, dohody, podle níž se rozhodnutí 2009/610 považuje za řádně splněné, budou-li dodrženy následující závazky: – ENAE přeruší své civilní aktivity na dobu patnácti let, počínaje 1. říjnem 2010; – aktiva spojená s civilními aktivitami ENAE budou prodána a výnos z prodeje bude vyplacen řeckým orgánům. Pokud by dražba nevedla k prodeji všech těchto civilních aktiv nebo jejich části, ENAE je převede řeckému státu z titulu alternativního plnění povinnosti navrácení dotčených podpor. V tomto případě měl řecký stát zajistit, že žádné z uvedených aktiv nebude znovu nabyto ENAE nebo jejími stávajícími nebo budoucími akcionáři po výše uvedenou dobu patnácti let; – ENAE se vzdá koncese na suchý dok, jehož využívání nebylo nezbytné pro pokračování jejích vojenských aktivit. Řecký stát zajistí, že tato koncese a pozemek, kterého se týká, nebudou znovu nabyty ENAE ani jejími stávajícími nebo budoucími akcionáři po výše uvedenou dobu patnácti let; – ENAE se vzdá záruky odškodnění uvedené v článku 16 rozhodnutí 2009/610 a nezahájí žádné řízení založené na této záruce nebo v souvislosti s ní. Řecká republika se má dovolávat neplatnosti této záruky před jakoukoliv soudní či mimosoudní instancí; – v období šesti měsíců po uznání seznamu závazků Komisí jí Řecká republika poskytne důkazy o navrácení suchého doku řeckému státu a aktualizované informace týkající se dražby civilních aktiv ENAE. Navíc Řecká republika bude každoročně informovat Komisi o aktuálním stavu navracení neslučitelných podpor, včetně předložení důkazů o tom, že ENAE již nepokračuje v civilních aktivitách, informací o vlastnictví a používání aktiv navrácených řeckému státu, jakož i o využití pozemku, kterého se týkala koncese k suchému doku.
27

V této souvislosti je třeba připomenout, že takový občan Unie, jako je D. Raugevicius, státní příslušník jednoho z členských států, v tomto případě Litevské republiky, který se přemístil do jiného členského státu, v tomto případě do Finské republiky, využil své svobody pohybu, takže jeho situace spadá do oblasti působnosti článku 18 SFEU, který zakotvuje zásadu zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. září 2016, Petruhhin,C‑182/15, EU:C:2016:630, bod 31).
74

Článek 5 odst. 2 prováděcího nařízení tedy musí být vykládán tak, aby délka trvání dodatečného postupu nového posouzení, což je postup fakultativní, byla striktně a předvídatelným způsobem ohraničena, a to jak v zájmu právní jistoty všech dotčených stran, tak proto, aby byla zaručena jeho slučitelnost s přesným časovým rámcem zavedeným nařízením Dublin III a nebyl narušován cíl tohoto nařízení spočívající v urychleném vyřízení žádostí o mezinárodní ochranu. Postup nového posouzení, který by nebyl časově ohraničen, s tím důsledkem, že by otázka, který členský stát je příslušný k posouzení žádosti o mezinárodní ochranu, byla ponechána bez odpovědi a posuzování takové žádosti by tak bylo značně, a možná i neomezeně prodlužováno, by byl s tímto cílem, který spočívá v urychleném vyřízení, neslučitelný.
25

Za těchto podmínek se Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (odvolací soud v Arnhem- Leeuwarden, Nizozemsko) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) a) Brání unijní právo tomu, aby byla chuť potraviny jako vlastní duševní výtvor autora chráněna autorským právem? Konkrétně: b) Brání ochraně z titulu autorského práva skutečnost, že výraz ‚literární a umělecká díla‘ v čl. 2 odst. 1 Bernské úmluvy, která je závazná pro všechny členské státy Unie, sice zahrnuje ‚všechny výtvory z literární, vědecké a umělecké oblasti, bez ohledu na způsob nebo formu jejich vyjádření‘, ale příklady uvedené v daném ustanovení se vztahují pouze na výtvory, které lze vnímat zrakem nebo sluchem? c) Brání (možná) nestálost potraviny nebo subjektivní povaha chuťového vnímání tomu, aby byla chuť potraviny klasifikována jako dílo chráněné autorským právem? d) Brání systém výlučných práv a omezení v článcích 2 až 5 směrnice [2001/29] tomu, aby byla chuť potraviny chráněna autorským právem? 2) V případě záporné odpovědi na první otázku, písm. a): a) Které požadavky musí být splněny, aby mohla být chuť potraviny chráněna autorským právem? b) Je ochrana chuti autorským právem založena jedině a výhradně na chuti jako takové nebo (také) na receptuře potraviny? c) Jaký je rozsah břemene tvrzení na straně účastníka, který v řízení (o porušení práv) uvádí, že vytvořil chuť potraviny, která je chráněna autorským právem? Může se tento účastník spokojit s tím, že soudci předloží v rámci řízení potravinu, aby si soudce, ochutnáním a přičichnutím, vytvořil vlastní názor na to, zda chuť potraviny splňuje požadavky na ochranu autorským právem? Nebo má žalující strana (případně též) předložit popis kreativních rozhodnutí, která souvisí s kompozicí chuti, nebo recepturu, na jejímž základě je třeba chuť považovat za vlastní duševní výtvor autora? d) Jak má soudce v řízení o porušení práv určit, zda se chuť potraviny žalovaného účastníka řízení shoduje s chutí potraviny žalujícího účastníka řízení takovým způsobem, že jde o porušení autorského práva? Je v této souvislosti relevantní (také) to, zda se celkové dojmy z obou chutí shodují?“
41

Konečně je třeba rovněž upřesnit, že uvedený závěr není rovněž zpochybněn skutečností, že se plánovaný převod neuskutečnil. V této souvislosti je totiž důležitá skutečnost, že pokud by se tento převod uskutečnil, výdaje za poskytnutí sporných služeb by v žádném případě nespadaly do rozsahu působnosti DPH, a nemohly by tudíž zakládat nárok na odpočet.
22

Cartrans, společnost se sídlem v Rumunsku, je zprostředkovatelkou v oblasti služeb silniční přepravy zboží. Po daňové kontrole byl této společnosti doručen daňový výměr, vydaný dne 13. srpna 2014, jenž obsahoval výzvu k úhradě 16203 rumunských lei (RON) (přibližně 3650 eur) z titulu DPH týkající se sedmi silničních přepravních služeb vázaných na vývoz zboží v celkové výši 67512 RON (přibližně 15160 eur), tři z těchto přeprav byly od měsíce března do měsíce května 2012 uskutečněny do Turecka, dvě přepravy byly uskutečněny v měsíci srpnu 2012 do Gruzie, šestá přeprava byla uskutečněna v měsíci únoru 2013 do Iráku a poslední byla uskutečněna v měsíci dubnu 2014 na Ukrajinu.
19

Věc byla vrácena Employment Tribunal (pracovnímu soudu) k rozhodnutí o výši starobního důchodu, na nějž má D. P. O’Brien nárok. Před tímto soudem vyvstala otázka, zda se při určení této částka musí vzít do úvahy celé období, po které dotčená osoba vykonávala funkce od dne jmenování dne 1. března 1978, tedy 27 let, nebo pouze roky odpracované od uplynutí lhůty k provedení směrnice 97/81, tedy méně než pět let. Employment Tribunal (pracovní soud) měl za to, že je třeba zohlednit celé období, ale Employment Appeal Tribunal (odvolací pracovní soud) rozhodl v opačném smyslu. Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) [odvolací soud (Anglie a Wales) (občanskoprávní oddělení)] potvrdil toto posledně uvedené rozhodnutí. D. P. O’Brien podal kasační opravný prostředek k předkládajícímu soudu.
20

Předkládající soud má za to, že podle čl. 3 odst. 2 písm. c) směrnice 2003/86 nespadá situace dotčená v původním řízení do působnosti této směrnice, neboť osobě usilující o sloučení rodiny byl přiznán status doplňkové ochrany.
37

Jelikož, jak bylo uvedeno v bodech 33 a 34 tohoto rozsudku, musí být určeny všechny aspekty, které mohou ovlivnit zmíněné cíle, a hodnocení musí obsahovat úplná, přesná a konečná zjištění a závěry v tomto ohledu, je třeba mít za to, že musí být podchyceny všechny stanoviště a druhy, pro které je lokalita chráněna. Neuvedení všech stanovišť a druhů, pro které byla lokalita zahrnuta do seznamu, by totiž bylo v rozporu s výše uvedenými požadavky, a tudíž by nemohlo, jak v podstatě uvedla generální advokátka v bodě 31 svého stanoviska, rozptýlit z vědeckého hlediska veškeré důvodné pochybnosti o neexistenci nepříznivých účinků na celistvost chráněné lokality (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. dubna 2017, Komise v. Německo, C‑142/16, EU:C:2017:301, bod 33).
21

V projednávaném případě navrhovatelky neuvádí, které skutečnosti nebo důkazy mohl Tribunál zkreslit, ani neprokázaly pochybení, jichž se Tribunál dopustil, která by mohla vést ke zkreslení skutečností nebo důkazů. Na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelky, Tribunál nerozhodl z vlastního podnětu, že argumenty uvedené jejich portugalským advokátem v jeho vyjádření nejsou opodstatněné. Měl totiž za to, že zrušení sporného rozhodnutí nemůže mít vliv na výklad portugalského práva, který provedl vnitrostátní soud, jelikož předmět řízení zahájeného před Tribunálem je odlišný od předmětu řízení zahájeného před portugalskými soudy, což navrhovatelky nezpochybňují. V důsledku toho, kasační opravný prostředek navrhovatelek je zjevně nepřípustný, jelikož se týká skutkové otázky.
29

Soudní dvůr přitom rozhodl, že osoba nebo subjekt, jejichž jméno či název bylo zařazeno na seznam osob nebo subjektů, jejichž finanční prostředky se zmrazují, má nadále přinejmenším morální zájem na zrušení tohoto zařazení, zejména s ohledem na důsledky pro jejich pověst, a to i poté, co jejich jméno či název bylo z takového seznamu vypuštěno nebo co bylo pozastaveno zmrazení jejich finančních prostředků (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. května 2013, Abdulrahim v. Rada a Komise, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, body 70 až 72; rozsudek ze dne 8. září 2016, Iranian Offshore Engineering & Construction v. Rada, C‑459/15 P, nezveřejněný, EU:C:2016:646, bod 12; jakož i rozsudek ze dne 15. června 2017, Al-Faqih a další v. Komise, C 19/16 P, EU:C:2017:466, bod 36).
25

V rozsudku č. 245 měl Corte costituzionale (Ústavní soud) za to, že „[z]e samotného odůvodnění předkládacího rozhodnutí vyplývá, že případ, který je předmětem přezkumu v projednávané věci, nespadá mezi tyto výjimečné situace, neboť je v něm tvrzeno, že napadená ustanovení by měla vliv na možnost, že zakázka bude zadána navrhovatelkám, která ‚by se snížila až téměř na nulu‘, kdežto pokud by byla zakázka udělena v rámci zadávacího řízení v rámci provincie a byla by rozdělena na položky, tyto podniky by ‚měly velmi vysokou šanci, že jim bude zakázka na službu zadána již díky tomu, že v jejich prospěch svědčí to, že tuto službu dosud provozovaly‘. Z takového odůvodnění nevyplývá existence skutečné a účinné překážky pro účast na zadávacím řízení, ale pouhá hypotéza případné škody, jíž se mohou dovolávat pouze účastníci zadávacího řízení, a to výlučně po jeho ukončení, pokud jim nebyla zakázka zadána“.
3

Body 3, 29, 30 a 35 odůvodnění směrnice 2009/72 zní: „3) Svobody, které občanům Unie zaručuje Smlouva – mimo jiné volný pohyb zboží, svobodu usazování a volný pohyb služeb – lze užívat jedině na zcela otevřeném trhu, který umožňuje spotřebitelům vybírat si své dodavatele a všem dodavatelům svobodně zásobovat své zákazníky. […] 29) Aby se předešlo nepřiměřenému finančnímu nebo správnímu zatížení malých provozovatelů distribučních soustav, měly by mít členské státy možnost je v případě potřeby osvobodit od zákonných požadavků na oddělení distribučních činností. 30) Pokud se uzavřená distribuční soustava používá k zajištění optimální účinnosti dodávek energie z integrované sítě, jež vyžadují specifické provozní normy, nebo pokud uzavřená distribuční soustava slouží hlavně pro potřeby vlastníka tohoto systému, mělo by být možné osvobodit provozovatele distribuční soustavy od povinností, jež by představovaly zbytečnou administrativní zátěž vzhledem ke zvláštnímu vztahu mezi provozovatelem distribuční soustavy a jejími uživateli. Průmyslové či obchodní zóny nebo zóny sdílených služeb, jako jsou budovy vlakových nádraží, letišť, nemocnic, velké kempy s integrovaným zařízením nebo chemické závody, mohou uzavřenou distribuční soustavu zahrnovat vzhledem ke specifičnosti jejich činností. […] 35) Aby se zajistil účinný přístup na trh pro všechny hospodářské subjekty, včetně nových účastníků, jsou nezbytné nediskriminační vyrovnávací mechanismy odrážející na náklady. Jakmile bude trh s elektřinou dostatečně likvidní, mělo by se účinného přístupu na trh dosáhnout prostřednictvím vytvoření průhledného tržního mechanismu pro dodávky a nákup elektřiny k pokrytí potřeby vyrovnání. Pokud takový likvidní trh neexistuje, měly by národní regulační orgány aktivně působit k tomu, aby byly vyrovnávací sazby nediskriminační a odrážely náklady. Současně by se měly poskytnout vhodné pobídky, aby se vyrovnávala úroveň dodávané a odebírané elektřiny a aby se předešlo ohrožení celého systému. Provozovatelé přenosové soustavy by měli podporovat účast velkých konečných spotřebitelů a uskupení konečných spotřebitelů na rezervních a vyrovnávacích trzích.“
22

Za těchto podmínek se Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa) [rozhodčí soud pro daňové věci (centrum správní arbitráže)] rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Musí být čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 64 odst. 1, čl. 66 [první pododstavec] písm. a) a článek 73 směrnice [o DPH] vykládány v tom smyslu, že poskytovatel telekomunikačních služeb (televize, internet, mobilní telefonní síť a síť pevných telefonních linek) musí odvést [DPH] v případě, kdy svým zákazníkům v situaci, kdy z důvodu přičitatelného zákazníkovi dojde k předčasnému ukončení smlouvy obsahující povinnost zůstat vázán po určitou dobu (doba vázanosti) účtuje částku odpovídající hodnotě měsíční platby, kterou má podle smlouvy zákazník hradit, vynásobené počtem měsíců zbývajících do konce doby vázanosti, když v okamžiku, kdy je uvedená částka účtována, a bez ohledu na skutečné zaplacení této částky poskytovatel již ukončil poskytování služeb a pokud a) smluvním účelem účtované částky je odradit zákazníky od nedodržení smluvní doby vázanosti a nahradit škodu způsobenou poskytovateli nedodržením smluvně sjednané doby vázanosti a spočívající zejména v ušlém zisku, kterého by poskytovatel dosáhl, kdyby smlouva byla plněna až do konce daného období, ve snížení smluvních cen, v poskytnutí vybavení nebo jiných nabídek zdarma nebo za nižší cenu, anebo v nákladech na reklamu a získávání zákazníků; b) odměna pro obchodního zástupce stanovená za uzavření smlouvy s dobou vázanosti je vyšší než odměna za uzavření smlouvy bez doby vázanosti, přičemž v obou případech (tedy u smluv s dobou vázanosti i u smluv bez doby vázanosti) se odměna počítá na základě výše měsíčních plateb stanovené v uzavřených smlouvách; c) účtovaná částka je podle vnitrostátního práva kvalifikována jako smluvní pokuta? 2) Může nesplnění některé či některých z podmínek uvedených v jednotlivých písmenech první otázky změnit odpověď na první otázku?“
12

Skupina společností je tedy podle Hypothekenbank zatížena méně než podnik, který není součástí skupiny. V případě skupiny má totiž kritérium nekonsolidace automaticky za následek vyloučení bilančních sum dceřiných společností usazených v jiném členském státě než v Rakousku z vyměřovacího základu dotčených poplatků. Jinak je tomu v případě samostatné společnosti, která sama nebo prostřednictvím pobočky poskytuje služby v jiných členských státech, než je Rakousko, protože tyto služby jsou automaticky zahrnuty do bilanční sumy této společnosti a do vyměřovacího základu stabilizačního poplatku, který musí tato společnost zaplatit. Tato situace představuje podle Hypothekenbank diskriminaci, což vyplývá z rozsudku ze dne 5. února 2014, Hervis Sport- és Divatkereskedelmi (C‑385/12, EU:C:2014:47). Tato diskriminace může podle téže banky narušovat poskytování bankovních služeb v jiných členských státech než v Rakousku. Bylo možné se jí vyhnout, pokud by byl vyměřovací základ stabilizačního poplatku a zvláštního příspěvku k tomuto poplatku určován na základě konsolidované bilanční sumy, přičemž by se umožnilo započtení případných poplatků stejné povahy, které musí dceřiná společnost uhradit v jiném členském státě.
59

Ve věci v původním řízení by nicméně odklad zdanění dividend vyplacených společnosti-nerezidentovi, která je ve ztrátě, neznamenal, že by se francouzský stát vzdal svého práva zdanit příjmy, které vznikly na jeho území. Dividendy vyplácené společností-rezidentem by totiž byly zdaněny, jakmile by společnost-nerezident v následujícím zdaňovacím období vykázala ziskový výsledek, stejně jako je tomu v případě společnosti-rezidenta procházející stejným vývojem.
29

V této souvislosti je třeba připomenout, jak učinily slovenská vláda a Komise ve svých vyjádřeních, že unijní normotvůrce vyjádřil při přijímání nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2421 ze dne 16. prosince 2015, kterým se mění nařízení (ES) č. 861/2007 (Úř. věst. 2015, L 341, s. 1), úmysl nerozšiřovat definici přeshraničních sporů, a to navzdory návrhu, který v tomto smyslu učinila Komise [COM (2013) 794 final]. Kdyby bydliště nebo sídlo vedlejšího účastníka řízení v jiném členském státě, než ve kterém mají bydliště nebo sídlo žalobce a žalovaný, postačovalo k rozšíření oblasti působnosti nařízení č. 861/2007 na takový spor, jaký nastal ve věci v původním řízení, bylo by to proti shora popsané vůli unijního normotvůrce.
8

Článek 24 odst. 3 této směrnice stanoví: „Členský stát může rovněž zakázat určitou kategorii tabáku či souvisejících výrobků z důvodů spojených s konkrétní situací v tomto členském státě, a pokud jsou tato opatření zdůvodněna potřebou chránit veřejné zdraví, a to s ohledem na vysokou úroveň ochrany lidského zdraví dosaženou prostřednictvím této směrnice. Tato vnitrostátní ustanovení se oznamují Komisi spolu s důvody jejich zavedení. Komise tato ustanovení do šesti měsíců ode dne obdržení oznámení stanoveného v tomto odstavci schválí či zamítne poté, co ověří, zda jsou oprávněná, nutná a přiměřená svému účelu a zda nejsou prostředkem jakékoliv diskriminace či skrytého omezení obchodu mezi členskými státy, a to s ohledem na vysokou úroveň ochrany lidského zdraví dosaženou prostřednictvím této směrnice. Nerozhodne-li Komise v této lhůtě, pokládají se vnitrostátní ustanovení za schválená.“
12

Uvedený soud vyhověl této žalobě poté, co konstatoval, že dotčená usedlost byla předmětem plánu trvale udržitelného obhospodařování, jenž odpovídá plánu, který vyžaduje belgické právo pro vznik nároku na osvobození od daně podle článku 55 c zákoníku dědického práva, a dále, že J. Huijbrechts předložil potvrzení, které odpovídá tomu, které je rovněž požadováno tímto ustanovením. Uvedený soud měl za to, že rozdíl v daňovém zacházení použitý na lesy nacházející se na území jiných členských států, než je Belgické království, představuje omezení volného pohybu kapitálu a že ho nelze odůvodnit, protože nizozemské orgány lze požádat o zajištění kontroly dodržování kritérií trvale udržitelného obhospodařování.
45

V tomto ohledu je třeba konstatovat, že obchodní zástupce nemůže být vyloučen z této ochrany z důvodu, že smlouva, která jej váže se zmocnitelem, stanoví plnění jiných úkolů než těch, které se týkají činnosti obchodního zástupce. Opačný výklad by totiž znamenal, že by zmocnitel mohl obcházet kogentní ustanovení směrnice 86/653, zejména ustanovení týkající se jeho povinností vůči obchodnímu zástupci, tím, že by ve smlouvě stanovil jiné úkoly než ty, které souvisejí s činností obchodního zástupce.
48

Je třeba připomenout, že podle čl. 168 odst. 7 SFEU nezasahuje unijní právo do pravomoci členských států uspořádat své systémy sociálního zabezpečení a přijmout mimo jiné předpisy, jejichž účelem je regulovat spotřebu farmaceutických výrobků v zájmu finanční rovnováhy jejich systémů zdravotního pojištění (rozsudek ze dne 22. dubna 2010, Association of the British Pharmaceutical Industry, C‑62/09, EU:C:2010:219, bod 36).