ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Dochází k omezení svobody usazování ve smyslu článku 43 ES ve spojení s článkem 48 ES, jestliže je daňovým dlužnicím odepřeno použití nizozemské právní úpravy daňové jednotky na činnosti a majetek sesterských společností se sídlem v Nizozemsku [X3 Holding], [D1] a[D2]? Je v tomto rámci a z hlediska cílů, které nizozemská právní úprava daňové jednotky sleduje (viz body 4.13.7 až 4.13.9), postavení společností [X3 Holding], [D1] a[D2] objektivně srovnatelné (viz body 4.13.11 až 4.13.13) se i) situací sesterských společností se sídlem v Nizozemsku, které se nerozhodly pro začlenění do daňové jednotky se svou společnou mateřskou společností (svými společnými mateřskými společnostmi) se sídlem v Nizozemsku, a jakožto sesterské společnosti společně tedy stejně tak jako daňové dlužnice nemají přístup k právní úpravě daňové jednotky, nebo se ii) situací sesterských společností se sídlem v Nizozemsku, které se společně se svou společnou mateřskou společností (svými společnými mateřskými společnostmi) se sídlem v Nizozemsku rozhodly vytvořit daňovou jednotku se svou mateřskou společností (svými mateřskými společnostmi), a jejichž činnosti a majetek jsou tudíž — na rozdíl od činností a majetku daňových dlužnic — daňově konsolidovány?
4)

Tribunál měl neprávem za to, že důvody uplatněné pro uložení omezujících opatření společnosti Bank Saderat nebyly podložené, a to v rozsahu, v němž: — náležitě nezohlednil skutečnost, že důkazy o tom, že Bank Saderat podporuje činnost Íránu v oblasti šíření jaderných zbraní, pocházejí z důvěrných zdrojů, — náležitě nezohlednil zmínku o Bank Saderat v rezoluci Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 1803 (2008) v souvislosti s činností Íránu v oblasti šíření jaderných zbraní, — neprávem dospěl k závěru, že Rada musí předložit podrobné informace týkající se způsobu, jakým Bank Saderat zajišťovala akreditivy dvěma určeným subjektům zapojeným do činnosti Íránu v oblasti šíření jaderných zbraní.
CS Úřední věstník Evropské unie C 189/6

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) dne 17. dubna 2013 — Sean Ambrose McCarthy, Helena Patricia McCarthy Rodriguez, Natasha Caley McCarthy Rodriguez v. Secretary of State for the Home Department

(Věc C-202/13)

2013/C 189/12

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice(England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Účastníci původního řízení

Žalobci: Sean Ambrose McCarthy, Helena Patricia McCarthy Rodriguez, Natasha Caley McCarthy Rodriguez

Žalovaný: Secretary of State for the Home Department

Předběžné otázky

1) Poskytuje článek 35 směrnice 2004/38/ES (1) o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států (dále jen „směrnice“) členským státům oprávnění přijmout opatření s obecnou působností k odepření, pozastavení nebo odnětí práva přiznaného čl. 5 odst. 2 směrnice, podle kterého jsou od vízové povinnosti osvobozeni rodinní příslušníci, kteří nejsou státními příslušníky členského státu EU, a kteří mají platnou pobytovou kartu vydanou na základě článku 10 směrnice (dále jen „držitelé pobytové karty“)?

2) Může Spojené království na základě článku 1 Protokolu č. 20 o použití některých hledisek článku 26 Smlouvy o fungování Evropské unie na Spojené království a Irsko požadovat, aby držitelé pobytové karty získali před příjezdem na hranici vstupní vízum?

3) V případě kladné odpovědi na první a druhou otázku, je přístup Spojeného království k držitelům pobytové karty v projednávané věci odůvodnitelný s ohledem na důkazy shrnuté v rozsudku předkládajícího soudu?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77).
—

uložit Švédsku, aby zaplatilo Komisi na tentýž účet částku ve výši 4 893 za každý den, kdy opatření nezbytná k provedení rozsudku Soudního dvora ve věci C-607/10 nebyla přijata, a to ode dne vyhlášení rozsudku do dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci nebo do dne vydání všech opatření nezbytných k provedení rozsudku ve věci C-607/10, pokud posledně uvedená skutečnost nastane dříve;
c)

A nebo se má čl. 12 odst. 2 nařízení č. 2790/1999 vykládat tak, že od 1. ledna 2002 se na dohodu obsahující zákaz soutěžit, vztahuje další pětileté období, které končí dne 31. prosince 2006, pokud do ukončení platnosti zákazu soutěžit zbývá k 1. lednu 2002 méně než pět let, a naopak se na tuto dohodu nevztahují výjimky, a její soulad s čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES musí být přezkoumán individuálně, pokud do ukončení platnosti zákazu soutěžit zbývá k 1. lednu 2002 více než pět let?
CS Úřední věstník Evropské unie C 189/8

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (Spojené království) dne 18. dubna 2013 — Glaxosmithline Biologicals SA, Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG v. Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

(Věc C-210/13)

2013/C 189/15

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice (Chancery Division)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Glaxosmithline Biologicals SA, Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG

Žalovaný: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

Předběžné otázky

1) Je „účinnou látkou“ ve smyslu čl. 1 písm. b) nařízení č. 469/2009/ES (1) adjuvans, který nemá vlastní terapeutický účinek, avšak zvyšuje terapeutický účinek antigenu, je-li v kombinaci s tímto antigenem ve vakcíně?

2) V případě záporné odpovědi na první otázku, může být kombinace takového adjuvans s antigenem přesto považována za „kombinaci účinných látek“ ve smyslu čl. 1 písm. b) nařízení č. 469/2009/ES?

(1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (Úř. věst. L 152, s. 1)
1)

Představuje nekoherentní omezení sektoru hazardních her, — pokud je na jedné straně v členském státě, který má strukturu spolkového státu, pořádání a zprostředkování veřejných hazardních her na internetu podle práva platného v převážné většině spolkových zemí v zásadně zakázáno a — bez právního nároku — může být výjimečně povoleno jen pro loterie a sportovní sázky za účelem vytvořit vhodnou alternativu k nelegální nabídce hazardních her a působit proti jejímu rozvoji a rozšiřování, — pokud na druhé straně v jedné spolkové zemi tohoto členského státu podle práva, které v ní platí, musí být za blíže stanovených objektivních předpokladů každému občanovi Unie a každé právnické osobě s obdobným postavením uděleno povolení k prodeji sportovních sázek na internetu, čímž může být, pokud jde o sledování legitimních cílů obecného blaha, negativně ovlivněna způsobilost omezení prodeje hazardních her na internetu platná na ostatním spolkovém území?
CS Úřední věstník Evropské unie C 207/4

Kasační opravný prostředek podaný dne 9. dubna 2013 Axitea SpA, dříve La Vigile San Marco SpA, proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 22. ledna 2013 ve věci T-262/00, La Vigile San Marco SpA v. Evropská komise

(Věc C-174/13 P)

2013/C 207/05

Jednací jazyk: italština

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Axitea SpA, dříve La Vigile San Marco SpA (zástupci: A. Vianello, A. Bortoluzzi a A. Veronese, advokáti)

Další účastnice řízení: Italská republika, Evropská komise

Návrhová žádání

— Zrušit nebo změnit usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydané ve věci T-262/00 s tím, že Komise ponese náklady řízení

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Na podporu svého kasačního opravného prostředku účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek uplatňuje právní pochybení při použití zásad vyjádřených Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“, jednak ohledně povinnosti uvést odůvodnění rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor, a jednak ohledně rozdělení důkazního břemene, pokud jde o podmínky podle čl. 107 odst. 1 SFEU.

V usnesení, které je předmětem tohoto kasačního opravného prostředku, se Tribunál neztotožnil s konstatováními Soudního dvora v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“ ze dne 9. června 2011, ve kterém je uvedeno, že rozhodnutí Komise „musí obsahovat všechny základní prvky pro jeho provedení vnitrostátními orgány“. Třebaže v rozhodnutí chyběly základní prvky pro jeho provedení vnitrostátními orgány, Tribunál nepoukázal na žádný nedostatek, pokud jde o metodu přijatou Komisí ve sporném rozhodnutí, čímž tak právně pochybil.

Na základě zásad uvedených Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“ ve věci navrácení přísluší členskému státu — a tedy nikoli jednotlivému příjemci —, aby v každém konkrétním případě prokázal existenci podmínek podle čl. 107 odst. 1 SFEU. V projednávané věci však Komise v napadeném rozhodnutí neobjasnila „způsoby“ uvedeného ověření: v důsledku toho Italská republika, která neměla k dispozici základní prvky k tomu, aby v rámci navrácení prokázala, zda poskytnutá zvýhodnění představují pro příjemce státní podpory, na základě zákona č. 228 ze dne 24. prosince 2012 (v čl. 1 odst. 351 a násl.) rozhodla, že převrátí onus probandi, a to v rozporu s tím, co je uvedeno v judikatuře Společenství. Podle italského zákonodárce konkrétně nepřísluší státu, ale přísluší jednotlivým podnikům, kterým byly podpory poskytnuty ve formě finanční úlevy, aby prokázaly, že dotčená zvýhodnění nenarušují hospodářskou soutěž, ani neovlivňují obchod mezi členskými státy; jinak se předpokládá, že je poskytnuté zvýhodnění způsobilé narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod ve Společenství. To je však ve zjevném rozporu se zásadami uvedenými Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“.
1)

„Je dovozní dávka podle čl. 21 odst. 5 vyhlášky ze dne 23. ledna 1991 o ochraně životního prostředí proti znečištění hnojivy, která je splatná pouze při dovozu přebytků hnojiva jak u zvířecího hnojiva tak jiných hnojiv z jiných členských států do regionu Flandry, a nezávisle na tom, zda je toto hnojivo dále zpracováváno nebo uvedeno na trh na vnitrostátním území, a podle kterého je dávka na dovezené přebytky hnojiva vybírána u dovozce, i když dávka z přebytků hnojiva vyrobených v tuzemsku se vybírá u výrobce, poplatkem s rovnocenným účinkem dovoznímu clu podle článku 30 SFEU, a to i když členský stát, ze kterého byly přebytky hnojiva vyvezeny, sám stanoví při jejich vývozu do jiných členských států snížení dávky?
3)

A ve smyslu předchozích otázek, mohl by takový soud, jako je předkládající soud, upustit od použití takové právní úpravy, jako je právní úprava dotčená v tomto řízení, která neumožňuje vnitrostátním soudům: a) upravit výši soudních poplatků nebo posoudit odůvodnění jejich přiměřenosti (pokud jde o důvody uložení těchto poplatků státem a pokud jde o stanovenou výši těchto poplatků, která by mohla bránit přístupu k účinné soudní ochraně) pro účely zproštění tohoto poplatku; b) zohledňovat zásadu efektivity při uplatňování unijních právních předpisů; c) posoudit význam řízení pro jeho účastníky s přihlédnutím k daným okolnostem; přičemž úhrada výše uvedených soudních poplatků představuje podmínku projednání podaného opravného prostředku?
CS Úřední věstník Evropské unie C 189/12

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Ireland (Irsko) dne 30. dubna 2013 — Ewaen Fred Ogieriakhi v. Minister for Justice and Equality, Ireland, Attorney General, An Post

(Věc C-244/13)

2013/C 189/24

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Ireland

Účastníci původního řízení

Žalobce: Ewaen Fred Ogieriakhi

Žalovaní: Minister for Justice and Equality, Ireland, Attorney General, An Post

Předběžné otázky

1) Lze pro účely čl. 16 odst. 2 směrnice 2004/38/ES (1) mít za to, že manžel občana Unie, který v rozhodné době nebyl státním příslušníkem členského státu, „s občanem Unie v hostitelském členském státě nepřetržitě legálně pobýva[l] po dobu pěti let“ za okolností, kdy v květnu 1999 byli manželé sezdáni, v říjnu 1999 bylo uděleno právo pobytu, nejpozději počátkem roku 2002 žili manželé odděleně a koncem roku 2002 již bydleli s jinými partnery?

2) V případě kladné odpovědi na otázku 1 a s ohledem na to, že státní příslušník třetí země, který uplatňuje právo na trvalý pobyt na základě čl. 16 odst. 2 a nepřetržitého pobytu po dobu pěti let před dubnem 2006, musí rovněž prokázat, že jeho pobyt byl mimo jiné v souladu s požadavky čl. 10 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1612/68 (2), znamená skutečnost, že během uvedeného pětiletého období občan Unie opustil společný domov a státní příslušník třetí země začal žít s jinou osobou v jiném společném domově, který nezajišťoval (předchozí) manžel-občan Unie, že nejsou splněny požadavky čl. 10 odst. 3 nařízení 1612/68?

3) V případě kladné odpovědi na otázku 1 a záporné odpovědi na otázku 2, je pro účely posouzení, zda členský stát nesprávně provedl nebo jinak selhal při uplatňování požadavků čl. 16 odst. 2 směrnice 2004/38, skutečnost, že vnitrostátní soud projednávající žalobu na náhradu škody za porušení unijního práva považoval za nutné položit předběžné otázky ohledně nároku žalobce na trvalý pobyt, sama o sobě faktorem, který je třeba zohlednit při určení, zda bylo porušení unijního práva zjevné?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77)

(2) Nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257, s. 2)
CS Úřední věstník Evropské unie C 207/9

Žaloba podaná dne 16. dubna 2013 — Evropská komise v. Italská republika

(Věc C-196/13)

2013/C 207/16

Jednací jazyk: italština

Účastnice řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a D. Recchia, zmocněnci)

Žalovaná: Italská republika

Návrhová žádání žalobkyně

— prohlásit, že Italská republika tím, že nepřijala všechna opatření, která vyplývají z rozsudku Soudního dvora Evropských společenství ze dne 26. dubna 2007 ve věci C-135/05, v němž bylo prohlášeno, že Italská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ve smyslu článků 4, 8 a 9 směrnice 75/442/EHS (1), ve znění směrnice 91/156/EHS (2), čl. 2 odst. 1 směrnice Rady 91/689/EHS ze dne 12. prosince 1991 o nebezpečných odpadech (3) a čl. 14 písm. a) — c) směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (4), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 260 odst. 1 SFEU;

— nařídit Italské republice, aby Komisi uhradila denní penále ve výši 256 819,2 eur za prodlení, pokud jde o vyhovění rozsudku ve věci C-135/05, a to ode dne, kdy bude vydán rozsudek v projednávané věci, až do dne, kdy bude vyhověno rozsudku ve věci C-135/05;

— uložit Italské republice, aby Komisi uhradila paušální částku, jejíž výše je stanovena jako násobek denní částky ve výši 28 089,6 eur a počtu dní, kdy pokračuje nesplnění povinnosti, a to ode dne vydání rozsudku ve věci C-135/05 až do dne, kdy bude vydán rozsudek v projednávané věci,

— uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Pokud jde o porušení článků 4, 8 a 9 směrnice 75/442/EHS, ve znění směrnice 91/156/EHS, a čl. 2 odst. 1 směrnice 91/689/EHS o nebezpečných odpadech, na základě informací předaných italskými orgány na italském území existuje ještě přinejmenším 218 nelegálních skládek odpadů, které se nacházejí ve všech italských regionech. Z důvodu jejich zneužívající povahy tak 218 nelegálních skládek porušuje výše uvedená ustanovení.

Pokud jde o porušení čl. 14 písm. a) — c) směrnice 1999/31/ES o skládkách odpadů, na základě informací poskytnutých italskými orgány existuje ještě 5 skládek, pro něž nebyly předloženy nebo schváleny plány úprav, a přesto nebyly uzavřeny příslušnými orgány, a to v rozporu s tím, co je uvedeno ve výše uvedeném ustanovení.

Navrhovaná sankce (denní penále a paušální částka) je přiměřená s ohledem na závažnost a délku trvání nesplnění povinnosti, přičemž je rovněž zohledněna nezbytnost zaručit odrazující účinek sankce.

(1) Směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech (Úř. věst. L 194, s. 39).

(2) Směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991, kterou se mění směrnice 75/442/EHS o odpadech (Úř. věst. L 78, s. 32).

(3) Směrnice Rady 91/689/EHS ze dne 12. prosince 1991 o nebezpečných odpadech (Úř. věst. L 377, s. 20).

(4) Směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (Úř. věst. L 182, s. 1).
5)

S ohledem na definici „poskytovatel (služeb informační společnosti)“ podle článku 2 směrnice 2000/31/ES a čl. 1 odst. 2 směrnice 98/34/ES, ve znění směrnice 98/48/ES, v jakém rozsahu je možné mít za to, že jedna nebo několik následujících skutečností představuje „prostý přenos“ nebo „ukládání do vyrovnávací paměti, takzvaný caching“ nebo „shromažďování informací“ ve smyslu článků 12, 13 a 14 směrnice 2000/31/ES: a) noviny obsahující zdarma přístupnou webovou stránku, na které je publikováno elektronické vydání tištěných novin, se všemi články a reklamami, ve formátu PDF nebo v jiném podobném elektronickém formátu; b) volně přístupné on line noviny, jejichž poskytovatel je odměňován díky obchodním reklamám, které se objevují na webové stránce. Informace, které jsou publikovány v on line novinách, pocházejí od zaměstnanců novin a/nebo od nezávislých novinářů; c) placená webová stránka, která poskytuje jednu ze služeb, jež jsou uvedeny pod předcházejícími písmeny a) a b)?
CS Úřední věstník Evropské unie C 226/7

Žaloba podaná dne 7. června 2013 — Evropský parlament v. Rada Evropské unie

(Věc C-317/13)

(2013/C 226/13)

Jednací jazyk: francouzština

Účastníci řízení

Žalobce: Evropský parlament (zástupci: F. Drexler, A. Caiola, a M. Pencheva, zmocněnci)

Žalovaná: Rada Evropské unie

Návrhová žádání žalobce

— zrušit rozhodnutí Rady 2013/129/EU ze dne 7. března 2013 o podrobení 4-metamfetaminu kontrolním opatřením (1),

— zachovat účinky rozhodnutí Rady 2013/129/EU až do okamžiku, kdy bude nahrazeno novým, řádně přijatým aktem,

— uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Parlament na úvod připomíná, že se v preambuli napadeného rozhodnutí odkazuje na následující právní základy: čl. 8 odst. 3 rozhodnutí Rady 2005/387/SVV ze dne 10. května 2005 o výměně informací, hodnocení rizika a kontrole nových psychoaktivních látek (2) a Smlouva o fungování Evropské unie. Parlament z toho dovozuje, že Rada nepřímo odkazuje na čl. 34 odst. 2 písm. c) SFEU.

Na podporu své žaloby na neplatnost předkládá Parlament dva žalobní důvody.

Parlament zaprvé tvrdí, že Rada své rozhodnutí opírá o právní základ, tj. o čl. 34 odst. 2 písm. c) SFEU, který byl okamžikem vstupu Lisabonské smlouvy v platnost zrušen. Napadené rozhodnutí je tedy podle Parlamentu založeno již jen na rozhodnutí 2005/387/SVV. Posledně uvedené rozhodnutí je podle něj odvozeným právním základem, a je tudíž protiprávní.

Zadruhé má Parlament s ohledem na výše uvedené za to, že v rámci rozhodovacího procesu došlo k porušení formálních náležitostí. Kdyby byl čl. 34 odst. 2 písm. c) SFEU použitelný, musela by před přijetím napadeného rozhodnutí proběhnout konzultace s Parlamentem v souladu s čl. 39 odst. 1 EU. Parlament však tvrdí, že tomu tak nebylo. A za předpokladu, že jsou použitelná ustanovení vycházející z Lisabonské smlouvy, pak měl být Parlament zapojen do legislativního procesu na základě čl. 83 odst. 1 SFEU. Jelikož ani v jednom případě nebyl Parlament zapojen do přijímání napadeného rozhodnutí, trpí toto rozhodnutí vadou spočívající v porušení formální náležitosti.

Konečně pro případ, že by se Soudní dvůr rozhodl napadené rozhodnutí zrušit, má Parlament za to, že je třeba v souladu s čl. 264 druhým pododstavcem SFEU zachovat účinky napadeného rozhodnutí až do okamžiku, kdy bude nahrazeno novým, řádně přijatým rozhodnutím.

(1) Úř. věst. L 72, s. 11.

(2) Úř. věst. L 127, s. 32.
Tribunál neprávem zamítl čtvrtý důvod návrhu na zahájení řízení, ve kterém bylo poukázáno na to, že Komise fakticky pozastavila platby, když byly uplatněny obavy týkající se řádné správy opatření; to přitom vyžadovalo sledovat postup stanovený v čl. 39 odst. 1 a 2 nařízení, připomenutý v čl. 32 odst. 3 písm. f) první hypotéze. Tribunálu se nepodařilo fakticky vyvrátit tvrzení italské vlády spočívající v tom, že to bylo důvodem opatření přijatého Komisí.
CS Úřední věstník Evropské unie C 252/17

Kasační opravný prostředek podaný dne 27. května 2013 Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd proti rozsudku Tribunálu (sedmého rozšířeného senátu) vydanému dne 7. března 2013 ve věci T-95/10, CINDU Chemicals BV a další v. Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)

(Věc C-289/13 P)

2013/C 252/25

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd (zástupce: K. Van Maldegem, advokát)

Další účastnice řízení: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA), Evropská komise

Návrhová žádání

Navrhovatelky navrhují, aby Soudní dvůr:

— zrušil rozsudek Tribunálu ve věci T-95/10 a

— zrušil rozhodnutí Evropské agentury pro chemické látky (dále jen „ECHA“) ED/68/2009 (dále jen „napadené rozhodnutí“), kterým byl anthracenový olej s nízkým obsahem anthracenu identifikován jako látka, která má být zapsána na kandidátský seznam v souladu s článkem 59 nařízení (ES) č. 1907/2006 („REACH“) (1), nebo

— podpůrně vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí o žalobě navrhovatelek na neplatnost, a

— uložil dalším účastnicím řízení náhradu veškerých nákladů těchto řízení (včetně nákladů řízení před Tribunálem).

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Navrhovatelky uvádí, že Tribunál tím, že zamítl jejich žalobu na částečné zrušení napadeného rozhodnutí, porušil právo Společenství. Navrhovatelky konkrétně tvrdí, že se Tribunál dopustil řady pochybení při výkladu právního rámce, který se uplatní na situaci navrhovatelek. V důsledku toho se Tribunál dopustil řady nesprávných právních posouzení, konkrétně tím, že konstatoval:

— že věc se týká velmi složitých vědeckých a technických skutečností a že identifikace anthracenového oleje s nízkým obsahem anthracenu jako látky mající vlastnosti PBT a vPvB na základě jeho složek v koncentraci alespoň 0,1 % nebyla stižena zjevně nesprávným posouzením;

— že složky nemusí být individuálně identifikovány jako složky mající vlastnosti PBT nebo vPvB samostatným rozhodnutím ECHA na základě podrobného hodnocení provedeného za tímto účelem;

— že čl. 59 odst. 3 a příloha XV nařízení REACH nebyly porušeny, neboť dokumentace k příloze XV neobsahovala žádnou informaci o alternativních látkách; a

— že nedošlo k porušení zásady rovného zacházení.

Z těchto důvodů navrhovatelky žádají zrušení rozsudku Tribunálu ve věci T-95/10 a zrušení napadeného rozhodnutí.

(1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1)