ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

na základě čl. 340 odst. 2 SFEU a čl. 41 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie uložil Jednotnému výboru pro řešení krizí, aby žalobcům zaplatil z Jednotného fondu pro řešení krizí zřízeného podle článku 67 nařízení 806/2014 náhradu škod způsobených v přímém důsledku rozhodnutí, které se týká Banco Popular Español, jejichž výše odpovídá tržní hodnotě kapitálových nástrojů uvedeného bankovního subjektu ke dni předcházejícímu výkonu rozhodnutí (6. června 2017); podpůrně pro případ, že by Tribunál nevyhověl předchozímu návrhovému žádání, aby uložil SRB zaplatit žalobcům náhradu škody ve výši rozdílu, který stanoví nezávislá osoba podle čl. 20 odst. 16 nařízení 806/2014, a to rozdílu mezi tím, co žalobci obdrželi jako platbu na základě uvedeného rozhodnutí, a tím, co by obdrželi na základě řádného insolvenčního řízení;
—

Podpůrně k výše uvedenému příkazu, pokud Tribunál bude mít za to, že EU nevstoupila do práv EIB, uložil Sýrii povinnost zaplatit celou částku splatných pohledávek, na které má EIB nárok podle článků 3.01, 3.02, 4.01, 8.01 a 8.02 úvěrové smlouvy Al Thawra, které zahrnují částky: — 404 792,06 euro, 954 331,07 Libry šterlinků (GBP), 29 130 433,00 japonských jenů (JPY) a 1 498 184,58 amerického dolaru (USD), jakožto splatnou pohledávku vůči EIB ke dni 9. srpna 2017, tvořené jistinou, úroky a smluvními úroky z prodlení (připsanými za období od okamžiku splatnosti do 9. srpna 2017); — další smluvní úroky z prodlení připsané ve výši roční úrokové sazby stanovené podle článku 3.02 do okamžiku uhrazení pohledávky; — veškeré použitelné daně, cla, dávky a náklady za odbornou činnost, připsané od okamžiku splatnosti do okamžiku uhrazení pohledávky, včetně nákladů souvisejících s tímto řízením.
—

veškeré částky splatných pohledávek podle článků 3.01, 3.02, 4.01, 9.01 a 9.02 Water Supply Sweida Region Loan Agreement, které zahrnují částky: — 726 942,81 eura, jakožto splatnou pohledávku ke dni 25. srpna 2017, tvořenou jistinou, úroky a smluvními úroky z prodlení (připsanými za období od okamžiku splatnosti do 25. srpna 2017); — další smluvní úroky z prodlení připsané ve výši roční úrokové sazby 3,5 % (350 bazických bodů) do okamžiku uhrazení pohledávky; — veškeré použitelné daně, cla, dávky a poplatky za odbornou činnost, připsané od okamžiku splatnosti do okamžiku uhrazení pohledávky, včetně nákladů souvisejících s tímto řízením.
1.

První žalobní důvod: zveřejněním sporných dokumentů by nebyl ohrožen účel ochrany vyšetřování. Předmětem pilotního řízení EU 8572/15 je masivní porušování práva na nestranný soud a na spravedlivé řízení maďarskými soudy z důvodu používání právních předpisů týkajících se konverze úvěrů vyjádřených v cizí měně do maďarské měny. Tyto zákony narušují dělení moci, neboť zasahují do soukromých právních vztahů občanů. Tyto zákony zejména nutí dlužníky nést ztráty související s měnovým rizikem a zakazují zpochybňování platnosti úvěrových smluv před soudem. Jednání mezi Evropskou komisí a maďarskou vládou za účelem zajištění slučitelnosti maďarského právního řádu s právem Společenství nejsou k dosažení tohoto cíle vhodné, neboť soudci jsou v právním státě nezávislí. Zveřejnění sporných dokumentů by neohrozilo účel ochrany vyšetřování, ale naopak by jej podpořilo, neboť veřejná diskuse by mohla vést ke změně judikatury maďarských soudů.
CS Úřední věstník Evropské unie C 382/57

Žaloba podaná dne 20. září 2017 – Ferri v. ECB

(Věc T-641/17)

(2017/C 382/70)

Jednací jazyk: italština

Účastníci řízení

Žalobce: Claudio Ferri (Řím, Itálie) (zástupce: A. Campagnola, advokát)

Žalovaná: Evropská centrální banka

Návrhová žádání

Žalobce navrhuje, aby Tribunál určil, že došlo k nesplnění úkolů v oblasti dohledu zahájeném rozhodnutím ze dne 24. března 2017, ve vztahu ke kterému v návaznosti na výměnu korespondence příslušná služba ECB rozhodla, že není třeba přijmout opatření, když měla za to, že tato otázka spadá do autonomní funkce, a nikoli do funkce dohledu, pokud jde o přijetí kritérií kontroly fungování italských bank.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu své žaloby žalobce tvrdí, že Evropská centrální banka nevykonala svou funkci dohledu, která jí přísluší, s odkazem na následující aspekty:

— včasné nevydání prováděcích ustanovení k legislativnímu nařízení č. 72 z roku 2015, a z toho vyplývající použití legislativního nařízení č. 385 z roku 1993, které se mělo nadále uplatňovat pro jiné činnosti, v důsledku toho, že Banca d’Italia (italská centrální banka) nevydala uvedená prováděcí ustanovení.

— Nevydání příkazu vůči Banca d’Italia, aby v rámci státního systému aktivovala přizpůsobení právních předpisů, které upravují spory týkající se uplatňování sankcí.

— Nedostatek dohledu nad vhodností paramentů posouzení efektivity bankovního systému, které jsou nyní nastaveny ve zřejmém vztahu k velmi komplexním a vysoce strukturovaným bankovním subjektům při neexistenci náznaků pružnosti a skutečné přiměřenosti.
—

V řízení proti Nizozemsku poskytla Komise nizozemskému zákonodárci celý rok na to, aby upravil své právní předpisy a tedy rovněž dotčeným přístavům rok na to, aby se připravily na novou situaci. Neexistuje žádný důvod, proč by žalobkyním měla být poskytnuta kratší lhůta na to, aby se připravily na novou situaci.
—

zrušil rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv pro frakci EFDD v Evropském parlamentu, kterým byl zařazen do funkční skupiny II, platové třídy 4, platového stupně 1, ačkoli mu byly až do konce jeho pracovní smlouvy, tj. do 11. listopadu 2016, svěřeny poradní úkoly odpovídající platové třídě v rámci funkční skupiny IV;
—

v souladu s čl. 340 odst. 2 SFEU a čl. 41 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie uložil Jednotnému výboru pro řešení krizí povinnost zaplatit žalobcům náhradu škody, kterou utrpěli, v následujících výších: i. akcionáři: čistá hodnota aktiv za akcii Banco Popular, která bude přesně vyčíslena doplněním našeho znaleckého posudku, jenž tvoří přílohu A.5, poté, co obdržíme předběžné a konečné ocenění provedené „nezávislými znalci“, jak vyžaduje článek 20 nařízení (EU) č. 806/2014 (závěry znaleckého posudku, příloha A.5.1, strana 106); ii. majitelé kapitálových nástrojů úrovně 1: částka odpovídající nominální hodnotě dluhopisů aktualizovaná ke dni rozhodnutí, navýšená o příslušné úroky z prodlení plynoucí od uvedeného data do okamžiku skutečného vyplacení (znalecký posudek, příloha A.5.2, strana 105); iii. majitelé kapitálových nástrojů úrovně 2: částka odpovídající nominální hodnotě dluhopisů aktualizovaná ke dni rozhodnutí, navýšená o příslušné úroky z prodlení plynoucí od uvedeného data do okamžiku skutečného vyplacení (znalecký posudek, příloha A.5-3, strana 12);
CS Úřední věstník Evropské unie C 424/53

Žaloba podaná dne 12. října 2017 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO– Papouis Dairies (Papouis Halloumi)

(Věc T-702/17)

(2017/C 424/76)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikósie, Kypr) (zástupci: V. Marsland, Solicitor a S. Malynicz, QC)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Papouis Dairies LTD (Nikósie, Kypr)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

Sporná ochranná známka: Obrazová barevná ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky „Papouis Halloumi“ – Přihláška č. 11 176 344

Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. Srpna 2017, ve věci R 2782/2014-4

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— uložil EUIPO a další účastnici řízení nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení vynaložené žalobkyní.

Dovolávaný žalobní důvod
1.

První důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností Radou, když nepředložila žádný důkaz, že žalobkyně je mezinárodně uznávaný syrský konglomerát. Podle žalobkyně je uvedené tvrzení zcela nesprávné a odhaluje řadu věcných nepřesností v postupu Rady. Dále žalobkyně zamýšlí prokázat, že není velká společnost, ale odpovídá definici malého nebo středního podniku podle unijní právní úpravy a nemá žádné mezinárodní renomé. Rovněž má za to, že Rada nezohlednila ani rozsudek ze dne 6. dubna 2017, Alkarim for Trade and Industry v. Rada (T-35/15, nezveřejněný, EU:T:2017:262), ani rozsudek ze dne 11. května 2017, Abdulkarim v. Rada (T-304/15, nezveřejněný, EU:T:2017:327), v nichž Tribunál zrušil sankce proti žalobkyni a W. Abdulkarimu z důvodu zjevně nesprávných posouzení, kterých se dopustila Rada.
CS Úřední věstník Evropské unie C 437/33

Žaloba podaná dne 27. září 2017 – Anabi Blanga v. EUIPO – Polo/Lauren (HPC POLO)

(Věc T-657/17)

(2017/C 437/40)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Anabi Blanga (Mexiko, Mexiko) (zástupce: M. Sanmartín Sanmartín, advokát)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: The Polo/Lauren Company LP (New York, New York, Spojené státy)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „HPC POLO“ – Přihláška č. 13 531 462

Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. června 2017, ve věci R 2368/2016-1

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

Dovolávaný žalobní důvod
—

Podle žalobkyně Komise porušila očekávání občanů, pokud jde o výběr druhého jazyka ze kteréhokoliv jazyka Unie, jak to bylo možné až do roku 2007 a jak to závazně potvrdil Soudní dvůr ve svém rozsudku C-566/10 P.
—

podpůrně uložil SRB povinnost vyplatit žalobcům odškodnění akcionářům nebo věřitelům s tím, že ocenění Banco Popular [Español] předložené žalobci uzná za konečné ocenění podle nařízení č. 806/2014, aby vyhodnotil, zda by se akcionářům a věřitelům dostalo lepšího zacházení, pokud by instituce v režimu řešení krize vstoupila do běžného úpadkového řízení;
b)

„Informal message in reply to the submission of 7 November (Álava)“ ze dne 4. prosince 2012;
—

zrušil rozhodnutí Výkonné rady Evropské centrální banky, kterým byla zamítnuta žádost žalobců o přístup k dokumentu Evropské centrální banky „Responses to questions concerning the interpretation of Art. 14.4 of the Statute of the ESCB and of the ECB“ ze dne 23. dubna 2015, které bylo oznámeno dopisem ze dne 16. října 2017, jakož i
2.

Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení Komise ohledně posouzení hospodářské povahy činností vykonávaných francouzskými přístavy. Žalobkyně má za to, že se Komise dopustila také nesprávného právního posouzení ve své analýze hospodářské povahy činností vykonávaných francouzskými přístavy, a to — zaprvé tím, že zcela opominula zabývat se v napadeném rozhodnutí některými činnostmi vykonávanými francouzskými přístavy; — zadruhé tím, že co se týče několika dalších činností francouzských přístavů, pouze zopakovala obecné zásady vyplývající z judikatury ESD v oblasti veřejného financování přístavních infrastruktur, aniž by učinila závěr, zda jsou hospodářské povahy či nikoliv, třebaže se jedná o kritérium použití pravidel v oblasti státních podpor.
2.

Druhý žalobní důvod vycházející z porušení SFEU, jakož i z porušení pravidel, která ji provádějí, a sice čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU a článku 109 SFEU, ve spojení s článkem 58 odst. 1 nařízení (EU) č. 651/2014, a čl. 108 odst. 2 SFEU ve spojení s čl. 4 odst. 4 nařízení (EU) č. 2015/1589. — Žalovaná měla za to, že její prostor pro posouzení týkající se podpory na základě nařízení (EU) č. 651/2014 se omezuje pouze na zkoumání podmínek pro vyloučení stanovené v uvedeném nařízení. Tento závěr je podle žalobkyně stižen nesprávným právním posouzením, neboť podle judikatury unijních soudů je jediným důsledkem splnění podmínek nařízení (EU) č. 651/2014 skutečnost, že domněnka slučitelnosti má přednost před individuálním posouzením. Tato přednost se ovšem nepoužije v takovém případě, o jaký je jedná v projednávané věci, ve které je třeba podporu na první pohled posuzovat s ohledem na její zvláštní účinky na hospodářskou soutěž. V takových případech je žalovaná oprávněna provést individuální posouzení nad rámec nařízení (EU) 651/2014 v souladu s primárním právem a obecnými zásadami unijního práva. Tím, že žalovaná tuto pravomoc neuplatnila, porušila podle žalobkyně čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU. — Dále se měla žalovaná dopustit porušení čl. 109 SFEU, ve spojení s čl. 58 odst. 1 nařízení (EU) č. 651/2014, tím, že v projednávané věci použila uvedené nařízení se zpětnou účinností, byť k tomu nebyly splněny příslušné podmínky. V projednávané věci se jedná o státní podporu ad hoc pro velký podnik. Motivační účinek takové podpory musí podle čl. 6 odst. 3 písm. a) nařízení (EU) č. 651/2014 splňovat obzvláště přísné podmínky. Nezbytný důkaz o tom, že se slovenské orgány ujistily na základě dokumentů od příjemce o splnění těchto podmínek, nebyl podle žalobkyně předložen. Konečně se žalovaná měla dopustit porušení čl. 108 odst. 2 SFEU, ve spojení s čl. 4 odst. 4 nařízení (EU) 2015/1589, tím, že nezahájila formální fází vyšetřování. Během celého postupu, který trval více než tři a půl roku, žalovaná provedla pouze nedostatečnou a neúplnou kontrolu postavení příjemce podpory, kterému přiznala postavení malého a středního podniku. Kromě toho žalovaná na ústním jednání výslovně uvedla, že jsou pochybnosti stran posuzování skutečnosti, zda se jedná o podporu přiznanou na základě nařízení či zda se jedná o podporu ad hoc. Žalovaná mohla tuto otázku ponechat bez odpovědi pouze tehdy, pokud by provedla dostatečnou kontrolu a platně stanovila postavení příjemce jakožto malého a středního podniku. Podle žalobkyně se však o tento případ nejednalo. Žalovaná dále uznala poprvé až v napadeném rozhodnutí neslučitelnost s nařízením (ES) č. 800/2008, i když řadu let tvrdila opak.
1.

První žalobní důvod, rozdělený do tří částí, vycházející z porušení článku 170 SFEU, jež má spočívat v tom, že Komise neprokázala existenci zvýhodnění ve prospěch společnosti Amazon EU S.à.r.l (dále jen „LuxOpCO“). — První část, vycházející z toho, že uplatňování daňového rozhodnutí a jeho prodloužení v roce 2011 nevedlo k poskytnutí žádného zvýhodnění, neboť poplatek zaplacený třetí osobou za licenci k nehmotnému majetku by byl vyšší než poplatek zaplacený společností LuxOpCo společnosti Amazon Europe Holding Technologies SCS (dále jen „LuxSCS“) na základě licenční dohody. Žalobkyně má za to, že se v rozhodnutí Komise ze dne 4. října 2017 o státní podpoře SA.38944 údajně poskytnuté Lucemburskem ve prospěch společnosti Amazon (dále jen „napadené rozhodnutí“) neprávem uvádí, že se poplatek skutečně zaplacený společností LuxOpCo odchyluje od ceny za obvyklých tržních podmínek. — Druhá část, vycházející ze zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu a ze zjevně nesprávného právního posouzení v analýze provedené v napadeném rozhodnutí ohledně údajně nesprávného uplatnění transakční metody čistého rozpětí v daňovém rozhodnutí, a to jak při výběru testovaného účastníka, tak při uplatnění parametrů uvedené metody. — Třetí část, vycházející z argumentu, že naopak právě výpočet převodní ceny provedený Komisí v napadeném rozhodnutí by vedl k výsledku zjevně se odchylujícímu od zásady obvyklých tržních podmínek.
CS Úřední věstník Evropské unie C 72/41

Žaloba podaná dne 29. prosince 2017 – United Parcel Service v. Komise

(Věc T-834/17)

(2018/C 072/52)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Žalobkyně: United Parcel Service, Inc. (Atlanta, Georgia, Spojené státy) (zástupci: A. Ryan, solicitor, F. Hoseinian a W. Knibbeler, lawyers)

Žalovaná: Evropská komise

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— uložil žalované, aby nahradila újmu vzniklou společnosti UPS ve výši 1 742 miliard eur s připočtením vzniklých úroků;

— uložil žalované, aby nahradila daně, které budou společnosti UPS uloženy na získanou náhradu újmy na základě sazby daně platné v den vynesení rozsudku; a

— uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Žalobkyně se na základě článku 340 SFEU domáhá náhrady škody vzniklé v důsledku rozhodnutí Komise C(2013) 431, věc COMP/M.6570 UPS/TNT Express (dále jen „rozhodnutí“), které bylo dne 7. března 2017 zrušeno Tribunálem ve věci T-194/13.

Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje argument, že rozhodnutí je stiženo závažnými porušeními právních předpisů, které mají zakládat práva společnosti UPS. Podle žalobkyně každé porušení samo o sobě podpořilo toto rozhodnutí, které žalobkyni zabránilo v převzetí společnosti TNT a v získání výhod spojených s touto navrhovanou transakcí.

Žalobkyně tvrdí, že tato porušení představují závažné porušení, pokud jde o (1) analýzu cenové koncentrace; (2) analýzu efektivnosti; (3) hodnocení konkurenceschopnosti společnosti FedEx; a (4) analýzu těsnosti konkurenčního vztahu provedenou v rozhodnutí.

Podle žalobkyně každé z těchto porušení posuzováno individuálně nebo společně je odpovědné za protiprávní rozhodnutí a zakládá odpovědnost Unie podle článku 340 SFEU.

Dále žalobkyně tvrdí, že tato porušení měla za následek vznik ztráty žalobkyně, k níž by nedošlo, kdyby společnost UPS převzala společnost TNT. Kdyby analýza cenové koncentrace, analýza efektivnosti, hodnocení konkurenceschopnosti společnosti FedEx a analýza těsnosti konkurenčního vztahu nebyly stiženy pochybením, nezakázala by žádná běžně obezřetná a pečlivá správa navrhovanou transakci.

Žalobkyni by mělo být prostřednictvím náhrady škody podle článku 340 SFEU umožněno, aby se dostala do situace, v níž by se nacházela, kdyby nedošlo k přijetí protiprávního rozhodnutí.
CS Úřední věstník Evropské unie C 72/43

Žaloba podaná dne 9. ledna 2018 – Holzer y Cia v. EUIPO – Annco (ANN TAYLOR)

(Věc T-3/18)

(2018/C 072/55)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Holzer y Cia, SA de CV (Ciudad de México, Mexiko) (zástupce: N. Fernández Fernández-Pacheco, advokát)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Annco, Inc. (New York, New York, Spojené státy)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Majitel sporné ochranné známky: žalobkyně

Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Evropské unie „ANN TAYLOR“ – ochranná známka Evropské unie č. 9 865 651

Řízení před EUIPO: řízení o prohlášení neplatnosti

Napadené rozhodnutí: rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. listopadu 2017 ve věci R 2370/2016-2

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— uznal přípustnost žaloby,

— zrušil napadené rozhodnutí,

— potvrdil platnost zápisu ochranné známky Evropské unie č. 9 865 651, „ANN TAYLOR“, pro všechny výrobky, na něž se vztahovala přihláška,

— uložil další účastnici řízení náhradu nákladů řízení.

Dovolávaný žalobní důvod
CS Úřední věstník Evropské unie C 72/44

Žaloba podaná dne 9. ledna 2018 – Holzer y Cia v. EUIPO – Annco (AT ANN TAYLOR)

(Věc T-4/18)

(2018/C 072/56)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Holzer y Cia, SA de CV (Ciudad de México, Mexiko) (zástupce: N. Fernández Fernández-Pacheco, advokát)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Annco, Inc. (New York, New York, Spojené státy)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Majitel sporné ochranné známky: žalobkyně

Sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „AT ANN TAYLOR“ – ochranná známka Evropské unie č. 11 197 647

Řízení před EUIPO: řízení o prohlášení neplatnosti

Napadené rozhodnutí: rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. listopadu 2017 ve věci R 2371/2016-2

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— uznal přípustnost žaloby,

— zrušil napadené rozhodnutí,

— potvrdil platnost zápisu ochranné známky Evropské unie č. 11 197 647, „AT ANN TAYLOR“, pro všechny výrobky, na něž se vztahovala přihláška,

— uložil další účastnici řízení náhradu nákladů řízení.

Dovolávaný žalobní důvod
—

zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/1982 ze dne 31. října 2017, kterým se opětovně ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a vyráběné společnostmi Dongguan Luzhou Shoes Co. Ltd, Dongguan Shingtak Shoes Co. Ltd, Guangzhou Dragon Shoes Co. Ltd, Guangzhou Evervan Footwear Co. Ltd, Guangzhou Guangda Shoes Co. Ltd, Long Son Joint Stock Company a Zhaoqing Li Da Shoes Co., Ltd, s konečnou platností vybírá uložené prozatímní clo a kterým se provádí rozsudek Soudního dvora ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14 (Úř. věst. 2017, L 285, s. 14); a
CS Úřední věstník Evropské unie C 72/46

Žaloba podaná dne 8. ledna 2018 – inforsacom Informationssysteme v. EUIPO (Business and technology working as one)

(Věc T-7/18)

(2018/C 072/59)

Jednací jazyk: němčina

Účastníci řízení

Žalobkyně: inforsacom Informationssysteme GmbH (Neu-Isenburg, Německo) (zástupci: O. Spieker, A. Schönfleisch a M. Alber, advokáti)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „Business and technology working as one“ – Přihláška č. 15 272 586

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. října 2017, ve věci R 808/2017-1

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

Dovolávané žalobní důvody

— Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení č. 2017/1001;
2.

Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality. V této souvislosti má žalobkyně za to, že ačkoli se spor týká pouze oblastí kvalifikovaných jako „landes et parcours“, Komise přijala opravu založenou na všech oblastech v případech, které zahrnují takové oblasti, tedy včetně části těchto oblastí, které nejsou oblastmi kvalifikovanými jako „landes et parcours“, a v každém případě ponechala bez povšimnutí vyčíslení předané francouzskými orgány.
CS Úřední věstník Evropské unie C 104/44

Žaloba podaná dne 19. ledna 2018 – Delfant Hoylaerts v. Komise

(Věc T-17/18)

(2018/C 104/57)

Jednací jazyk: francouzština

Účastnice řízení

Žalobkyně: Isabelle Delfant Hoylaerts (Montredon-des-Corbières, Francie) (zástupkyně: E. Conquet, advokátka)

Žalovaná: Evropská komise

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— zrušil zamítavé rozhodnutí Komise ze dne 21. března 2017;

— zrušil implicitní zamítavé rozhodnutí Komise ze dne 20. října 2017;

— uložil Komisi povinnost uhradit výdaje vynaložené docházení do speciálně pedagogického centra od 20. října 2017;

— uložil Komisi povinnost zaplatit I. Delfant Hoylaerts částku 3 000 eur z titulu náhrady finanční a nemajetkové újmy;

— uložil Komisi náhradu nákladů řízení a povinnosti zaplatit I. Delfant Hoylaerts částku 3 000 eur z titulu nevratných nákladů.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod, vycházející z porušení článku 72 služebního řádu úředníků Evropské unie, jehož ustanovení jsou převzata do Společných předpisů pro zdravotní pojištění úředníků Evropské unie, zejména do článku 20, a do příručky pro činnost výboru pro děti se zdravotním postižením úředníků.

Podle žalobkyně Komise porušila výše citovaná ustanovení, když přijala rozhodnutí neuhradit výdaje na docházení jejího dítěte se zdravotním postižením do speciálně pedagogického centra (institut médico-éducatif, dále jen „IME“). V této souvislosti má za to, že uvedené rozhodnutí vychází z ryze administrativního neporozumění a že chybí právní základ, ze kterého by Komise mohla vycházet.

Žalobkyně konečně tvrdí, že jednání Komise v rozporu s dobrými mravy má závažné dopady, neboť sama není schopna hradit náklady na IME, byť docházení do něj je pro její dítě životně důležité. V důsledku pochybení Komise se tak zhoršily její morální i finanční poměry.