STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

YVESE BOTA

přednesené dne 14. července 2011 ( )

Věc C‑474/10

Department of the Environment for Northern Ireland

proti

Seaport (NI) Ltd,

Magherafelt district Council a dalším

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal in Northern Ireland (Spojené království)]

„Směrnice 2001/42/ES – Posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí – Postup konzultace – Jmenování orgánů, které působí v oblasti životního prostředí – Lhůty stanovené pro účely postupu konzultace“





1. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí( ) vyžaduje, aby některé veřejné plány a programy byly před svým přijetím předmětem posouzení vlivů na životní prostředí. Toto posouzení ze strany orgánu odpovědného za vypracování plánu zahrnuje konzultaci veřejnosti a entit, které působí v oblasti životního prostředí.

2. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla předložena v rámci sporu mezi Seaport (NI) Ltd a Magherafelt district Council a další na straně jedné a Department of the Environment for Northern Ireland (ministerstvo životního prostředí) na straně druhé ve věci postupu konzultace, který byl veden v rámci přípravy návrhů regionálních rozvojových plánů v Severním Irsku.

3. V této žádosti je Soudní dvůr vyzván k tomu, aby upřesnil dvě z pravidel souvisejících s uplatňováním postupu konzultace. První pravidlo, uvedené v čl. 6 odst. 3 směrnice, se týká jmenování orgánů, které je třeba konzultovat. V projednávané věci je totiž Department of the Environment for Northern Ireland orgánem odpovědným za dotčený plán a zároveň orgánem jmenovaným vnitrostátními právními předpisy pro účely postupu konzultace. V důsledku toho vyvstává otázka, zda v takové situaci, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, je členský stát povinen jmenovat nový orgán pro konzultaci, který je od prvního odlišný a na něm nezávislý.

4. Druhé pravidlo, uvedené v čl. 6 odst. 2 směrnice, se týká lhůty stanovené pro účely postupu konzultace. Vyvstává otázka, zda tato lhůta může být stanovena v každém jednotlivém případě orgánem odpovědným za plán či program, anebo zda je nezbytné, aby byla stanovena v právních předpisech provádějících směrnici.

5. Z důvodů, které rozvedu, mám za to, že věrohodné a užitečné uplatnění směrnice vyžaduje, aby v takové situaci, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, členský stát jmenoval nový orgán pro konzultaci, který je odlišný od orgánu odpovědného za přípravu plánu a na něm nezávislý. Naproti tomu podle mého názoru žádná skutečnost nebrání tomu, aby vnitrostátní právní předpisy stanovily, že lhůtu stanovenou pro účely postupu konzultace upřesní v každém jednotlivém případě orgán odpovědný za plán, nicméně za podmínky, že je tato lhůta dostatečná k tomu, aby konzultovaným orgánům a veřejnosti poskytla skutečnou příležitost vyjádřit své stanovisko k návrhu plánu.

I – Právní rámec

A – Směrnice

6. Základním cílem směrnice, jak vyplývá z jejího článku 1, je, aby plány a programy, které mohou mít významný vliv na životní prostředí, byly při přípravě a před jejich přijetím podrobeny posouzení vlivů na životní prostředí. Zákonodárce Unie tak zamýšlí zajistit vysokou úroveň ochrany životního prostředí v souladu s článkem 174 ES a článkem 37 Listiny základních práv Evropské unie.

7. Směrnice vymezuje minimální rámec pro posuzování vlivů na životní prostředí, který členským státům přenechává vymezení podrobností postupu s ohledem na zásadu subsidiarity( ).

8. V souladu s čl. 2 písm. b) směrnice posouzení vlivů na životní prostředí zahrnuje přípravu zprávy o vlivech na životní prostředí (uvádějící možné významné vlivy na životní prostředí a rozumná náhradní řešení), jakož i provádění konzultací u orgánů pověřených environmentálními otázkami, u veřejnosti a u jiných členských států v případě významných přeshraničních vlivů. Zpráva o vlivech na životní prostředí a výsledky konzultací se zohlední před přijetím plánu nebo programu. Jakmile je tento plán nebo program přijat, orgány pověřené environmentálními otázkami, veřejnost, jakož i každý konzultovaný členský stát jsou informovány a jsou jim poskytnuty relevantní informace.

9. Postup konzultace je zakotven v článku 6 směrnice. Toto ustanovení zní následovně:

„1. Návrh plánu nebo programu a zpráv[a] o vlivech na životní prostředí vypracovan[á] v souladu s článkem 5 j[sou] zpřístupněn[y] orgánům uvedeným v odstavci 3 tohoto článku a veřejnosti.

2. Orgánům uvedeným v odstavci 3 a veřejnosti uvedené v odstavci 4 je dána včas skutečná příležitost, aby v přiměřené lhůtě vyjádřily své stanovisko k návrhu plánu nebo programu a doprovodné zprávě o vlivech na životní prostředí před přijetím plánu nebo programu nebo před jeho předáním k legislativnímu postupu.

3. Členské státy jmenují orgány, které je třeba konzultovat a kterých se z důvodu jejich zvláštní působnosti v oblasti životního prostředí mohou týkat vlivy na životní prostředí vyplývající z provádění plánů a programů.

4. Pro účely odstavce 2 vymezí členské státy, kdo je veřejností, včetně veřejnosti dotčené nebo pravděpodobně dotčené rozhodováním podle této směrnice nebo zajímající se o toto rozhodování [...].

5. Podrobnosti k informacím a konzultacím s orgány a veřejností stanoví členské státy.“

B – Provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu

10. Směrnice byla provedena nařízením o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí z roku 2004 [Environmental Assessment of Plans and Programmes Regulations (Northern Ireland) 2004, dále jen „nařízení z roku 2004“].

11. Článek 4 nařízení z roku 2004 provádí čl. 6 odst. 3 směrnice týkající se jmenování orgánů pro konzultaci. Tento článek 4 zní následovně:

„(1) S výhradou odstavce 2 je Department of the Environment for Northern Ireland orgánem pro konzultaci [...].

(2) Jestliže je Department of the Environment for Northern Ireland v určitém případě orgánem odpovědným za plán či program, nesmí současně vykonávat funkce orgánu pro konzultaci stanovené nařízením [z roku 2004], pokud jde o tento plán či program [...]“

12. Článek 12 nařízení z roku 2004 provádí čl. 6 odst. 2 směrnice týkající se lhůt stanovených pro účely postupu konzultace. Tento článek 12 stanoví:

„1. Každý návrh plánu či programu, k němuž byla vypracována zpráva o vlivech na životní prostředí [...] a doprovodná zpráva o vlivech na životní prostředí [...] jsou dány k dispozici orgánu pro konzultaci a veřejnosti v souladu s následujícími ustanoveními tohoto článku.

2. Odpovědný orgán zašle kopii relevantních dokumentů orgánu pro konzultaci v co nejkratší lhůtě po jejich vypracování a vyzve ho, aby k relevantním dokumentům vyjádřil ve stanovené lhůtě své stanovisko.

3. Odpovědný orgán musí rovněž:

a) ve lhůtě čtrnácti dnů po vypracování relevantních dokumentů v souladu s odstavcem 5 zveřejnit či zajistí zveřejnění oznámení s uvedením:

i) názvu plánu, programu či změny;

ii) adresy (která může zahrnovat internetovou adresu), na níž je možné seznámit se s kopií relevantních dokumentů nebo na níž lze tuto kopii získat;

iii) výzvy k vyjádření stanoviska k relevantním dokumentům;

iv) adresy, na které je stanovisko možné zaslat, a lhůty pro zaslání tohoto stanoviska;

b) uchovávat kopii relevantních dokumentů k dispozici ve svém sídle k nahlédnutí veřejnosti, a to v běžných otevíracích hodinách a bezplatně, a

c) zveřejnit kopii relevantních dokumentů na internetových stránkách orgánu.

4. Lhůty uvedené v odstavci 2 a odst. 3 písm. a) bodu (iv) musí být dostatečně dlouhé k tomu, aby zajistily, že adresáti výzvy budou mít skutečnou příležitost včas vyjádřit své stanovisko k relevantním dokumentům.

[…]“

II – Skutkový stav a původní řízení

13. V době rozhodné z hlediska skutečností původního sporu se Department of the Environment for Northern Ireland skládalo ze čtyř agentur, mezi něž patřil útvar pro plánování a útvar pro životní prostředí a národní dědictví( ).

14. V průběhu přípravy návrhů „Northern Area Plan 2016“ a „Magherafelt Area Plan 2015“ útvar pro plánování úzce spolupracoval s útvarem pro životní prostředí a národní dědictví. Posledně uvedený útvar poskytl informace, jakož i stanovisko k obsahu dotčených návrhů.

15. Pro účely postupu konzultace Department of the Environment for Northern Ireland zaslalo návrh „Northern Area Plan 2016“ a zprávu o vlivech na životní prostředí veřejnosti, jakož i svému útvaru pro životní prostředí a národní dědictví a jiným veřejným orgánům. Lhůta pro předložení vyjádření byla stanovena na osm týdnů. Department of the Environment for Northern Ireland obdrželo od veřejnosti 5250 vyjádření týkajících se návrhu plánu, jakož i 4 vyjádření týkající se zprávy o vlivech na životní prostředí. V rámci těchto vyjádření 49 vyjádření pocházelo od společnosti Seaport (NI) Ltd, z nichž jedno souvisí s obsahem této zprávy a s vedením posouzení vlivů na životní prostředí.

16. Návrh „Magherafelt Area Plan 2015“ a zpráva o vlivech na životní prostředí byly předány útvaru pro životní prostedí a národního dědictví, jakož i jiným zainteresovaným entitám. Department of the Environment for Northern Ireland je vyzvalo k tomu, aby podaly své vyjádření ve lhůtě šesti týdnů. Obdrželo přibližně 5300 vyjádření týkajících se návrhu plánu a 5 vyjádření týkajících se zprávy o vlivech na životní prostředí.

17. V průběhu měsíců listopadu a prosince 2005 společnost Seaport (NI) Ltd, jakož i Magherafelt district Council a další podaly u High Court of Justice in Northern Ireland (Spojené království) žalobu, když měly za to, že posouzení vlivů na životní prostředí týkající se dotčených návrhů plánů nebylo provedeno v souladu s požadavky směrnice.

18. V každém z obou těchto řízení High Court of Justice in Northern Ireland rozhodl, že článek 4 nařízení z roku 2004 nesprávně provedl požadavek, uložený v čl. 6 odst. 3 směrnice, aby byl jmenován nový orgán pro konzultaci, jelikož Department of the Environment for Northern Ireland je rovněž orgánem odpovědným za plán. Stejně tak měl za to, že článek 12 nařízení z roku 2004 náležitě neprovedl ustanovení čl. 6 odst. 2 směrnice, jelikož nestanovil specifickou lhůtu, ve které musejí být vyjádření předložena.

19. Department of the Environment for Northern Ireland podalo opravný prostředek u Court of Appeal in Northern Ireland (Spojené království).

III – Předběžné otázky

20. Court of Appeal in Northern Ireland, který měl za to, že je pro účely rozhodnutí o tomto sporu nezbytný výklad práva Unie, se rozhodl položit Soudnímu dvoru následující tři předběžné otázky:

„1) Je třeba směrnici [...] vykládat tak, že pokud je vnitrostátní orgán, který připravuje plán, na nějž se vztahuje článek 3 směrnice, sám orgánem s obecnou působností v oblasti životního prostředí v členském státě, může členský stát odmítnout jmenovat na základě čl. 6 odst. 3 orgán, který je třeba konzultovat pro účely článků 5 a 6?

2) Je třeba směrnici vykládat tak, že pokud je orgán, který připravuje plán, na nějž se vztahuje článek 3, rovněž orgánem s obecnou působností v oblasti životního prostředí v členském státě, je tento členský stát povinen zajistit existenci orgánu pro konzultaci, který musí být jmenován a který je odlišný od tohoto orgánu?

3) Je třeba směrnici vykládat tak, že požadavek stanovený v čl. 6 odst. 2, aby byla orgánům uvedeným v čl. 6 odst. 3 a veřejnosti uvedené v čl. 6 odst. 4 dána včas skutečná příležitost, aby ,v přiměřené lhůtě‘ vyjádřily své stanovisko, lze provést prostřednictvím pravidel, jež stanoví, že orgán odpovědný za přípravu plánu stanoví lhůtu v každém jednotlivém případě, kdy mají být vyjádřena stanoviska, nebo musí pravidla provádějící směrnici sama vymezit lhůtu či různé lhůty pro různé okolnosti, za nichž mají být tato stanoviska vyjádřena?“

IV – Má analýza

A – K první a druhé otázce

21. Svými prvními dvěma otázkami se předkládající soud Soudního dvora táže, zda čl. 6 odst. 3 směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely postupu konzultace je členský stát povinen jmenovat nový orgán působící v oblasti životního prostředí, jestliže orgánem uvedeným ve vnitrostátních právních předpisech za tímto účelem je pouze orgán odpovědný za přípravu dotčeného plánu nebo programu. Případně se předkládající soud Soudního dvora táže, zda tento nový orgán musí být odlišný od orgánu odpovědného za přípravu plánu nebo programu.

22. Vláda Spojeného království, dánská vláda, jakož i Evropská komise na první dvě otázky navrhují odpovědět záporně.

23. Vláda Spojeného království a dánská vláda mají v podstatě za to, že směrnice provádí minimální harmonizaci postupů posuzování vlivů na životní prostředí. Členské státy proto nejsou povinny vytvářet novou entitu, která by byla odlišná a nezávislá na entitě zmiňované ve vnitrostátních právních předpisech. V projednávané věci spolupráce útvarů pro životní prostředí a plánování Department of the Environment for Northern Ireland umožnila dosáhnout výsledků zmiňovaných ve směrnici jak stran průhlednosti rozhodování, tak stran úplnosti a spolehlivosti environmentálních údajů. Na základě své působnosti Department of the Environment for Northern Ireland dbá na to, aby byly řádně zohledněny vlivy plánu na životní prostředí a nebyly zohledněny soukromé zájmy na úkor veřejného zájmu.

24. Komise upozorňuje na existující odlišnosti v rámci administrativního uspořádání členských států. Některé státy jsou schopny jmenovat několik orgánů pro účely postupu konzultace. Naproti tomu pro jiné členské státy, jako je Lucemburské velkovévodství nebo Maltská republika, je obtížné jmenovat nový orgán odpovídající požadavkům uloženým v čl. 6 odst. 3 směrnice, a to s ohledem na jejich velikost. Komise dále uvádí, že žádná skutečnost ve znění směrnice nenasvědčuje tomu, že by v takovém případě, jako je případ dotčený v původním řízení, musel členský stát jmenovat nový orgán. Pokud by tomu tak bylo, Komise poznamenává, že by takto uměle vytvořená entita nebyla schopna poskytovat užitečné informace.

25. Vyjádření poskytnutá v rámci tohoto řízení nesdílím. Z důvodů, které rozvinu, mám za to, že se členský stát v takové situaci, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, nemůže zprostit povinností, které mu příslušejí na základě čl. 6 odst. 3 směrnice z důvodu, že orgán odpovědný za přípravu plánu je rovněž orgánem, který vnitrostátní právní předpisy jmenují pro účely postupu konzultace. V takové situaci se domnívám, že věrohodné a užitečné uplatnění směrnice vyžaduje, aby tento členský stát jmenoval nový orgán pro konzultaci, který je od prvně uvedeného orgánu odlišný a je na něm nezávislý.

26. Toto posouzení je založeno na povaze a rozsahu postupu konzultace stanoveného zákonodárcem Unie, jakož i na cílech, které tento zákonodárce sleduje.

27. Postup konzultace, uvedený v článku 6 směrnice, má zaručit právo každého na to, aby žil v životním prostředí, které je způsobilé zajistit jeho zdraví a blahobyt, a to v souladu s článkem 174 ES a článkem 37 Listiny základních práv Evropské unie.

28. Zakotvuje tak právo všech účastnit se rozhodovacích postupů, když tyto postupy mají vliv na životní prostředí. V tomto ohledu zákonodárce Unie vycházel z povinností příslušejících Unii v rámci Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, takzvané „Aarhuské úmluvy“( ). Připomínám, že cílem Aarhuské úmluvy je zaručit právo veřejnosti účastnit se rozhodování v oblasti životního prostředí, zvláště o plánech a programech týkajících se životního prostředí( ). Konzultace však není pouze právem. Je rovněž povinností chránit a zlepšovat kvalitu životního prostředí tím, že se vyjádří obavy, tím, že bude orgánům odpovědným za přípravu plánu poskytnuta pomoc při řádném zohlednění těchto obav a tím, že budou přijata nejlepší rozhodnutí.

29. Všechna ustanovení směrnice svědčí o vůli zákonodárce Unie tato práva dodržovat. Zákonodárce Unie stanoví procesní rámec, který umožňuje v každé fázi přípravy a přijetí plánu zajistit skutečné zohlednění environmentálních obav orgánů a osob, které jsou dotčeny vlivy těchto návrhů. Cílem je zejména zajistit úplnost a spolehlivost poskytnutých informací za účelem posouzení vlivů na životní prostředí( ).

30. Ke konzultaci orgánů dochází od prvních fází přípravy plánu, a to až do jeho přijetí. Tyto orgány jsou totiž nejprve vyslechnuty ohledně nezbytnosti provést posouzení vlivů dotčeného plánu na životní prostředí (čl. 3 odst. 6 směrnice). Orgány se následně musejí vyjádřit k rozsahu a úrovni podrobnosti informací, které musí být obsaženy ve zprávě o vlivech na životní prostředí (čl. 5 odst. 4 směrnice). Konečně musejí vyjádřit své stanovisko k této zprávě, jakož i k návrhu plánu nebo programu (čl. 6 odst. 2 směrnice).

31. Samotnou podstatou postupu konzultace je tedy získat vysvětlující stanovisko od orgánu, který působí v oblasti životního prostředí a kterého se zvláště přímo dotýkají vlivy plánu na životní prostředí. Tento postup musí umožnit získat v každé fázi názor, a to nejen na nezbytnost posouzení vlivů na životní prostředí, ale rovněž na samotný obsah zprávy o vlivech na životní prostředí a návrhu plánu. Orgán jmenovaný pro účely konzultace tedy musí být schopen poskytnout aktuální a užitečné informace. Musí být rovněž schopen kritizovat provedená posouzení a volby učiněné orgánem odpovědným za přípravu plánu, když na základě svých znalostí a kompetencí navrhne změny a náhradní řešení.

32. Tímto orgánem tedy může být pouze entita odlišná od orgánu plánování a na něm nezávislá, což je jediná záruka věrohodnosti a účinnosti postupu konzultace. Jak uvádí Komise ve svém vyjádření, „orgán zjevně nemůže provádět konzultaci se sebou samým“. Stejně tak jako jednotlivec nemůže být soudcem a účastníkem řízení, veřejný orgán nemůže být konzultován ohledně vlivů plánu, jehož je sám původcem.

33. Připuštění opaku by podle mého názoru postup konzultace zbavilo jakéhokoli užitečného účinku a narušovalo by sledování cílů stanovených zákonodárcem Unie.

34. Department of the Environment for Northern Ireland totiž stejným způsobem jako připravuje svůj plán nemůže vyjadřovat konstruktivní kritiku týkající se svého návrhu a navrhovat jiná náhradní řešení, než jsou volby, které již provedlo. Ačkoli je skutečně jedním z orgánů, který má nejlepší předpoklady k ochraně environmentálních zájmů, nemění to dále nic na tom, že je třeba, aby mohl zohlednit stanoviska a obavy, které mohou vyjádřit například specializovanější instituce či místní orgány dotčené vlivy plánu z důvodu jeho zeměpisné působnosti. V tomto ohledu je zajímavé uvést, že kompetence Department of the Environment for Northern Ireland nezabránily tomu, aby dotčená veřejnost předložila více než 5250 vyjádření k návrhu „Northern Area Plan 2016“ a více než 5300 vyjádření k návrhu „Magherafelt Area Plan 2015“. Department of the Environment for Northern Ireland se tedy nemůže zprostit povinnosti konzultovat jiný orgán působící v oblasti životního prostředí, protože jinak by byla směrnice zbavena jednoho ze svých podstatných prvků.

35. Za účelem zajištění věrohodného a užitečného uplatnění směrnice se mi tedy jeví jako nezbytné, aby v takové situaci, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, členský stát v souladu s čl. 6 odst. 3 směrnice jmenoval nový orgán pro účely postupu konzultace, který je odlišný od orgánu odpovědného za přípravu plánu a na něm nezávislý.

36. Podle mého názoru taková povinnost neukládá nepřekonatelnou zátěž členským státům, které z důvodu své velikosti nedisponují rozsáhlou sítí veřejných orgánů působících v oblasti životního prostředí.

37. Znění čl. 6 odst. 3 směrnice je totiž široké. V souladu s čl. 6 odst. 5 směrnice ponechává členským státům významný prostor pro uvážení při organizaci postupu konzultace v oblasti životního prostředí( ).

38. Z bodu 7.11 pokynů Komise( ) tak vyplývá, že si členské státy mohou zvolit, že jmenují vládní organizace či veřejné orgány, které působí na národní, regionální nebo místní úrovni. Může se jednat o takové orgány, které jsou dotčeny vlivy provádění plánu na životní prostředí, jako jsou inspekce životního prostředí, výzkumné instituce, které vykonávají práce veřejné povahy či útvary vlády. V souladu s bodem 7.15 pokynů se může rovněž jednat o takové orgány, jaké mají obecnější působnost v oblasti životního prostředí, jako jsou „místní orgány v blízkosti“.

39. Členské státy mohou rovněž volně určit způsob jmenování orgánů pro konzultaci. Podle pokynů tyto orgány mohou být jmenovány v rámci prováděcích právních předpisů, jak je tomu v projednávané věci. Členské státy mohou rovněž zvolit přístup podle jednotlivých případů, který jim umožní zohlednit obsah plánu nebo programu( ). V takovém případě může členský stát skutečně zohlednit totožnost orgánu odpovědného za plán k tomu, aby pro účely dotčeného posouzení vlivů na životní prostředí jmenoval nový orgán pro konzultaci.

40. Jak znění čl. 6 odst. 3 směrnice, tak jeho výklad poskytnutý Komisí umožňují mít za to, že členské státy mají rozhodovací prostor dostačující k přijetí postupu, který může zajistit užitečné a věrohodné uplatnění směrnice. V takové situaci, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, mám za to, že Spojené království Velké Británie a Severního Irska tohoto cíle může dosáhnout tím, že pro účely dotčeného postupu konzultace jmenuje například místní orgán, kterého se mohou dotýkat vlivy plánu na životní prostředí( ).

41. S ohledem na všechny tyto skutečnosti mám tedy za to, že čl. 6 odst. 3 směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že jestliže je orgán odpovědný za plán rovněž orgánem, který je jmenován vnitrostátními právními předpisy pro účely postupu konzultace, je členský stát povinen jmenovat nový orgán pro konzultaci, který musí být od prvně jmenovaného orgánu odlišný a musí na něm být nezávislý.

B – Ke třetí otázce

42. Svou třetí otázkou se předkládající soud Soudního dvora táže, zda čl. 6 odst. 2 směrnice brání tomu, aby orgán odpovědný za přípravu plánu lhůtu stanovenou pro účely postupu konzultace upřesnil v každém jednotlivém případě.

43. Ve věci v původním řízení měl totiž High Court of Justice in Northern Ireland za to, že v souladu se zásadou právní jistoty musejí mít členské státy povinnost tuto lhůtu upřesnit v rámci prováděcích právních předpisů a nemohou na orgán odpovědný za přípravu plánu přenést odpovědnost tuto lhůtu stanovit v každém jednotlivém případě.

44. Vláda Spojeného království tvrdí, že lhůty poskytnuté pro účely postupu konzultace nemusejí být nezbytně definovány v rámci prováděcích právních předpisů. Komise má za to, že žádná skutečnost ve znění směrnice ani žádná jiná právní zásada nevyžadují od členských států, aby v rámci svého prováděcího předpisu stanovily přesnou lhůtu pro účely postupu konzultace. Stačí, aby tato lhůta byla určena v okamžiku konzultace.

45. Podobně jako vláda Spojeného království a Komise mám za to, že čl. 6 odst. 2 směrnice nebrání takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou právní předpisy dotčené ve věci v původním řízení, které stanoví, že lhůtu stanovenou pro účely postupu konzultace upřesní v každém jednotlivém případě orgán odpovědný za plán nebo program. Svůj závěr opírám o následující důvody.

46. Je známo, že směrnice neprovádí vyčerpávající harmonizaci postupů posuzování vlivů na životní prostředí, a zvláště postupu konzultace. Jak vyplývá z osmého bodu odůvodnění a z čl. 6 odst. 5 směrnice, zákonodárce Unie tak zamýšlel stanovit minimální rámec, a zároveň ponechal na členských státech, aby vymezily podrobnosti týkající se konzultace orgánů a veřejnosti.

47. Pokud jde o lhůtu stanovenou pro účely postupu konzultace, zákonodárce Unie tak upřesňuje pouze v čl. 6 odst. 2 směrnice, že tato lhůta musí být „přiměřená“ k tomu, aby byla konzultovaným orgánům a veřejnosti dána „skutečná příležitost“ k vyjádření jejich stanoviska( ). Směrnice tak ponechává na posouzení členských států způsob, jakým je toto ustanovení třeba provést do vnitrostátního právního řádu( ). Žádná skutečnost tedy nebrání tomu, aby se členský stát rozhodl, že uloží orgánu odpovědnému za dotčený plán, aby stanovil lhůtu, ve které musejí být stanoviska vydána, jestliže tato lhůta splňuje podmínky uvedené v čl. 6 odst. 2 směrnice( ).

48. Toto řešení má výhodu spočívající v tom, že je zabráněno přílišné rigiditě postupu tím, že je orgánu odpovědnému za plán umožněno stanovit lhůtu, která může zohlednit povahu plánu, jeho rozsah a komplexnost. V tomto ohledu je třeba připomenout, že působnost směrnice je mimořádně široká, neboť se podle svého článku 3 vztahuje na rozmanitá odvětví činností, jako jsou odvětví zemědělství, energetiky, průmyslu, telekomunikací nebo turistiky. Kromě rozmanitosti vypracovaných plánů vykazuje podle mého názoru každý plán specifické charakteristické rysy, a v důsledku toho si zaslouží zvláštní přezkum v přiměřené lhůtě. Jeví se mi, že orgán odpovědný za plán má v tomto ohledu nejlepší předpoklady k určení této lhůty.

49. Kromě toho se mi zdá, že uvedené řešení není v rozporu se zásadou právní jistoty, jelikož orgán odpovědný za plán uvede lhůtu pro konzultaci při zveřejnění návrhu plánu a zprávy o vlivech na životní prostředí, a to v souladu se zněním čl. 6 odst. 2 směrnice.

50. V projednávané věci konstatuji, že Department of the Environment for Northern Ireland v souladu s článkem 12 nařízení z roku 2004 stanovilo pro návrh „Northern Area Plan 2016“ lhůtu osmi týdnů a pro návrh „Magherafelt Area Plan 2015“ lhůtu šesti týdnů. Zdá se, že tyto lhůty jsou dostatečné, neboť umožnily konzultovaným orgánům a veřejnosti předložit více než 5250 vyjádření v případě prvního návrhu a více než 5300 vyjádření v případě druhého návrhu. Jak zdůrazňuje vláda Spojeného království ve svém vyjádření, jestliže mají podle vnitrostátního práva orgány pro konzultaci nebo veřejnost v konkrétním případě za to, že stanovená lhůta je příliš krátká, lze požádat o prodloužení, a je-li takové prodloužení odmítnuto, lze zahájit řízení týkající se soudního přezkumu z důvodu, že poskytnutá lhůta pro konzultaci je nedostatečná.

51. S ohledem na všechny tyto skutečnosti mám za to, že čl. 6 odst. 2 směrnice nebrání vnitrostátním právním předpisům, které stanoví, že lhůtu stanovenou pro účely postupu konzultace upřesní v každém jednotlivém případě orgán odpovědný za plán či program, za podmínky, že je tato lhůta dostatečná k tomu, aby konzultovaným orgánům a veřejnosti poskytla skutečnou příležitost vyjádřit své stanovisko k návrhu plánu nebo programu, jakož i ke zprávě o vlivech na životní prostředí.

V – Závěry

52. S ohledem na předcházející úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr na předběžné otázky položené Court of Appeal in Northern Ireland odpověděl následujícím způsobem:

„1) Článek 6 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí musí být vykládán v tom smyslu, že jestliže je orgán odpovědný za plán rovněž orgánem, který je jmenován vnitrostátními právními předpisy pro účely postupu konzultace, je členský stát povinen jmenovat nový orgán pro konzultaci, který musí být od prvně jmenovaného orgánu odlišný a na něm být nezávislý.

2) Článek 6 odst. 2 směrnice 2001/42 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním právním předpisům, které stanoví, že lhůtu stanovenou pro účely postupu konzultace upřesní v každém jednotlivém případě orgán odpovědný za plán či program za podmínky, že je tato lhůta dostatečná k tomu, aby konzultovaným orgánům a veřejnosti poskytla skutečnou příležitost vyjádřit své stanovisko k návrhu plánu nebo programu, jakož i ke zprávě o vlivech na životní prostředí.“