ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
87

Zaprvé ohledně argumentace žalobkyně, podle které dotčená zdravotní tvrzení měla být schválena aspoň za doprovodu omezujících podmínek nebo sdělení jakožto méně přísných prostředků, je totiž třeba uvést, že žalobkyně neprokázala, že Komise měla v bodě 14 odůvodnění napadeného nařízení nesprávně za to, že to není možné, neboť dotčená zdravotní tvrzení by nebyla pro spotřebitele méně matoucí, a tudíž uvedená tvrzení neměla být schválena. Jak tvrdí Komise, schválení dotčených zdravotních tvrzení podněcujících ke konzumaci cukru ve spojení s povinným sdělením v podstatě vyzývajícím k omezení konzumace cukru nebo k hlídání množství konzumovaného cukru, by vedlo k rozporuplnému a matoucímu pochopení na straně spotřebitelů. Uvedení množstevních limitů nebo varování na výrobku, který je významným zdrojem cukru a na kterém je zároveň uvedeno zdravotní tvrzení, jenž vytváří pozitivní obraz výrobku, a spotřebitelé ho tedy vnímají jako produkt, který má z výživového, fyziologického nebo jiného zdravotního hlediska vyšší hodnotu, by samo o sobě bylo rozporuplné a nezajistilo by dodržování obecně přijímaných zásad v oblasti výživy a zdraví směřujících k omezení konzumace cukru.
41

Jak uvádí EUIPO, skutečnost, že by jednomu z jeho oddělení byla přiznána možnost, aby vyhověl žádosti o navrácení do původního stavu, pokud jde o lhůtu k podání žaloby u Tribunálu, by vedla k tomu, že by bylo zasaženo do pravomocí Tribunálu – který je jediným soudem, jenž může ve věci rozhodovat, s výhradou přezkumu Soudního dvora – posoudit přípustnost žaloby, která u něj byla podána, a to v souladu s články 256 a 263 SFEU.
35

Mimoto, pokud jde o výjimku uvedenou v čl. 4 odst. 2 třetí odrážce nařízení č. 1049/2001 týkající se ochrany vyšetřování, z judikatury vyplývá, že ochrana vyšetřování OLAF se vztahuje na řízení, jež na vyšetřování navazuje, pokud je délka tohoto řízení přiměřená (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. července 2006, Franchet a Byk v. Komise, T‑391/03 a T‑70/04, EU:T:2006:190, body 108 až 113). Podle této judikatury totiž platí, že pokud ještě neuplynula přiměřená lhůta k rozhodnutí o opatřeních, která mají být v souvislosti s informacemi předanými ze strany OLAF příslušným orgánům přijata, poskytnutí přístupu, byť částečného, k vyšetřovacímu spisu OLAF by mohlo ohrozit užitečné využití těchto důkazů vnitrostátními orgány, neboť osoby podezřelé z nesrovnalostí by mohly zabraňovat řádnému průběhu jednotlivých řízení nebo vyšetřování, o jejichž zahájení mohly tyto orgány rozhodnout. Stejně tak je třeba poznamenat, že vyšetřování OLAF, jakož i případná další řízení závisejí na ochotě informátorů a svědků poskytnout informace. Případné zveřejnění jejich informací, vysvětlení nebo hypotéz by je mohlo přimět k omezení informací, které předávají, nebo k neuvedení citlivých informací, což by ohrozilo účinnost unijní politiky v oblasti boje proti podvodům.
24

Jak však uvádí EUIPO, francouzská verze je jednou z mála verzí s takovým zněním, jelikož většina ostatních jazykových verzí dotčeného ustanovení uvádí výrobky a služby, na nichž jsou námitky založeny. Anglická verze totiž zmiňuje „the goods and services on which the opposition is based“, německá verze „die Waren und Dienstleistungen, auf die sich der Widerspruch stützt“, italská verze „i prodotti e i servizi sui quali si basa l’opposizione“ a španělská verze „los productos y servicios en los que se basa la oposición“.
28

Označení, která nejsou způsobilá vykonávat základní funkci ochranné známky, a sice funkci identifikace původu výrobku nebo služby tak, aby spotřebitel, který získá výrobek nebo službu označené ochrannou známkou, mohl při dalším nabytí učinit stejnou volbu, pokud byla jeho zkušenost pozitivní, nebo jinou volbu, pokud byla tato zkušenost negativní, postrádají rozlišovací způsobilost ve smyslu výše uvedeného ustanovení [rozsudek ze dne 31. března 2004, Fieldturf v. OHIM (LOOKS LIKE GRASS.... FEELS LIKE GRASS... PLAYS LIKE GRASS), T‑216/02, EU:T:2004:96, bod 23].
68

Navíc za předpokladu, že by Spolková republika Německo měla svou argumentací týkající se zásady přispívací schopnosti v úmyslu odkázat na judikaturu, podle které pojem „státní podpora“ nezahrnuje státní opatření zavádějící rozlišení mezi podniky, a tedy a priori selektivní, pokud toto rozlišení vyplývá z povahy nebo systematiky daňové soustavy, do níž tato opatření patří (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. listopadu 2011, Komise a Španělsko v. Government of Gibraltar a Spojené království, C‑106/09 P a C‑107/09 P, EU:C:2011:732, bod 145 a citovaná judikatura), tato argumentace není přesvědčivá. Neprokázala totiž, že rozlišování mezi podniky v oblasti nákladů skutečně vyplývá z povahy a struktury dotčeného systému, jak to požaduje judikatura (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. listopadu 2011, Komise a Španělsko v. Government of Gibraltar a Spojené království, C‑106/09 P a C‑107/09 P, EU:C:2011:732, bod 146 a citovaná judikatura).
30

V projednávané věci je třeba podotknout, že žalobkyně v písemnostech předložených námitkovému oddělení zdůraznila nedávnou rozhodovací praxi EUIPO, jež obsahovala závěr o dobrém jménu a široké znalosti starších ochranných známek u veřejnosti. Z rozhodnutí EUIPO ze dne 30. května 2011 (námitky B1291618) totiž vyplývá, že na základě četných důkazů bylo zjištěno, že starší ochranná známka č. 480105 má velmi dobré jméno přinejmenším ve Francii, vzhledem k jejímu užívání na trhu ve vztahu k výrobkům náležejícím do třídy 25 (oděvy, vysoké holínky, boty a domácí obuv). V tomto rozhodnutí byly vyjmenovány zejména následující důkazy: historie podniku a výstřižky z tisku, výňatky z internetových stránek tohoto podniku, obrázky světově známé tenisové hráčky oblečené do výrobků žalobkyně, výstřižky z tisku zobrazující slavná fotbalová mužstva oblečená do výrobků žalobkyně, katalogy obuvi a oděvů z let 1996 až 1998 s obrázky výrobků žalobkyně, dokumenty dokládající sponzorské činnosti žalobkyně v oblasti motoristických sportů, výtisky časopisu Sporting Goods intelligence z let 2002 až 2007 obsahující informace v odvětví sportu a zmiňující ochrannou známku žalobkyně nebo název podniku Puma, kopie článků a reklam z mnoha časopisů ve Francii, Německu, Španělsku, Beneluxu, Itálii, Spojeném království, Rumunsku a Řecku, výroční zpráva za rok 2007, jež vykazuje, že marketingové výdaje vzrostly ze 29 milionů eur v roce 1997 na 424,9 milionu eur v roce 2007. EUIPO vysvětlil, že z předložených důkazů vyplývalo, že výše uvedená starší ochranná známka byla užívána „dlouhodobě a intenzivně“ a byla obecně známá na dotčených trzích, na nichž zaujímala „pevnou pozici“ mezi „vedoucími ochrannými známkami“, jak vyplývalo z „různých nezávislých zdrojů“. EUIPO dále uvedl různé odkazy v tisku (např. Votre Beauté, Maximal, Femme Actuelle, Le Point, Têtu, Paris Match, Biba, Vogue, Glamour apod.), které spolu s dalšími důkazy dokládaly, že ochranná známka vykazovala vysoký stupeň rozpoznatelnosti u relevantní veřejnosti. Podle rozhodnutí EUIPO ze dne 30. srpna 2010 ve věci námitek B1287178 se rovněž mělo na základě četných předložených důkazů za to, že starší ochranná známka č. 593987 získala velmi dobré jméno užíváním v Unii ve vztahu k oděvům, obuvi, kloboučnickému zboží, sportovním výrobkům nezahrnutým v jiných třídách. V rozhodnutí ze dne 20. srpna 2010 o námitkách B1459017 dospěl EUIPO též k závěru, že starší ochranná známka č. 593987 měla vysokou rozlišovací způsobilost plynoucí z jejího „dlouhodobého a intenzívního“ užívání a jejího „vysokého stupně rozpoznatelnosti“.
48

Kromě toho, jak rozšířený odvolací senát správně uvedl v bodě 49 napadeného rozhodnutí, služby, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka, nemají žádnou zvláštní vlastnost, která by mohla přimět relevantní veřejnost k tomu, aby zeměpisné označení nespojila se zeměpisným původem uvedených služeb. Je tudíž třeba mít podle judikatury uvedené v bodě 34 výše za to, že čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 bránil zápisu dotčeného zeměpisného označení, které zúčastněné kruhy znají jako zeměpisné označení regionu, jelikož je pravděpodobné, že by zúčastněné kruhy mohlo napadnout, že dotčené služby pocházejí z tohoto regionu (viz bod 57 napadeného rozhodnutí).
9

Rozhodnutím ze dne 17. března 2014 zrušovací oddělení návrhu na prohlášení neplatnosti částečně vyhovělo a rozhodlo, že sporná ochranná známka je ve vztahu k výrobkům zahrnutým do tříd 18 a 25 neplatná, jelikož mělo za to, že s ohledem na shodu prvku „cali“, který je u starší ochranné známky dominantní, existuje mezi starší ochrannou známkou a spornou ochrannou známkou u výrobků spadajících do zmíněných tříd nebezpečí záměny. Zrušovací oddělení naproti tomu zamítlo návrh na prohlášení neplatnosti sporné ochranné známky ve vztahu ke službám zahrnutým do tříd 35 a 45, jelikož mělo za to, že mezi zmíněnými službami a výrobky, které jsou uvedeny ve třídě 25, neexistuje žádná podobnost.
15

Dále s odkazem na judikaturu Tribunálu odvolací senát v bodech 28 a 29 napadeného rozhodnutí uvedl, že modernizace ochranných známek za účelem jejich přizpůsobení aktuálním trendům je dovolena. Měl však za to, že k zapsané podobě může být jakožto rozlišující prvek přidáno na etiketě jméno výrobce nebo jiné údaje, které vždy prostorově vyčnívají. Přidání slovního prvku „hyphen c“ je podle odvolacího senátu přípustné, nikoli však přidání vnějšího kruhu. Kdyby se totiž v užívané podobě odmyslel kruh, ten by již sám o sobě nemohl tvořit ochrannou známku. O to méně by užívaná podoba mohla být intelektuálně rozdělena do dvou samostatných vizuálních vyobrazení. Vnější kruh ohraničuje středovou část, takže nemůže existovat samostatně.
11

Odvolací senát v bodě 20 napadeného rozhodnutí doplnil, že ochranná známka představovaná zvuky připomínajícími zvonění by mohla plnit identifikační funkci pouze tehdy, pokud by obsahovala prvky takové povahy, které by ji individualizovaly ve vztahu k jiným ochranným známkám. V tomto případě přitom odvolací senát v bodě 21 téhož rozhodnutí konstatoval, že přihlašovaná ochranná známka je tvořena zcela všedním opakováním zvuku, který připomíná zvonění, a to navzdory skutečnosti, že ochranná známka sestává z notové osnovy s houslovým klíčem v tempu 147 čtvrťových not za minutu s opakováním dvou not gis. Odvolací senát v bodě 22 napadeného rozhodnutí usoudil, že tyto malé odchylky ve vztahu ke klasické formě zvonění nemohou postačovat k vyvrácení výhrady vycházející z čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, neboť by mohly cílovému spotřebiteli uniknout, a v bodě 23 tohoto rozhodnutí měl za to, že je rovněž nesprávné tvrzení, že přihlašovaná ochranná známka vykazuje zvláštní a četné prvky, jichž si cílový spotřebitel okamžitě povšimne.
33

Odvolací senát tedy nepochybil, když vzal existenci přímých smluvních vztahů mezi žalobkyní a vedlejším účastníkem, jež předcházely době podání přihlášky napadené ochranné známky, v úvahu jako jeden z relevantních faktorů pro posouzení neexistence dobré víry žalobkyně [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. února 2012, Carrols v. OHIM – Gambettola (Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL), T‑291/09, EU:T:2012:39, body 85 až 87].
33

Zatřetí, pokud jde o argument žalobkyně, podle kterého VOHS neuplatnil unijní právo a neuskutečnil užitečné vyhodnocení situace, jak to na jedné straně vyplývá z bodu 30 výše, žalobkyně nezpochybňuje, že ustanovení vnitrostátního práva, o které ona sama opírala svou stížnost, odpovídají článkům 101 a 102 SFEU. Je tudíž třeba mít za to, že závěry VOHS by byly shodné, i kdyby provedl analýzu z hlediska těchto článků.
19

Pokud jde o zmocnění, je třeba uvést, že zaprvé čl. 51 odst. 3 jednacího řádu, použitelný v projednávané věci, již na rozdíl od čl. 44 odst. 5 písm. b) jednacího řádu Tribunálu ze dne 2. května 1991 nevyžaduje důkaz, že zmocnění udělené advokátovi vyhotovil zástupce, který je k tomuto účelu kvalifikovaný. Zadruhé je nutno konstatovat, že na rozdíl od toho, co tvrdí vedlejší účastnice, zmocnění označuje jmenovitě osobu, která žalobu jako advokát podepsala, a sice I. Speciac. Zatřetí, pokud jde o skutečnost, že žalobkyně neaktualizovala soupis příloh, aby do něj zahrnula zmocnění, stačí uvést, že případné porušení bodu 97 prováděcích předpisů k jednacímu řádu Tribunálu ze dne 20. května 2015 (Úř. věst. 2015, L 152, s. 1) neznamená nepřípustnost žaloby. Začtvrté na rozdíl od toho, co tvrdí vedlejší účastnice, z jednacího řádu nevyplývá, že by důkaz o zmocnění advokáta, který žalobu podepsal, musel být předložen před podáním této žaloby. Naopak vzhledem k tomu, že je tento nedostatek možné napravit na základě čl. 51 odst. 4 jednacího řádu, nebrání žádná skutečnost tomu, aby dokument osvědčující existenci zmocnění byl vystaven po datu podání žaloby [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. února 2015, KSR v. OHIM – Lampenwelt (Moon),T‑374/13, nezveřejněný, EU:T:2015:69, body 11 až 13].
88

V projednávané věci je třeba nejprve konstatovat, že prvky, jejichž důkazní síla je žalobci zpochybňována, pocházejí z různých digitálních zdrojů informací a akademických studií, čímž je zachován rozmanitý geografický původ nejen místní jako „The Syria Report“ a „Syriandays“, ale rovněž zahraniční jako „The Washington Institute“, „Woldcrunch“, „The Middle East Research and Information Project (MERIP)“, „Le Commerce du Levant“ a „Al Arabiya“. Dále je třeba poznamenat, tak jak to činí Rada, že citované články z tisku byly uveřejněny v různých dnech, a to dokonce před vyostřením syrské krize, a že již v té době spojovaly žalobce s režimem. Konečně je třeba uvést, že každý zdroj informací přináší různé informace, a to navzdory skutečnosti, že všechny tyto zdroje se v podstatě shodují co do popisu M. Hamcha jako podnikatele spojeného s režimem vzhledem k obchodním aktivitám a reprezentačním funkcím, které vykonává, a vzhledem k tomu, že žalobci mají ze syrského režimu prospěch, především v kontextu současné války.
23

V bodě 16 napadeného rozhodnutí odvolací senát zmínil „počítačové programy“, které zahrnují „počítačový software“, a „nosiče dat“, náležející do třídy 9, jakož i „brožury“, „časopisy“, „katalogy“ a „knihy“, náležející do třídy 16. V bodě 17 napadeného rozhodnutí se přezkum týkal „piva“ a „chmelových výtažků“, náležejících do třídy 32, jakož i „služeb zajišťujících stravování a nápoje“, náležejících do třídy 43. V bodě 18 napadaného rozhodnutí rozdělil odvolací senát služby náležející do třídy 35 do dvou podkategorií, z nichž první se týkala oblasti marketingu a druhá organizování veletrhů. V bodě 19 napadaného rozhodnutí je odůvodnění, jež se vztahuje na služby náležející do tříd 38 a 42, zaměřeno na tři podkategorie, jež se předně týkají poskytování přístupu k portálům, dále poskytování přístupu k informacím, počítačovým programům, databázím a konečně odpovídajících služeb počítačové programování. V poslední řadě v bodě 20 napadeného rozhodnutí odvolací senát rozlišoval čtyři podkategorie, do kterých spadají služby náležející do třídy 41, jež se týkají základního a celoživotního vzdělávání, sportovních a kulturních aktivit, zábavy a služeb vydavatelství.
17

Pod nadpisem „Úprava základních částek“ Komise konstatovala, že jelikož tržby většiny dotyčných účastníků byly dosaženy pouze na jednom trhu, na kterém se po několik let podílely na kartelové dohodě, mohly prakticky všechny částky pokut dosáhnout horní hranice 10 % celkového obratu, a že použití uvedené horní hranice je spíše pravidlem než výjimkou (bod 88 napadeného rozhodnutí). V tomto ohledu Komise připomněla judikaturu Tribunálu, podle kterého by takový přístup mohl vyvolat pochybnosti ve světle zásady, podle které trest musí mít přímou souvislost s protiprávním jednáním, jakož i s jeho původcem, jelikož by mohl za určitých okolností vést k situaci, ve které by jakékoli rozlišování na základě závažnosti protiprávního jednání nebo polehčujících okolností již nemohlo ovlivnit výši pokuty (rozsudek ze dne 16. června 2011, Putters International v. Komise, T‑211/08, EU:T:2011:289, bod 75). Vzhledem ke konkrétním okolnostem dané věci Komise považovala za vhodné vykonat svou posuzovací pravomoc a použít bod 37 pokynů, což jí umožnilo odchýlit se od metodiky pokynů (body 89 a 90 odůvodnění napadeného rozhodnutí).
41

Je třeba mít za to, že odvolací senát tak napadené rozhodnutí odůvodnil právně dostačujícím způsobem, pokud jde o služby náležející do třídy 42. Tyto služby totiž mezi sebou mají dostatečně přímou a konkrétní spojitost s ohledem na skutečnost, že mohou všechny spadat do odvětví inovativních z technologického hlediska, v nichž jsou začínající podniky zakládány. Pokud jde o otázku, zda je tento důvod v rozporu s důvodem uváděným pro některé ze služeb náležejících do třídy 41, které odpovídají službám zábavy a rekreace, je třeba uvést, že pouhé konstatování odvolacího senátu v napadeném rozhodnutí, že začínající podniky jsou zakládány v takových technologicky inovativních odvětvích, jako jsou odvětví uvedená ve výčtu služeb náležejících do třídy 42, nelze vykládat v tom smyslu, že začínající podniky nejsou nikdy zakládány v takových jiných odvětvích, jako jsou odvětví, v nichž jsou poskytovány služby zábavy a rekreace náležející do třídy 41. Z toho vyplývá, že vytýkaná skutečnost vycházející z vnitřní rozpornosti odůvodnění není skutkově ani právně podložena, a musí být tedy odmítnuta.
45

V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že krémy z oliv na straně jedné a olivový olej na straně druhé mají společnou jednu důležitou vlastnost, a sice jsou potravinami vyráběnými z oliv. Jejich hlavní složka je tudíž stejná. Kromě toho je třeba odmítnout zjevně nepodložené tvrzení žalobce, že krémy z oliv jsou především „kosmetickými výrobky“. Vedle toho, že toto tvrzení není podložené, je totiž v rozporu s názvem a vysvětlivkou k výrobkům zařazeným do třídy 29 Niceského třídění, které odkazují především na jedlé výrobky. Odvolací senát dále správně uvedl – a žalobce v tomto ohledu neuvedl žádnou pádnou skutečnost – že výraz „krémy z oliv“ je dostatečně vágní pro to, aby zahrnoval krémy vyráběné z olivového oleje, a tedy existuje dostatečná blízkost mezi krémy z oliv a olivovým olejem. V tomto ohledu je ostatně třeba poukázat na to, že skutečnosti předložené vedlejším účastníkem řízení před EUIPO, zejména v jeho vyjádření ze dne 5. července 2013, ukazují, že některé pokrmy připravované na bázi oliv zahrnují jako složku olivový olej, který je případně chráněn dotčeným CHZO. Odvolací senát se tedy nedopustil nesprávného posouzení, když uvedl, že krémy z oliv jsou výrobky téhož druhu jako olivový olej chráněný dotčeným CHZO.
42

Kromě toho v odpověď na argument uvedený žalobkyní, vycházející z informací, které poskytla v průběhu řízení lotyšská vláda, podle něhož Komise v podstatě ani nemohla schválit nezávazné vnitrostátní rozhodnutí, které případně neexistovalo, protože jinak by porušila článek 20 směrnice 2006/42, je třeba upřesnit, že žádná skutečnost nebrání tomu, aby „vhodná opatření“, která musí členský stát přijmout a oznámit Komisi z titulu ochranné doložky stanovené v článku 11 této směrnice, měla formu opatření, která nejsou jednostranná, nebo opatření, která nejsou bezprostředně závazná. Pokud by ostatně taková opatření nespadala do oblasti působnosti uvedené ochranné doložky, její dosah by mohl být podstatně omezen, neboť Komise ani jiné členské státy, než je stát, který zjistil riziko týkající se určitého strojního zařízení, by nebyly o tomto riziku informovány, pokud by výrobce tohoto strojního zařízení, jeho zplnomocněný zástupce nebo distributoři přijali dobrovolná opatření nebo sami konali v souladu s nezávaznými opatřeními. Takové oznámení, jako je oznámení v projednávané věci, jež se týká skutečnosti, že v návaznosti na kroky vnitrostátních orgánů distributor přijal dobrovolná opatření spočívající ve stažení z trhu a v neuvádění na trh, tak vskutku představuje oznámení vhodného opatření, na základě něhož může být vydáno rozhodnutí Komise přijaté na základě čl. 11 odst. 3 směrnice 2006/42.
6.2

Pokud jde o výši opravy, paušální sazba ve výši 10 % navrhovaná pro rok 2009 je vyšší než sazba (7,4 %) uplatněná pro rok 2008 a než sazba navrhovaná pro rok 2010. Orgán se táže, zda by výše opravy za rok 2009 nemohla být určena přesněji, podobným postupem, jaký byl přijat pro rok 2008. Předpokládalo by to však, že by se do těchto výpočtů zahrnuly všechny nedostatky a že by byla zohledněna rizika, která fondům vznikají. Orgán není schopen posoudit, zda je to možné.
143

Kromě toho žalobkyně, které uplatňují vzniklou ztrátu, nepředkládají žádný důkaz, který by umožnil prokázat, že náklady na bankovní záruku, které společnost ASPLA zaplatila mezi 16. březnem 2010 a 14. lednem 2011, jakož i náklady na bankovní záruku, které společnost Armando Álvarez zaplatila mezi 16. březnem 2010 a 14. lednem 2011, by mohly vynést úroky, jejichž sazba by byla sazbou uplatňovanou ECB na její hlavní refinanční operace, zvýšenou o dva procentní body (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 27. ledna 2000, Mulder a další v. Rada a Komise, C‑104/89 a C‑37/90, EU:C:2000:38, bod 219, a ze dne 26. listopadu 2008, Agraz a další v. Komise, T‑285/03, nezveřejněný, EU:T:2008:526, bod 49).
90

Dále Komise v roce 2008 konstatovala, že SIZP-SZI nefungoval správně, jelikož při zavedení nového SIZP-SZI v roce 2009 Řecká republika nezanesla do uvedeného systému souřadnice pozemků podléhajících klasickým kontrolám na místě. V důsledku toho neexistovalo žádné grafické zobrazení, které by umožňovalo odhalit kumulaci žádostí. Přitom na základě pravidel unijního práva týkajících se fondů členským státům přísluší vytvořit účinný systém kontrol a dozoru. Takový požadavek s sebou nese, aby hranice referenčních pozemků a jejich maximální plocha přípustná pro podporu byly definovány precizně a přesně. Tyto informace jsou totiž podstatné pro to, aby byly zajištěny spolehlivé správní křížové kontroly, aby tak mohly být provedeny kontroly na místě a zemědělci disponovali správnými informacemi umožňujícími jim podat správné žádosti (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 17. května 2013, Bulharsko v. Komise, T-335/11, nezveřejněný, EU:T:2013:262, bod 29).
9

Dopisem ze dne 17. prosince 2014 Komise informovala žalobkyni, že potřebuje prodloužení lhůty na odpověď do 19. ledna 2015. Dne 19. ledna 2015 Komise žalobkyni oznámila, že není schopna o žádosti rozhodnout ve stanovených lhůtách a že jí bude odpověď zaslána, co nejdříve to bude možné.
84

V této souvislosti stačí poukázat na to, že na rozdíl od toho, co tvrdí Estonská republika, skutečností vedoucí ke vzniku povinnosti zaplatit poplatek, který estonské hospodářské subjekty měly zaplatit do estonského státního rozpočtu v souladu s čl. 6 odst. 3 nařízení č. 60/2004, ve znění pozdějších změn, nebyla držba přebytečných zásob ke dni přistoupení. Z tohoto ustanovení totiž jasně vyplývá, že skutečností vedoucí ke vzniku povinnosti zaplatit poplatek bylo neodstranění přebytečných zásob do 30. listopadu 2005. Nařízení č. 1789/2003 a č. 60/2004 přitom byla zveřejněna v Úředním věstníku v estonštině více než patnáct měsíců před tímto datem (viz bod 13 výše). Je tudíž třeba učinit závěr, že nezveřejnění těchto nařízení v Úředním věstníku v estonštině ke dni přistoupení nebránilo Estonské republice v uplatnění ÜLTS na estonské hospodářské subjekty za účelem získání platby dotčeného poplatku.
28

Kromě toho odvolací senát v bodě 40 napadeného rozhodnutí uvedl, že vzhledem k tomu, že se smlouva ze dne 8. června 1979 řídí anglickým právem, přísluší pouze High Court of Justice (England and Wales) [Vysoký soudní dvůr (Anglie a Wales)], aby uvedenou smlouvu vyložil. Odvolací senát dodal, že žalobkyně neuplatnila žádné rozhodnutí tohoto soudu, které by bylo s to podpořit její tvrzení, že práva k názvu hudební skupiny „The Specials“ byla převedena na třetí osobu.