Věc T-192/08

Transnational Company „Kazchrome“ AO a

ENRC Marketing AG

v.

Rada Evropské unie

„Dumping – Dovoz ferosilicia pocházejícího z Bývalé jugoslávské republiky Makedonie, Číny, Egypta, Kazachstánu a Ruska – Příčinná souvislost – Zájem Společenství – Nedostatečná spolupráce – Dostupné údaje – Status podniku působícího v tržním hospodářství – Právo na obhajobu – Povinnost uvést odůvodnění“

Shrnutí rozsudku

1. Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Újma – Prokázání příčinné souvislosti – Kritéria

(Nařízení Rady č. 384/96, čl. 3 odst. 6 a 7, a nařízení Rady č. 1225/2009, čl. 3 odst. 6 a 7)

2. Mezinárodní dohody – Dohoda o zřízení Světové obchodní organizace – Všeobecná dohoda o clech a obchodu (GATT) z roku 1994 – Přímý účinek – Neexistence – Nemožnost dovolávat se dohod WTO pro zpochybnění legality aktu Společenství – Výjimky – Akt Společenství, který směřuje k zajištění provedení dohod nebo který na ně výslovně a konkrétně odkazuje

(Článek 230 ES; Všeobecná dohoda o clech a obchodu z roku 1994)

3. Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Újma – Posuzovací pravomoc orgánů – Soudní přezkum – Omezení

(Nařízení Rady č. 384/96, článek 3, a nařízení Rady č. 1225/2009, článek 3)

4. Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Újma – Prokázání příčinné souvislosti – Povinnosti orgánů

(Nařízení Rady č. 384/96, čl. 3 odst. 7, a nařízení Rady č. 1225/2009, čl. 3 odst. 7)

5. Unijní právo – Zásady – Právo na obhajobu – Dodržování v rámci správních řízení – Antidumping

6. Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Újma – Prokázání příčinné souvislosti – Povinnosti orgánů

(Nařízení Rady č. 384/96, čl. 3 odst. 7, nařízení Rady č. 172/2008 a nařízení Rady č. 1225/2009, čl. 3 odst. 7)

7. Řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální požadavky – Určení předmětu sporu – Stručný popis dovolávaných žalobních důvodů – Obecný odkaz na jiné písemnosti, třebaže jsou přiloženy k žalobě – Nepřípustnost

[Statut Soudního dvora, čl. 21 první pododstavec a čl. 53 první pododstavec; jednací řád Tribunálu, čl. 44 odst. 1 písm. c)]

8. Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Posouzení zájmu Společenství – Zohlednění informací týkajících se období po šetření – Přípustnost

(Nařízení Rady č. 384/96, čl. 6 odst. 1 a čl. 21 odst. 1, a nařízení Rady č. 1225/2009, čl. 6 odst. 1 a čl. 21 odst. 1)

9. Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Posouzení zájmu Společenství – Posuzovací pravomoc orgánů – Skutečnosti, které je třeba vzít v úvahu

(Nařízení Rady č. 384/96, čl. 21 odst. 1, a nařízení Rady č. 1225/2009, čl. 21 odst. 1)

10. Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Rozsah – Nařízení, kterým se ukládají antidumpingová cla

(Článek 253 ES)

11. Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Průběh šetření – Dostupné údaje – Možnost využití v případě zrušení inspekce na místě

(Nařízení Rady č. 384/96, čl. 18 odst. 1 a 3, a nařízení Rady č. 1225/2009, čl. 18 odst. 1 a 3)

12. Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Rozsah povinnosti Komise ověřovat správnost informací poskytnutých zúčastněnými – Informace poskytnuté v rámci přiznání statusu podniku působícího v tržním hospodářství – Zahrnutí

[Nařízení Rady č. 384/96, čl. 2 odst. 7 písm. b), čl. 6 odst. 8 a čl. 16 odst. 1, a nařízení Rady č. 1225/2009, čl. 2 odst. 7 písm. b), čl. 6 odst. 8 a čl. 16 odst. 1]

13. Společná obchodní politika – Ochrana proti dumpingovým praktikám – Posouzení zájmu Společenství – Porušení práva na obhajobu – Neexistence vlivu na legalitu nařízení, kterým se ukládá konečné clo – Podmínky

(Nařízení Rady č. 384/96, čl. 3 odst. 7, a nařízení Rady č. 1225/2009, čl. 3 odst. 7)

1. Z článku 3 odst. 6 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 (nyní čl. 3 odst. 6 nařízení č. 1225/2009) vyplývá, že orgány musí prokázat, že dumpingové dovozy působí podstatnou újmu výrobnímu odvětví Společenství, a to s ohledem na jejich objem a cenu (analýza přičtení újmy). Z článku 3 odst. 7 základního nařízení (nyní čl. 3 odst. 7 nařízení č. 1225/2009) vyplývá, že orgány musí jednak zkoumat všechny jiné známé činitele, které působí újmu výrobnímu odvětví Společenství ve stejnou dobu jako dumpingové dovozy, a dále zajistit, že újma způsobená těmito činiteli není přičítána uvedeným dovozům (analýza nepřičtení újmy).

Účelem těchto ustanovení je zajistit, aby orgány oddělovaly a odlišovaly škodlivé účinky dumpingových dovozů a škodlivé účinky jiných činitelů.

K tomu je za určitých okolností nezbytná kolektivní analýza těchto činitelů. Tak je tomu zejména tehdy, když orgány na základě individuální analýzy dospějí k závěru, že každý z těchto jiných činitelů měl negativní účinek na situaci výrobního odvětví Společenství, aniž tento účinek mohl být považován za významný.

Analýza existence příčinné souvislosti nemusí být nutně prováděna na úrovni výrobního odvětví Společenství jako celku, takže každá újma způsobená jedinému výrobci ve Společenství jiným činitelem než dumpingovými dovozy nemůže být zohledněna. Orgány totiž musí zkoumat všechny jiné známé činitele, které působí újmu výrobnímu odvětví Společenství ve stejnou dobu jako dumpingové dovozy, a zajistit, že újma způsobená těmito jinými činiteli není přičítána uvedeným dovozům. Článek 3 odst. 7 základního nařízení neuvádí, že tento přezkum musí zohlednit pouze újmu způsobenou jinými činiteli výrobnímu odvětví Společenství jako celku. Je proto možné, že za určitých okolností musí být újma způsobená individuálně výrobci ve Společenství jiným činitelem než dumpingovými dovozy zohledněna, jestliže přispěla k újmě, jež byla zjištěna v případě výrobního odvětví Společenství jako celku. Taková možnost však neznamená, že orgány mají povinnost systematicky analyzovat individuální situaci každého výrobce ve Společenství.

(viz body 30–31, 37, 41–45, 88, 180, 194–195, 209)

2. Vzhledem ke své povaze a struktuře nepatří dohody Světové obchodní organizace (WTO) v zásadě mezi normy, ve vztahu k nimž soud Unie přezkoumává legalitu aktů orgánů Unie podle čl. 230 prvního pododstavce ES. Nicméně v případě, kdy Společenství zamýšlelo splnit zvláštní povinnost, k jejímuž splnění se zavázalo v rámci WTO, nebo v případě, že akt Unie výslovně odkazuje na konkrétní ustanovení dohod WTO, přísluší soudu Unie přezkoumat legalitu dotčeného aktu Unie s ohledem na pravidla WTO. Tak je tomu v případě základního antidumpingového nařízení č. 384/96, jehož účelem je zejména provedení v co možná největší míře pravidel obsažených v antidumpingové dohodě z roku 1994. Navíc, i když výklady antidumpingové dohody přijaté Orgánem pro řešení sporů WTO nemohou vázat Tribunál při posuzování platnosti prováděcího nařízení, nic nebrání tomu, aby na ně Tribunál odkázal, jestliže má být proveden výklad ustanovení základního nařízení.

(viz body 32–33, 36)

3. Otázka, zda výrobnímu odvětví Společenství vznikla újma a zda je tato újma přičitatelná dumpingovému dovozu, jakož i otázka, zda jiné známé činitele přispěly k újmě způsobené výrobnímu odvětví Společenství, předpokládají posouzení složitých hospodářských otázek, k nimž mají orgány širokou posuzovací pravomoc. Z toho vyplývá, že přezkum posouzení orgánů prováděný soudem Unie musí být omezen na ověření dodržení procesních pravidel, věcné správnosti skutkových zjištění použitých k provedení zpochybňované volby, neexistence zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu nebo neexistence zneužití pravomoci.

(viz body 51, 90, 164)

4. Nelze tvrdit, že skutečnost, že analýza příčinné souvislosti mezi dumpingovými dovozy a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Společenství vychází z využití teoretické jmenovité kapacity, a nikoliv z využití skutečné kapacity, je nutně v rozporu s pravidlem nepřičtení újmy. I když totiž převedení výrobních prostředků na jiný trh musí vést k úpravě údajů o výrobní kapacitě, uvedené údaje nemají odrážet veškerá dočasná zastavení provozu výrobních strojů. Za takových okolností se orgány musí naopak ujistit o splnění podmínek uvedených v čl. 3 odst. 7 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 (nyní čl. 3 odst. 7 nařízení č. 1225/2009) a provést analýzu nepřičtení újmy v řádné a náležité formě, jež musí oddělit a odlišit újmu případně způsobenou těmito dočasnými zastaveními výroby od újmy způsobené dumpingovými dovozy.

(viz body 105, 109)

5. Požadavky vyplývající z dodržování práv obhajoby jsou závazné nejenom v rámci řízení, která mohou vést k uložení sankcí, ale také při šetřeních předcházejících přijetí antidumpingových nařízení, která mohou bezprostředně a osobně ovlivnit dotčené podniky a přinášet pro ně nepříznivé důsledky. Konkrétně musí být zúčastněným podnikům v průběhu správního řízení umožněno, aby užitečně sdělily své stanovisko k reálnosti a relevanci tvrzených skutečností a okolností a k důkazům, které Komise použila na podporu svého tvrzení o dumpingové praxi a z toho vzniklé újmy.

Pokud jde o rozpory a nesrovnalosti v hlavních skutečnostech a úvahách, na jejichž základě je zamýšleno uložit prozatímní antidumpingová cla, účastník řízení nemůže zaměňovat nedodržení svého práva na obhajobu s existencí věcných nedostatků, které mohou ovlivnit legalitu nařízení, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo. Tato okolnost totiž ještě nedokazuje, že Komise porušila uvedené právo. Dodržování práva na obhajobu každopádně nijak nevyžaduje, aby orgány reagovaly na každý argument předložený vyvážejícím výrobcem během řízení, ale vyžaduje pouze, aby účastníkům řízení umožnily účinně hájit jejich zájmy.

(viz body 110, 319, 321, 326–327, 332)

6. Orgány poruší čl. 3 odst. 7 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 (nyní čl. 3 odst. 7 nařízení č. 1225/2009) tím, že neoddělují a neodlišují dopad významných investic uskutečněných výrobním odvětvím Společenství během období šetření od dopadu dumpingových dovozů. Totéž platí pro opomenutí orgánů posoudit dopad nedostatku ziskovosti některých výrobců ve Společenství na výrobní odvětví Společenství jako celek.

Takové porušení však odůvodňuje zrušení prováděcího nařízení, jako je nařízení č. 172/2008, pouze tehdy, může-li zpochybnit jeho legalitu tím, že vyvrátí celkovou analýzu orgánů týkající se příčinné souvislosti. Tak tomu není v případě, kdy uvedeným investicím nelze přičítat významný podíl na újmě, kterou výrobní odvětví Společenství utrpělo během období šetření.

(viz body 116, 119–120, 180–182, 211)

7. Podle čl. 21 prvního pododstavce statutu Soudního dvora, který se vztahuje na Tribunál na základě čl. 53 prvního pododstavce uvedeného statutu, a čl. 44 odst. 1 písm. c) a d) jednacího řádu Tribunálu musí každá žaloba uvádět předmět sporu a obsahovat návrhová žádání žalobce a stručný popis dovolávaných žalobních důvodů. Tyto údaje musí být natolik jasné a přesné, aby umožnily žalovanému připravit si svou obhajobu a Tribunálu rozhodnout o žalobě. Za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti je pro přípustnost žaloby třeba, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je žaloba založena, vyplývaly přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně z textu samotné žaloby. Ačkoli lze obsah žaloby podpořit a doplnit v konkrétních bodech odkazy na výňatky z písemností, které tvoří její přílohu, obecný odkaz na jiné písemnosti, třebaže jsou k žalobě přiloženy, nemůže zhojit neexistenci základních prvků právní argumentace, které musejí být uvedeny v žalobě.

(viz bod 212)

8. Článek 6 odst. 1 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 (nyní čl. 6 odst. 1 nařízení č. 1225/2009) není použitelný na zjištění existence zájmu Společenství, jak je uvedeno v čl. 21 odst. 1 téhož základního nařízení (nyní čl. 21 odst. 1 nařízení č. 1225/2009), což znamená, že údaje týkající se období následujícího po období šetření mohou být v rámci tohoto zjištění zohledněny. Stanovení období šetření a zákaz zohlednění skutečností, které nastaly po jeho skončení, mají totiž za cíl zajistit, aby výsledky šetření byly reprezentativní a hodnověrné. Období šetření stanovené v uvedeném čl. 6 odst. 1 směřuje zejména k zajištění toho, aby důkazy, na kterých je založeno stanovení dumpingu a újmy, nebyly ovlivněny jednáním dotčených výrobců následujícím po zahájení antidumpingového řízení, a tedy aby konečné clo uložené na konci řízení mohlo účinně nahradit újmu vyplývající z dumpingu.

Článek 21 uvedeného základního nařízení kromě toho neobsahuje žádné časové omezení týkající se údajů, jež mohou orgány zohlednit za účelem zjištění existence zájmu Společenství. Přezkum zájmu Společenství dále vyžaduje posouzení pravděpodobných důsledků použití i nepoužití zamýšlených opatření pro zájem výrobního odvětví Společenství a pro ostatní dotčené zájmy. Toto posouzení zahrnuje prognózu založenou na předpokladech ohledně budoucích událostí, jež vyžaduje posouzení složitých hospodářských situací. Toto posouzení spadá do široké posuzovací pravomoci Komise, a v důsledku toho pod přezkum unijního soudu, jenž je omezen na ověření dodržení procesních pravidel, věcné správnosti skutkových zjištění použitých k provedení zpochybňované volby, neexistence zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu nebo neexistence zneužití pravomoci.

(viz body 221–224, 227)

9. V rámci posouzení zájmu Společenství ve smyslu čl. 21 odst. 1 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 (nyní čl. 21 odst. 1 nařízení č. 1225/2009) je třeba vyvážit zájmy jednotlivých dotčených osob se zájmem obecným. Komise má při posuzování zájmu Společenství širokou posuzovací pravomoc, kterou je třeba v každém jednotlivém případě vykonávat v závislosti na veškerých relevantních okolnostech. Nicméně dřívější rozhodnutí o neexistenci ozdravného charakteru antidumpingových opatření uložených v minulosti na dovoz totožného výrobku ze stejných zemí, jako jsou země dotčené šetřením, může být relevantní v rámci použití čl. 21 odst. 1 základního nařízení, jestliže přispívá k prokázání toho, že přijetí antidumpingových opatření není v obecném zájmu.

(viz body 240–241)

10. Z odůvodnění vyžadovaného článkem 253 ES musí jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu Unie, jenž sporný akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a hájit svá práva a soud Unie mohl vykonávat přezkum. Orgány naproti tomu nejsou povinny v odůvodnění prozatímního nebo konečného nařízení týkajícího se antidumpingového cla odpovědět na všechny skutkové a právní otázky, které vznesli zúčastnění během správního řízení. Provedla-li Komise jasnou a jednoznačnou analýzu důsledků antidumpingových opatření pro dotyčné uživatele a provedla-li Rada stručnější, ale nikoliv méně jasný přezkum dopadu uložení antidumpingových cel na uvedené uživatele, orgánům nelze vytýkat porušení povinnosti uvést odůvodnění.

(viz body 256–257)

11. V oblasti šetření uskutečněných během antidumpingového řízení je třeba na zrušení inspekce na místě účastníkem řízení pohlížet nikoliv s ohledem na čl. 18 odst. 3 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 (nyní čl. 18 odst. 3 nařízení č. 1225/2009), ale s ohledem na jeho první odstavec (nyní čl. 18 odst. 1 nařízení č. 1225/2009). I když se totiž na zrušení inspekce na místě nevztahují tři poslední případy uvedené v čl. 18 odst. 1 tohoto nařízení, je třeba je – s výjimkou případu vyšší moci – považovat za odmítnutí přístupu k informacím, které Komise považovala ve smyslu prvního případu popsaného v tomto ustanovení za nezbytné. Článek 18 odst. 3 uvedeného základního nařízení dále nelze použít k vyhýbání se povinnosti přijmout inspekci na místě, jestliže útvary Komise považují takovou inspekci za nezbytnou. Na základě tohoto ustanovení je sice použití dostupných údajů při existenci informací, které nejsou ve všech ohledech dokonalé, vyloučeno pouze tehdy, když účastník řízení jednal podle svého nejlepšího vědomí a svědomí. V případě odmítnutí inspekce na místě však nelze mít za to, že účastník řízení takovým způsobem jednal.

Pokud jde o účel čl. 18 odst. 1 základního nařízení, platí, že jelikož toto nařízení Komisi nesvěřuje žádnou vyšetřovací pravomoc, která by jí umožňovala donutit výrobce nebo vývozce, kterých se týká podnět, aby se účastnili šetření nebo poskytli informace, Rada a Komise jsou závislé na dobrovolné spolupráci účastníků řízení při poskytování nezbytných informací ve stanovených lhůtách. Odmítnutí přijmout inspekci na místě je v rozporu s cílem loajální a pečlivé spolupráce, jejíž dodržování má čl. 18 odst. 1 uvedeného základního nařízení zajistit.

Z analýzy systematiky téhož základního nařízení konečně vyplývá, že orgánům přísluší rozhodnout, zda za účelem ověření informací poskytnutých účastníkem řízení považují za nezbytné potvrdit tyto informace prostřednictvím inspekce na místě v prostorách tohoto účastníka řízení, a že v případě, že účastník řízení klade překážky ověření údajů, které poskytl, uplatní se článek 18 základního nařízení a lze použít dostupné údaje.

(viz body 270–276)

12. Vzhledem k tomu, že čl. 6 odst. 8 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 (nyní čl. 6 odst. 8 nařízení č. 1225/2009) neobsahuje žádné omezení rozsahu povinnosti ověřit údaje, o které se opírají závěry orgánů, taková povinnost se vztahuje rovněž na informace poskytnuté účastníkem řízení v rámci žádosti o přiznání statusu podniku působícího v tržním hospodářství. Článek 16 odst. 1 téhož základního nařízení (nyní čl. 16 odst. 1 nařízení č. 1225/2009) navíc neobsahuje žádné omezení možnosti provést inspekce na místě v prostorách účastníků řízení, považuje-li to Komise za vhodné, ve vztahu k informacím, které se Komise snaží potvrdit. Z toho plyne, že toto druhé ustanovení opravňuje Komisi, aby v prostorách vyvážejícího výrobce provedla – považuje-li to za nutné – inspekci za účelem rozhodnutí o jeho žádosti o přiznání statusu podniku působícího v tržním hospodářství a ujištění se o správnosti informací, které jsou v ní uvedeny.

Skutečnost, že čl. 2 odst. 7 písm. b) základního antidumpingového nařízení č. 384/96 (nyní čl. 2 odst. 7 písm. b) nařízení č. 1225/2009) nevyžaduje, aby byla inspekce na místě provedena v prostorách vyvážejícího výrobce, který požádal o status podniku působícího v tržním hospodářství, tudíž neznamená, že k takové inspekci nemůže dojít. Stejně tak nelze mít za to, že uskutečnění inspekce na místě v souvislosti s rozhodováním o žádosti o přiznání uvedeného statusu stanoví další podmínku v čl. 2 odst. 7 písm. b) uvedeného základního nařízení.

(viz body 294–296)

13. V rámci antidumpingového řízení nejsou orgány povinny žádat výrobce ve Společenství o poskytnutí vysvětlení trendů týkajících se jejich hospodářské situace, jelikož uvedeným výrobcům nepřísluší provádět analýzu nepřičtení újmy podle čl. 3 odst. 7 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 (nyní čl. 3 odst. 7 nařízení č. 1225/2009). Takovou analýzu mají naproti tomu provést orgány za účelem učinění prozatímních a konečných závěrů. I když zásada dodržování práva na obhajobu kromě toho vyžaduje, aby byli vyvážející výrobci informováni o hlavních skutečnostech a úvahách, na jejichž základě je zamýšleno uložit prozatímní cla, nemůže mít nedodržení tohoto práva samo o sobě za následek neplatnost nařízení o uložení konečných cel, pokud byl během přijímání takového nařízení nedostatek způsobující neplatnost řízení k přijetí příslušného nařízení o uložení prozatímních cel napraven.

(viz body 314, 319)

ROZSUDEK TRIBUNÁLU (druhého senátu)

25. října 2011( )

„Dumping – Dovoz ferosilicia pocházejícího z Bývalé jugoslávské republiky Makedonie, Číny, Egypta, Kazachstánu a Ruska – Příčinná souvislost – Zájem Společenství – Nedostatečná spolupráce – Dostupné údaje – Status podniku působícího v tržním hospodářství – Právo na obhajobu – Povinnost uvést odůvodnění“

Ve věci T‑192/08,

Transnational Company „Kazchrome“ AO, se sídlem v Aqtöbe (Kazachstán),

ENRC Marketing AG, se sídlem v Klotenu (Švýcarsko),

původně zastoupené L. Ruessmannem a A. Willemsem, poté A. Willemsem a S. de Knopem, advokáty,

žalobkyně,

proti

Radě Evropské unie, původně zastoupené J.-P. Hixem, poté J.-P. Hixem a B. Driessenem, jako zmocněnci, původně ve spolupráci s G. Berrischem a G. Wolfem, poté s G. Berrischem, advokáty,

žalované,

podporované

Evropskou komisí, zastoupenou H. van Vlietem a K. Talabér-Ritz, jako zmocněnci,

a

Euroalliages, se sídlem v Bruselu (Belgie), zastoupeným J. Bourgeoisem, Y. van Gervenem a N. McNelisem, advokáty,

vedlejšími účastníky řízení,

jejímž předmětem je návrh na částečné zrušení nařízení Rady (ES) č. 172/2008 ze dne 25. února 2008, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá prozatímní clo uložené na dovozy ferosilicia pocházejícího z Čínské lidové republiky, Egypta, Kazachstánu, Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a Ruska (Úř. věst. L 55, s. 6), v rozsahu, v němž se týká žalobkyň,

TRIBUNÁL (druhý senát),

ve složení I. Pelikánová, předsedkyně, K. Jürimäe (zpravodajka) a S. Soldevila Fragoso, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: N. Rosner, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 7. prosince 2010,

vydává tento

Rozsudek

Skutečnosti předcházející sporu

1 Žalobkyně, společnosti Transnational Company Kazchrome AO (dále jen „Kazchrome“) a ENRC Marketing AG, působí v oblasti výroby a prodeje ferosilicia, jedné ze surovin používaných k výrobě oceli a železa. Společnost Kazchrome, jež je usazena v Kazachstánu, prodává svoji veškerou produkci společnosti ENRC Marketing, usazené ve Švýcarsku. Společnost ENRC Marketing dále produkci společnosti Kazchrome prodává na celém světě.

2 Na základě podnětu, který dne 16. října 2006 podal Euroalliages (Styčný výbor odvětví feroslitin), Komise Evropských společenství zahájila podle nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 1996, L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45), v pozměněném znění (dále jen „základní nařízení“) [nahrazené nařízením Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51, oprava v Úř. věst. 2010, L 7, s. 22)], zejména pak podle článku 5 základního nařízení (nyní článek 5 nařízení č. 1225/2009) antidumpingové řízení týkající se dovozů ferosilicia pocházejícího z Bývalé jugoslávské republiky Makedonie, Číny, Egypta, Kazachstánu a Ruska. Oznámení o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie ze dne 30. listopadu 2006 (Úř. věst. C 291, s. 34). Šetření dumpingu a újmy se týkalo období od 1. října 2005 do 30. září 2006 (dále jen „období šetření“). Zkoumání trendů relevantních pro posouzení újmy se týkalo období od ledna 2003 do konce období šetření (dále jen „posuzované období“).

3 V rámci tohoto řízení podaly žalobkyně dne 15. prosince 2006 útvarům Komise žádost o přiznání statusu podniku působícího v tržním hospodářství (dále jen „STH“) podle čl. 2 odst. 7 písm. b) a c) základního nařízení (nyní čl. 2 odst. 7 písm. b) a c) nařízení č. 1225/2009).

4 Dne 12. ledna 2007 žalobkyně předložily odpovědi na antidumpingový dotazník Komise a dokument týkající se újmy. Dne 25. ledna 2007 žalobkyně oznámily Komisi doplňující vyjádření k újmě.

5 Dopisem ze dne 14. února 2007 žalobkyně uvědomily Komisi o tom, že se vzdávají účasti na šetření, ale že jsou připraveny poskytnout vysvětlení ohledně údajů, které jí již zaslaly. Faxem z téhož dne Komise informovala žalobkyně, že ruší inspekci na místě, která měla být provedena ve dnech 22. února až 2. března 2007. Komise zdůraznila, že takové zrušení znamená, že údaje, které žalobkyně sdělily jejím útvarům, nemohou být bez ověření přijaty a že podle článku 18 základního nařízení (nyní článek 18 nařízení č. 1225/2009) bude možná nezbytné učinit závěry šetření na základě dostupných údajů. Dopisem ze dne 20. února 2007 žalobkyně oznámily Komisi, že ačkoli nemohou při šetření plně spolupracovat, chtějí jí být v rámci tohoto šetření v co nejvyšší možné míře nápomocny.

6 Dne 5. července 2007 Komise oznámila žalobkyním, že jelikož nemohla v jejich prostorách ověřit údaje, které předložily, nemůže jim přiznat STH. Dne 16. července 2007 žalobkyně zaslaly Komisi svá vyjádření týkající se zejména zamítnutí přiznání STH.

7 Dne 29. srpna 2007 Komise zveřejnila nařízení (ES) č. 994/2007 ze dne 28. srpna 2007 o uložení prozatímního antidumpingového cla z dovozu ferosilicia pocházejícího z Čínské lidové republiky, Egypta, Kazachstánu, Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a Ruska (Úř. věst. L 223, s. 1, dále jen „prozatímní nařízení“). Prozatímní nařízení zejména uložilo prozatímní antidumpingové clo, jehož sazba byla u dovozů ferosilicia pocházejícího z Kazachstánu stanovena na 33,9 %. V bodě 25 odůvodnění prozatímního nařízení Komise uvedla, že žádost žalobkyň o přiznání STH nebyla zohledněna, jelikož neumožnily inspekci na místě.

8 Dopisem ze dne 30. srpna 2007 Komise oznámila žalobkyním podstatné skutečnosti a úvahy, na jejichž základě byla prozatímní antidumpingová opatření přijata (dále jen „dokument poskytující prozatímní informace“). Dopisem ze dne 15. září 2007 Komise zaslala žalobkyním dodatek k dokumentu poskytujícímu prozatímní informace. Dne 5. října 2007 žalobkyně zaslaly Komisi svá vyjádření k dokumentu poskytujícímu prozatímní informace.

9 Dne 18. prosince 2007 Komise zaslala žalobkyním dopis obsahující podstatné skutečnosti a úvahy, na jejichž základě zamýšlela doporučit přijetí konečných antidumpingových opatření (dále jen „dokument poskytující konečné informace“). Dopisem zaslaným Komisi dne 3. ledna 2008 předložily žalobkyně svá vyjádření k dokumentu poskytujícímu konečné informace.

10 Dne 25. února 2008 Rada Evropské unie přijala nařízení (ES) č. 172/2008 ze dne 25. února 2008, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá prozatímní clo uložené na dovozy ferosilicia pocházejícího z Čínské lidové republiky, Egypta, Kazachstánu, Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a Ruska (Úř. věst. L 55, s. 6, dále jen „napadené nařízení“). Na základě napadeného nařízení byla sazba konečného antidumpingového cla použitelná na čistou cenu s dodáním na hranice Společenství před proclením stanovena pro výrobky pocházející z Kazachstánu na 33,9 %.

Řízení a návrhová žádání účastníků řízení

11 Žalobkyně podaly projednávanou žalobu návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 21. května 2008.

12 Podáními došlými kanceláři Tribunálu dne 1. a 3. září 2008 podaly Euroalliages a Komise návrh na vstup do tohoto řízení jako vedlejší účastníci na podporu návrhových žádání Rady.

13 Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 28. října 2008 žalobkyně požádaly, aby podle čl. 116 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu nebyly určité důvěrné skutečnosti ve spise předány Euroalliages. Pro účely tohoto předání žalobkyně předložily nedůvěrnou verzi dotčených vyjádření a písemností.

14 Usneseními ze dne 2. prosince 2008 a 16. února 2009 předseda druhého senátu Tribunálu povolil vedlejší účastenství Komise a Euroalliages.

15 Dopisem došlým kanceláři Tribunálu dne 10. března 2009 Euroalliages prohlásil, že nemá námitky vůči žádosti žalobkyň o důvěrné zacházení.

16 Dopisem došlým kanceláři Tribunálu dne 26. června 2009 Komise informovala Tribunál, že se vzdává předložení spisu vedlejšího účastníka, ale že se zúčastní jednání.

17 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

– rozhodl o přípustnosti žaloby;

– zrušil napadené nařízení v rozsahu, v němž se jich týká;

– uložil Radě náhradu nákladů řízení.

18 Rada, podporovaná Komisí, navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu;

– uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení.

19 Euroalliages navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu;

– uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení, které vynaložil z důvodu svého vedlejšího účastenství.

Právní otázky

20 Na podporu návrhu na zrušení žalobkyně uplatňují čtyři žalobní důvody. V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně nesouhlasí s posouzením existence příčinné souvislosti mezi dumpingovými dovozy a újmou. V rámci druhého žalobního důvodu žalobkyně zpochybňují analýzu zájmu Společenství. V rámci třetího žalobního důvodu kritizují posouzení orgánů týkající se jejich spolupráce na šetření, použití článku 18 základního nařízení a vyřízení žádosti o přiznání STH. V rámci čtvrtého žalobního důvodu se žalobkyně dovolávají porušení svého práva na obhajobu.

A – K prvnímu žalobnímu důvodu, který se týká příčinné souvislosti mezi dumpingovými dovozy a újmou

21 Výtky uplatněné žalobkyněmi v rámci prvního žalobního důvodu mohou být seskupeny do tří kategorií:

– zaprvé výtky související s výkladem právních zásad, kterými se řídí analýza příčinné souvislosti mezi dumpingovými dovozy a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Společenství, přičemž žalobkyně se v rámci první části dovolávají existence nesprávných právních posouzení při výkladu čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení (nyní čl. 3 odst. 6 a 7 nařízení č. 1225/2009);

– zadruhé výtky týkající se individuální analýzy, kterou orgány provedly u určitého počtu jiných činitelů než dumpingových dovozů, jež mohly způsobit újmu výrobnímu odvětví Společenství nebo k ní přispět, přičemž žalobkyně se v tomto ohledu ve druhé až osmé části dovolávají zjevně nesprávných posouzení a různých porušení, kterých se orgány dopustily v rámci individuální analýzy určitých činitelů újmy;

– zatřetí výtky týkající se neexistence kolektivní analýzy jednotlivých jiných činitelů újmy než dumpingových dovozů, přičemž žalobkyně se v první a osmé části konkrétně dovolávají zjevně nesprávného posouzení, kterého se orgány dopustily tím, že neprovedly kolektivní analýzu těchto činitelů.

22 Tyto tři kategorie výtek budou zkoumány postupně.

1. K výkladu právních zásad použitelných na analýzu příčinné souvislosti (první část prvního žalobního důvodu)

a) Argumenty účastníků řízení

23 V rámci první části prvního žalobního důvodu žalobkyně uvádí, že metodika přijatá Radou při zjišťování příčinné souvislosti mezi dumpingovými dovozy a újmou je stižena dvěma nesprávnými právními posouzeními.

24 Žalobkyně nejprve tvrdí, že přístup Rady odráží umělé oddělení analýzy přičtení a nepřičtení újmy. Podle čl. 3 odst. 7 základního nařízení náležitá analýza příčinné souvislosti vyžaduje zohlednění jiných činitelů známých od počátku, aby nedocházelo k záměně účinků dovozů dotčených šetřením a účinků jiných činitelů. Orgány tedy nemohly dospět k závěru, že dovozy dotčené šetřením způsobily újmu, aniž předtím zkoumaly, zda ji ve skutečnosti nezpůsobily jiné činitele.

25 Žalobkyně dále uvádí, že ze zpráv odvolacího orgánu Světové obchodní organizace (WTO) a z judikatury Soudního dvora a Tribunálu vyplývá, že účinky příčinných činitelů musí být zkoumány společně.

26 Rada, podporovaná vedlejšími účastníky, namítá, že k určení toho, zda dumpingové dovozy způsobily podstatnou újmu, je nutné nejprve zkoumat, zda byla újma způsobena uvedenými dovozy, a to zejména s ohledem na objem a ceny dumpingových dovozů a výpočet cenového podbízení. Teprve po prokázání existence této příčinné souvislosti je tedy nutné zkoumat, zda jiné činitele mohly k újmě přispět v takové míře, že přerušily příčinnou souvislost. Rada je dále toho názoru, že z právního hlediska neexistuje povinnost společného přezkumu jiných činitelů, že takový přezkum se v praxi neuplatní a že tento přezkum není zásadou zakotvenou soudem Unie.

b) Závěry Tribunálu

27 Podstatou první části prvního žalobního důvodu jsou podmínky uplatnění čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení. Podle tohoto ustanovení mají Rada a Komise povinnost přezkoumat, zda je jimi předpokládaná újma skutečně důsledkem dumpingových dovozů, a ponechat stranou jakoukoli újmu vyplývající z jiných činitelů (rozsudek Soudního dvora ze dne 11. června 1992, Extramet Industrie v. Rada, C‑358/89, Recueil, s. I‑3813, bod 16, a rozsudek Tribunálu ze dne 14. března 2007, Aluminium Silicon Mill Products v. Rada, T‑107/04, Sb. rozh. s. II‑669, bod 72).

28 Na prvním místě je třeba určit, zda – jak tvrdí žalobkyně – toto ustanovení vyžaduje, aby orgány dříve, než dospějí k závěru, že existuje příčinná souvislost mezi dumpingovými dovozy a dumpingem, zkoumaly účinky těchto dovozů a jiných známých činitelů na újmu způsobenou výrobnímu odvětví Společenství, nebo zda – jak tvrdí Rada – je nutné nejprve zkoumat, zda byla újma způsobena uvedenými dovozy, a následně, prokáže-li se tato příčinná souvislost, zkoumat, zda jiné činitele mohly přispět k újmě v takové míře, aby přerušily uvedenou příčinnou souvislost.

29 Za účelem odpovědi na tuto otázku je třeba analyzovat znění, účel a kontext čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení.

30 Zaprvé, pokud jde o znění tohoto ustanovení, z čl. 3 odst. 6 základního nařízení vyplývá, že orgány musí prokázat, že dumpingové dovozy působí podstatnou újmu výrobnímu odvětví Společenství, a to s ohledem na jejich objem a cenu. Jedná se zde o tzv. analýzu přičtení újmy. Z článku 3 odst. 7 základního nařízení dále vyplývá, že orgány musí jednak zkoumat všechny jiné známé činitele, které působí újmu výrobnímu odvětví Společenství ve stejnou dobu jako dumpingové dovozy, a dále zajistit, že újma způsobená těmito činiteli není přičítána uvedeným dovozům. Jedná se zde o tzv. analýzu nepřičtení újmy.

31 Zadruhé, jak uvedly žalobkyně i Rada ve svých písemnostech, účelem čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení je zajistit, aby orgány oddělovaly a odlišovaly škodlivé účinky dumpingových dovozů a škodlivé účinky jiných činitelů. Pokud by orgány neoddělovaly a neodlišovaly účinky jednotlivých činitelů újmy, nemohly by platně dospět k závěru, že dumpingové dovozy způsobily výrobnímu odvětví Společenství újmu.

32 Zatřetí, pokud jde o kontext tohoto ustanovení, jelikož čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení provádí podle bodu 5 odůvodnění tohoto nařízení (nyní bod 3 odůvodnění nařízení č. 1225/2009) do práva Unie článek 3.5 Dohody o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994 (GATT) (Úř. věst. L 336, s. 103, dále jen „antidumpingová dohoda“), uvedené v příloze 1A Dohody o zřízení WTO (Úř. věst. 1994, L 336, s. 3), je třeba odkázat na toto ustanovení a jeho výklad podaný orgánem pro řešení sporů WTO.

33 V tomto ohledu je třeba připomenout, že z ustálené judikatury vyplývá, že vzhledem ke své povaze a struktuře nepatří dohody WTO v zásadě mezi normy, ve vztahu k nimž soud Unie přezkoumává legalitu aktů orgánů Unie podle čl. 230 prvního pododstavce ES (rozsudky Soudního dvora ze dne 23. listopadu 1999, Portugalsko v. Rada, C‑149/96, Recueil, s. I‑8395, bod 47, a ze dne 9. ledna 2003, Petrotub a Republica v. Rada, C‑76/00 P, Recueil, s. I‑79, bod 53). Nicméně v případě, kdy Společenství zamýšlelo splnit zvláštní povinnost, k jejímuž splnění se zavázalo v rámci WTO, nebo v případě, že akt Unie výslovně odkazuje na konkrétní ustanovení dohod WTO, přísluší soudu Unie přezkoumat legalitu dotčeného aktu Unie s ohledem na pravidla WTO (výše uvedené rozsudky Soudního dvora Portugalsko v. Rada. bod 49; Petrotub a Republica v. Rada, bod 54, a rozsudek Soudního dvora ze dne 27. září 2007, Ikea Wholesale, C‑351/04, Sb. rozh. s. I‑7723, bod 30).

34 Z bodu 5 odůvodnění základního nařízení přitom vyplývá, že jeho účelem je zejména provedení v co možná největší míře pravidel obsažených v antidumpingové dohodě z roku 1994, mezi které patří zejména pravidla týkající se zjištění újmy a příčinné souvislosti mezi dumpingovými dovozy a újmou, do práva Unie (v tomto smyslu viz rozsudek Petrotub a Republica v. Rada, bod 33 výše, bod 55).

35 Z toho plyne, že ustanovení základního nařízení musí být v co možná největší míře vykládána ve světle odpovídajících ustanovení antidumpingové dohody (v tomto smyslu viz rozsudky Soudního dvora ze dne 14. července 1998, Bettati, C‑341/95, Recueil, s. I‑4355, bod 20, a Petrotub a Republica v. Rada. bod 33 výše, bod 57).

36 Navíc, i když výklady antidumpingové dohody přijaté Orgánem pro řešení sporů WTO nemohou vázat Tribunál při posuzování platnosti napadeného nařízení (v tomto smyslu viz rozsudek Soudního dvora ze dne 1. března 2005, Van Parys, C‑377/02, Sb. rozh. s. I‑1465, bod 54), nic nebrání tomu, aby na ně Tribunál odkázal, jestliže má být proveden – stejně jako v projednávané věci – výklad ustanovení základního nařízení (v tomto smyslu viz rozsudek Tribunálu ze dne 24. září 2008, Reliance Industries v. Rada a Komise, T‑45/06, Sb. rozh. s. II‑2399, bod 107).

37 V této souvislosti je třeba uvést, že odvolací orgán WTO měl ve své zprávě týkající se sporu „Spojené státy – Ocel válcovaná za tepla“, kterou přijal dne 23. srpna 2001 (WT/DS184AB/R, bod 226), za to, že pro dosažení souladu se zněním článku 3.5 antidumpingové dohody, jenž se týká nepřičtení újmy, musí orgány pověřené šetřením náležitě posoudit újmu způsobenou vnitrostátnímu výrobnímu odvětví jinými známými činiteli a oddělit a odlišit škodlivé účinky dumpingových dovozů a škodlivé účinky těchto jiných činitelů.

38 S ohledem na výše uvedené je třeba dospět k závěru, že čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení neukládá orgánům žádnou povinnost, pokud jde o formu a pořadí analýz přičtení a nepřičtení újmy, jež musí provést. Toto ustanovení naproti tomu stanoví, že tyto analýzy musí být prováděny tak, aby umožnily oddělit a odlišit škodlivé účinky dumpingových dovozů a škodlivé účinky jiných činitelů.

39 Za těchto okolností je třeba konstatovat, že spor mezi stranami v projednávaném případě je spíše sémantické než věcné povahy. Způsob, jakým Rada ve svých písemnostech popisuje metodiku používanou orgány k provedení analýz přičtení a nepřičtení újmy, není totiž důležitý, jestliže metodika, kterou Rada a Komise skutečně použily v projednávaném případě, jim umožnila se ujistit, že újma způsobená jinými činiteli než dumpingovými dovozy nebyla přičtena těmto dovozům. Orgány tak nejprve v bodech 112 až 114 odůvodnění prozatímního nařízení a v bodech 85 a 86 odůvodnění napadeného nařízení zkoumaly účinek dumpingových dovozů. Poté v bodech 115 až 136 odůvodnění prozatímního nařízení a v bodech 87 až 101 odůvodnění napadeného nařízení analyzovaly účinky jiných činitelů. Nakonec v bodech 137 až 140 odůvodnění prozatímního nařízení a v bodech 102 až 104 odůvodnění napadeného nařízení uvedly stručné shrnutí analýz přičtení a nepřičtení újmy a vyvodily z toho své závěry ohledně příčinné souvislosti. I když je pravda, že jiné činitele újmy než dumpingové dovozy byly zohledněny až ve druhé fázi, orgány nicméně svůj konečný závěr ohledně přičtení újmy vyjádřily až po ukončení této druhé fáze, takže škodlivé účinky dumpingových dovozů mohly být odděleny a odlišeny od škodlivých účinků jiných činitelů.

40 Z toho plyne, že v projednávaném případě analýza příčinné souvislosti, uvedená v bodech 111 až 140 odůvodnění prozatímního nařízení a v bodech 83 až 104 odůvodnění napadeného nařízení, není stižena nesprávným právním posouzením, jelikož orgány provedly nejprve analýzu přičtení újmy, a poté analýzu nepřičtení újmy.

41 Na druhém místě je třeba určit, zda – jak tvrdí žalobkyně – jiné činitele újmy než dumpingové dovozy musí být zkoumány společně nebo zda – jak tvrdí Rada – musí být zkoumány individuálně. Stejně jako předcházející otázka musí být i tato otázka posouzena s ohledem na znění, účel a kontext čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení.

42 Zaprvé, pokud jde o znění čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení, uvedené v bodě 30 výše, je třeba uvést, že toto ustanovení neupřesňuje, zda musí být jiné činitele újmy než dumpingové dovozy analyzovány kolektivně nebo individuálně.

43 Zadruhé, jak bylo uvedeno v bodě 31 výše, účelem čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení je oddělit a odlišit škodlivé účinky dumpingových dovozů a škodlivé účinky jiných činitelů tak, aby újma způsobená těmito jinými činiteli nebyla přičtena uvedeným dovozům. Pro dosažení tohoto účelu je za určitých okolností nezbytná kolektivní analýza jiných činitelů. Tak je tomu zejména tehdy, když orgány na základě individuální analýzy dospějí k závěru, že každý z těchto jiných činitelů měl negativní účinek na situaci výrobního odvětví Společenství, aniž tento účinek mohl být považován za významný. Jak uvedly žalobkyně ve svých písemnostech, i když desítka činitelů jiných než dumpingové dovozy způsobila společně 99 % újmy, ale žádný z těchto činitelů neměl významný dopad na újmu způsobenou výrobnímu odvětví Společenství, orgány budou mít i nadále za to, že uvedené dovozy způsobily materiální újmu, neboť žádný z deseti jiných činitelů – posuzován samostatně – nebude považován za činitele, který způsobil újmu. Takovou analýzu nelze považovat za slučitelnou s účelem čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení.

44 Zatřetí analýza kontextu tohoto ustanovení potvrzuje, že kolektivní analýza jiných činitelů je za určitých okolností nezbytná. Jak již bylo uvedeno, účelem čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení je provést článek 3.5 antidumpingové dohody do unijního práva. Odvolací orgán WTO měl ve zprávě týkající se sporu „Evropské společenství – Potrubní tvarovky“, kterou přijal dne 18. srpna 2003 (WT/DS219/AB/R, body 190 a 192), za to, že i když článek 3.5 antidumpingové dohody nevyžaduje v každém jednotlivém případě posouzení společných účinků ostatních příčinných činitelů, mohou nastat případy, kdy nepřezkoumání společného dopadu ostatních příčinných činitelů bude mít z důvodu zvláštních skutkových okolností těchto případů za následek, že orgán pověřený šetřením účinky jiných příčinných činitelů nesprávně přičte dumpingovým dovozům. Orgán pověřený šetřením nemusí podle odvolacího orgánu WTO zkoumat společný dopad jiných příčinných činitelů pod podmínkou, že s ohledem na zvláštní skutkové okolnosti věci splní svoji povinnost nepřičíst dumpingovým dovozům újmy způsobené jinými příčinnými činiteli.

45 Z toho plyne, že je třeba souhlasit s žalobkyněmi, že kolektivní analýza účinků jiných činitelů újmy než dumpingových dovozů může být za určitých okolností požadována. Tak je tomu především v případě, kdy orgány u velkého počtu jiných činitelů újmy než dumpingových dovozů dospěly k závěru, že mohly přispět k újmě, ale že individuálně nelze jejich dopad považovat za významný.

46 Je tudíž třeba mít za to, že výklad čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení, který Rada zastává nikoliv v napadeném nařízení, ale výlučně ve svých písemnostech, je chybný. To však neznamená, že napadené nařízení je stiženo nesprávným právním posouzením, jež může odůvodnit zrušení napadeného nařízení. Rada totiž v napadeném nařízení pouze provedla individuální analýzu jednotlivých činitelů újmy, aniž uvedla, že má za to, že kolektivní analýza uvedených činitelů není požadována. K závěru, že napadené nařízení je stiženo nesprávným právním posouzením, lze tedy dospět pouze tehdy, když je rovněž konstatováno, že taková kolektivní analýza byla v projednávaném případě požadována.

47 Z bodu 45 výše přitom vyplývá, že dříve, než bude možné určit, zda byla kolektivní analýza v projednávaném případě požadována, je třeba zkoumat výtky žalobkyň ohledně individuální analýzy každého z jiných známých činitelů újmy. K závěru, že se Rada tím, že provedla pouze individuální analýzu činitelů újmy, dopustila nesprávného právního posouzení, bude tedy možné dospět až po přezkumu uskutečněném níže v bodech 49 až 215, jehož cílem je ověřit, zda individuální analýza každého z jiných známých činitelů újmy není protiprávní a zda okolnosti projednávané věci vyžadovaly kolektivní analýzu jiných činitelů újmy .

48 První část prvního žalobního důvodu je třeba naproti tomu již nyní zamítnout v rozsahu, v němž vychází z nesprávného právního posouzení v souvislosti s metodikou orgánů při analýze příčinné souvislosti.

2. K individuální analýze jiných činitelů újmy než dumpingových dovozů (druhá až osmá část prvního žalobního důvodu)

49 Úvodem je třeba připomenout zásady vyplývající z judikatury, ve světle kterých je třeba zkoumat jednotlivé výtky žalobkyň ohledně individuální analýzy jednotlivých jiných činitelů újmy než dumpingových dovozů.

50 Podle judikatury uvedené v bodě 27 výše mají Rada a Komise povinnost přezkoumat, zda je jimi předpokládaná újma skutečně důsledkem dumpingových dovozů, a ponechat stranou jakoukoli újmu vyplývající z jiných činitelů.

51 Podle ustálené judikatury navíc platí, že otázka, zda výrobnímu odvětví Společenství vznikla újma a zda je tato újma přičitatelná dumpingovému dovozu, jakož i otázka, zda jiné známé činitele přispěly k újmě způsobené výrobnímu odvětví Společenství, předpokládají posouzení složitých hospodářských otázek, k nimž mají orgány širokou posuzovací pravomoc. Z toho vyplývá, že přezkum posouzení orgánů prováděný soudem Unie musí být omezen na ověření dodržení procesních pravidel, věcné správnosti skutkových zjištění použitých k provedení zpochybňované volby, neexistence zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu nebo neexistence zneužití pravomoci (v tomto smyslu viz rozsudek Tribunálu Aluminium Silicon Mill Products v. Rada, bod 27 výše, bod 71, a rozsudek Tribunálu ze dne 17. prosince 2008, HEG a Graphite India v. Rada, T‑462/04, Sb. rozh. s. II‑3685, bod 120).

a) Ke druhé části prvního žalobního důvodu, jež se týká vývoje poptávky po oceli a cen na trhu Společenství a na světovém trhu

Argumenty účastníků řízení

52 Žalobkyně tvrdí, že bod 85 odůvodnění napadeného nařízení je stižen zjevně nesprávným posouzením a je v rozporu s čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení, jelikož tlak na ceny Společenství nelze přičítat dumpingovým dovozům, ale je třeba jej přičítat vývoji cen na světovém trhu a vývoji poptávky po oceli.

53 Zaprvé mají totiž podle žalobkyň ceny ferosilicia stejný vývoj na všech hlavních světových trzích a vývoj ceny ve Společenství odráží dynamiku světového trhu. Vzhledem k tomu, že ceny na všech trzích klesaly, a to zejména od roku 2005 do konce období šetření, je podle žalobkyň zjevně nepřiměřené tvrdit, že bez dumpingových dovozů by došlo ve Společenství k nárůstu cen, aby byly pokryty rostoucí náklady výrobního odvětví Společenství zvýšené o přiměřené ziskové rozpětí.

54 Zadruhé nízká úroveň cen ferosilicia není podle žalobkyň určena dumpingovými dovozy, ale vývojem poptávky. Rada sama v napadeném nařízení uznala, že ceny ferosilicia jsou stanoveny kolísající poptávkou. Rada nicméně nesprávně analyzovala vývoj cen ferosilicia ve Společenství ve vztahu k vývoji světové výroby surové oceli, zatímco tyto ceny jsou určeny výrobou oceli ve Společenství. Vývoj cen ferosilicia ve Společenství přesně odrážel vývoj poptávky po oceli a uvedené ceny klesaly úměrně stagnaci a poklesu poptávky ve Společenství. Žalobkyně jsou tudíž toho názoru, že i kdyby nedošlo k cenovému podbízení v důsledku dumpingových dovozů, výrobní odvětví Společenství by utrpělo ztráty v důsledku zvýšení nákladů a současného poklesu poptávky.

55 Zatřetí žalobkyně uvádí, že ferosilicium bylo v průběhu období šetření ve Společenství prodáváno za vyšší cenu než na ostatních trzích. Co se však týče světového trhu, kde ceny usilují o rovnováhu, nelze tvrdit, že ceny na trhu, na kterém jsou nejvyšší, neoprávněně čelily cenovému podbízení nebo byly stlačeny.

56 Rada, podporovaná vedlejšími účastníky, s argumenty žalobkyň nesouhlasí.

Závěry Tribunálu

57 Podstatou druhé části prvního žalobního důvodu je posouzení role světového vývoje cen ferosilicia a poptávky ocelářského průmyslu, jakožto jiných známých činitelů, jež mohly způsobit újmu, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, nebo k ní přispět, ze strany orgánů.

58 V tomto ohledu je třeba uvést, že Rada měla v bodě 85 odůvodnění napadeného nařízení za to, že v důsledku dumpingových dovozů nebylo výrobní odvětví Společenství schopné zvýšit prodejní ceny na potřebnou úroveň, aby pokrylo své plné náklady. Rada dále v bodech 87 až 90 odůvodnění napadeného nařízení uvedla důvody, proč se rozhodla zamítnout tvrzení, podle kterého nízká úroveň cen ferosilicia souvisí s dynamikou světového trhu, který se sám vyvíjí v závislosti na kolísající poptávce ocelářského průmyslu, a nikoliv s dumpingovými dovozy. Rada nejprve vysvětlila, že v tržních ekonomikách jsou ceny obecně stanoveny úrovněmi nabídky a poptávky, ale že zde mohou být další činitele, jako je výskyt dumpingových dovozů. Rada poté uvedla, že zatímco je určitě pravda, že globální poptávka po ferosiliciu, zejména ze strany ocelářského průmyslu, ovlivnila stanovení ceny v určitých fázích posuzovaného období, existovala období, v nichž se ceny ferosilicia přes rostoucí poptávku snížily. Rada nakonec konstatovala, že i na úrovni Společenství ceny ferosilicia v jistých obdobích klesaly navzdory zvyšující se poptávce ocelářského průmyslu.

59 Žalobkyně tento závěr zpochybňují na základě tří argumentů. Zaprvé vzhledem k tomu, že ceny na světovém trhu klesaly, a to zejména od roku 2005 do konce období šetření, ceny ve Společenství nemohly i bez dumpingových dovozů růst. Zadruhé ceny ferosilicia ve Společenství odrážely kolísající výrobu oceli ve Společenství a k jejich poklesu došlo ve stejnou dobu, kdy poptávka ocelářského průmyslu Společenství stagnovala nebo klesala. Zatřetí ceny na trhu Společenství jsou nejvyšší na světě, což vylučuje jakékoli cenové podbízení nebo stlačení.

60 Žádný z těchto tří argumentů však neprokazuje, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení a porušila čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení.

61 Na prvním místě, pokud jde o argument vycházející z vývoje cen na světovém trhu, je tak třeba uvést, že žalobkyně na podporu tohoto argumentu odkazují na tabulku obsaženou v žalobě, která podle nich ukazuje, že ceny ferosilicia mají na všech významných světových trzích stejný vývoj a že vývoj ceny ve Společenství pouze odráží dynamiku světového trhu. I když je pravda, že tato tabulka ukazuje, že cena ferosilicia ve Společenství má celkově stejný vývoj jako ceny ve Spojených státech a Japonsku, nijak nepotvrzuje, že ceny na světovém trhu během posuzovaného období, tedy od 1. ledna 2003 do 30. září 2006 nebo přinejmenším od ledna 2005 do konce období šetření, tj. dne 30. září 2006, klesaly. Z této tabulky naopak vyplývá, že ceny v letech 2003 a 2004 a během období šetření rostly. Tyto trendy potvrzují údaje týkající se průměrných cen ve Společenství uvedené v bodě 96 odůvodnění prozatímního nařízení, tedy údaje, jež nebyly žalobkyněmi zpochybněny. Žalobkyně tudíž nemohou zastávat názor, že v důsledku celkového poklesu cen ferosilicia bylo nerozumné tvrdit, že bez dumpingových dovozů by ceny ve Společenství vzrostly na úroveň umožňující výrobnímu odvětví Společenství pokrýt své rostoucí náklady a získat přiměřené ziskové rozpětí.

62 Na druhém místě je k argumentu vycházejícímu z kolísající poptávky ocelářského průmyslu a z analýzy cen ferosilicia ve Společenství ve vztahu ke světové výrobě surové oceli třeba uvést, že žalobkyně odmítají graf vypracovaný orgány v dokumentu poskytujícím konečné informace, jenž znázorňuje vývoj cen ferosilicia ve Společenství ve srovnání s vývojem světové výroby surové oceli, a na podporu svého argumentu odkazují na graf uvedený v příloze žaloby, jenž znázorňuje vývoj cen ferosilicia ve Společenství ve srovnání s vývojem výroby oceli ve Společenství. Avšak na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, tento graf neumožňuje prokázat, že ceny ferosilicia ve Společenství byly stanoveny kolísající výrobou oceli ve Společenství a k jejich poklesu došlo ve stejnou dobu, kdy poptávka ocelářského průmyslu Společenství stagnovala nebo klesala.

63 Zaprvé je třeba dát za pravdu Radě, že tento graf ukazuje, že ceny ve Společenství nebyly vždy stanoveny kolísající výrobou oceli ve Společenství. Graf například uvádí, že v roce 2004, tedy v době, kdy výroba oceli ve Společenství rostla, ceny i nadále klesaly. Stejně tak v roce 2006 se výroba oceli podle grafu snížila, zatímco ceny se zvýšily. Tyto příklady spíše potvrzují, že graf vypracovaný žalobkyněmi nepostačuje k podpoření jejich tvrzení, podle kterého pokles poptávky způsobil snížení cen.

64 Zadruhé je třeba poznamenat, že graf neukazuje pokles poptávky během celého posuzovaného období. Popisuje tak růst výroby oceli od třetího čtvrtletí roku 2003 do druhého čtvrtletí roku 2004, od čtvrtého čtvrtletí roku 2004 do druhého čtvrtletí roku 2005 a během tří prvních čtvrtletí období šetření, které trvalo od 1. října 2005 do 30. září 2006. Graf rovněž ukazuje, že ceny ferosilicia ve Společenství rostly od třetího čtvrtletí roku 2003 do druhého čtvrtletí roku 2004 a během celého období šetření. S ohledem na tento pozitivní vývoj nestačí tvrdit, že k poklesu cen ve Společenství došlo ve stejnou dobu, kdy poptávka ocelářského průmyslu Společenství stagnovala nebo klesala, aby bylo prokázáno, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení, když tvrdila, že výrobní odvětví Společenství nemohlo v důsledku dumpingových dovozů zvýšit prodejní ceny na úroveň nezbytnou k pokrytí nákladů. Žalobkyně měly prokázat, že růst výroby oceli během výše uvedených období byl příliš malý na to, aby vedl ke zvýšení cen, které by výrobcům ferosilicia ve Společenství umožnilo přenést nárůst výrobních nákladů na spotřebitele, což neučinily.

65 Na třetím místě je k argumentu týkajícímu se cen ve Společenství, jejichž úroveň je taková, že nelze tvrdit, že tyto ceny neoprávněně čelily cenovému podbízení nebo byly stlačeny, třeba připomenout, že cenové podbízení a stlačení cen jsou právními pojmy, na které je odkazováno v čl. 3 odst. 3 základního nařízení (nyní čl. 3 odst. 3 nařízení č. 1225/2009). Obecně při stanovování cenového podbízení ve smyslu tohoto ustanovení orgány srovnávají ceny ve Společenství s upravenými cenami dovozů tak, aby získaly rozpětí cenového podbízení vyjádřené v procentech. Stejně tak zjistí-li se, že ceny ve Společenství byly stlačeny nebo dostatečně nerostly, orgány srovnají – stále obecně – dovozní ceny s cílovou cenou ve Společenství, tedy s cenou, které by bylo dosaženo bez dumpingových dovozů, tak aby získaly rozpětí pro odstranění újmy, rovněž vyjádřené v procentech. Z bodů 87 až 89 a 112 odůvodnění prozatímního nařízení v projednávaném případě vyplývá, že orgány stanovily cenové podbízení podle čl. 3 odst. 3 základního nařízení. V bodě 89 odůvodnění prozatímního nařízení tak Komise uvedla, že rozpětí cenového podbízení vypočetla na 4 až 11 % podle toho, o jakého z vyvážejících výrobců se jednalo, s výjimkou tří vyvážejících výrobců, u nichž cenové podbízení nebylo zjištěno. Žalobkyně přitom nepředkládají žádný argument, jenž by zpochybňoval výpočet rozpětí cenového podbízení provedený orgány. Pouhé konstatování, že ceny ve Společenství jsou nejvyšší na světě, nemůže být takovým zpochybněním.

66 S ohledem na výše uvedené je třeba dospět k závěru, že žádný z argumentů žalobkyň neprokazuje, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení, když tvrdila, že výrobní odvětví Společenství nebylo schopné zvýšit prodejní ceny na potřebnou úroveň, aby pokrylo plné náklady, nikoliv v důsledku dynamiky světového trhu a kolísající poptávky ocelářského průmyslu, ale v důsledku dumpingových dovozů.

67 Druhou část prvního žalobního důvodu je tudíž třeba zamítnout jako neopodstatněnou.

b) Ke třetí části prvního žalobního důvodu, jež se týká účinků újmy, kterou si výrobní odvětví Společenství způsobilo samo

K první výtce, jež se týká přeorientování výroby některými výrobci ve Společenství

– Argumenty účastníků řízení

68 Žalobkyně tvrdí, že Rada nevzala odpovídajícím způsobem v úvahu dopad dobrovolného přeorientování výroby, jež provedly společnosti Huta Laziska S.A., OFZ a.s. a Vargön Alloys AB v roce 2004, tedy v roce označeném v napadeném nařízení jako „mimořádně úspěšný“, na újmu způsobenou výrobnímu odvětví Společenství.

69 Zaprvé orgány se dopustily závažného skutkového omylu, který měl významný vliv na analýzu příčinné souvislosti, neboť přestože z bodu 135 odůvodnění prozatímního nařízení vyplývá, že v roce 2004 dva výrobci ferosilicia ve Společenství přeorientovali svoji výrobu na výrobu slitin manganu, z bodu 93 odůvodnění téhož nařízení vyplývá, že tento pokles výroby ferosilicia byl zohledněn až od roku 2005. Rozhodnutí omezit výrobu ferosilicia v době, kdy tržní podmínky byly příznivé, vedlo přitom ke zvýšení jednotkových výrobních nákladů ferosilicia, poklesu výroby a prodeje, jakož i k větší vzácnosti na trhu. Nezohlednění přeorientování výroby pro rok 2004 dále vyvolalo mylnou představu o vývoji výrobní kapacity, výrobě a ziskovosti výrobního odvětví Společenství.

70 Zadruhé orgány se dopustily zjevně nesprávného posouzení, když tvrdily, že přeorientování výroby bylo reakcí na dumpingové dovozy. Na jedné straně byl totiž rok 2004 výjimečný rok, během kterého ziskovost výrobního odvětví Společenství vzrostla na nejvyšší úroveň posuzovaného období a míra návratnosti investic dosáhla téměř 20 %, a na druhé straně se společnost Huta Laziska rozhodla přeorientovat svoji výrobu na silikomangan, tedy výrobek s nižší spotřebou energie a lepší ziskovostí. Újmu, kterou výrobní odvětví Společenství utrpělo v roce 2005 a během období šetření, tudíž podle žalobkyň vysvětluje toto dobrovolné přeorientování výroby, které vedlo ke zvýšení výrobních nákladů, jež samo vedlo k dalšímu poklesu výroby.

71 Rada, podporovaná vedlejšími účastníky, s argumenty žalobkyň nesouhlasí.

– Závěry Tribunálu

72 Podstatou projednávané výtky je způsob, jakým orgány analyzovaly dopad skutečnosti, že pece dříve určené k výrobě ferosilicia začaly být některými výrobci ve Společenství v roce 2004 používány k výrobě silikomanganu, na výrobní odvětví Společenství.

73 V tomto ohledu je třeba uvést, že Komise analyzovala dopad tohoto přechodu v bodech 135 a 136 odůvodnění prozatímního nařízení. Komise zde uvedla, že i přes náklady spojené s přeorientováním výroby byla část výroby v roce 2004 přeorientována, jelikož na trhu Společenství byl nedostatek slitin manganu při současné dostatečné nabídce ferosilicia. Komise na základě toho dospěla k závěru, že rozhodnutí některých výrobců ve Společenství snížit výrobu nebylo dobrovolné, nýbrž bylo způsobeno dumpingovými dovozy, které tomuto výrobnímu odvětví znemožňovaly prodávat ferosilicium se ziskem. Komise kromě toho v bodě 93 odůvodnění prozatímního nařízení upravila – počínaje rokem 2005 – údaje o výrobní kapacitě, jež jsou uvedeny v tabulce týkající se výrobní kapacity a využití kapacity, aby zohlednila změnu využití pecí.

74 Žalobkyně zpochybňují body 93, 135 a 136 odůvodnění prozatímního nařízení.

75 Zaprvé, pokud jde o argument žalobkyň vycházející ze skutkového omylu, kterým trpí bod 93 odůvodnění prozatímního nařízení, Rada v odpovědi na písemnou otázku, jež jí byla položena prostřednictvím organizačního procesního opatření, vysvětlila, že výroba byla přeorientována počátkem prosince 2004. Rada rovněž na jednání uznala, že kapacity, které byly takto přeorientovány, nemohly být v prosinci 2004 využity k výrobě ferosilicia. Je proto třeba konstatovat, že číselné údaje o výrobní kapacitě měly být upraveny nikoliv od roku 2005, ale od roku 2004. Z toho plyne, že bod 93 odůvodnění prozatímního nařízení je stižen věcnou nesprávností.

76 Tribunál však nesouhlasí s názorem žalobkyň na důsledky, které je třeba vyvodit z této nesprávnosti. Je totiž třeba konstatovat, jak uvedla Rada na jednání, že vzhledem k tomu, že se výrobní kapacita snížila až v prosinci 2004, celková úprava uvedené kapacity pro celý rok 2004 by byla jen velmi malého rozsahu, odpovídajícího jedné dvanáctině úprav provedených pro rok 2005. Dále je třeba konstatovat, že za předpokladu, že by výrobní kapacita byla upravena rovněž pro rok 2004, hospodářská situace na trhu Společenství s ferosiliciem by pro rok 2004 byla následující: růst poptávky, nárůst objemu dumpingových dovozů, pokles výroby, mírné snížení výrobní kapacity, snížení prodeje a podílu výrobního odvětví Společenství na trhu, růst cen, ziskového rozpětí a návratnosti investic. Jinými slovy, s výjimkou výrobní kapacity, výroby, prodeje a podílů na trhu, všechny ekonomické ukazatele vykázaly příznivý vývoj. Za takových okolností zajisté přichází v úvahu, že rozhodnutí některých výrobců ve Společenství přeorientovat svoji výrobu bylo výsledkem obchodního rozhodnutí, jehož cílem je dosáhnout lepší úrovně ziskovosti na trhu se silikomanganem, a nikoliv důsledkem výskytu dumpingových dovozů na trhu s ferosiliciem, které by narušily ziskovost výrobního odvětví Společenství. Rovněž však přichází v úvahu, že někteří výrobci ve Společenství při svém rozhodnutí přeorientovat výrobu zohlednili nejen vyhlídky na lepší ziskovost na trhu se silikomanganem, ale také výskyt levných dovozů, jejichž objem již výrazně vzrostl v roce 2004 a kvůli nimž byly vyhlídky na ziskovost méně atraktivní na trhu s ferosiliciem než na trhu se silikomanganem.

77 Skutkový omyl, kterým trpí bod 93 odůvodnění prozatímního nařízení, nemohl tudíž zkreslit analýzu příčinné souvislosti.

78 Zadruhé, pokud jde o argument žalobkyň vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, kterého se orgány dopustily, když v bodě 136 odůvodnění prozatímního nařízení tvrdily, že přeorientování výroby bylo reakcí na dumpingové dovozy, v bodě 76 výše bylo stanoveno, že i když přichází v úvahu, že přeorientování výroby bylo výsledkem obchodního rozhodnutí, jehož cílem je dosáhnout lepší úrovně ziskovosti na trhu se silikomanganem, a nikoliv důsledkem výskytu dumpingových dovozů na trhu s ferosiliciem, které by narušily ziskovost výrobního odvětví Společenství, přichází rovněž v úvahu, že rozhodnutí přeorientovat výrobu byla motivována nejen vyhlídkami na lepší ziskovost na trhu se silikomanganem, ale také výskytem levných dovozů na trhu s ferosiliciem.

79 Je tedy třeba dospět k závěru, že žádný z argumentů žalobkyň neprokazuje, že se orgány dopustily zjevně nesprávného posouzení.

80 S ohledem na výše uvedené je třeba projednávanou výtku zamítnout jako neopodstatněnou.

Ke druhé výtce, jež se týká přerušení výroby některými výrobci ve Společenství

– Argumenty účastníků řízení

81 Žalobkyně tvrdí, že Rada nezohlednila účinky dobrovolného přerušení výroby některými výrobci ve Společenství na újmu způsobenou výrobnímu odvětví Společenství a nesprávně je přičetla sporným dovozům.

82 Na prvním místě se Rada podle žalobkyň dopustila zjevně nesprávného posouzení, když v bodě 101 odůvodnění napadeného nařízení odmítla zohlednit účinky přerušení výroby společností Huta Laziska z důvodu, že existence příčinné souvislosti musí být posouzena na úrovni výrobního odvětví Společenství jako celku, a to i tehdy, jestliže uvedený činitel ovlivnil výkonnost výrobního odvětví Společenství jako celku. Žalobkyně v tomto ohledu poznamenávají, že zaprvé společnost Huta Laziska během posuzovaného období opakovaně zastavila výrobu z důvodu problémů ve vztazích se svým dodavatelem energie, zadruhé byla tato společnost nucena přejít na výrobu takových výrobků, jako je silikomangan, jež jsou energeticky méně náročné a ziskovější, a zatřetí že v rámci nařízení Rady (ES) č. 1420/2007 ze dne 4. prosince 2007, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo z dovozů silikomanganu pocházejícího z Čínské lidové republiky a Kazachstánu a ukončuje se řízení týkající se dovozů silikomanganu pocházejícího z Ukrajiny (Úř. věst. L 317, p. 5), orgány analyzovaly vývoj situace společnosti Huta Laziska odděleně.

83 Na druhém místě se orgány dopustily zjevně nesprávného posouzení, když nezohlednily účinky přerušení výroby společností FerroAtlántica SL v obdobích vysoké spotřeby energie, během kterých tento výrobce maximalizoval zisky prodejem energie, a dále společností Vargön Alloys, která ukončila výrobu ferosilicia během období šetření. Ke společnosti FerroAtlántica žalobkyně v replice uvádí, že Rada poprvé v žalobní odpovědi uvedla, že zastavení výroby ferosilicia v době nejvyšší spotřeby elektrické energie bylo vždy součástí obchodního modelu společnosti. Toto tvrzení je navíc v rozporu s bodem 81 odůvodnění napadeného nařízení, ve kterém Rada uvedla, že k omezením výroby v důsledku přerušení dodávek elektrické energie nedocházelo pravidelně.

84 Rada, podporovaná vedlejšími účastníky, s argumenty žalobkyň nesouhlasí.

– Závěry Tribunálu

85 Projednávaná výtka se týká způsobu, jakým orgány analyzovaly dopad přerušení výroby u třech výrobců ve Společenství, tedy u společností Huta Laziska, FerroAtlántica a Vargön Alloys, na výrobní odvětví Společenství.

86 Žalobkyně Radě v podstatě vytýkají, že v bodě 101 odůvodnění napadeného nařízení nesprávně analyzovala účinky přerušení výroby společností Huta Laziska a nezohlednila přerušení výroby společnostmi FerroAtlántica a Vargön Alloys.

87 Na prvním místě je k zjevně nesprávnému posouzení, ke kterému údajně došlo při posuzování situace společnosti Huta Laziska, třeba připomenout, že Rada v bodě 101 odůvodnění napadeného nařízení uvedla, že příčina způsobené újmy se bude analyzovat na úrovni výrobního odvětví Společenství jako celku a že i kdyby se údaje týkající se tohoto výrobce mohly vyloučit z posouzení újmy, trendy pozorované u zbytku výrobního odvětví Společenství by zůstaly vysoce záporné a nadále by prokazovaly podstatnou újmu.

88 V tomto ohledu lze nejprve souhlasit s žalobkyněmi, že analýza existence příčinné souvislosti nemusí být nutně prováděna na úrovni výrobního odvětví Společenství jako celku, takže každá újma způsobená jedinému výrobci ve Společenství jiným činitelem než dumpingovými dovozy nemůže být zohledněna. V bodě 30 již bylo zdůrazněno, že v rámci analýzy nepřičtení uvedené v čl. 3 odst. 7 základního nařízení musí orgány zkoumat všechny jiné známé činitele, které působí újmu výrobnímu odvětví Společenství ve stejnou dobu jako dumpingové dovozy, a zajistit, že újma způsobená těmito jinými činiteli není přičítána uvedeným dovozům. Článek 3 odst. 7 základního nařízení neuvádí, že tento přezkum musí zohlednit pouze újmu způsobenou jinými činiteli výrobnímu odvětví Společenství jako celku. S ohledem na účel tohoto ustanovení, kterým je – jak bylo uvedeno v bodě 31 výše – zajistit, že orgány oddělí a odliší škodlivé účinky dumpingových dovozů a škodlivé účinky jiných činitelů, je možné, že za určitých okolností musí být újma způsobená individuálně výrobci ve Společenství jiným činitelem než dumpingovými dovozy zohledněna, jestliže přispěla k újmě, jež byla zjištěna v případě výrobního odvětví Společenství jako celku.

89 Dále je pravda, že Rada v bodě 101 odůvodnění napadeného nařízení mírně odlišně prohlásila, že příčina újmy se bude analyzovat na úrovni výrobního odvětví Společenství jako celku, což může vyvolat dojem, že činitel újmy, který má individuální dopad na určitého výrobce ve Společenství, nemůže být nikdy zohledněn. Nicméně na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, újma, kterou mohlo přerušení výroby způsobit společnosti Huta Laziska, zde byla náležitě zohledněna. Jak tedy bylo uvedeno v bodě 87 výše, Rada v bodě 101 odůvodnění napadeného nařízení vysvětlila, že i kdyby údaje týkající se tohoto výrobce byly vyloučeny z analýzy újmy, trendy pozorované u výrobního odvětví Společenství by nadále prokazovaly existenci újmy. Žalobkyně se však nesnaží prokázat, že posledně uvedená úvaha je stižena zjevně nesprávným posouzením. Žalobkyně pouze tvrdí, že problémy společnosti Huta Laziska s jejím dodavatelem elektrické energie byly příčinou přerušení výroby, přičemž Rada v bodě 101 odůvodnění napadeného nařízení se zohledněním této situace souhlasila.

90 Konečně, pokud jde o nařízení č. 1420/2007, jak bylo připomenuto v bodech 50 a 51 výše, orgánům přísluší, aby v rámci své posuzovací pravomoci posoudily, zda výrobnímu odvětví Společenství vznikla újma a zda je tato újma přičitatelná dumpingovému dovozu nebo zda jiné známé činitele přispěly k újmě. Tuto posuzovací pravomoc je třeba v každém jednotlivém případě vykonávat na základě veškerých relevantních skutečností (v tomto smyslu viz rozsudek Soudního dvora ze dne 14. března 1990, Gestetner Holdings v. Rada a Komise, C‑156/87, Recueil, s. I‑781, bod 43). Každopádně na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, posouzení situace společnosti Huta Laziska se v napadeném nařízení znatelně neodlišuje od jejího posouzení v nařízení č. 1420/2007. V nařízení č. 1420/2007 není stejně jako v napadeném nařízení oddíl věnovaný společnosti Huta Laziska. Situací společnosti Huta Laziska se navíc Rada v daném nařízení stejně jako v napadeném nařízení zabývá v rámci oddílu věnovaného dopadu vývoje výrobních nákladů na újmu. Mezi nařízením č. 1420/2007 a napadeným nařízením lze určit pouze jediný rozdíl. Zatímco v napadeném nařízení Rada hypoteticky a pouze za účelem vyloučení jakéhokoli dopadu na posouzení újmy způsobené výrobnímu odvětví Společenství jako celku připustila, že újma způsobená společnosti Huta Laziska mohla být následkem sporu, který tato společnost měla se svým dodavatelem elektrické energie, v nařízení č. 1420/2007 připustila, že tento spor, jakož i zvýšení nákladů na elektrickou energii mohly mít vliv na výkonnost společnosti Huta Laziska, ale že celkově vývoj výrobních nákladů nepřispěl k újmě způsobené výrobnímu odvětví Společenství.

91 Z toho plyne, že žádný z argumentů žalobkyň nemůže prokázat, že bod 101 odůvodnění napadeného nařízení je stižen zjevně nesprávným posouzením.

92 Na druhém místě, co se týče zjevně nesprávného posouzení, ke kterému údajně došlo při posuzování přerušení výroby společnostmi FerroAtlántica a Vargön Alloys, je třeba zaprvé – pokud jde o společnost FerroAtlántica – uvést, že žalobkyně na jednání uvedly, že mají za to, že přerušení výroby touto společností vedlo ke vzniku újmy, „kterou si tato společnost způsobila sama“, jelikož zvýšení ceny elektrické energie mělo za následek, že společnost FerroAtlántica upřednostnila prodej energie před prodejem ferosilicia. Je přitom třeba konstatovat, že jediným dokumentem, ze kterého žalobkyně při tvrzení tohoto údajného zjevně nesprávného posouzení ze strany orgánů vychází, je dopis ze dne 26. února 2007, který společnost FerroAtlántica zaslala Euroalliages. V tomto dopise společnost FerroAtlántica vysvětlila, že z důvodu jejího tarifního systému byla výroba ferosilicia v době nejvyšší spotřeby elektrické energie zastavena a že elektrická energie, kterou během této doby vyrobila, byla prodána. Tento dopis nijak nedokazuje, že společnost FerroAtlántica přerušuje výrobu při růstu cen elektrické energie. Žalobkyně tudíž nepředložily žádný důkaz, který by prokazoval, že omezení výroby společností FerroAtlántica v době nejvyšší spotřeby elektrické energie přispělo k újmě způsobené výrobnímu odvětví Společenství jako celku a že Rada měla tato omezení zohlednit.

93 Zadruhé, pokud jde o společnost Vargön Alloys, žalobkyně pouze tvrdí, že tato společnost zastavila výrobu v polovině období šetření. I když žalobkyně v dokumentu, který je přílohou žaloby, tvrdí, že toto přerušení je důsledkem úrovně cen elektrické energie, nepředkládají na podporu tohoto tvrzení žádný důkaz. Žalobkyně tedy nijak neprokazují, že tato společnost sama přispěla k vlastní újmě a že nepřerušila výrobu v reakci na dumpingové dovozy. Nelze tudíž tvrdit, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že situaci společnosti Vargön Alloys nevěnovala zvláštní pozornost.

94 S ohledem na výše uvedené je třeba projednávanou výtku třetí části prvního žalobního důvodu zamítnout jako neopodstatněnou.

Ke třetí výtce, jež se týká použití teoretické jmenovité výrobní kapacity

– Argumenty účastníků řízení

95 Žalobkyně tvrdí, že Rada se dopustila zjevně nesprávného posouzení a porušila čl. 3 odst. 7 základního nařízení a jejich právo na obhajobu, když odmítla použít skutečnou výrobní kapacitu namísto teoretické jmenovité výrobní kapacity.

96 Na prvním místě se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení, jelikož – zaprvé – ponechala bez povšimnutí takové skutečnosti, jako jsou přeorientování výroby a přerušení dodávek elektrické energie, jež měly významný dopad na důležité činitele újmy, kterými jsou výrobní kapacita a využití výrobní kapacity.

97 Zadruhé žalobkyně poznamenávají, že tvrzení Rady, že i kdyby byla použita skutečná výrobní kapacita, trendy pozorované u vývoje výrobní kapacity a využití kapacity a závěry týkající se existence újmy by zůstaly stejné, je nesprávné. Totiž i za předpokladu, že by trendy pozorované u výrobní kapacity a využití kapacity zůstaly nezměněny, skutečnost, že například využití kapacity vzroste z 50 na 95 %, je podle žalobkyň důležitá, jelikož takové zvýšení znamená, že výrobní odvětví Společenství není schopné uspokojit poptávku.

98 Zatřetí tvrzení Rady, podle kterého může být použito využití teoretické jmenovité kapacity, protože k zastavení nebo omezení výroby nedocházelo pravidelně, vychází podle žalobkyň ze závažného skutkového omylu a zjevně nesprávného posouzení. Žalobkyně uvádí, že k zastavením nebo omezením výroby docházelo pravidelně a měla být zohledněna. Tak je tomu v případě zastavení výroby společností FerroAtlántica v době nejvyšší spotřeby elektrické energie, jež odpovídá jejímu obchodnímu modelu, a docházelo k němu tedy pravidelně. Stejně tak pece na výrobu ferosilicia prochází pravidelnou roční údržbou, během které nemohou být používány. Žalobkyně dále tvrdí, že výpočet výrobní kapacity při zohlednění pouze těch skutečností, k nimž dochází pravidelně, představuje zjevně nesprávné posouzení. Ve společnosti Huta Laziska tak při omezení dodávek elektrické energie došlo několikrát k významnému omezení kapacity, které jí bránilo ve výrobě ferosilicia, a to nezávisle na tržních podmínkách.

99 Na druhém místě skutečnost, že analýza příčinné souvislosti vychází z využití teoretické jmenovité kapacity, a nikoliv z využití skutečné kapacity, je podle žalobkyň nutně v rozporu s pravidlem nepřičtení újmy, jak je uvedeno v čl. 3 odst. 7 základního nařízení, jelikož to vede k zatajení skutečné příčiny změn v číselných údajích o výrobě.

100 Na třetím místě žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení porušuje jejich právo na obhajobu, jelikož tvrzení, že i kdyby bylo zohledněno využití skutečné kapacity, trendy by zůstaly nezměněny, není doloženo.

101 Rada, podporovaná vedlejšími účastníky, s argumenty žalobkyň nesouhlasí.

– Závěry Tribunálu

102 V rámci projednávané výtky žalobkyně v podstatě tvrdí, že orgány se tím, že použily teoretickou jmenovitou výrobní kapacitu, a nikoliv skutečnou výrobní kapacitu, dopustily zjevně nesprávného posouzení a skutkového omylu, porušily čl. 3 odst. 7 základního nařízení a jejich právo na obhajobu.

103 Na prvním místě, pokud jde o zjevně nesprávné posouzení a skutkový omyl, kterých se orgány dopustily, je třeba připomenout, že Komise v bodech 92 a 93 odůvodnění prozatímního nařízení vysvětlila, že výrobní kapacitu stanovila na základě teoretické jmenovité kapacity výrobních jednotek výrobního odvětví Společenství, přičemž však kvůli zohlednění skutečnosti, že dva výrobci ve Společenství během posuzovaného období část výroby přeorientovali z ferosilicia na jiné feroslitiny, byla výrobní kapacita patřičným způsobem upravena. Rada kromě toho v bodě 81 odůvodnění napadeného nařízení odpověděla na výtky vznesené vůči metodice použité v bodě 93 odůvodnění prozatímního nařízení, a konkrétně na návrhy učiněné některými zúčastněnými stranami v rámci správního řízení, aby použila údaj pro kapacitu, který bere v úvahu zastavení výroby pro přerušení dodávek elektrické energie a pro údržbu. Rada v tomto ohledu odkázala na šetření, které podle jejího názoru prokázalo, že zastavení strojů na údržbu nebo přerušení dodávek elektrické energie byla dočasná a neprováděla se v rámci posuzovaného období pravidelně. Rada rovněž vysvětlila, že i kdyby byly provedeny potřebné úpravy výrobní kapacity, trendy týkající se výrobní kapacity a využití kapacity, jakož i dosažené závěry ohledně existence podstatné újmy by zůstaly nezměněny.

104 Žalobkyně mají za to, že tyto úvahy jsou stiženy zjevně nesprávným posouzením zejména proto, že nezohledňují přerušení a přeorientování výroby. Je třeba poznamenat, že tvrzení žalobkyň je nepřesné, jelikož žalobkyně nespecifikují, na která přerušení a přeorientování výroby odkazují. Avšak i za předpokladu, že by žalobkyně odkazovaly na události, kterých se týkal přezkum dvou předchozích výtek, tedy na přeorientování a přerušení výroby společností Huta Laziska a na přerušení výroby společnostmi FerroAtlántica a Vargön Alloys, je nejprve nutno konstatovat, že žalobkyně nezpochybňují, že rozhodnutí společnosti Huta Laziska přeorientovat v roce 2004 výrobu ferosilicia na výrobu silikomanganu bylo v tabulce výrobní kapacity a využití kapacity uvedené v bodě 93 odůvodnění prozatímního nařízení zohledněno prostřednictvím úpravy uvedené kapacity pro rok 2005 a období šetření.

105 Dále, pokud jde o přerušení výroby společností Huta Laziska v letech 2005 a 2006 z důvodu sporu s dodavatelem elektrické energie a společností Vargön Alloys v roce 2006 z důvodu – jak tvrdí žalobkyně – zvýšení nákladů na elektrickou energii, postup orgánů je nejen veden racionálními úvahami, ale není ani stižen zjevně nesprávným posouzením. Z bodu 81 odůvodnění napadeného nařízení totiž vyplývá, že orgány se rozhodly neupravit údaje o výrobní kapacitě, protože uvedená přerušení byla dočasná. Přístup orgánů je správný, jelikož – na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně – z údajů ve spise vyplývá, že uvedená přerušení byla opravdu dočasná. Pokud by číselné údaje o výrobní kapacitě měly odrážet taková dočasná zastavení strojů, jako jsou ta, na která je odkazováno v projednávané věci, byly by zbaveny své funkce, kterou je poskytovat informace o výrobní kapacitě výrobního odvětví Společenství, a nikoliv ukazovat kolísání výroby, jež odráží číselné údaje o výrobě. Nicméně k tomu, aby přístup orgánů nebyl stižen zjevně nesprávným posouzením, musí být taková dočasná zastavení strojů zohledněna v rámci analýzy nepřičtení újmy uvedené v čl. 3 odst. 7 základního nařízení.

106 V projednávané věci měly přitom orgány v bodě 81 odůvodnění napadeného nařízení za to, že i kdyby byly provedeny potřebné úpravy výrobní kapacity, dosažené závěry ohledně existence podstatné újmy, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, by zůstaly stejné. I když žalobkyně tvrdí, že toto tvrzení je nesprávné, nepředkládají nicméně žádný důkaz, aby prokázaly, že tomu tak je. Žalobkyně pouze tvrdí, že i když trendy pozorované u výrobní kapacity a využití kapacity zůstaly nezměněny, skutečnost, že například využití kapacity vzroste z 50 na 95 %, je důležitá, jelikož takové zvýšení znamená, že výrobní odvětví Společenství není schopné uspokojit poptávku. Kromě toho, že případ, na který žalobkyně odkazují, je čistě teoretický, tak skutečnost, že výrobní odvětví Společenství není schopné uspokojit poptávku v situaci, kdy – stejně jako v projednávané věci – řada hospodářských ukazatelů odráží újmu způsobenou výrobnímu odvětví Společenství, neposkytuje žádnou informaci o původu této újmy, a nemůže tedy sama o sobě prokázat, že uvedená újma nebyla způsobena dumpingovými dovozy.

107 Konečně, pokud jde o přerušení výroby společností FerroAtlántica, v bodě 92 výše již bylo uvedeno, že žalobkyně nepředložily žádný důkaz, jenž by mohl prokázat, že tato omezení výroby, ke kterým docházelo pravidelně, přispěla k újmě způsobené výrobnímu odvětví Společenství jako celku. Přestože by – jak zdůrazňují žalobkyně – úprava výrobní kapacity kvůli zohlednění těchto přerušení mohla možná změnit míru využití kapacity výrobního odvětví Společenství, což by ukazovalo, že výrobní odvětví Společenství bylo méně schopné uspokojit pohledávku, v bodě 106 výše již bylo uvedeno, že v situaci, kdy řada hospodářských ukazatelů odráží újmu způsobenou výrobnímu odvětví Společenství, nemůže taková skutečnost sama o sobě prokázat, že újma nebyla způsobena dumpingovými dovozy.

108 S ohledem na výše uvedené je třeba dospět k závěru, že žádný z argumentů žalobkyň neprokazuje existenci zjevně nesprávného posouzení, pokud jde o využití teoretické jmenovité kapacity.

109 Na druhém místě, pokud jde o porušení čl. 3 odst. 7 základního nařízení, nelze souhlasit s tvrzením žalobkyň, že skutečnost, že analýza příčinné souvislosti vychází z využití teoretické jmenovité kapacity, a nikoliv z využití skutečné kapacity, je nutně v rozporu s pravidlem nepřičtení újmy. Je totiž třeba uvést, že i když je nepochybné, že převedení výrobních prostředků na jiný trh, jako tomu bylo v projednávaném případě, musí vést k úpravě údajů o výrobní kapacitě, v bodě 105 výše již bylo zdůrazněno, že uvedené údaje nemají odrážet veškerá dočasná zastavení výrobních strojů, jelikož tato zastavení se objeví v číselných údajích o výrobě. Za takových okolností se orgány musí naopak ujistit o splnění podmínek uvedených v čl. 3 odst. 7 základního nařízení a provést analýzu nepřičtení újmy v řádné a náležité formě, jež musí oddělit a odlišit újmu případně způsobenou těmito dočasnými zastaveními výroby od újmy způsobené dumpingovými dovozy.

110 Na třetím místě je k porušení práva žalobkyň na obhajobu třeba připomenout, že z judikatury Soudního dvora vyplývá, že požadavky vyplývající z dodržování práv obhajoby jsou závazné nejenom v rámci řízení, která mohou vést k uložení sankcí, ale také při šetřeních předcházejících přijetí antidumpingových nařízení, která mohou bezprostředně a osobně ovlivnit dotčené podniky a přinášet pro ně nepříznivé důsledky (rozsudek Soudního dvora ze dne 27. června 1991, Al-Jubail Fertilizer v. Rada, C‑49/88, Recueil, s. I‑3187, bod 15). Konkrétně musí být zúčastněným podnikům v průběhu správního řízení umožněno, aby užitečně sdělily své stanovisko k reálnosti a relevanci tvrzených skutečností a okolností a k důkazům, které Komise použila na podporu svého tvrzení o dumpingové praxi a z toho vzniklé újmy (výše uvedený rozsudek Al-Jubail Fertilizer v. Rada, bod 17).

111 V tomto ohledu je třeba dát za pravdu Radě, že bod 80 dokumentu poskytujícího konečné informace byl v podstatě totožný s bodem 81 odůvodnění napadeného nařízení, podle kterého by trendy zůstaly nezměněny, i kdyby byla výrobní kapacita upravena. Žalobkyně však ve svých vyjádřeních k dokumentu poskytujícímu konečné informace nežádaly, aby jim byly sděleny číselné údaje, na kterých je toto tvrzení založeno. Nemohou tudíž tvrdit, že jejich právo na obhajobu bylo porušeno.

112 S ohledem na výše uvedené je třeba projednávanou výtku zamítnout jako neopodstatněnou.

Ke čtvrté výtce, jež se týká investic výrobního odvětví Společenství v roce 2005 a během období šetření

– Argumenty účastníků řízení

113 Žalobkyně tvrdí, že Rada porušila pravidlo nepřičtení újmy, uvedené v čl. 3 odst. 7 základního nařízení, jelikož v napadeném nařízení nezohlednila dopad významných investic uskutečněných výrobním odvětvím Společenství v roce 2005 a během období šetření, jež v průběhu období šetření představovaly více než jednu třetinu celkových ztrát výrobního odvětví Společenství. Žalobkyně v tomto ohledu zdůrazňují, že orgány v bodě 99 odůvodnění prozatímního nařízení uvedly, že výrobní odvětví Společenství investovalo téměř 10 milionů eur v roce 2005 a téměř 6 milionů eur během období šetření, a to do modernizace výrobních zařízení. Zejména s ohledem na rozsah uvedených investic vzhledem k ziskovosti výrobního odvětví měl být podle žalobkyň dopad těchto investic přezkoumán, i když se z dlouhodobého hlediska snižovaly a bez ohledu na odpověď na otázku, zda dodržování závazných právních předpisů na ochranu životního prostředí představuje újmu, kterou si výrobní odvětví Společenství způsobilo samo.

114 Zaprvé Rada, podporovaná vedlejšími účastníky, odpovídá, že žalobkyně nadsazují rozsah investic a jejich dopad na ziskovost. Celkové investice uskutečněné během období šetření nelze srovnávat s celkovými ztrátami zaznamenanými během tohoto období. Vzhledem k tomu, že dotčené investice jsou investicemi do výrobních zařízení, které byly odepisovány po mnoho let, pouze malá část investic uskutečněných v roce 2005 a během období šetření měla podle Rady vliv na zisk. Zadruhé, jelikož investice byly uskutečňovány za účelem splnění požadavků závazných právních předpisů na ochranu životního prostředí, nelze je považovat za újmu, „kterou si výrobní odvětví Společenství způsobilo samo“. Zatřetí byl dopad uvedených investic na ukazatele újmy zohledněn v bodech 99, 100 a 109 odůvodnění prozatímního nařízení a v bodě 82 odůvodnění napadeného nařízení. Začtvrté žalobkyně neuvedly žádnou skutečnost umožňující prokázat, že se orgány dopustily zjevně nesprávného posouzení, když dospěly k závěru, že dotčené investice nepředstavují újmu, „kterou si výrobní odvětví Společenství způsobilo samo“.

– Závěry Tribunálu

115 Žalobkyně v podstatě tvrdí, že orgány porušily čl. 3 odst. 7 základního nařízení, jelikož nezohlednily dopad významných investic uskutečněných výrobním odvětvím Společenství v roce 2005 a během období šetření, jež v průběhu období šetření představovaly více než jednu třetinu celkových ztrát výrobního odvětví Společenství.

116 V tomto ohledu je třeba dát žalobkyním za pravdu, že z bodu 99 odůvodnění prozatímního nařízení vyplývá, že významné investice byly uskutečněny v roce 2005 a během období šetření. V případě těchto investic však nebyla Komisí v prozatímním nařízení, ani Radou v napadeném nařízení provedena žádná analýza nepřičtení újmy. Na rozdíl od toho, co tvrdí Rada, se tak uvedená nařízení nijak nezabývají otázkou, zda uvedené investice představují újmu, „kterou si výrobní odvětví Společenství způsobilo samo“, či nikoliv. Uvedené investice však s ohledem na částky, které představují, a sice téměř 10 milionů eur v roce 2005 a téměř 6 milionů eur v období šetření, mohly přispět k újmě způsobené výrobnímu odvětví Společenství. Je tedy třeba konstatovat, že orgány porušily čl. 3 odst. 7 základního nařízení tím, že neoddělily a neodlišily dopad uvedených investic od dopadu dumpingových dovozů.

117 Tento závěr není zpochybněn argumenty Rady. Zaprvé, na rozdíl od toho, co tvrdí Rada, skutečnost, že investice byly uskutečňovány za účelem splnění požadavků závazných právních předpisů na ochranu životního prostředí, neumožňovala orgánům vyhnout se povinnosti provést analýzu nepřičtení újmy. Není důležité, zda újma je či není kvalifikována jako újma, „kterou si výrobní odvětví Společenství způsobilo samo“, jelikož investice mohly ovlivnit výrobní odvětví Společenství a čl. 3 odst. 7 základního nařízení zakazoval orgánům přičítat dumpingovým dovozům újmu, která jim přičítána být neměla.

118 Zadruhé je třeba souhlasit s Radou, že celkové investice uskutečněné během období šetření nelze srovnávat se ztrátami zaznamenanými v tomtéž období. Nic to však nemění na tom, že orgány v případě investic neprovedly analýzu nepřičtení újmy v řádné a náležité formě.

119 I když Rada porušila pravidlo nepřičtení újmy uvedené v čl. 3 odst. 7 základního nařízení, takové porušení odůvodňuje zrušení napadeného nařízení pouze tehdy, může-li zpochybnit jeho legalitu tím, že vyvrátí celkovou analýzu orgánů týkající se příčinné souvislosti (v tomto smyslu viz rozsudek Tribunálu ze dne 28. října 2004, Shanghai Teraoka Electronic v. Rada, T‑35/01, Sb. rozh. s. II‑3663, bod 167). Žalobkyně však v tomto ohledu nepředložily žádný argument.

120 Tribunál je toho názoru, že toto porušení nemá vliv na legalitu napadeného nařízení. Jak totiž poznamenává Rada, dotčené investice jsou investicemi do výrobních zařízení, které byly odepisovány po mnoho let a z nichž pouze jedna část měla vliv na ziskovost výrobního odvětví Společenství v roce 2005 a v období šetření. Rada v tomto ohledu v odpovědi na písemnou otázku, kterou jí položil Tribunál prostřednictvím organizačního procesního opatření, na základě číselných údajů a přesných vysvětlení uvedla, že investice uskutečněné v roce 2005 způsobily nanejvýš 4,7 % ztráty ziskovosti výrobního odvětví Společenství v roce 2005. Uvedeným investicím tudíž nelze přičítat významný podíl na újmě, kterou výrobní odvětví Společenství utrpělo v roce 2005 a během období šetření.

121 Z toho plyne, že zjištěné porušení nemůže zpochybnit legalitu napadeného nařízení a že je třeba zamítnout projednávanou výtku a třetí část prvního žalobního důvodu v plném rozsahu.

c) Ke čtvrté části prvního žalobního důvodu, jež se týká dopadu růstu nákladů na suroviny

Argumenty účastníků řízení

122 Žalobkyně tvrdí, že orgány náležitě nezohlednily dopad růstu nákladů na suroviny na újmu, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, čímž se dopustily zjevně nesprávného posouzení.

123 Na prvním místě se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení, když v bodě 99 odůvodnění napadeného nařízení tvrdila, že zvýšení výrobních nákladů pozorovaná v odvětví slitin se vyskytují v celosvětovém měřítku, čímž také ovlivňují celosvětový průmysl. I když výrobní náklady mohou růst v celosvětovém měřítku, takový růst nemá podle názoru žalobkyň stejný dopad po celém světě.

124 Zaprvé totiž Rada nezohlednila skutečnost, že výrobci ve Společenství nesli vyšší základní výrobní náklady než zbytek celosvětových výrobců. I když všichni výrobci čelí obdobnému růstu výrobních nákladů, výrobcům, kteří nesou vyšší základní náklady, je podle žalobkyň způsobena podstatnější újma, a to rychleji než ostatním výrobcům. Na rozdíl od toho, co Rada tvrdila v napadeném nařízení, výrobce z třetí země tudíž nebude podle názoru žalobkyň nezbytně nucen zvýšit ceny tak podstatným způsobem, jako výrobce Společenství, který čelí stejnému růstu nákladů, jelikož výrobce z třetí země má při dané prodejní ceně lepší počáteční ziskovost.

125 Nejprve ale měly orgány k dispozici informace prokazující, že výrobci Společenství měli strukturální náklady na výrobu ferosilicia vyšší, než jsou náklady výrobců ze zemí dotčených antidumpingovým řízením. Žalobkyně žádají Tribunál, aby nařídil předložení těchto informací. Dále žalobkyně ve správním řízení předložily poznatky, které měly prokázat, že ceny ferosilicia ve Společenství byly v roce 2005 a v období šetření nejvyšší na světě a výrobní náklady výrobního odvětví Společenství stále více převyšovaly tyto ceny. Konečně žalobkyně uvádí, že když v roce 2005 a v období šetření náklady výrobního odvětví Společenství výrazně rostly, ceny na všech světových trzích z důvodu snížení spotřeby klesaly. Ačkoli výrobní odvětví Společenství uplatňovalo nejvyšší ceny na světě, utrpělo v roce 2005 a v období šetření ztráty z důvodu růstu výrobních nákladů.

126 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že orgány nezohlednily skutečnost, že i když ceny uplatňované na všech trzích byly na makroekonomické úrovni stejné, výrobci ve Společenství byli s ohledem na mikroekonomické rozdíly i nadále více dotčeni růstem nákladů na vstupy, než výrobci v zemích dotčených antidumpingovým šetřením. Většina výrobců usazených v uvedených zemích je totiž vertikálně integrována, což je chrání před pohyblivostí cen na světových trzích, a žádný výrobce Společenství není vertikálně integrován srovnatelným způsobem. Výrobci ve Společenství dále nemají stejné úspory z rozsahu jako výrobci v zemích dotčených antidumpingovým šetřením. Například výrobní kapacita společnosti Erdos Xijin Kuangye Co., Ltd, jednoho z čínských výrobců ferosilicia, je téměř dvakrát větší než výrobní kapacita všech výrobců ve Společenství. Výrobní náklady na jednotku jsou ve třetích zemích obecně nižší.

127 Na druhém místě se orgány dopustily zjevně nesprávného posouzení, když v bodě 132 odůvodnění prozatímního nařízení – v reakci na argument, podle kterého růst výrobních nákladů způsobil újmu – tvrdily, že ceny energie stouply na celém světě, a to v některých případech v mnohem větší míře než v Evropě. Splnění požadavku na nepřičtení újmy totiž není zajištěno pouhým srovnáním cen elektrické energie na celém světě nebo v zemích dotčených antidumpingovým šetřením s cenami uplatňovanými v Evropě. Orgány byly podle názoru žalobkyň povinny určit dopad růstu cen elektrické energie na výrobní odvětví Společenství a odlišit jej od dopadu dovozů ferosilicia. Konkrétně orgány zaprvé nezohlednily údaje Eurostatu, ani svá vlastní šetření týkající se trhu Společenství s elektrickou energií, jež všechny prokázaly podstatný nárůst nákladů na energii v členských státech, v nichž byli usazeni výrobci ferosilicia ve Společenství. Zadruhé, jelikož se ceny elektrické energie značně liší v rámci Unie, orgány měly srovnat skutečné číselné údaje výrobců ve Společenství s číselnými údaji výrobců usazených v zemích dotčených antidumpingovým šetřením. Zatřetí úroveň cen elektrické energie v celosvětovém měřítku není podle žalobkyň relevantní, jelikož relevantní je pouze zvýšení cen elektrické energie v zemích, které vyrábí ferosilicium, ve srovnání se zvýšením cen výrobního odvětví Společenství. Začtvrté, i když ceny energie ve třetích zemích mohly růst, zůstaly nicméně nižší než ceny výrobního odvětví Společenství, což výrobcům ferosilicia usazeným ve třetích zemích podle žalobkyň umožnilo mít stále zisk, zatímco výrobní odvětví Společenství bylo ztrátové.

128 Na třetím místě provedla Rada v bodě 92 odůvodnění napadeného nařízení zjevně nesprávný výklad pracovního dokumentu útvarů Komise, nazvaného „Analysis of economic indicators of the EU metals industry: the impact of raw materials and energy supply on competitiveness“ (Analýza ekonomických ukazatelů odvětví hutnictví EU: dopad surovin a dodávky energie na konkurenceschopnost, dále jen „pracovní dokument Komise“), z něhož vycházela při zamítnutí argumentu, podle kterého výrobní odvětví Společenství trpí nedostatkem konkurenceschopnosti z důvodu své struktury nákladů. Tento dokument přitom podle žalobkyň jasně uvádí, že odvětví hutnictví ve Společenství čelí rostoucímu tlaku ze strany soutěžitelů, již mají odlišnou strukturu výrobních nákladů. Dokument konkrétně uvádí, že prodej feroslitin výrobci ve Společenství, jejichž výroba je energeticky nejnáročnější, a sice silikonu a ferosilicia, je zranitelný z důvodu nedostatečné konkurenceschopnosti, pokud jde o náklady.

129 Rada, podporovaná vedlejšími účastníky, s argumenty žalobkyň nesouhlasí.

Závěry Tribunálu

130 Projednávaná část prvního žalobního důvodu se týká způsobu, jakým orgány analyzovaly dopad růstu nákladů na suroviny na újmu, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství. Žalobkyně v podstatě tvrdí, že došlo ke třem zjevně nesprávným posouzením. Těmito zjevně nesprávnými posouzeními jsou podle jejich názoru stiženy body 92 a 99 odůvodnění napadeného nařízení a bod 132 odůvodnění prozatímního nařízení.

131 Zaprvé, pokud jde o bod 99 odůvodnění napadeného nařízení, je třeba připomenout, že uvedený bod odůvodnění zní následovně:

„Ohledně zvýšení nákladů výrobní odvětví Společenství tvrdilo, že zvýšení nákladů pozorovaná v odvětví slitin se obvykle vyskytují v celosvětovém měřítku, čímž také ovlivňují celosvětový průmysl. Analýza vývoje cen významnějších nákladových položek v průběhu posuzovaného období ukazuje, že náklady se zvýšily (elektřina, křemenec a elektrodová pasta). Šetření však prokázalo, že ačkoli se tato zvýšení částečně kompenzovala nárůstem prodejní ceny, výskyt nízkých cen u dumpingových dovozů neumožnil výrobnímu odvětví Společenství promítnout plný účinek zvýšených nákladů v prodejní ceně.“

132 Žalobkyně tvrdí, že Rada se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když tvrdila, že zvýšení výrobních nákladů pozorovaná v odvětví slitin se vyskytují v celosvětovém měřítku, čímž také ovlivňují celosvětový průmysl.

133 V tomto ohledu je třeba poznamenat, že na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, Rada v bodě 99 odůvodnění napadeného nařízení v žádném případě netvrdila, že zvýšení výrobních nákladů pozorovaná v odvětví slitin se vyskytují v celosvětovém měřítku, čímž také ovlivňují celosvětový průmysl. Ze znění tohoto bodu odůvodnění jasně vyplývá, že Rada pouze uvedla toto tvrzení, jak bylo formulováno výrobním odvětvím Společenství.

134 Rada navíc z tohoto tvrzení výrobního odvětví Společenství nijak nevycházela při odůvodnění závěru, který již byl vysloven v bodě 133 odůvodnění prozatímního nařízení a podle kterého zvýšení výrobních nákladů nepřerušilo příčinnou souvislost mezi dumpingovými dovozy a újmou. V bodě 99 odůvodnění napadeného nařízení tak Rada vzala na vědomí zvýšení některých výrobních nákladů, ale dospěla k závěru, že uvedené zvýšení mohlo být nárůstem cen kompenzováno pouze částečně, a to z důvodu výskytu dumpingových dovozů. Jinými slovy, i když došlo ke zvýšení výrobních nákladů, újma, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, nebyla podle Rady způsobena tímto zvýšením, ale nemožností promítnout plný účinek tohoto zvýšení v prodejních cenách z důvodu výskytu sporných dovozů.

135 Žalobkyně však nepředkládají žádný argument, který by prokazoval, že Rada se tak dopustila zjevně nesprávného posouzení, jelikož se pouze pokouší prokázat, že bylo nesprávné tvrdit, že zvýšení nákladů mělo vliv i na celosvětové úrovni. Argument žalobkyň, jenž se týká bodu 99 odůvodnění napadeného nařízení, je tudíž třeba zamítnout, aniž je nutné nařídit poskytnutí jakýchkoli dokumentů.

136 Zadruhé, pokud jde o argument týkající se bodu 132 odůvodnění prozatímního nařízení, je třeba připomenout, že Komise v tomto bodě odůvodnění konstatovala, že náklady na elektřinu tvoří velkou část nákladů na výrobu dotčeného výrobku a že šetření ukázalo, že ceny energie stouply na celém světě, včetně dotčených zemí, a to v některých případech v mnohem větší míře než v Unii. V bodě 133 odůvodnění prozatímního nařízení měla Komise za to, že za těchto okolností nemůže otázka energie přerušit příčinnou souvislost mezi dumpingovými dovozy a újmou, která vznikla výrobnímu odvětví Společenství.

137 Žalobkyně zpochybňují tyto body odůvodnění, neboť k dodržení pravidla o nepřičtení újmy uvedeného v čl. 3 odst. 7 základního nařízení se Komise nemohla spokojit s obecným a nepodloženým tvrzením, že ceny energie stouply na celém světě, a to v některých případech v mnohem větší míře než v Unii. Dva důvody uplatněné žalobkyněmi na podporu tohoto tvrzení však nejsou přesvědčivé.

138 Žalobkyně totiž zaprvé uvádí, že Komise měla analyzovat údaje Eurostatu a výsledky svých vlastních šetření týkajících se trhu s elektřinou, které podle nich prokazují, že ceny elektřiny výrazně vzrostly v členských státech, v nichž jsou usazeni výrobci ve Společenství. Žalobkyně však na podporu tohoto tvrzení nepředkládají žádný důkaz.

139 Žalobkyně dále tvrdí, že Komise měla srovnat číselné údaje týkající se výrobců ve Společenství a vyvážejících výrobců dotčených šetřením. Žalobkyně však nepředkládají žádný důkaz směřující k prokázání toho, že takové číselné srovnání by mohlo prokázat, že zvýšení nákladů na elektřinu ve Společenství bylo natolik podstatné, že zapříčinilo újmu, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství. Argument žalobkyň týkající se bodu 132 odůvodnění prozatímního nařízení je tedy třeba zamítnout.

140 Zatřetí, pokud jde o argument týkající se bodu 92 odůvodnění napadeného nařízení, je třeba uvést, že Rada se v tomto bodě odůvodnění zabývala otázkou konkurenceschopnosti výrobního odvětví Společenství a pracovním dokumentem Komise, který podle žalobkyň prokazuje nedostatečnou konkurenceschopnost výrobního odvětví Společenství z důvodu vysokých nákladů, které musí nést. V uvedeném bodě odůvodnění měla Rada za to, že Komise v tomto dokumentu nevyvodila žádný závěr ohledně případné nedostatečné konkurenceschopnosti evropského odvětví feroslitin. Tento pracovní dokument naopak podle Rady uvádí, že výrobci feroslitin „čelí rostoucím dovozům z třetích zemí, např. Číny, Ruska, Ukrajiny, Brazílie a Kazachstánu. To by mohlo ohrozit dlouhodobou udržitelnost odvětví feroslitin EU, jestli nebudou rychle zajištěny rovné podmínky s konkurenty třetích zemí.“

141 Žalobkyně jsou toho názoru, že Rada se dopustila chyby ve výkladu tohoto pracovního dokumentu. Mají konkrétně za to, že Komise v tomto dokumentu zejména potvrdila, že prodej ferosilicia ve Společenství je s ohledem na jeho nedostatečnou konkurenceschopnost, pokud jde o náklady, zranitelný.

142 V tomto ohledu je třeba dát za pravdu žalobkyním, že pracovní dokument Komise uvádí, že odvětví hutnictví ve Společenství čelí rostoucímu tlaku ze strany soutěžitelů, kteří mají odlišnou strukturu výrobních nákladů a mají přístup k surovinám anebo k energii za niž