STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

ELEANOR SHARPSTON

přednesené dne 4. května 2006( )

Věc C‑138/05

Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie

proti

Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit





1. V projednávané věci požádal College van Beroep voor het bedrijfsleven (správní soud pro obchod a průmysl), Nizozemsko, Soudní dvůr o výklad článku 8 směrnice 91/414 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (dále jen „směrnice o přípravcích na ochranu rostlin“ nebo „směrnice“)( ).

2. Tento článek stanoví přechodná opatření pro provedení směrnice.

3. Podstata problému je následující. Směrnice o přípravcích na ochranu rostlin vyžaduje, aby členské státy zavedly postupy pro povolování přípravků na ochranu rostlin( ) v souladu se směrnicí. Upravuje také používaní vnitrostátních systémů pro povolování těchto přípravků během přechodného období až do posouzení dotyčných účinných látek na úrovni Společenství. Během tohoto přechodného období Nizozemsko pozměnilo svou vnitrostátní právní úpravu přípravků na ochranu rostlin (Bestrijdingsmiddelenwet 1962, zákon o pesticidech, dále jen „Bmv“) třikrát: (i) nejprve před tím, než bylo zavedeno posuzování na úrovni Společenství, stanovilo povolování takových přípravků na základě stejných kritérií, jaká se měla používat pro posouzení na úrovni Společenství; (ii) následně, jelikož první přístup vedl k omezení počtu povolených přípravků na trhu, stanovilo povolovací řízení pro „zemědělsky nezbytné přípravky“ na základě předložení kompletní dokumentace; (iii) nejnověji přidalo do Bmv článek 16aa.

4. Článek 16aa stanoví, že „pokud to naléhavě vyžadují zemědělské zájmy“, může příslušný ministr povolit vynětí nebo výjimku ze zákazu uvádění na trh a používání, který by se jinak použil na přípravky obsahující účinnou látku, která a) byla na trhu před 26. červencem 1993, b) není označena směrnicí o přípravcích na ochranu rostlin a c) ve vztahu, ke které bylo zahájeno nebo provedeno přezkoumání uvedené v čl. 8 odst. 2 této směrnice.

5. Rozhodnutím podle článku 16aa příslušný orgán povolil výjimku určitým účinným látkám. Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie (nadace Jihoholandský spolek pro životní prostředí, dále jen „nadace“) popírá platnost takového rozhodnutí na základě toho, že článek 16aa není v souladu se směrnicí o přípravcích na ochranu rostlin.

Relevantní právní úprava Společenství

Směrnice o přípravcích na ochranu rostlin

6. Směrnice o přípravcích na ochranu rostlin upravuje jak „přípravky na ochranu rostlin“, tak i „účinné látky“ obsažené v těchto přípravcích.

7. Přípravky na ochranu rostlin jsou vymezeny jako „účinné látky a přípravky obsahující jednu nebo více účinných látek, ve formě, v níž jsou dodávány uživateli“, určené zejména k ochraně rostlin nebo rostlinných produktů před škodlivými organismy( ). Směrnice se tedy týká pesticidů, fungicidů a herbicidů použitelných na rostliny.

8. Preambule obsahuje následující body odůvodnění:

Vzhledem k tomu, že:

„[7] členské státy musí uplatňovat jednotná pravidla, pokud jde o podmínky a postupy pro povolování přípravků na ochranu rostlin;

[8] by v těchto předpisech mělo být stanoveno, že přípravky na ochranu rostlin by neměly být uvedeny na trh nebo používány, pokud nebyly úředně povoleny, a že by měly být náležitě používány z hlediska zásad správné rostlinolékařské praxe a integrované ochrany rostlin proti škůdcům;

[9] právní úprava povolování musí zabezpečit vysokou úroveň ochrany, která musí zejména zabránit povolení přípravků na ochranu rostlin, jejichž rizika pro zdraví, podzemní vody a životní prostředí nebyla předmětem vhodného výzkumu; že cíl zdokonalit rostlinnou výrobu by neměl mít přednost před ochranou zdraví lidí a zvířat a životního prostředí;

[10] při povolování přípravků na ochranu rostlin je nezbytné se ujistit, že při správném použití pro určený účel jsou dostatečně účinné a nemají nepřijatelný účinek na rostliny nebo rostlinné produkty, že obecně nemají nepřijatelný vliv na životní prostředí a zejména že nemají škodlivý účinek na zdraví lidí nebo zvířat anebo na podzemní vody;

[...]

[14] postup Společenství by neměl bránit členským státům, aby na omezenou dobu povolily používat na svém území přípravky na ochranu rostlin obsahující účinnou látku, která dosud nebyla zařazena do seznamu Společenství, za předpokladu, že zúčastněná strana předložila dokumentaci splňující požadavky Společenství a členský stát dospěl k závěru, že lze očekávat, že účinná látka a přípravky na ochranu rostlin vyhoví stanoveným podmínkám Společenství;

[...]

[18] však musí být členským státům dána možnost povolit přípravky na ochranu rostlin, které nevyhovují výše uvedeným podmínkám, jestliže je to nezbytné z důvodů nepředvídatelného nebezpečí ohrožujícího rostlinnou výrobu, kterému nelze čelit jinými způsoby; že takové povolení musí být přezkoumáno Komisí v úzké spolupráci s členskými státy v rámci Stálého rostlinolékařského výboru“

9. Článek 3 odst. 1 vyžaduje, aby členské státy stanovily, že na jejich území mohou být uvedeny na trh a používány pouze přípravky na ochranu rostlin, které povolily v souladu s touto směrnicí.

10. Článek 4 odst. 1 vyžaduje, aby členské státy zajistily, aby přípravek na ochranu rostlin byl povolen pouze pokud, zaprvé, jsou jeho účinné látky uvedeny v příloze I a byly splněny podmínky tam stanovené [čl. 4 odst. 1 písm. a)] a, zadruhé, je splněna řada požadavků stanovených v čl. 4 odst. 1 písm. b) až f). Článek 4 odst. 1 písm. b) až e) se v podstatě týká bezpečnosti a účinnosti přípravku při jeho použití. Článek 4 odst. 1 písm. f) vyžaduje, aby maximální limity reziduí byly stanoveny členským státem, oznámeny Komisi a Komisí schváleny.

11. Článek 8 je nazvaný „Přechodná opatření a odchylky“. Jeho odstavce se zabývají postupně novými přípravky obsahujícími účinné látky, které ještě nebyly schváleny a zařazeny do seznamu (čl. 8 odst. 1 zde není relevantní), existujícími přípravky obsahujícími takové účinné látky (čl. 8 odst. 2 a 3) a přípravky, které jsou za určitých podmínek nezbytné k odstranění nepředvídaného a jinými prostředky nezvladatelného nebezpečí (čl. 8 odst. 4).

12. První pododstavec čl. 8 odst. 2 stanoví, že odchylně od článku 4 a aniž jsou dotčena ustanovení odstavce 3 „může členský stát během období 12 let od oznámení této směrnice povolit na svém území uvést na trh přípravky na ochranu rostlin obsahující účinné látky neuvedené v příloze I, které již byly uvedeny na trh do dvou let ode dne oznámení směrnice“( ).

13. Čtvrtý pododstavec čl. 8 odst. 2 stanoví:

„V průběhu období 12 let podle prvního pododstavce může být po přezkoumání účinné látky provedeném výborem podle článku 19 rozhodnuto v souladu s postupem stanoveným ve výše uvedeném článku, že látku lze zařadit do přílohy I a za jakých podmínek, nebo [...] že taková účinná látka nebude zařazena do přílohy I. Členské státy zajistí, aby byla příslušná povolení udělena, odňata nebo změněna v průběhu stanoveného období.“

14. Článek 8 odst. 3 stanoví:

„Při přezkoumávání přípravků na ochranu rostlin obsahujících účinnou látku podle odstavce 2 a před zahájením tohoto přezkoumávání uplatní členské státy požadavky stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. b) bodech i) až v) a písm. c) až f) v souladu s vnitrostátními právními předpisy týkajícími se údajů, které mají být poskytnuty.“

15. Článek 8 odst. 4 stanoví:

„Odchylně od článku 4 může členský stát za zvláštních okolností povolit na dobu nepřesahující 120 dní uvést na trh přípravky na ochranu rostlin, které nesplňují požadavky článku 4, pro omezené a kontrolované použití, jestliže se takové opatření jeví nezbytným vzhledem k nepředvídanému nebezpečí, jež nelze zvládnout jinými prostředky. V tomto případě dotyčný členský stát ihned informuje ostatní členské státy a Komisi o svém opatření. Postupem podle článku 19 musí být neprodleně rozhodnuto, zda a za jakých podmínek může být opatření učiněné členským státem prodlouženo na stanovené období, opakováno nebo zrušeno.“

16. Období 12 let, na které odkazuje čl. 8 odst. 2, bylo pro účinné látky posuzované v rámci první fáze programu Komise pro posuzování takových látek prodlouženo až do 31. prosince 2006, pro látky posuzované v rámci druhé fáze do 30. září 2007 a pro látky posuzované v rámci třetí fáze do 31. prosince 2008( ).

17. Článek 13 odst. 1 stanoví jakou dokumentaci mají členské státy požadovat od žadatelů o povolení přípravku na ochranu rostlin při předložení jejich žádosti. Článek 13 odst. 6 stanoví:

„Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy u účinných látek uvedených na trh do dvou let od oznámení této směrnice při dodržení ustanovení Smlouvy nadále používat dřívější vnitrostátní právní předpisy týkající se požadavků na údaje, pokud tyto látky nejsou zařazeny do přílohy I.“

18. Článek 23 odst. 1 vyžaduje, aby členské státy uvedly v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí do dvou let od jejího oznámení. Je nesporným faktem, že směrnice byla oznámena dne 26. července 1991.

Směrnice o biocidních přípravcích

19. Předložené otázky také stručně zmiňují směrnici 98/8 o uvádění biocidních přípravků na trh (dále jen „směrnice o biocidních přípravcích“)( ).

20. Tato směrnice se týká povolování a uvádění biocidních přípravků na trh pro použití v členských státech. „Biocidní přípravky“ jsou vymezeny jako přípravky určené k ničení, odpuzování, zneškodňování, zabránění účinku nebo dosažení jiného regulačního účinku na jakýkoliv škodlivý organismus chemickým anebo biologickým způsobem, jehož přítomnost je nežádoucí nebo který má nepříznivý účinek na člověka, jeho činnosti nebo předměty, které užívá nebo vyrábí, nebo na zvířata nebo na životní prostředí( ).

21. Článek 3 odst. 1 vyžaduje, aby členské státy „[stanovily], že biocidní přípravky nesmějí být uvedeny na trh a používány na jejich území, pokud nebyly povoleny v souladu s touto směrnicí“.

22. Článek 5 odst. 1 stanoví, že členské státy mají povolit biocidní přípravek pouze v případě, že „účinná látka (látky) v něm obsažená je uvedena v přílohách I nebo I A a všechny požadavky uvedené v těchto přílohách jsou splněny“ a že je splněna řada dalších podmínek.

23. Článek 16 odst. 1 stanoví:

„Odchylně od čl. 3 odst. 1 a čl. 5 odst. 1 […], může členský stát po dobu 10 let ode dne [14. května 2000] pokračovat v používání svého současného systému nebo praxe uvádění biocidních přípravků na trh. Může podle svých vnitrostátních předpisů zejména povolit uvedení biocidního přípravku obsahujícího účinnou látku neuvedenou pro tento typ přípravku v příloze I nebo I A na trh na svém území. Takové účinné látky musí být na trhu ke dni [14. května 2000] jako účinné látky biocidních přípravků […]“.

Relevantní vnitrostátní právní úprava

Bmv

24. Bmv zřizuje College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen (Výbor pro povolování pesticidů, dále jen „CTB“) a stanoví, že rozhodnutí o povolení nebo registraci pesticidů přijímá na základě žádosti CTB. Bmv byl novelizován v roce 1994 za účelem provedení směrnice o přípravcích na ochranu rostlin( ).

25. Článek 2 odst. 1 stanoví:

„Je zakázáno dodávat, přechovávat nebo skladovat, dovážet nebo používat v Nizozemsku jakýkoliv pesticid, u něhož není prokázáno, že byl povolen na základě tohoto zákona [...]“.

26. Článek 3 uvádí, že přípravek na ochranu rostlin se nepovolí, pokud předepsané podmínky nejsou splněny. Tyto podmínky se v zásadě shodují s podmínkami stanovenými v čl. 4 odst. 1 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin.

27. Článek 16a odst. 1 písm. a) stanoví, že za určitých podmínek může příslušný ministr povolit vynětí nebo výjimku z čl. 2 odst. 1 na období nepřesahující 120 dnů, „jestliže se takové opatření jeví nezbytným vzhledem k nepředvídanému nebezpečí, jež nelze zvládnout jinými prostředky“ (odráží znění čl. 8 odst. 4 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin).

28. Článek 16aa odst. 1 stanoví, že „pokud to naléhavě vyžadují zemědělské zájmy“, může příslušný ministr povolit vynětí nebo výjimku ze zákazu, který by se jinak uplatnil na přípravky obsahující účinnou látku, která a) byla na trhu před 26. červencem 1993, b) není označena směrnicí o přípravcích na ochranu rostlin a c) ve vztahu, ke které bylo zahájeno nebo provedeno přezkoumání uvedené v čl. 8 odst. 2 této směrnice po 26. červenci 2003.

29. Článek 16aa odst. 2 stanoví, že vynětí nebo výjimka mohou být předmětem podmínek či omezení a že mohou být kdykoli zrušeny. Je však nutno poznamenat, že takové vynětí nebo výjimky nejsou jinak časově omezeny.

Pozadí článku 16aa

30. Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že v roce 1995 se Nizozemsko rozhodlo nevyužít přechodných ustanovení stanovených ve čl. 8 odst. 2 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin, nýbrž že se rozhodlo, předtím než budou účinné látky posouzeny na úrovni Společenství, přezkoumat ve světle kritérií Společenství, zda přípravky na ochranu rostlin budou moci být povoleny. Důsledkem bylo, že povolení značného množství přípravků nebyla po jejich uplynutí obnovena. Nizozemští pěstitelé tak mohli používat menší množství přípravků než jejich konkurenti v ostatních členských státech.

31. Ve snaze zvrátit tento vývoj byl Bmv pozměněn přidáním článku 25c, který upravoval povolovací řízení pro „zemědělsky nezbytné přípravky na ochranu rostlin“. Toto opatření však bylo zjevně neúspěšné, neboť průmysl( ) byl odrazen náklady spojenými s požadavkem předložení kompletní dokumentace. Nadace také uvádí, že žadatelé byli povinni prokázat, že jejich přípravky jsou skutečně nezbytné a že v tomto vlastně žádný žadatel neuspěl.

32. V roce 2002 byl proto článek 25c nahrazen článkem 16aa.

Původní řízení a žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru

33. Dne 21. dubna 2004 přijal Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (ministr zemědělství, přírody a kvality potravin; dále jen „ministr“) vyhlášku o vynětí přípravků na ochranu rostlin pro rok 2004. Tato vyhláška, přijatá na základě článku 16aa Bmv, vyňala ze zákazů uvedených v čl. 2 odst. 1 Bmw uživatele uvedené v této vyhlášce pro plodiny, které jsou v ní popsané, při splnění určitých podmínek. Vyhláška stanovila pozbytí své platnosti k 1. lednu 2005.

34. Dne 28. dubna 2004 ministr vydal vyhlášku pozměňující výše uvedenou vyhlášku tak, že rozšířil vynětí v ní uvedená na zvláštní používání určitých přípravků na ochranu rostlin.

35. V červnu 2004 podala nadace stížnost proti vyhlášce ze dne 28. dubna 2004.

36. V říjnu 2004 prohlásil ministr tuto stížnost za částečně nepřípustnou a částečně neopodstatněnou.

37. Nadace se odvolala k předkládajícímu soudu. Tento soud má pochybnosti ohledně určitých otázek týkajících se výkladu směrnice o přípravcích na ochranu rostlin. Proto přerušil řízení a položil Soudnímu dvoru šest předběžných otázek( ).

38. Písemná vyjádření byla předložena nadací, dánskou, francouzskou, řeckou a nizozemskou vládou a Komisí. Jednání nebylo požadováno a nekonalo se.

Rozhodnutí ve věci Stichting ZHM I

39. Soudní dvůr již poskytnul určitý návod k výkladu článku 8 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin, společně s článkem 16 směrnice o biocidních přípravcích, v rozsudku, který vydal ve věci Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie (C‑316/04)( ), ve které byla nadace rovněž žalobkyní.

40. Věc Stichting ZHM I se týkala článku 25d Bmv, který byl rovněž přidán v roce 2002. Toto ustanovení v podstatě upravuje opětovné povolení působením práva – a tudíž bez plného posouzení, které by jinak bylo vyžadováno podle čl. 3 odst. 1 Bmv – dříve povolených přípravků, jejichž účinné látky CTB označil. Namísto provádění plného posouzení je po CTB vyžadováno, aby při označování účinné látky „bral ohled na“ některé z jejich účinků.

41. Nadace napadla rozhodnutí, kterým CTB označila určité účinné látky. Přípravky na ochranu rostlin, které obsahují tyto látky, tak byly předmětem automatického opětovného povolení podle článku 25d Bmv.

42. Soudní dvůr vydal rozsudek ve věci Stichting ZHM I po té, co byly předloženy žádost o rozhodnutí o předběžné otázce a písemná vyjádření v projednávané věci. Jak vyplývá z níže uvedeného, byla tímto rozsudkem přímo či nepřímo zodpovězena většina předložených otázek.

43. Mohlo by však být v této fázi užitečné zmínit některé aspekty čl. 8 odst. 2 a 3 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin, které vyplývají z rozsudku Stichting ZHM I. Obě tato ustanovení se použijí v průběhu přechodného období.

44. Článek 8 odst. 2 dovoluje členským státům povolit přípravky na ochranu rostlin, které jsou již na trhu dne 26. července 1993, i když obsahují účinné látky dosud neposouzené na úrovni Společenství. Soudní dvůr rozhodl, že při vydávání takových povolení nemají členské státy povinnost řídit se článkem 4 směrnice( ).

45. Povolení na základě čl. 8 odst. 2 však nezůstane nutně v platnosti do doby, než bude dotyčná účinná látka posouzena na úrovni Společenství. Článek 8 odst. 3 totiž dovoluje členským státům z jejich iniciativy přezkoumat přípravky na ochranu rostlin, které byly povoleny na základě čl. 8 odst. 2, pokud existují náznaky, že některé z požadavků pro vydání povolení nejsou plněny. Tento přezkum se musí uskutečnit v době, kdy je vydané povolení podle čl. 8 odst. 2 stále platné. Pro rozhodnutí, zda provést takový přezkum, musí členské státy uplatnit požadavky čl. 4 odst. 1( ) směrnice; v této souvislosti vnitrostátní předpisy určí údaje, které mají být poskytnuty( ).

46. Obecná úvodní poznámka k postavení článku 8 v rámci směrnice může také být užitečná. Je jasné, že legislativním záměrem byla komplexní úprava různých okolností v článku 8, které mohou odůvodnit omezenou nebo dočasnou odchylku z komplexních a sjednocených pravidel jinak směrnicí stanovených. Z obecné systematiky těchto ustanovení je také jasné, přestože povolují výjimky z normálních pravidel, že je nicméně nutno dodržovat celkové cíle a účely směrnice v co možná největším rozsahu.

K přípustnosti

47. Francie úvodem zpochybnila přípustnost prvních dvou předběžných otázek. Vzhledem k tomu, že tyto otázky již v každém případě byly zodpovězeny rozsudkem Stichting ZHM I, nehledě na podobné pochybnosti o přípustnosti tam vznesené (neúspěšně) Francií( ), myslím, že není třeba, aby se jimi Soudní dvůr dále zabýval.

K první otázce

48. Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda článek 8 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin může být uplatňován vnitrostátním soudem po uplynutí lhůty stanovené v článku 23 této směrnice. Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že otázkou je to, zda článek 8 má přímý účinek. Předkládající soud se domnívá, že může posoudit, zda je článek 16aa Bmv v souladu s tímto ustanovením, pouze tehdy, pokud je odpověď na tuto otázku kladná.

49. První otázka je shodná s první částí první předběžné otázky ve věci Stichting ZHM I.

50. Soudní dvůr ve svém rozsudku v této věci uvedl, že „je vnitrostátní soud při použití vnitrostátního práva a zejména ustanovení takové právní úpravy, jako je právní úprava v projednávaném případě, zvláště přijaté za účelem provedení požadavků směrnice, povinen vykládat vnitrostátní právo v co možná největším rozsahu ve světle znění a účelu dotčené směrnice, aby tak dosáhl jí zamýšleného výsledku, a dosáhl tak souladu s třetím pododstavcem článku 249 ES“( ).

51. Generální advokát F. G. Jacobs ve svém stanovisku v této věci uvedl, poté co učinil stejnou poznámku, že předkládající soud bude potřebovat výklad příslušných ustanovení směrnice o přípravcích na ochranu rostlin a směrnice o biocidních přípravcích v tom smyslu, zda mají, či nemají přímý účinek. Vzhledem k tomu nepovažoval za nezbytné odpovědět na první položenou otázku tak, jak byla vyjádřena, jelikož vnitrostátnímu soudu bude poskytnuto dostatečné vodítko v odpovědích na zbývající otázky( ).

52. Soudní dvůr rovněž tuto otázku přímo nezodpověděl, pravděpodobně ze stejného důvodu.

53. Podle mého názoru vyžaduje první otázka položená v projednávané věci stejnou odpověď.

Ke druhé otázce

54. Svou druhou otázkou se předkládající soud ptá, zda má čl. 8 odst. 2 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin stejný význam jako článek 16 směrnice o biocidních přípravcích. Předkládající soud poznamenává, že čl. 16 odst. 1 směrnice o biocidních přípravcích stanoví, že členský stát „může [...] pokračovat v používání svého současného systému nebo praxe uvádění biocidních přípravků na trh“ během přechodného období. Podstatou otázky předkládajícího soudu je tedy to, zda čl. 8 odst. 2 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin má být vykládán stejně jako čl. 16 odst. 1, který (podle jeho názoru) členskému státu umožňuje zachovat během přechodného období jeho „současný systém nebo praxi“, ať již tento systém nebo praxe funguje jakkoliv.

55. Tato otázka je shodná s druhou předběžnou otázkou ve věci Stichting ZHM I( ).

56. Ve svém rozsudku v této věci Soudní dvůr rozhodl, že čl. 16 odst. 1 směrnice o biocidních přípravcích má tentýž význam jako čl. 8 odst. 2 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin( ).

Ke třetí a čtvrté otázce

57. Svou třetí otázkou se předkládající soud ptá, zda čl. 8 odst. 2 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin je povinností „standstill“ v tom smyslu, členský stát je oprávněn změnit svůj stávající systém nebo praxi pouze do té míry, pokud to povede k posouzení ve spojení s povolením přípravků na ochranu rostlin, které je v souladu s touto směrnicí. Svou čtvrtou otázkou se ptá, zda, pokud je na třetí otázku třeba odpovědět záporně, čl. 8 odst. 2 ukládá omezení na změny vnitrostátní právní úpravy o uvádění biocidních přípravků na trh a, pokud ano, jaká omezení. Je proto vhodné posoudit tyto otázky společně.

58. Ve věci Stichting ZHM I se předkládající soud ptal, zda čl. 16 odst. 1 směrnice o biocidních přípravcích je povinností „standstill“ a, pokud nikoli, zda toto ustanovení obsahuje jiná omezení práva členských států změnit během přechodného období své stávající systémy povolování.

59. Podstatou otázek vnitrostátního soudu bylo( ), zda může členský stát upravit svůj systém nebo praxi existující v době vstupu v platnost směrnice o biocidních přípravcích (i) pouze v rozsahu, v jakém je posuzování ve vztahu k povolení biocidních přípravků prováděno v souladu se směrnicí, nebo (ii) pouze v rozsahu, v jakém úpravy neovlivňují schéma stávajícího systému nebo praxe, nebo (iii) bez jakýchkoli jiných omezení, než jsou ta, která se podle článku 10 ES použijí během období stanoveného pro provedení v souladu s rozsudkem Inter‑Environnement Wallonie( ).

60. Ve věci Inter-Environnement Wallonie Soudní dvůr rozhodl, že během období stanoveného pro provedení směrnice jsou členské státy povinny se zdržet jakýchkoli opatření, jež by mohla vážně ohrozit výsledek stanovený směrnicí, a že je věcí vnitrostátního soudu, aby posoudil, zda tomu tak je v případě dotčených vnitrostátních ustanovení( ).

61. Ve věci Stichting ZHM I Soudní dvůr rozhodl, že čl. 16 odst. 1 směrnice o biocidních přípravcích není povinností „standstill“. Právo členských států na úpravu jejich systémů povolování biocidních přípravků tak nemůže být považováno za neomezené. Zásada vyslovená Soudním dvorem ve věci Inter-Environnement Wallonie ohledně přechodného období se použije mutatis mutandis na přechodné období, jakým je období stanovené v čl. 16 odst. 1 směrnice o biocidních přípravcích, během kterého je členským státům povoleno pokračovat v používání jejich vnitrostátních systémů, i když tyto systémy nejsou v souladu s touto směrnicí. Je tedy věcí vnitrostátního soudu určit, zda tomu tak je v případě vnitrostátních ustanovení, jejichž soulad s právem má posoudit( ).

62. Soudní dvůr rovněž ve svém rozsudku ve věci Stichting ZHM I došel k závěru, že přechodné právní úpravy stanovené ve čl. 8 odst. 2 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin a čl. 16 odst. 1 směrnice o biocidních přípravcích mají stejný význam, neboť účel obou těchto ustanovení je dovolit členským státům v průběhu přechodných období stanovených v těchto dvou směrnicích používat existující vnitrostátní povolovací řízení pro uvádění na trh přípravků, které zahrnují tyto směrnice a které obsahují účinné látky, které dosud nebyly posouzeny na úrovni Společenství( ).

63. Z provedené analýzy vyvozuji následující závěry. Zaprvé, čl. 8 odst. 2 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin nelze rovněž vykládat jako povinnost „standstill“. Zadruhé, čl. 10 druhý pododstavec ES a čl. 249 třetí pododstavec ES vyžadují, aby během přechodného období stanoveného v čl. 8 odst. 2 členské státy nepřijímaly opatření, která by mohla vážně ohrozit dosažení výsledku stanoveného směrnicí o přípravcích na ochranu rostlin. Zatřetí, je věcí vnitrostátního soudu určit, zda tomu tak je v případě vnitrostátních ustanovení, jejichž soulad s právem má posoudit ve světle všech dalších kritérií pro posouzení souladu stanovených Soudním dvorem.

K páté otázce

64. Podstatou páté předběžné otázky, která je položena pro případ, že by čtvrtá otázka byla zodpovězena záporně, je, na základě jakých kritérií by měl vnitrostátní soud posoudit, zda přijatá opatření mohou vážně ohrozit výsledek stanovený směrnicí o přípravcích na ochranu rostlin.

65. Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že vnitrostátní soud si přeje zejména vědět, zda článek 10 ES nebo ustanovení směrnice o přípravcích na ochranu rostlin brání členskému státu přehodnotit jeho původní rozhodnutí provést tuto směrnici tím, že stanoví nové vynětí z povolení, spíše než že použije oprávnění přiznané ustanovením ponechat si svůj stávající systém nebo praxi.

66. Nadace vychází z toho, že devátý bod odůvodnění směrnice o přípravcích na ochranu rostlin stanoví vysokou úroveň ochrany a ujasňuje, že životní prostředí a zdraví lidí a zvířat by měly mít přednost před cílem zdokonalit rostlinnou výrobu. Povolovací řízení hraje klíčovou roli, což znamená, že povolení samotné musí mít dostatečnou kvalitativní úroveň. Proto musí zahrnovat dostačující posouzení rizik. To je skutečně jediné vysvětlení pro požadavek povolování( ). Nedostačující posuzování ohrožuje mnoho cílů, kterých chce směrnice dosáhnout, pokud možno od roku 1993 – zejména dosažení vysoké úrovně ochrany zdraví a životního prostředí a předcházení tomu, aby přípravky na ochranu rostlin byly uváděny na trh před jejich dostačujícím posouzením.

67. Nadace má pochybnosti o tom, zda uplatňování článku 16aa Bmv vede k dostačujícímu posuzování. „Naléhavé zájmy zemědělství“ se zdají být prvořadé. V praxi ponechává článek 16aa na příslušném ministru, zda vezme či nevezme v úvahu ekologická kritéria a jiné zájmy. Nic ho nenutí provést posouzení rizik. V praxi byly přípravky na ochranu rostlin vyňaty, i když nejsou v souladu s jedním nebo více ekologickými kritérii. Článek 16aa je tak v přímém rozporu s cíli směrnice a ohrožuje jejich uskutečňování.

68. Nizozemská vláda je podle očekávání opačného názoru. Vychází z toho, že (obdobně jako v analýze generálního advokáta F. G. Jacobse směrnice o biocidních přípravcích ve věci Stichting ZHM I)( ) směrnice o přípravcích na ochranu rostlin stanoví (i) rámec pravidel týkajících se uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh za účelem jejich použití, jehož základ tvoří povolovací postup, (ii) vzájemné uznávání povolení a (iii) vytvoření pozitivního seznamu účinných látek na úrovni Společenství, které mohou být použity v přípravcích na ochranu rostlin. Na základě výše uvedeného zdůrazňuje následující tvrzení.

69. Zaprvé, přípravky na ochranu rostlin nemohou být v Nizozemsku povoleny, aniž by bylo vydáno kladné správní rozhodnutí. To platí i v případě přípravků na ochranu rostlin, které obsahují existující účinné látky, které ještě nebyly posouzeny na úrovni Společenství.

70. Zadruhé, článek 16aa Bmv se týká pouze přípravků na ochranu rostlin, které obsahují existující účinné látky, které ještě nebyly posouzeny na úrovni Společenství. Povolení vydávaná na základě tohoto ustanovení jsou v praxi vydávána pouze na několik měsíců a v každém případě nejvýše na jeden rok. Takové povolení smí být mimoto vydáno pouze tehdy, pokud přípravek nepředstavuje nebezpečí pro veřejné zdraví nebo zdraví subjektu, který ho používá, a pokud neexistuje nepřijatelné riziko pro životní prostředí. Skutečnost, že článek 16aa nepožaduje, aby žadatel poskytl informace, na které odkazuje čl. 13 odst. 1 směrnice, není v rozporu se směrnicí, neboť čl. 13 odst. 6 dovoluje členským státům pokračovat v uplatňování předchozích vnitrostátních pravidel týkajících se požadavků na údaje.

71. Zatřetí, pokud se Komise rozhodně nezapsat účinnou látku na seznam v příloze I nebo takový zápis spojí s podmínkami, je dočasné povolení změněno nebo zrušeno v časovém limitu, který Komise pro tento účel stanovila ve svém rozhodnutí. Podle nizozemského práva může ministr povolení kdykoli zrušit (čl. 16aa odst. 2). Navíc na základě čl. 16aa odst. 1 písm. c) může mít takovou povinnost, protože podle článku 16aa smí být povolení vydáváno pouze pro přípravky na ochranu rostlin, které obsahují účinné látky, které ještě nebyly posouzeny Komisí.

72. Konečně, článek 10 ES nebrání členskému státu přehodnotit jeho původní rozhodnutí nepoužít přechodnou právní úpravu, tím spíše pokud je takové rozhodnutí výsledkem zpoždění na úrovni Společenství.

73. Komise má za to, že právní úprava zavedená článkem 16aa Bmv představuje de facto povolení, a nikoli „přezkoumání“ ve smyslu čl. 8 odst. 3 směrnice. Systém zavedený článkem 16aa musí být proto posuzován na základě čl. 8 odst. 2. (Článek 8 odst. 4 směrnice není relevantní, neboť článek 16aa není zaměřen na povolení přípravku na ochranu rostlin v případě nepředvídatelného nebezpečí.) Směrnice nestanoví zvláštní podmínky použitelné na povolování takových přípravků v průběhu přechodného období. Komise poznamenává, že předkládající soud naznačuje, že rizika pro člověka a životní prostředí jsou na přijatelné úrovni. Výsledek předepsaný směrnicí se proto nezdá být vážně ohrožen.

74. Dánská vláda navrhuje, že vzhledem k tomu, že lhůta pro provedení směrnice před časem uplynula, je nutno prostor členských států během přechodného období posuzovat výhradně na základě ustanovení směrnice, zejména článku 8 ve spojení relevantními ustanoveními článku 4, v kontextu časového rámce určeného pro provedení obsaženého v článku 23. Článek 10 ES není relevantní.

75. Ani francouzská, ani řecká vláda se k páté otázce nevyjádřily.

76. Souhlasím s nadací, že body odůvodnění směrnice( ) naznačují, že celý povolovací systém, který zavádí, je založen na vysoké úrovni ochrany zdraví, podzemních vod a životního prostředí. Je třeba vycházet z toho, že zákonodárce Společenství neměl v úmyslu, aby prostor ponechaný členským státům na základě různých přechodných ustanovení obsažených v článku 8 podkopával tento cíl.

77. Čtrnáctý bod odůvodnění popisuje zamýšlený rozsah oprávnění členských států „aby na omezenou dobu povolily používat na svém území“ – což pokládám za odkaz na přechodné období upravené článkem 8 – „přípravky na ochranu rostlin obsahující účinnou látku, která dosud nebyla zařazena do seznamu Společenství“. V tomto bodu odůvodnění je uvedené oprávnění podrobeno dvěma požadavkům. Zúčastněná strana musí „[předložit] dokumentaci splňující požadavky Společenství“ a je nutno, aby členský stát „dospěl k závěru, že lze očekávat, že účinná látka a přípravky na ochranu rostlin vyhoví stanoveným podmínkám Společenství“( ).

78. Z uvedeného bodu odůvodnění proto vyplývá, že nebylo úmyslem ponechat členským státům při přechodné právní úpravě volné ruce. Naopak, ačkoli členské státy mohou nadále uplatňovat vnitrostátní postupy, (i) tyto postupy musí umožňovat dostačující přezkoumání přípravku a jeho účinné látky a (ii) členský stát je (skutečně) povinen provést posouzení, které zastoupí zamýšlené posouzení na úrovni Společenství, a smí povolit účinnou látku a přípravek pouze tehdy, pokud je dostatečně přesvědčen, že by to bylo považováno za přijatelné podle standardů Společenství.

79. Na základě výše uvedeného posoudím hmotněprávní ustanovení odrážející čtrnáctý bod odůvodnění. Soudní dvůr již konstatoval, že čl. 8 odst. 2 je třeba vykládat v tom smyslu, že pokud členský stát povolí uvedení přípravku na trh na svém území podle tohoto ustanovení, není nutno, aby se řídil zvláštními ustanoveními článku 4 nebo čl. 8 odst. 3 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin( ). Přezkumné řízení stanovené v čl. 8 odst. 3 se liší od povolovacího řízení stanoveného v čl. 8 odst. 2( ). Toto přezkumné řízení může být (kdykoli, zdá se) uplatňováno na přípravky povolené na základě čl. 8 odst. 2( ), a pokud je takto uplatňováno, členské státy skutečně musí splnit požadavky čl. 4 odst. 1 písm. b) bodů i) až v) a písm. c) až f) směrnice( ).

80. Podle mého názoru by bylo velmi zvláštní číst čl. 8 odst. 2 tak, že dovoluje členskému státu použít povolovací řízení podle tohoto ustanovení, které obchází požadavek podrobné dokumentace popisující přípravek a jeho účinnou látku. Je obtížné si představit, jak při neexistenci takové dokumentace může ve skutečnosti proběhnout přezkoumání stanovené ve čtrnáctém bodě odůvodnění. Dokud by členský stát neprovedl přezkoumání na základě čl. 8 odst. 3, bylo by (potenciálně) velmi málo konkrétních informací na podporu posouzení a povolení.

81. Stejně tak by bylo zvláštní, kdyby čl. 8 odst. 2 dovoloval povolovací řízení, které neobsahuje žádný závazný požadavek pro příslušný orgán, aby vzal v úvahu účinek přípravku na zdraví, podzemní vody a životní prostředí. Znovu, při neexistenci takového požadavku, a dokud nebylo provedeno přezkoumání podle čl. 8 odst. 3, je obtížné si představit, jak by mohl být zaručen soulad s cíli směrnice.

82. Připouštím, že v praxi příslušný ministr skutečně může v rámci výkonu své pravomoci podle článku 16aa Bmv před povolením přípravku pečlivě a řádně zohlednit zájmy životního prostředí( ). Skutečností však zůstává, že ho k tomu právní úprava zavedená článkem 16aa Bmv systematicky nezavazuje.

83. Proto docházím k závěru, že by vnitrostátní soud při posuzování, zda přijatá opatření mohou vážně ohrozit dosažení výsledku stanoveného směrnicí o přípravcích na ochranu rostlin, měl mimo jiné vzít v úvahu systém zavedený vnitrostátním právem. Opatření zavádějící systém, který nepožaduje předložení dokumentace a který neobsahuje žádný závazný požadavek pro příslušný orgán, aby zohlednil účinek přípravku na zdraví, podzemní vody a životní prostředí, je nutno považovat za opatření způsobilá vážně ohrozit dosažení výsledku stanoveného směrnicí.

84. Vnitrostátní soud rovněž žádá zejména o návod, co se týče samostatné, ale přesto související otázky, zda článek 10 ES nebo ustanovení směrnice o přípravcích na ochranu rostlin brání členskému státu přehodnotit jeho původní rozhodnutí provést tuto směrnici stanovením nového vynětí z povolení. O této otázce lze pojednat stručně.

85. Směrnice je podle čl. 249 třetího pododstavce ES pro členský stát závazná od data jejího vstupu v platnost( ). Pokud členský stát využil svého oprávnění zvolit opatření pro provedení během přechodného období, nemůže následně tato opatření nahradit novými, která směrnici provádějí v menší míře.

86. Vyplývá to z povinnosti loajální spolupráce stanovené v článku 10 ES. Zákonodárce Společenství přechodným obdobím uznává, že cílů a účelu směrnice nelze reálně dosáhnout hned. V průběhu takového přechodného období mají členské státy sice volnost přizpůsobit své vnitrostátní předpisy postupně, tak aby ke konci přechodného období tyto byly plně v souladu se základními požadavky směrnice. Podle mého názoru však nejsou oprávněny následně znovu měnit svou legislativu „regresivním způsobem“, tj. zavádět nová ustanovení, která se spíše vzdalují než přibližují konečným požadavkům směrnice( ).

87. Podle mého názoru neexistuje důvod pro použití jiných zásad v případě směrnice o přípravcích na ochranu rostlin.

88. Jak vyjasňuje předkládací rozhodnutí, právní úprava uplatňovaná v Nizozemsku na existující přípravky byla třikrát změněna( ). Současné znění (článek 16aa Bmv) vstoupilo v platnost dlouho po uplynutí dvouleté lhůty pro provedení( ). Mám za to, že pokud členské státy jsou povinny se během přechodného období „zdržet jakýchkoli opatření, jež by mohla vážně ohrozit dosažení stanoveného výsledku“( ) – povinnost vyplývající z článku 10 ES a z čl. 249 třetího pododstavce ES – musí tato povinnost platit o to víc, jakmile bylo přechodné období ukončeno.

89. Mimoto čl. 13 odst. 6 směrnice (stanovící odchylku od „normální“ právní úpravy čl. 13 odst. 1, že žadatelé o povolení přípravku na ochranu rostlin předloží spolu s žádostí dokumentaci), stanoví, že „mohou členské státy u účinných látek uvedených na trh do dvou let od oznámení této směrnice [...] nadále používat dřívější vnitrostátní právní předpisy týkající se požadavků na údaje, pokud tyto látky nejsou zařazeny do přílohy I“. Nezávisle na otázce, zda členské státy mohou uplatňovat nové vnitrostátní předpisy, které lépe odrážejí požadavky směrnice, chápu toto ustanovení tak, že vylučuje následnou změnu relevantních vnitrostátních předpisů ve smyslu regrese. To by platilo tím spíše, pokud by taková změna spočívala v odstranění požadavku na předložení dokumentace a neuložení žádného zavazujícího požadavku pro příslušný orgán, aby tento zohlednil účinek přípravku a jeho účinné látky na zdraví, podzemní vody a životní prostředí.

90. Stejně tak docházím k závěru, že není přípustné, aby členský stát vzal zpět své původní rozhodnutí provést směrnici o přípravcích na ochranu rostlin stanovením nového vynětí z povolení po uplynutí lhůty pro provedení, avšak v průběhu přechodného období, pokud toto povolení odráží cíle a účel směrnice méně než předchozí úprava. Takové opatření může vážně ohrozit výsledek stanovený směrnicí.

K šesté otázce

91. Svou šestou otázkou se předkládající soud ptá, zda čl. 8 odst. 2 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin znamená, že pokud členský stát povolí uvádět na svém území na trh přípravky na ochranu rostlin obsahující účinné látky neuvedené v příloze I, které již byly uvedeny na trh do dvou let ode dne oznámení této směrnice, je povinen řídit se ustanoveními článku 4 nebo čl. 8 odst. 3 této směrnice.

92. Tato otázka je totožná se čtvrtou otázkou položenou ve věci Stichting ZHM I. Jak jsem již uvedla, Soudní dvůr tam uvedl, že čl. 8 odst. 2 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin znamená, že pokud členský stát povolí uvádět na svém území na trh přípravky na ochranu rostlin obsahující účinné látky neuvedené v příloze I této směrnice, které již byly uvedeny na trh do dvou let ode dne oznámení zmíněné směrnice, není povinen řídit se ustanoveními článku 4 nebo čl. 8 odst. 3 téže směrnice.

K sedmé otázce

93. Podstatou sedmé otázky předkládajícího soudu je, zda rozhodnutí o vynětí nebo výjimce založené na článku 16aa Bmv představuje „přezkoumávání“ ve smyslu čl. 8 odst. 3 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin, alespoň pokud se týká nového použití již na trhu existujícího přípravku na ochranu rostlin, za předpokladu, že takové vynětí je poskytováno na základě přezkoumání, ve kterém je odchylně od existující právní úpravy zkoumáno pouze to, zda existují nepřípustná rizika pro uživatele nebo pracovníka, pro zdraví člověka a životní prostředí.

94. Tato otázka je podobná, avšak ne totožná s pátou otázkou položenou ve věci Stichting ZHM I, která také směřovala k rozsahu „přezkoumávání“ ve smyslu čl. 8 odst. 3 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin. Soudní dvůr v ní konstatoval, že „přezkoumávání“ ve smyslu čl. 8 odst. 3 předpokládá, že dotčený přípravek na ochranu rostlin již byl předmětem povolení k uvádění na trh a toto povolení je platné v době přezkoumávání. Předmětem tohoto přezkoumávání není nové hodnocení samotné účinné látky. Jde spíše o hodnocení konečného přípravku na ochranu rostlin. K takovému přezkoumávání se přistoupí z podnětu vnitrostátních orgánů, a nikoli z podnětu dotčených jednotlivců. Je proto věcí předkládajícího soudu, aby posoudil, zda vnitrostátní posuzovací řízení (v dotčené věci posuzování stanovené článkem 25d Bmv) odpovídá všem vlastnostem „přezkoumávání“ ve smyslu čl. 8 odst. 3( ).

95. V projednávané věci je tedy podobně věcí předkládajícího soudu, aby posoudil, zda hodnocení prováděné na základě článku 16aa Bmw odpovídá všem vlastnostem přezkoumávání ve smyslu čl. 8 odst. 3, jak Soudní dvůr stanovil ve věci Stichting ZHM I.

96. Rovněž podotýkám, že informace poskytnuté v předkládacím rozhodnutí, doplněné vyjádřeními nizozemské vlády, naznačují, že hodnocení stanovené v článku 16aa Bmw není „přezkoumáváním“ ve smyslu čl. 8 odst. 3. Je tomu tak proto, že se zdá, že (i) vynětí nebo výjimka se uděluje na základě článku 16aa na žádost zúčastněné strany spíše než z podnětu příslušného orgánu a (ii) řízení bylo určeno právě pro přípravky na ochranu rostlin, které v době podání žádosti ještě nejsou předmětem platného povolení.

K osmé otázce

97. Podstatou osmé otázky předkládajícího soudu je, zda se pravidla obsažená v čl. 8 odst. 3 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin vztahují pouze na poskytnutí údajů před přezkoumáváním nebo také na způsob, jakým musí být toto přezkoumávání zahájeno a provedeno.

98. Tato otázka je shodná se šestou otázkou položenou ve věci Stichting ZHM I, ve které Soudní dvůr rozhodl, že čl. 8 odst. 3 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin obsahuje pouze ustanovení týkající se poskytování údajů před přezkoumáváním.

Závěry

99. Domnívám se proto, že by otázky, které položil College van Beroep voor het bedrijfsleven, Nizozemsko, měly být zodpovězeny následujícím způsobem:

První otázka:

„Vnitrostátní soud je při použití vnitrostátního práva a zejména ustanovení takové právní úpravy, jako je právní úprava v projednávaném případě, zvláště přijaté za účelem provedení požadavků směrnice, povinen vykládat vnitrostátní právo v co možná největším rozsahu ve světle znění a účelu dotčené směrnice, aby tak dosáhl jí zamýšleného výsledku, a dosáhl tak souladu s třetím pododstavcem článku 249 ES.“

Druhá otázka:

„Článek 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (dále jen ‚směrnice o přípravcích na ochranu rostlin‘) má tentýž význam jako čl. 16 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES ze dne 16. února 1998 o uvádění biocidních přípravků na trh.“

Třetí a čtvrtá otázka:

„Článek 8 odst. 2 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin nelze vykládat jako povinnost ‚standstill‘. Nicméně čl. 10 druhý pododstavec ES a čl. 249 třetí pododstavec ES vyžadují, aby během přechodného období stanoveného v čl. 8 odst. 2 členské státy nepřijímaly opatření, která by mohla vážně ohrozit dosažení výsledku stanoveného směrnicí o přípravcích na ochranu rostlin. Je věcí vnitrostátního soudu určit, zda tomu tak je v případě vnitrostátních ustanovení, jejichž soulad s právem má posoudit ve světle všech dalších kritérií pro posouzení souladu stanovených Soudním dvorem.“

Pátá otázka:

„Pokud členský stát vezme zpět své původní rozhodnutí provést směrnici o přípravcích na ochranu rostlin stanovením nového vynětí z povolení po uplynutí lhůty pro provedení, avšak v průběhu přechodného období, pokud toto povolení odráží cíle a účel směrnice méně než předchozí úprava, může takové opatření může vážně ohrozit výsledek stanovený směrnicí.“

Šestá otázka:

„Článek 8 odst. 2 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin znamená, že pokud členský stát povolí uvádět na svém území na trh přípravky na ochranu rostlin obsahující účinné látky neuvedené v příloze I této směrnice, které již byly uvedeny na trh do dvou let ode dne oznámení zmíněné směrnice, není povinen řídit se ustanoveními článku 4 nebo čl. 8 odst. 3 téže směrnice.“

Sedmá otázka:

„Je věcí předkládajícího soudu, aby posoudil, zda hodnocení prováděné na základě článku 16aa Bestrijdingsmiddelenwet 1962 (zákon o pesticidech) odpovídá všem vlastnostem ‚přezkoumávání‘ ve smyslu čl. 8 odst. 3 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin, jak Soudní dvůr stanovil ve věci C‑316/04 Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie I.“

Osmá otázka:

„Článek 8 odst. 3 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin obsahuje pouze ustanovení týkající se poskytování údajů před přezkoumáváním.“