(viz body 27 až 29)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 41, 42)

Pojem „dokument“, který je v čl. 3 písm. a) nařízení č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise definován široce, pokrývá „obsah na jakémkoli nosiči (psaný či tištěný na papíře či uložený v elektronické formě nebo jako zvuková, vizuální nebo audiovizuální nahrávka) o záležitosti, která se týká politik, činností a rozhodnutí, jež spadají do působnosti [unijního] orgánu“. Tato definice je založena v podstatě na existenci uchovaného obsahu schopného po svém vzniku reprodukce nebo nahlédnutí, přičemž povaha nosiče sloužícího k uložení, druh a povaha uloženého obsahu ani rozsah, délka, důležitost nebo vnější forma obsahu nejsou důležité z hlediska toho, zda se na tento obsah vztahuje uvedená definice, a jediné omezení, jež se týká obsahu, kterého se může týkat tato definice, je podmínka, podle které se uvedený obsah musí týkat politik, činností nebo rozhodnutí spadajících do působnosti dotyčného orgánu.

Spisy účastníka řízení vypracované členským státem, předložené Soudnímu dvoru v rámci řízení pro nesplnění povinnosti podle článku 258 SFEU a předané Komisi coby účastnici řízení je třeba kvalifikovat jako dokumenty, které má orgán v držení, ve smyslu čl. 2 odst. 3 ve spojení s čl. 3 písm. a) nařízení č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise.

Tento závěr nelze zpochybnit okolností, že dané spisy účastníka řízení nejsou určeny uvedenému orgánu, který je účastníkem řízení, nýbrž Soudnímu dvoru, a že dotyčný orgán obdržel jen jejich kopie předané Soudním dvorem. Podle čl. 2 odst. 3 nařízení č. 1049/2001 přitom sice spadají do oblasti působnosti uvedeného nařízení jen dokumenty, které má orgán v držení, to znamená, které vytvořil nebo obdržel a má v držení, avšak nic to nemění na skutečnosti, že podle tohoto ustanovení není použití uvedeného nařízení na dokumenty, které orgán obdržel, nijak podmíněno tím, aby byl dotčený dokument tomuto orgánu určen a předán přímo jeho autorem. Obdobně je vzhledem k tomu, že pojem „dokument“ je v čl. 3 písm. a) nařízení č. 1049/2001 definován široce a že tato definice je založena na existenci uchovaného obsahu, třeba dospět k závěru, že skutečnost, že dotčené spisy účastníka řízení byly dotyčnému orgánu předány v podobě kopií, a nikoli originálů, nemá dopad na existenci dokumentu ve smyslu citovaného ustanovení.

Z široké definice pojmu „dokument“ i z formulace a samotné existence výjimky týkající se ochrany soudního řízení podle čl. 4 odst. 2 druhé odrážky nařízení č. 1049/2001 dále vyplývá, že unijní zákonodárce nezamýšlel vyloučit činnosti orgánů související se soudním řízením z práva občanů na přístup. Tento závěr je třeba přijmout tím spíše, že toto nařízení nevylučuje činnost orgánů související se soudními řízeními z oblasti své působnosti ani tuto oblast neomezuje jen na jejich správní činnost. Kromě toho v případě, kdy jsou spisy účastníka řízení Komisi předány v rámci řízení o žalobě na určení nesplnění povinnosti, které Komise zahájila v rámci výkonu svých pravomocí podle článku 258 SFEU, obdržela Komise tyto spisy účastníka řízení při výkonu své působnosti.

Zahrnutí spisů účastníka řízení předložených členským státem v rámci soudního řízení do oblasti působnosti nařízení č. 1049/2001 mimoto nevede k narušení cíle zvláštních pravidel upravujících přístup k dokumentům vztahujícím se k soudním řízením. Ochrana soudních řízení může totiž být případně zajištěna uplatněním výjimky stanovené v čl. 4 odst. 2 druhé odrážce nařízení č. 1049/2001, přičemž při výkladu výjimky týkající se ochrany soudního řízení lze přihlížet ke skutečnosti, že ve zvláštních pravidlech pro unijní soudy neexistuje právo třetích osob na přístup ke spisům účastníka řízení předloženým těmto soudům v rámci soudních řízení.

(viz body 48 až 51, 53, 54, 57, 61, 104, 105)