STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

CHRISTINE STIX-HACKL

přednesené dne 16. května 2006( )

Věc C‑68/05 P

Koninklijke Coöperatie Cosun UA

proti

Komisi Evropských společenství

„Kasační opravný prostředek – Přípustnost nových argumentů – Prominutí dovozního cla – Cukr – Nařízení (EHS) č. 1430/79 – Ekvita“

I – Úvodní poznámky

1. Toto řízení o opravném prostředku se v zásadě týká otázky, zdali poplatek za nevyvezený cukr C má být považován za dovozní nebo vývozní clo ve smyslu celního práva( ). Dne 2. května 2002 vydala Komise rozhodnutí( ), kterým prohlásila žádost o prominutí dovozního cla za nepřípustnou. Opravný prostředek směřuje proti rozhodnutí Soudu prvního stupně ze dne 7. prosince 2004( ), kterým byla zamítnuta žaloba na neplatnost tohoto rozhodnutí.

II – Právní rámec

A – Společná organizace trhů s cukrem

2. Nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů s cukrem( ) (dále jen „základní nařízení“) upravuje výrobu, dovoz a vývoz cukru. Stanoví zejména režim výrobních kvót, který podle patnáctého bodu odůvodnění zaručuje výrobcům ceny platné ve Společenství a odbyt produkce.

3. V rámci tohoto režimu kvót stanoví článek 24 základního nařízení pro každý hospodářský rok (tedy od 1. července jednoho roku do 30. června následujícího roku) základní množství „cukru A“ a „cukru B“, jež připadá každému členskému státu, aby je rozdělil mezi výrobce cukru usazené na jeho území. Výrobním podnikům cukru je tak přidělována kvóta A a kvóta B pro každý hospodářský rok. Veškeré množství cukru vyrobeného nad rámec kvót A a B je označováno jako „cukr C“ nebo „cukr vyrobený nad rámec kvóty“.

4. Odbytové podmínky u cukru závisí na jeho zařazení. Pro cukr A a cukr B jsou v základním nařízení stanoveny různé podpůrné mechanismy; na cukr vyrobený v rámci kvóty A se přitom vztahují rozsáhlejší záruky (garantované intervenční ceny a vývozní podpory ve formě náhrad) než na cukr B (pouze vývozní náhrady).

5. Cukr C nepodléhá ani režimu cenové podpory, ani režimu vývozních náhrad. Mimoto cukr C nemůže být prodáván na vnitřním trhu, a musí být tedy vyvezen mimo Společenství k prodeji na světovém trhu.

6. Článek 26 základního nařízení v tomto smyslu stanoví:

„1. […] cukr C, který se nepřevádí na základě článku 27 […], nesmí být prodáván na vnitřním trhu Společenství a musí být vyvezen v nezměněném stavu před 1. lednem následujícím po dotčeném hospodářském roce.

[…]

3. Prováděcí pravidla k tomuto článku budou stanovena postupem podle článku 41.

Tato prováděcí pravidla stanoví zejména vybírání částky [poplatku] za cukr C […] upravený v odstavci 1, jehož vývoz v nezměněném stavu ve stanovené lhůtě nebyl k určenému datu prokázán.“

7. Nařízení Komise (EHS) č. 2670/81 ze dne 14. září 1981, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro výrobu cukru nad rámec kvóty( ), upřesňuje podmínky, za kterých se vývoz cukru C považuje za uskutečněný. Článek 1 ve znění nařízení Komise (EHS) č. 3892/88 ze dne 14. prosince 1988, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2670/81( ), zejména stanoví:

„1. Vývoz uvedený v čl. 26 odst. 1 [základního] nařízení se považuje za uskutečněný, jestliže:

a) cukr C […] je vyvážen z členského státu, na jehož území byl vyroben;

b) členský stát uvedený v písmenu a) přijal vývozní prohlášení před 1. lednem, který následuje po konci hospodářského roku, v němž byl cukr C […] vyroben;

c) cukr C […] opustil celní území Společenství nejpozději ve lhůtě 60 dnů po 1. lednu uvedeném v písmenu b);

d) výrobek byl z členského státu uvedeného v písmenu a) vyvezen bez náhrady nebo dávky.

Kromě případu vyšší moci, pokud nejsou splněny všechny podmínky uvedené v prvním pododstavci, dotyčné množství cukru C […] se považuje za prodané na vnitřním trhu.

V případě vyšší moci přijme příslušný orgán členského státu, na jehož území byl cukr C […] vyroben, opatření nezbytná vzhledem k okolnostem, kterých se dovolává dotyčná strana.“

8. Článek 3 nařízení č. 2670/81 ve znění článku 1 nařízení Komise (EHS) č. 3559/91 ze dne 6. prosince 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2670/81( ), stanoví:

„1. Na množství, která byla ve smyslu čl. 1 odst. 1 prodána na vnitřním trhu, vyměří dotyčné členské státy poplatek rovnající se součtu:

a) u cukru C na 100 kilogramů:

– nejvyšší dovozní dávky na 100 kilogramů bílého, případně surového cukru, která je použitelná během období, jež zahrnuje hospodářský rok, v němž byl dotyčný cukr vyroben, a šest měsíců po uvedeném hospodářském roce,

a

– 1 ecu;

[…]

4. V případě množství cukru C […], který byl před vývozem nenávratně zničen nebo poškozen za okolností, které příslušný orgán dotyčného členského státu uzná jako případ vyšší moci, se příslušná částka k úhradě uvedená v odstavci 1 neuloží.“

B – Ustanovení celního práva Společenství o ekvitě

9. Celní právo Společenství stanoví možnost plného nebo částečného vrácení zaplaceného dovozního nebo vývozního cla nebo prominutí celního dluhu. Podmínky pro prominutí cla jsou uvedeny v článku 13 nařízení Rady (EHS) č. 1430/79 ze dne 2. července 1979 o vrácení nebo prominutí dovozního cla nebo vývozního cla( ).

10. Článek 13 odst. 1 stanoví:

„Dovozní clo lze vrátit nebo prominout ve zvláštních případech […], které vyplývají z okolností, jež nelze přičítat ani podvodnému jednání, ani hrubé nedbalosti zúčastněné osoby.

[…]“

11. Podle článku 14 nařízení č. 1430/79 se použije článek 13 obdobně na vrácení nebo prominutí vývozního cla.

12. Podle čl. 1 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1430/79 se „dovozním clem“ rozumí „jak clo a poplatky s rovnocenným účinkem, tak zemědělské dávky a jiné dovozní poplatky zavedené v rámci společné zemědělské politiky nebo v rámci zvláštních úprav platných podle článku 235 Smlouvy [nyní článek 308 ES] pro některé druhy zboží vzniklého zpracováním zemědělských výrobků“.

13. Podle čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení č. 1430/79 se „vývozním clem“ rozumí „zemědělské dávky a jiné vývozní poplatky zavedené v rámci společné zemědělské politiky nebo v rámci zvláštních úprav platných podle článku 235 Smlouvy pro některé druhy zboží vzniklého zpracováním zemědělských výrobků“.

III – Skutkové okolnosti, řízení před Soudem prvního stupně a napadený rozsudek

A – Skutkové okolnosti

14. Koninklijke Coöperatie Cosun UA (dále jen „Cosun“), družstvo usazené v Nizozemsku, vyrábělo během hospodářských let 1991/1992 a 1992/1993 cukr C. V době od 10. února 1993 do 23. září 1993 prodalo několik zásilek cukru C prostřednictvím své dceřiné společnosti Limako Suiker BV společnosti Django’s Handelsonderneming za účelem jejich vývozu do Chorvatska a Slovinska. V době od 22. července do 16. srpna 1993 a od 26. srpna do 24. září 1993 prodalo Cosun zásilky cukru C Společnostem NV Voeders SA Aliments Serry a Sieger BV pro vývoz s místem určení Maroko.

15. Dne 24. června 1993 Nederlandse Fiscale Inlichtingen en Opsporingsdienst (nizozemský orgán pro daňové informace a vyšetřování, dále jen „FIOD“) požádal Hoofdproductschap Akkerbouw (dále jen „HPA“), orgán, který je v Nizozemsku příslušný pro použití právních předpisů v oblasti společné organizace trhů, zejména trhu s cukrem, o informaci v rámci vyšetřování Django’s Handelsonderneming. FIOD obdržel od HPA informace o vadách v souvislosti s celními doklady pro vývoz cukru C. FIOD požádal HPA, aby se vzhledem k probíhajícímu vyšetřování choval ke Cosun zdrženlivě. Vady zjištěné ve vývozních dokumentech získaných od HPA vedly k zahájení soudního vyšetřování Django’s Handelsonderneming kvůli podvodu.

16. V červnu a v srpnu 1993 se HPA obrátil na Cosun a jeho dceřinou společnost Limako Suiker a sdělil jim, že celní dokumenty týkající se zboží určeného pro Chorvatsko a Slovinsko byly nesprávně orazítkovány. V říjnu 1993 obdržel HPA nesprávně orazítkované formuláře pro cukr C s místem určení Maroko.

17. Dne 14. října 1993 sdělily nizozemské orgány družstvu Cosun seznam čísel vývozních formulářů, u kterých nebyl prokázán vývoz mimo území Společenství.

18. Dne 25. dubna 1994 HPA požádal Cosun o zaplacení částky 6 284 721,03 NLG z důvodu, že neprokázalo, že některé zásilky cukru C opustily území Společenství za stanovených podmínek na místo určení v Chorvatsku, Slovinsku a Maroku. Dne 13. června 1994 byla částka tohoto poplatku snížena na 6 250 856,78 NLG (2 836 515,14 eur), protože v původním výpočtu došlo k chybě.

19. Dne 18. května 1994 podalo Cosun u HPA stížnost proti požadovanému poplatku. Dne 19. června 1995 HPA stížnost zamítl. Dne 14. července 1995 podalo Cosun žalobu u College van Beroep voor het bedrijfsleven (dále jen „CBB“) proti tomuto zamítavému rozhodnutí.

20. CBB položil Soudnímu dvoru v rámci sporu mezi Cosun a HPA o poplatek uložený Cosun kvůli nevyvezení sporných množství cukru C žádost o rozhodnutí o dvou předběžných otázkách podle článku 234 ES( ). V první otázce se CBB táže, zda, pokud se možnost prominutí podle článku 13 nařízení č. 1430/79 nevztahuje na poplatky za cukr C, jsou základní nařízení a nařízení č. 2670/81 neplatná vzhledem k tomu, že chybí možnost vrácení nebo prominutí dotčených poplatků z důvodů ekvity. Druhou otázkou se soud táže, jaké důsledky by měla neplatnost těchto nařízení na povinnost platit poplatky za cukr C za okolností, jako jsou okolnosti v projednávané věci.

21. Dne 24. dubna 1995 požádalo Cosun HPA o prominutí uložených poplatků na základě článku 239 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství( ), a článku 905 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92( ). Dne 6. srpna 2001 požádalo Nizozemské království Komisi o prominutí dovozního cla ve prospěch Cosun.

22. Dne 2. května 2002 vydala Komise rozhodnutí REM 19/01, kterým prohlásila žádost o prominutí dovozního cla podanou Nizozemským královstvím ve prospěch Cosun za nepřípustnou. Na základě tohoto rozhodnutí sdělilo HPA dne 6. června 2002 Cosun, že jeho žádost o prominutí je nepřípustná.

B – Řízení před Soudem a napadený rozsudek

23. Cosun poté podalo u Soudu prvního stupně žalobu na neplatnost rozhodnutí Komise REM 19/01 ze dne 2. května 2002. Cosun navrhovalo, aby bylo napadené rozhodnutí zrušeno a Komisi uložena náhrada nákladů řízení. Komise navrhovala, aby byla žaloba zamítnuta jako neopodstatněná a Cosun byla uložena náhrada nákladů řízení.

24. Rozsudkem ze dne 7. prosince 2004 ve věci T‑240/02, Koninklijke Coöperatie Cosun v. Komise, Soud prvního stupně žalobu na neplatnost zamítl.

IV – Návrhová žádání účastníků řízení a důvody opravného prostředku

25. Cosun podal u Soudního dvora opravný prostředek proti rozsudku Soudu a navrhuje, aby Soudní dvůr:

– zrušil napadený rozsudek;

– spor zrušením rozhodnutí REM 19/01 s konečnou platností rozhodl;

– podpůrně vrátil věc Soudu;

– uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení vzniklých jak v řízení v prvním stupni, tak ve stadiu opravného prostředku.

26. Cosun zakládá svůj opravný prostředek na čtyřech důvodech opravného prostředku. Zaprvé uplatňuje porušení práva Společenství spočívající v tom, že Soud určil, že poplatek za nevyvezený cukr C není dovozní nebo vývozní dávkou ve smyslu článku 13 nařízení č. 1430/79.

27. Zadruhé Cosun podpůrně uplatňuje, že Soud ponechal bez povšimnutí skutečnost, že poplatek uložený za nevyvezený cukr C se pro účely použití nařízení č. 1430/79 musí ve skutečnosti posuzovat jako dovozní dávka. V tomto důvodu opravného prostředku, který je rozčleněn na tři části, Cosun tvrdí, že Soud ponechal bez povšimnutí skutečnost, že:

– poplatek uložený za nevyvezený cukr C musí být považován za clo, protože sleduje stejné cíle jako clo;

– způsob stanovení poplatku za nevyvezený cukr C ukazuje, že tento poplatek se musí považovat za clo;

– způsob vyměření částky poplatku za nevyvezený cukr C ukazuje, že tento poplatek se musí považovat za clo.

28. Zatřetí Cosun podpůrně uplatňuje, že Soud porušil právo Společenství při zkoumání druhého a třetího žalobního důvodu, které navrhovatel uplatňoval v žalobě podpůrně. Tento důvod opravného prostředku je rozdělen na dvě části:

– Soud při zkoumání druhého žalobního důvodu uvedeného Cosun v žalobě překročil rámec sporu;

– Soud neprávem odmítá zkoumat třetí žalobní důvod podpůrně uvedený Cosun.

29. Začtvrté Cosun podpůrně uplatňuje porušení zásad rovnosti, právní jistoty a ekvity.

30. Komise naproti tomu navrhuje, aby byl opravný prostředek zamítnut zčásti jako nepřípustný a zčásti jako neopodstatněný.

V – K prvnímu důvodu opravného prostředku

A – Argumenty účastníků řízení

31. Cosun uplatňuje, že se Soud tím, že měl v bodech 36 až 38 a 47 napadeného rozsudku za to, že poplatek uložený za cukr C není zemědělskou dovozní nebo vývozní dávkou ve smyslu v čl. 1 odst. 2 písm. a) a b) nařízení č. 1430/79, dopustil nesprávného právního posouzení.

32. Soud navíc nesplnil svou povinnost uvést odůvodnění, neboť pojem zemědělské dávky vyložil striktně a neuvedl, proč má být vyloučen širší výklad.

33. Komise naproti tomu zastává názor, že Soud rozhodně nevyložil pojem zemědělské dávky striktně, nýbrž správně rozhodl, že poplatek za cukr C nemůže být formálně považován za zemědělskou dovozní nebo vývozní dávku ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. a) a b) nařízení č. 1430/79.

B – Posouzení

34. Pokud jde o argument navrhovatele, podle kterého se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když neuvedl přesně důvody, proč vyložil čl. 1 odst. 2 písm. a) a b) nařízení č. 1430/79 velmi striktně, je třeba vycházet z odůvodnění Soudu v bodech 35 až 38.

35. Soud uvádí pro jím zvolený výklad v zásadě tři důvody.

36. Zaprvé Soud správně poukazuje na to, že částka uložená za cukr C nespadá do žádné ze tří kategorií taxativně vyjmenovaných v citovaném předpisu, jimiž jsou zaprvé cla, zadruhé poplatky s rovnocenným účinkem a zatřetí odvody a jiné dávky vybírané při dovozu nebo vývozu, které jsou stanoveny v rámci společné zemědělské politiky nebo v rámci specifických režimů použitelných podle článku 308 ES na určité druhy zboží vzniklé zpracováním zemědělských výrobků.

37. Zadruhé Soud uvádí, že skutečnost, která dala vznik tomuto poplatku, je, že nebyl prokázán vývoz množství cukru C ve stanovené lhůtě k datu určenému za tímto účelem, a že tato částka je od výrobce cukru C požadována proto, že tento cukr vyrobený nad rámec kvót platných ve Společenství byl prodán na vnitřním trhu.

38. Zatřetí Soud také podrobně zkoumá, zda částka uložená za cukr C spadá do jedné ze tří kategorií.

39. Pokud jde o případnou kvalifikaci jako „clo“, Soud zdůrazňuje, že částka uložená za cukr C nepředstavuje clo, tj. není poplatkem založeným na společném celním sazebníku Evropských společenství ve smyslu článků 23 ES a 26 ES.

40. Krom toho Soud na základě ustálené judikatury( ) konstatuje, že nejde ani o poplatek s rovnocenným účinkem jako clo, protože ten – pokud není clem ve vlastním slova smyslu – představuje finanční zátěž, která se ukládá jednostranně bez ohledu na označení a druh výběru na zboží z důvodu, že překračuje hranice.

41. Konečně Soud uvádí důvody, proč dotčená částka není zemědělskou dovozní ani vývozní dávkou ve vlastním slova smyslu. Zdůrazňuje tak, že nejde o poplatek zatěžující zemědělské výrobky z důvodu, že překračují vnější hranice Společenství.

42. První argument Cosun není tudíž opodstatněný.

43. Za druhé navrhovatel Soudu vytýká, že nezdůvodnil, proč vyloučil méně striktní výklad čl. 1 odst. 2 písm. a) a b) nařízení č. 1430/79.

44. V tomto ohledu je třeba upozornit na to, že Soud se neomezil na doslovný výklad sporného ustanovení. Naopak, nejprve v bodech 39 až 46 rozsudku uvádí odůvodnění, než dochází v bodu 47 ke konečnému závěru.

45. Soud tak jednak zkoumá účel, totiž zda částka uložená za nevyvezený cukr C sleduje stejný cíl jako clo. V této souvislosti Soud zdůrazňuje, že poplatek uložený za nevyvezený cukr vyrobený nad rámec kvót je součástí mechanismů společné organizace trhu s cukrem. Pokud jde o tyto mechanismy, Soud poukazuje na to, že slouží uskutečnění společných cílů, jimiž je zejména zachování nezbytných záruk, pokud jde o zaměstnanost a životní úroveň výrobců, zabezpečení zásobování všech spotřebitelů cukrem, určitá cenová hladina a stabilita trhu s cukrem.

46. Na základě toho Soud poznamenává, že každý z uvedených mechanismů sleduje zvláštní cíle nebo reaguje na zvláštní potřeby. Proto Soud dospívá k závěru, že dávka použitelná na cukr C nesleduje přesně stejné cíle jako clo nebo dovozní dávky či vývozní náhrady stanovené v rámci společné organizace trhu s cukrem.

47. Soud dále analyzuje účel společného obchodního režimu na vnějších hranicích Společenství obecně, a zejména společné organizace trhu s cukrem. V této souvislosti Soud jasně vyzdvihuje důležitost zákazu prodeje cukru C na vnitřním trhu a podrobně vysvětluje, jaký význam má sankce za porušení tohoto zákazu. Skutečnost, že se částka, kterou je třeba kvalifikovat jako pokutu, také stanovuje na základě dovozních poplatků, z ní ještě podle názoru Soudu nečiní dovozní clo.

48. Vzhledem k tomuto odůvodnění Soudu je třeba druhý argument navrhovatele považovat rovněž za neopodstatněný.

49. První důvod opravného prostředku je tudíž třeba zamítnout jako neopodstatněný.

VI – K druhému důvodu opravného prostředku

A – K přípustnosti

1. Argumenty účastníků řízení

50. Podle názoru Komise je druhý důvod opravného prostředku především nepřípustný, protože pouze opakuje žalobní důvody a argumenty již uplatněné před Soudem a ve skutečnosti představuje pouze návrh na nové posouzení žaloby, k čemuž není Soudní dvůr příslušný.

51. Ve své replice Cosun vysvětluje, že svým druhým důvodem opravného prostředku neusiluje o nové posouzení své původní žaloby, nýbrž vytýká Soudu nesprávný výklad a použití práva Společenství, z čehož vyplývá, že opravný prostředek je přípustný.

2. Posouzení

52. Pokud jde o přípustnost druhého důvodu opravného prostředku, je třeba vycházet z ustálené judikatury Soudního dvora, podle které je nepřípustný opravný prostředek, který se omezuje na zopakování žalobních důvodů a argumentů, které již byly Soudu předloženy, aniž by vůbec uváděl argumentaci, která by specificky určila nesprávné právní posouzení, jímž má být stižen napadený rozsudek. Takový opravný prostředek totiž ve skutečnosti směřuje pouze k novému posouzení žaloby podané u Soudu, k čemuž Soudní dvůr není příslušný( ).

53. Podle této judikatury by byl druhý důvod opravného prostředku nepřípustný, pokud by se navrhovatel omezil na zopakování argumentace předložené již v prvním stupni týkající se tvrzeného nedostatku odůvodnění rozhodnutí REM 19/01, aniž by však uvedl, jakého nesprávného právního posouzení se Soud v napadeném rozsudku dopustil( ).

54. O těchto vysvětleních Soudního dvora samozřejmě nelze uvažovat absolutně a izolovaně.

55. Pokud totiž navrhovatel zpochybňuje výklad nebo použití práva Společenství Soudem, právní otázky přezkoumané v prvním stupni mohou být v rámci opravného prostředku znovu projednány. Kdyby totiž navrhovatel nemohl tímto způsobem založit svůj opravný prostředek na žalobních důvodech a argumentech uplatněných již před Soudem, bylo by toto řízení zčásti zbaveno svého smyslu( ).

56. Avšak v projednávané věci druhý důvod opravného prostředku zpochybňuje posouzení právní otázky, která byla Soudu předložena. Navrhovatel přesně popsal nesprávné právní posouzení, které Soudu vytýká, a obrací se tak proti výkladu práva Společenství použitému Soudem( ).

57. Druhý důvod opravného prostředku je tudíž přípustný.

B – K opodstatněnosti

1. Argumenty účastníků řízení

58. Podle názoru Cosun by se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, i kdyby poplatek za cukr C formálně neodpovídal pojmu dovozního nebo vývozního cla ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. a) a b) nařízení č. 1430/79, protože Soud v bodech 40 až 46 napadeného rozsudku odmítl jeho argumenty, podle kterých poplatek za cukr C musí být považován za dovozní clo ve smyslu článku 13 nařízení č. 1430/79, protože sleduje stejné cíle jako clo, jeho výše je stanovena na základě dovozních dávek použitelných na cukr a slouží k tomu, že se na nevyvezený cukr nad rámec kvóty vztahují podobné podmínky jako na cukr dovezený ze třetích zemí.

59. Komise, která považuje tento důvod opravného prostředku za nepřípustný, podpůrně navrhuje, aby Soudní dvůr zamítl tento důvod opravného prostředku jako neopodstatněný.

2. Posouzení

60. Navrhovatel zaprvé Soudu vytýká, že ponechal bez povšimnutí skutečnost, že poplatek uložený za cukr C sleduje stejné cíle jako clo. V tomto ohledu vytýká navrhovatel Soudu, že neuvedl, v čem spočívá zvláštní cíl poplatku za cukr C a v čem se z hlediska cílů liší od cla.

61. Jak vyplývá z rozsudku Soudu, a zejména z jeho bodů 43, 44 a 45, zabýval se Soud nejen cílem dovozních dávek a vývozních náhrad, nýbrž též cílem systému společné organizace trhu s cukrem, a v této souvislosti vysvětlil význam režimu týkajícího se cukru C včetně poplatků.

62. První část druhého důvodu opravného prostředku musí být tudíž zamítnuta jako neopodstatněná.

63. Krom toho v rámci druhého důvodu opravného prostředku navrhovatel Soudu vytýká, že ponechal bez povšimnutí skutečnost, že ze způsobu stanovení (výše) částky uložené za nevyvezený cukr C vyplývá, že tento poplatek se musí považovat za clo.

64. V tomto ohledu stačí odkázat na body 44, 45 a 46 rozsudku Soudu, z nichž jasně vyplývá, že okolnost, že pro výpočet výše poplatku se vychází z dovozní dávky, ještě neznamená, že se poplatek takovou dávkou stává.

65. Když se přitom navrhovatel dovolává bodu odůvodnění nařízení (EHS) č. 2645/70( ), je třeba k tomu poznamenat, že jde o prováděcí nařízení, které navíc již pozbylo platnosti.

66. Pokud jde o právní účinnost nařízení č. 2645/70 nebo dotčeného nařízení č. 2670/81, je krom toho třeba poukázat na to, že jde o nařízení Komise. Jimi se sice provádějí nařízení Rady, nemohou však měnit základní právní kvalifikace stanovené v předpisech vyšší právní síly, ani nemohou provést výše nestanovenou právní kvalifikaci, jako např. právní kvalifikaci dovozní dávky.

67. Druhý důvod opravného prostředku musí být tudíž zamítnut jako neopodstatněný.

VII – K třetímu důvodu opravného prostředku

A – Argumenty účastníků řízení

68. V první části třetího důvodu opravného prostředku Cosun tvrdí, že v rámci přezkumu druhého žalobního důvodu v prvním stupni Soud překročil rámec sporu, tak jak byl vymezen žalobou.

69. Cosun uvádí, že přestože tento žalobní důvod nezpochybnil platnost nařízení č. 2670/81, Soud v bodech 58 až 62 napadeného rozsudku implicitně provedl přezkum platnosti uvedeného nařízení s ohledem na obecné právní zásady. Z tohoto důvodu překročil rámec sporu, tak jak byl vymezen v jeho žalobě, a porušil tak základní zásadu řízení, podle které žaloba vymezuje rozsah sporu.

70. K první části třetího důvodu opravného prostředku Komise uplatňuje, že z bodů 58 až 62 napadeného rozsudku nikterak nevyplývá, že Soud přezkoumal platnost nařízení č. 2670/81.

71. V druhé části třetího důvodu opravného prostředku Cosun argumentuje, že Soud neprávem odmítl přezkoumat třetí žalobní důvod, kterým žalobce tvrdil, že i kdyby se článek 13 nařízení č. 1430/79 nepoužil, Komise měla povinnost přezkoumat žádost o prominutí mimo rámec uvedeného nařízení na základě zásad právní jistoty, rovnosti a ekvity.

72. Co se týče druhé části třetího důvodu opravného prostředku, Komise vysvětluje, že důvody, které navrhovatel kvalifikuje jako „druhý“ a „třetí“ žalobní důvod, byly společně přezkoumány Soudem jako „první část druhého žalobního důvodu“ a „druhá část druhého žalobního důvodu“. Z toho plyne, že Soud ve skutečnosti přezkoumal tzv. „třetí“ žalobní důvod v bodech 57 až 62 napadeného rozsudku.

B – Posouzení

73. První část třetího důvodu opravného prostředku se týká v zásadě otázky, zda Soud překročil rámec sporu. Jestliže navrhovatel Soudu vytýká, že přezkoumal platnost právního aktu, totiž nařízení č. 2670/81, jehož platnost navrhovatel před Soudem nezpochybňoval, pravděpodobně jde o hrubé nepochopení znění rozsudku.

74. V bodech 56 až 62 se Soud sice zabývá citovaným nařízením, avšak nepřezkoumává jeho platnost. Soud tento právní akt uvádí jen proto, aby poskytl úplný popis dotčené právní situace. Nařízení č. 2670/81 patří jednoznačně ke zdrojům práva rozhodným pro poplatek za cukr C.

75. Navrhovatel vytýkal před Soudem Komisi, že porušila tři právní zásady. V rámci zkoumání možné výjimky z důvodů ekvity odkázal Soud v bodu 58 napadeného rozsudku na výslovnou výjimku z uložení poplatku za cukr C a dospěl k závěru, že v jiných případech není výjimka z uložení poplatku přípustná. Protože úprava týkající se výjimky je obsažena v nařízení č. 2670/81, bylo zřejmé, že je nutné tento právní akt citovat.

76. Obdobně Soud v bodu 62 odkázal na nařízení č. 2670/81, a to v rámci zásady právní jistoty. Soud přitom musel jako zdroj práva pro dlužnou částku poplatku uvést opět ustanovení tohoto nařízení.

77. Pokud jde o vysvětlení Soudu, není třeba ani pozorného právního čtení, aby bylo možno konstatovat, že argumenty navrhovatele uplatněné v první části třetího důvodu opravného prostředku jsou zjevně neopodstatněné.

78. Jestliže navrhovatel v druhé části třetího důvodu opravného prostředku vytýká Soudu, že jeho třetí žalobní důvod nepřezkoumal, je nutno vycházet ze struktury rozsudku a řízení před Soudem.

79. Zatímco druhý žalobní důvod uplatněný Cosun před Soudem se týká pouze zásad rovnosti a ekvity, vztahuje se třetí žalobní důvod na zásady právní jistoty, rovnosti a ekvity.

80. Soud přezkoumával všechny tyto zásady. Zásadě rovnosti se věnoval v bodech 59 až 61. Možnou výjimku z důvodů ekvity zkoumal v bodech 57 a 58. Zásada právní jistoty byla předmětem bodu 62.

81. Soud tedy přezkoumal všechny tři právní zásady. To, že navrhovatel má potíže tyto žalobní důvody v rozsudku nalézt, může být způsobeno i tím, že se tyto žalobní důvody zčásti překrývají. Pro lepší srozumitelnost měl ostatně již soudce zpravodaj v rámci řízení před Soudem ve své zprávě k jednání žalobní důvody jasněji strukturovat.

82. Třetí důvod opravného prostředku musí být tudíž jako celek zamítnut jako neopodstatněný.

VIII – Ke čtvrtému důvodu opravného prostředku

A – K přípustnosti

1. Argumenty účastníků řízení

83. Podle názoru Komise je čtvrtý důvod opravného prostředku nepřípustný. První a druhá část čtvrtého důvodu opravného prostředku spočívá v opakování žalobních důvodů uplatněných před Soudem, a v důsledku toho nesplňuje podmínky opodstatněnosti podle čl. 58 odst. 1 statutu Soudního dvora a čl. 112 odst. 1 bodu 1 písm. c) jednacího řádu Soudního dvora. Pokud jde o třetí část čtvrtého důvodu opravného prostředku, tj. rozdílné zacházení mezi Cosun a jinými výrobci cukru C, jde o nový důvod, ke kterému se Soud nemohl vyslovit. Čtvrtý důvod opravného prostředku je proto nepřípustný.

84. K výtce, že čtvrtý důvod opravného prostředku obsahuje také nový argument, Cosun uplatňuje, že pouze dále rozvádí argumenty uplatněné před Soudem. Čtvrtý důvod opravného prostředku je proto přípustný.

2. Posouzení

a) K první a druhé části čtvrtého důvodu opravného prostředku

85. Pokud jde o námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí ohledně první části čtvrtého důvodu opravného prostředku, je třeba poukázat na to, že navrhovatel již v žalobě v řízení před Soudem uplatňoval nejen to, že sporný cukr C má postavení dováženého výrobku, ale též, že poplatek za cukr C je součástí vlastních zdrojů Společenství.

86. V důsledku toho jde o důvody, které nejenže nejsou odůvodněny podrobnými argumenty, nýbrž byly již vzneseny před Soudem, a proto jsou nepřípustné.

87. Pokud jde o druhou část čtvrtého důvodu opravného prostředku, tj. o argumentaci opírající se o rozsudek ve věci De Haan( ), srovnání s žalobou ukazuje, že navrhovatel se v zásadě omezil na zopakování své argumentace. Pouhé tvrzení, že tato argumentace slouží k napadení rozsudku Soudu, nestačí. V rozsahu, v němž jsou tyto argumenty kvalifikovány jako jdoucí nad rámec žaloby, je třeba naproti tomu mít za to, že se jedná o nový argument, který musí být kvalifikován jako nepřípustný nový důvod.

88. První a druhá část čtvrtého důvodu opravného prostředku jsou tudíž nepřípustné.

b) K třetí části čtvrtého důvodu opravného prostředku

89. Ve třetí části čtvrtého důvodu opravného prostředku navrhovatel uplatňuje, že Soud neprávem ponechal bez povšimnutí rozdílné zacházení mezi výrobci cukru C a jinými výrobci.

90. V tomto ohledu jde o argumentaci, která takto nebyla před Soudem uplatněna. V tomto řízení o opravném prostředku jde v zásadě o otázku, zda také nová argumentace nebo nové argumenty mají být považovány za nové důvody.

91. V této souvislosti je třeba především vycházet z jednacího řádu Soudního dvora. Z něj vyplývá, že ne všechny jazykové verze ustanovení jednacího řádu týkajících se opravných prostředků znají pojem „argumenty“. Například německé znění se v článku 112 na rozdíl od francouzského a nizozemského znění omezuje na „důvody opravných prostředků“, aniž by byly zvlášť uváděny příslušné „argumenty“.

92. Dále se ve francouzském znění článku 117 o uplatňování nových argumentů stejně jako v článku 112 používá pojem „moyen“, zatímco německé a nizozemské znění používají úplně jiné pojmy, a to „Gesichtspunkt“, resp. „grond“.

93. Ze znění jednacího řádu Soudního dvora přinejmenším vyplývá, že v procesním právu není jediným rozhodujícím prvkem „důvod opravného prostředku“ ve formálním smyslu článku 112.

94. V této souvislosti je třeba nejprve připomenout ustálenou judikaturu Soudního dvora, podle níž na základě článku 116 jednacího řádu Soudního dvora nemohou být v průběhu řízení uplatňovány nové důvody, ledaže by se zakládaly na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení. Jinak by mohl účastník řízení předložit Soudnímu dvoru spor, který přesahuje rámec sporu původně předloženého k rozhodnutí Soudu( ).

95. V rámci opravného prostředku je tedy příslušnost Soudního dvora omezena na posouzení právního řešení žalobních důvodů projednávaných u Soudu prvního stupně( ).

96. Obdobně jako ve věci Dansk Rørindustri a další, kde navrhovatel neuplatnil důvod vycházející z porušení zásady ochrany legitimního očekávání z důvodu použití pokynů, ani Cosun neuplatnil důvod odpovídající třetí části čtvrtého důvodu opravného prostředku již v řízení před Soudem.

97. O nepřípustnosti argumentace navrhovatele by bylo možno učinit závěr i z rozsudku Soudního dvora ve věci Atlanta( ), podle kterého argumentace, která mění samotný základ odpovědnosti, představuje nový důvod. To platí ještě spíše pro projednávanou věc, ve které se Cosun v rámci řízení o opravném prostředku odvolává na jiný aspekt rovného zacházení než v řízení před Soudem.

98. Soudní dvůr stejně tak kvalifikoval jako nový ten argument, kterým se v řízení o opravném prostředku uplatňuje jiný výklad rozsahu působnosti kritéria přezkumu( ).

99. Restriktivní postoj Soudního dvora je zřejmý také z rozsudku ve spojených věcech IPK-München, ve kterém Soudní dvůr zamítl určité argumenty jako nové, a tedy jako nepřípustné, protože Komise určitý argument uplatnila teprve až v řízení o opravném prostředku( ).

100. Podle tohoto restriktivního postoje Soudního dvora je rozhodující, zda argument obsahuje nové prvky( ), nebo zda jde o pouhé další rozvedení již uplatněného argumentu( ). Rozlišování mezi „důvody“ a „argumenty“ je samo o sobě rozhodně příliš zjednodušující( ).

101. Obdobně striktní tendenci lze sledovat v judikatuře Soudního dvora, pokud jde o argument, který byl uplatněn teprve v ústní části řízení, a nikoli již v žalobě( ).

102. Konečně v projednávané věci jistě nelze předpokládat, že argumenty Cosun představují pouze další rozvedení argumentů již uplatněných před Soudem ve smyslu judikatury Soudního dvora.

103. V důsledku toho se jedná o nový argument, který podle judikatury Soudního dvora nelze vzít v úvahu v rámci opravného prostředku. Nejlépe je možné jej přirovnat k samostatnému žalobnímu důvodu, který je poprvé uplatněn v rámci řízení o opravném prostředku( ).

104. Jelikož tedy třetí část čtvrtého důvodu opravného prostředku představuje důvod nepřípustný ve stadiu opravného prostředku, musí být považován za nepřípustný.

IX – K nákladům řízení

105. Podle článku 122 jednacího řádu Soudního dvora, je-li opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne i o nákladech řízení. Podle článku 69 odst. 2 jednacího řádu, jenž se na řízení o opravném prostředku použije na základě článku 118 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise náhradu nákladů řízení požadovala a navrhovatel neměl ve věci úspěch, je namístě posledně uvedenému uložit náhradu nákladů řízení.

X – Závěry

106. Z těchto důvodů navrhuji, aby Soudní dvůr rozhodl takto:

„1) Opravný prostředek se zamítá.

2) Navrhovateli se ukládá náhrada nákladů řízení.“