V tomto ohledu z bodů 2 a 19 odůvodnění směrnice 98/48, kterou se mění směrnice 98/34 a z čl. 1 bodu 2 směrnice 98/34 vyplývá, že služby informační společnosti ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 2000/31 jsou pouze ty služby, které jsou poskytované zpravidla za úplatu. Přesto z toho nelze vyvodit, že služba hospodářské povahy uskutečněná bezplatně nemůže nikdy představovat „službu informační společnosti“ ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 2000/13. Odměnu za službu poskytovanou poskytovatelem v rámci jeho hospodářské činnosti totiž nemusí nutně hradit osoby, které z ní mají prospěch. To platí zejména v případě, že je služba poskytována bezplatně poskytovatelem s takovým propagačním cílem, neboť náklady na tuto činnost jsou zahrnuty do ceny prodávaného zboží či poskytovaných služeb.

Článek 12 odst. 1 směrnice 2000/31 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu ve spojení s čl. 12 odst. 3 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že s ohledem na požadavky vyplývající z ochrany základních práv, jakož i s ohledem na pravidla stanovená směrnicemi 2001/29 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti a 2004/48 o dodržování práv duševního vlastnictví, v zásadě nebrání vydání takového příkazu, jako je příkaz dotčený v původním řízení, který pod hrozbou pokuty vyžaduje od poskytovatele přístupu ke komunikační síti umožňujícímu veřejnosti připojení na internet, aby třetím osobám zabránil ve zpřístupnění určitého díla nebo jeho částí chráněných autorským právem veřejnosti prostřednictvím tohoto internetového připojení, na internetových výměnných systémech (peer-to-peer), když má tento poskytovatel možnost volby technických opatření k tomu, aby vyhověl tomuto příkazu, třebaže je tento výběr omezen na jediné opatření spočívající v zabezpečení internetového připojení heslem, pokud jsou tito uživatelé povinni uvést svou totožnost k získání hesla, a nemohou tedy jednat anonymně, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

Pokud v tomto ohledu takový příkaz omezuje tohoto poskytovatele přístupu, kteréžto omezení může mít dopad na jeho hospodářskou činnost a může také omezit svobodu příjemců takové služby využít přístupu k internetu, je v rozporu s právem na svobodu podnikání chráněným na základě článku 16 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i právem na svobodu informací zajištěným článkem 11 Listiny. Pokud jsou přitom některá základní práva chráněná unijním právem v kolizi, je na dotčených vnitrostátních soudních nebo správních orgánech, aby mezi nimi zajistily spravedlivou rovnováhu.

V případě, že opatření, jež může adresát příkazu prakticky přijmout, se omezují na tři opatření, a to prověřit všechny informace přenášené prostřednictvím internetového připojení, přerušit internetové připojení nebo jej zabezpečit heslem, zaprvé dohled nad všemi přenášenými informacemi musí být rovnou vyloučen, neboť je v rozporu s čl. 15 odst. 1 směrnice 2000/31, který zakazuje, aby byla zejména poskytovatelům přístupu ke komunikační síti ukládána obecná povinnost dohledu nad jimi přenášenými informacemi.

Pokud jde zadruhé o opatření spočívající v úplném přerušení internetového připojení, jeho realizace by znamenala závažný zásah do svobody podnikání osoby, která za účelem zhojení omezeného porušování autorského práva provozuje hospodářskou činnost spočívající v poskytování internetového přístupu pouze doplňkově, neboť by jí ve skutečnosti zcela znemožnila vyvíjet tuto činnost, aniž by bylo zváženo přijetí opatření méně zasahujících do této svobody. Za těchto okolností musí být takové opatření považováno za opatření nedodržující požadavek zajištění spravedlivé rovnováhy mezi základními právy, jež musí být navzájem vyvážená.

Pokud jde zatřetí o opatření spočívající v zabezpečení internetového připojení heslem, i když může omezit jak svobodu podnikání poskytovatele služby spočívající v přístupu ke komunikační síti, tak svobodu informací na straně příjemců této služby, tak zaprvé toto opatření nezasahuje do podstatného obsahu svobody podnikání poskytovatele přístupu ke komunikační síti, neboť pouze okrajově upravuje jeden z technických způsobů výkonu činnosti tohoto poskytovatele.

Zadruhé takové opatření spočívající v zabezpečení internetového připojení zřejmě není v rozporu s podstatným obsahem práva na svobodu informací příjemců služby spočívající v přístupu k internetové síti v rozsahu, v němž se omezuje na požadavek vůči příjemcům, aby získali heslo, přičemž je kromě toho známo, že toto připojení je pouze jedním ze způsobů přístupu k internetu.

Zatřetí, i když opatření přijatá adresátem příkazu musí být striktně cílená, opatření přijaté poskytovatelem přístupu ke komunikační síti spočívající v zabezpečení připojení k internetové síti nenasvědčuje tomu, že by mohlo ovlivnit možnost uživatelů internetu využívat služeb tohoto poskytovatele k právem dovolenému přístupu k informacím, jelikož nijak neblokuje internetovou stránku.

Začtvrté opatření přijatá adresátem při výkonu příkazu, musí být dostatečně účinná k zajištění účinné ochrany dotčeného základního práva, což znamená, že musí vést k zabránění nebo přinejmenším ke ztížení nedovolených prohlížení chráněných předmětů a ke skutečnému odrazení uživatelů internetu, kteří využívají služeb adresáta tohoto příkazu, od prohlížení těchto předmětů, které jim byly zpřístupněny za porušení uvedeného základního práva. Opatření spočívající v zabezpečení internetového připojení heslem je přitom s to odradit uživatele tohoto připojení od porušování autorského práva nebo práv s ním souvisejících, pokud budou tito uživatelé povinni uvést svou totožnost k získání hesla, a nebudou tedy moci jednat anonymně, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

Jestliže neexistují jiná opatření nastíněná předkládajícím soudem, která by byla v souladu s unijním právem, pak by koncepce, že poskytovatel přístupu ke komunikační síti nemusí zabezpečit své připojení k internetu, měla za následek odepření veškeré ochrany základnímu právu na duševní vlastnictví, což by bylo v rozporu s myšlenkou spravedlivé rovnováhy. Za těchto podmínek musí být opatření směřující k zabezpečení internetového připojení heslem považováno za nezbytné k zajištění účinné ochrany základního práva na ochranu duševního vlastnictví. Z toho vyplývá, že opatření spočívající v zabezpečení připojení musí být považováno za opatření umožňující dosažení spravedlivé rovnováhy mezi základním právem na ochranu duševního vlastnictví na jedné straně a právem na svobodu podnikání poskytovatele služby spočívající v přístupu ke komunikační síti, jakož i právem na svobodu informací na straně příjemců této služby na druhé straně.

(viz body 82, 83, 85, 87–101, výrok 6)