USNESENÍ SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU EVROPSKÉ UNIE

(třetího senátu)

22. dubna 2015

ED

v.

Evropská agentura pro bezpečnost sítí a informací (ENISA)

„Veřejná služba — Dočasný zaměstnanec — Výběrové řízení — Rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pracovní místo ve fázi předběžného výběru po přezkumu výběrovou komisí — Nepodání stížnosti proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pracovní místo ve lhůtě stanovené služebním řádem — Žádost o informace — Odpověď orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv bez přezkumu rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pracovní místo — Stížnost podaná proti této odpovědi — Nedodržení postupu před zahájením soudního řízení — Zjevná nepřípustnost — Článek 81 jednacího řádu“

Předmět:

Žaloba podaná na základě článku 270 SFEU, kterou se ED domáhá zrušení údajného rozhodnutí Evropské agentury pro bezpečnost sítí a informací (ENISA nebo jen „agentura“) ze dne 27. března 2014, kterým agentura rozhodla o nepřipuštění jeho žádosti o přijetí do druhé fáze výběrového řízení na obsazení pracovního místa právníka ve funkční skupině administrátorů (AD) a platové třídě AD 8.

Rozhodnutí:

Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná. ED ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Agenturou Evropské unie pro bezpečnost sítí a informací.

Shrnutí

Podle článku 81 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu, je-li určitý návrh zcela nebo zčásti zjevně nepřípustný nebo zjevně postrádá jakýkoli právní základ, může Soud, aniž by pokračoval v řízení, rozhodnout usnesením s odůvodněním. Konkrétně odmítnutí žaloby cestou usnesení s odůvodněním přijatého na základě článku 81 jednacího řádu nejenže přispívá k hospodárnosti řízení, ale rovněž účastníkům řízení šetří náklady, které by konání jednání obnášelo, pokud se Soud po prostudování spisu ve věci považuje za dostatečně obeznámený s věcí prostřednictvím písemností v uvedeném spise a je zcela přesvědčen o zjevné nepřípustnosti žaloby nebo o tom, že žaloba zjevně postrádá jakýkoliv právní základ a navíc je toho názoru, že by konání jednání nemohlo přinést žádné nové skutečnosti, které by mohly změnit jeho názor. (viz body 15 a 16) Odkazy: Soud pro veřejnou službu: usnesení Mészáros v. Komise, F‑22/13, EU:F:2014:189, bod 39 a citovaná judikatura

Pokud se jedná o žaloby směřující ke zpochybnění výběrových řízení, vyřazený uchazeč, ať již se jedná o úředníka, ostatního zaměstnance nebo o uchazeče, který nepracuje v orgánu ani v agentuře, není povinen navrhnout zároveň zrušení rozhodnutí o zamítnutí jeho žádosti o pracovní místo a zrušení rozhodnutí o zápisu jiného uchazeče na seznam úspěšných uchazečů nebo rozhodnutí o jmenování tohoto jiného uchazeče na pracovní místo, o které se ucházel. Vůči vyřazenému uchazeči, který ve snaze zachovat práva třetích osob na soudní řízení v souladu se zásadou proporcionality zamýšlí požadovat výlučně rozhodnutí o zamítnutí jeho žádosti, totiž nelze namítat žádnou povinnost navrhnout současně zrušení obou těchto rozhodnutí. Navíc přístup, podle kterého by v případě, že by dotčené pracovní místo bylo již v době podání žaloby obsazeno, byl návrh na odmítnutí žádosti o pracovní místo považován za přípustný pouze tehdy, pokud vyloučený uchazeč současně navrhne i zrušení rozhodnutí o jmenování jiného úředníka, by vedl k zavedení podmínky přípustnosti podaných žalob týkajících se legality aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení ve smyslu čl. 90 odst. 2 služebního řádu, která ve služebním řádu není stanovena. Ani článek 91 služebního řádu, který se týká žalob podaných úředníky k unijním soudům proti aktům, které nepříznivě zasahují do jejich práv, ani jiné ustanovení totiž uchazeči vyřazenému z výběrového řízení neukládá, aby svou žalobu pod sankcí nepřípustnosti nutně směřoval proti rozhodnutí o zamítnutí jeho žádosti o pracovní místo a zároveň proti souvisejícímu rozhodnutí o jmenování jiného uchazeče. (viz body 22 a 23) Odkazy: Tribunál Evropské unie: rozsudek Komise v. Moschonaki, T‑476/11 P, EU:T:2013:557, body 35, 44 a 47

Lhůty pro podání stížnosti a žaloby uvedené v článku 90 a 91 služebního řádu, jsou lhůty kogentní a nelze je ponechat k dispozici účastníkům řízení a soudu, kterému přísluší ověřit, a to i bez návrhu, zda byly dodrženy. Tyto lhůty odpovídají požadavku právní jistoty a potřebě zamezit jakékoliv diskriminaci nebo svévolnému zacházení při výkonu spravedlnosti. Skutečnost, že se orgán nebo agentura ve svém rozhodnutí o administrativní stížnosti vyjádřily ke tvrzením uvedeným ve věci samé bez toho, aby se zabývaly možností, že tato stížnost byla podána opožděně, a je tudíž nepřípustná, ani skutečnost, že dotčené osobě výslovně sdělily, že může napadnout rozhodnutí před soudem, tak nemají vliv na posouzení přípustnosti žaloby podané následně proti tomuto rozhodnutí k Soudu pro veřejnou službu. Takové okolnosti totiž nemohou mít za následek odchýlení od systému závazných lhůt zavedeného články 90 a 91 služebního řádu a tím méně zbavit Soud pro veřejnou službu jeho povinnosti ověřit dodržení lhůt stanovených ve služebním řádu. (viz body 28 a 29) Odkazy: Soudní dvůr: rozsudky Müllers v. HSV, 79/70, EU:C:1971:79, bod 18, a Moussis v. Komise, 227/83, EU:C:1984:276, bod 13 Soud prvního stupně: rozsudky Offermann v. Parlament, T‑129/89, EU:T:1991:55, bod 34; Rasmussen v. Komise, T‑35/96, EU:T:1997:36, bod 30, a usnesení Braun-Neumann v. Parlament, T‑306/08 P, EU:T:2009:6, bod 37 Soud pro veřejnou službu: usnesení Schmit v. Komise, F‑3/05, EU:F:2006:31, bod 24; Lebedef v. Komise, F‑60/13, EU:F:2014:6, bod 36, a Michel v. Komise, F‑44/13, EU:F:2014:40, bod 68

Rozhodnutí o zamítnutí žádosti osoby o pracovní místo představuje akt, který nepochybně nepříznivě zasahuje do jejího postavení, protože tím, že ji zbavuje možnosti účastnit se další fáze výběrového řízení, a v důsledku toho jakékoliv možnosti jmenování v kontextu oznámení o volném pracovním místě, vyvolává závazné právní účinky, které mohou přímo a okamžitě ovlivnit zájmy dotyčné osoby tím, že podstatně změní její právní postavení. I za předpokladu, že by toto rozhodnutí mohlo být stiženo nedostatkem odůvodnění a i když je pravda, že odůvodnění v zásadě musí být oznámeno dotyčné osobě zároveň s rozhodnutím, které nepříznivě zasahuje do jejího právního postavení, nic to nemění na tom, že takový nedostatek odůvodnění nezbavuje rozhodnutí povahy aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení. (viz body 31 a 39) Odkazy: Soudní dvůr: rozsudky Michel v. Parlament, 195/80, EU:C:1981:284, bod 22, a Komise v. Fernández Gómez, C‑417/05 P, EU:C:2006:582, bod 42 Soud prvního stupně: rozsudek Hendrickx v. Cedefop, T‑87/99, EU:T:2000:191, bod 37 Soud pro veřejnou službu: rozsudek Tzirani v. Komise, F‑46/11, EU:F:2013:115, bod 140