4

Skutečnosti předcházející sporu jsou v bodech 6 až 16 napadeného rozsudku vylíčeny následovně: „6 [FIFA] je sdružení složené z 208 národních fotbalových federací a je výkonným orgánem světového fotbalu. Jejími cíli jsou zejména globální podpora fotbalu a organizace jejích mezinárodních soutěží. Prodej jejích práv na televizní vysílání ze závěrečného turnaje mistrovství světa ve fotbale (dále jen [‚závěrečný turnaj mistrovství světa‘]), jehož organizaci zajišťuje, představuje její hlavní zdroj příjmů. 7 Rozhodnutím ze dne 25. června 1998 ministr kultury, sdělovacích prostředků a sportu Spojeného království Velké Británie a Severního Irska (dále jen ‚ministr‘) sestavil na základě části IV Broadcasting Act 1996 (zákon z roku 1996 o rozhlasovém a televizním vysílání) seznam událostí zásadního společenského významu pro tento členský stát, který zahrnoval [závěrečný turnaj] mistrovství světa. 8 Přijetí tohoto seznamu předcházela konzultace 42 různých institucí zahájená ministrem v červenci 1997 ohledně kritérií, podle nichž měl být hodnocen společenský význam jednotlivých událostí pro Spojené království. Tento postup vedl k přijetí seznamu kritérií uvedeného v dokumentu ministerstva kultury, sdělovacích prostředků a sportu z listopadu 1997, který ministr používá pro účely vypracování seznamu událostí zásadního společenského významu pro Spojené království. Podle tohoto dokumentu může být událost zapsána na seznam zejména tehdy, má-li na vnitrostátní úrovni mimořádný celkový ohlas, a to nejen u těch, kteří příslušné sportovní odvětví zpravidla sledují. Podle téhož dokumentu může být takto kvalifikována národní či mezinárodní sportovní událost mimořádného významu nebo událost, jíž se účastní národní tým nebo sportovci Spojeného království. Mezi události, které tato kritéria splňují, budou s největší pravděpodobností zapsány ty, které mají vysokou televizní sledovanost, nebo ty, které jsou tradičně vysílány v přímém přenosu na neplacených televizních kanálech. Ministr mimoto pro účely svého posouzení bere rovněž v úvahu další faktory související s důsledky pro dotyčný sport, jako je možnost nabízet přímý přenos události v plném rozsahu, dopady na příjmy v dotyčné sportovní oblasti, důsledky pro trh rozhlasového a televizního vysílání a existence okolností zaručujících přístup k události prostřednictvím rozhlasového nebo televizního přenosu ze záznamu. 9 Ministr tedy v souladu s článkem 97 Broadcasting Act 1996 zahájil postup konzultací ohledně konkrétních událostí, které mají být zapsány na seznam. V rámci těchto konzultací si ministr vyžádal stanovisko několika příslušných institucí a hospodářských subjektů a rovněž držitelů televizních práv, mimo jiné FIFA. Mimoto poradní výbor zřízený ministrem a nazvaný ‚Advisory Group on listed events‘ (poradní skupina pro události zapsané na seznam) vydal své stanovisko k událostem, které mají být zapsány, přičemž, co se týče [závěrečného turnaje] mistrovství světa, navrhl, aby na seznam byly zapsány finále, semifinále a zápasy, jichž se účastní národní mužstva Spojeného království. 10 Na základě článku 98 Broadcasting Act 1996, ve znění Television Broadcasting Regulations 2000 (nařízení o televizním vysílání z roku 2000), jsou subjekty televizního vysílání rozděleny do dvou kategorií. První kategorie zahrnuje subjekty poskytující bezplatnou službu, která může být navíc přijímána alespoň 95 % obyvatelstva Spojeného království [dále jen ‚subjekty televizního vysílání poskytující volně dostupné televizní vysílání‘]. Druhá kategorie zahrnuje subjekty, které tyto podmínky nesplňují [a obsahuje zejména subjekty televizního vysílání provozující placené televizní kanály]. 11 Mimoto na základě článku 101 Broadcasting Act 1996, ve znění Television Broadcasting Regulations 2000, může poskytovatel televizního vysílání, jenž spadá do jedné z těchto kategorií, celou událost zapsanou na seznam nebo její část vysílat v přímém přenosu pouze tehdy, získal-li poskytovatel spadající do opačné kategorie právo vysílat přímý přenos celé události nebo její uvedené části v tomtéž nebo v podstatě tomtéž regionu. Není-li tato podmínka splněna, musí subjekt, jenž hodlá vysílat přímý přenos celé dotčené události nebo její části, získat předchozí souhlas Office of Communications (Úřad pro komunikaci). 12 Podle článku 3 Code on sports and other listed and designated events (kodex pro sportovní události a ostatní události uvedené na seznamu), ve znění platném v roce 2000, se události zásadního společenského významu uvedené v seznamu dělí do dvou skupin. ‚Skupina A‘ zahrnuje události, které nesmějí být vysílány exkluzivně v přímém přenosu, nejsou-li splněna určitá kritéria. ‚Skupina B‘ zahrnuje události, které smějí být přenášeny exkluzivně v přímém přenosu, pouze pokud nebyl zajištěn přenos ze záznamu. 13 Podle článku 13 Code on sports and other listed and designated events může Office of Communications udělit souhlas pro události spadající do ‚skupiny A‘ seznamu, kam patří [závěrečný turnaj] mistrovství světa, jestliže s nimi související práva k vysílání byla veřejně nabídnuta na základě spravedlivých a přiměřených podmínek všem subjektům televizního vysílání, aniž některý ze subjektů z opačné kategorie vyjádřil svůj zájem o jejich koupi. 14 Dopisem ze dne 25. září 1998 předalo Spojené království Komisi Evropských společenství podle čl. 3a odst. 2 směrnice 89/552 seznam událostí vypracovaný ministrem a zároveň další informace, jež se týkají právních předpisů tohoto členského státu přijatých podle čl. 3a odst. 1 téže směrnice. V návaznosti na korespondenci mezi Spojeným královstvím a Komisí a na nové oznámení o opatřeních, k němuž došlo dne 5. května 2000, informoval generální ředitel generálního ředitelství Komise (GŘ) pro vzdělávání a kulturu dopisem ze dne 28. července 2000 Spojené království o tom, že Komise nevznáší námitky proti opatřením tohoto členského státu, která tudíž budou zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství. 15 Tribunál rozsudkem ze dne 15. prosince 2005, Infront WM v. Komise (T-33/01, Sb. rozh. s. II-5897), zrušil rozhodnutí obsažené v dopise ze dne 28. července 2000, neboť představovalo rozhodnutí ve smyslu článku 249 ES, které mělo být přijato samotným kolegiem členů Komise (výše uvedený rozsudek Infront WM v. Komise, bod 178). 16 Na základě [uvedeného rozsudku] přijala Komise [sporné] rozhodnutí.“