ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Musí být čl. 1 odst. 1 směrnice 2003/49/ES (1) ve spojení s jejím čl. 1 odst. 4 vykládán v tom smyslu, že společnost, která je rezidentem členského státu podle článku 3 této směrnice a která za takových okolností, jako jsou okolnosti v projednávané věci, získá úrok od dceřiné společnosti z jiného členského státu, je „skutečným vlastníkem“ tohoto úroku pro účely této směrnice? 1.1. Má být pojem „skutečný vlastník“ podle čl. 1 odst. 1 směrnice 2003/49/ES ve spojení s jejím čl. 1 odst. 4 vykládán v souladu s příslušným pojmem nacházejícím se v článku 11 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku z roku 1977? 1.2. V případě kladné odpovědi na otázku 1.1., je třeba tento pojem vykládat pouze s ohledem na komentář k článku 11 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku z roku 1977 (odstavec 8), anebo lze při výkladu použít i následné komentáře včetně dodatků z roku 2003 týkajících se „prostřednických společností“ (odstavec 8.1, nyní odstavec 10.1), a dodatků z roku 2014 týkajících se „smluvních či zákonných povinností“ (odstavec 10.2)? 1.3. Lze-li komentář z roku 2003 zohlednit při tomto výkladu, jaký význam má při posuzování otázky, zda lze konstatovat, že společnost není „skutečným vlastníkem“ pro účely směrnice 2003/49/ES, že předmětný úrok přirůstá k jistině, že příjemce úroku má smluvní či zákonnou povinnost převést jej na jinou osobu a většina osob, které stát, jehož rezidentem je osoba vyplácející úrok, považuje za „skutečné vlastníky“ úroku, je rezidenty v jiných členských státech nebo ve státech, s nimiž Dánsko uzavřelo smlouvu o zamezení dvojímu zdanění, takže podle vnitrostátních předpisů by nebyl dán základ pro sražení daně u zdroje, pokud by tyto osoby byly poskytovateli úvěru a úrok jim tak plynul přímo? 1.4. Jaký význam má pro posouzení otázky, zda lze příjemce úroku považovat za „skutečného vlastníka“ pro účely uvedené směrnice, pokud předkládající soud dospěl po posouzení skutkového stavu k závěru, že příjemce — který nemá povinnost převést přijatý úrok na jinou osobu na základě smlouvy ani zákona — nemá „plné“ právo na to „požívat a užívat“ úrok ve smyslu komentáře z roku 2014 ke vzorové úmluvě OECD o daních z příjmu a majetku z roku 1977?
CS Úřední věstník Evropské unie C 305/20

Kasační opravný prostředek podaný dne 7. července 2016 European Dynamics Luxembourg SA, European Dynamics Belgium SA, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 27. dubna 2016 ve věci T-556/11, European Dynamics Luxembourg SA, European Dynamics Belgium SA, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

(Věc C-379/16 P)

(2016/C 305/29)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: European Dynamics Luxembourg SA, European Dynamics Belgium SA, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (zástupci: C.-N. Dede, D. Papadopoulou, advokáti)

Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví

Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek

Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek se domáhají toho, aby Soudní dvůr:

— zrušil napadený rozsudek Tribunálu, jde-li o zamítnutí nového žalobního důvodu týkajícího se přijetí nabídky zahrnující slevu;

— zrušil rozhodnutí EUIPO v rozsahu, ve kterém přijal nabídku IECI, která v rozporu s požadavky zadávací dokumentace zahrnovala slevu;

— uložil EUIPO, aby účastníkům řízení podávajícím kasační opravný prostředek uhradila právní a další náklady a výdaje vzniklé v souvislosti s původním řízením a tímto řízením.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek opírají svou žalobu o skutečnost, že Tribunál nesprávně vyložil argumenty žalovaného a poté, co Tribunál nařídil provedení důkazů, zkreslil důkazy předložené EUIPO, což bylo během jednání rovněž potvrzeno ze strany EUIPO. Tyto důkazy prokazovaly, že nabídka vítězného uchazeče zahrnovala slevu (která nebyla nabídnuta řádným způsobem) a že tato sleva byla při hodnocení vzata v úvahu. Tím, že nabídl slevu, zahrnul první vítězný uchazeč do své nabídky v rozporu se zadávací dokumentací variantu s ohledem na nabízenou cenu (jak to podporují odpovědi zadavatele na otázky uchazečů). Tribunál se zejména dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že EUIPO domněle nevzal pro účely posuzování ceny v úvahu slevu nabídnutou vítězným uchazečem a že tedy, jelikož taková sleva nebyla vzata v úvahu, EUIPO neporušil zadávací dokumentaci.
CS Úřední věstník Evropské unie C 305/19

Kasační opravný prostředek podaný dne 6. července 2016 společností Aughinish Alumina Ltd proti rozsudku Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 22. dubna 2016 ve spojených věcech T-50/06 RENV II a T-69/06 RENV II, Irsko a Aughinish Alumina Ltd v. Evropská komise

(Věc C-373/16 P)

(2016/C 305/28)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Aughinish Alumina Ltd („AAL“) (zástupci: C. Little a C. Waterson, solicitors)

Další účastníci řízení: Irsko, Evropská komise

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

— zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 22. dubna 2016 ve věci T-69/06 RENV II,

— uložil Komisi náhradu nákladů vynaložených AAL v tomto řízení.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

AAL uvádí dva důvody proti rozsudku Tribunálu.

První důvod: Nesprávné právní posouzení při hodnocení výjimečných okolností; porušení zásady legitimního očekávání; nedostatečné odůvodnění.

AAL tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při svém hodnocení legitimních očekávání AAL, zejména při posouzení existence „výjimečných okolností“. Tento důvod se dělí na čtyři části:

První část: Tribunál pochybil, pokud jde o dosah a účinky rozsudku Soudního dvora ve věci C-272/12 P.

Druhá část: Tribunál pochybil, když se domníval, že situace AAL by se měla posuzovat odlišně od situace ve věci 223/85, RSV v. Komise.

Třetí část: Tribunál pochybil, když nesprávně vyložil judikaturu Demesa (věci C-183/02 P a C-187/02 P) jako ukončení legitimních očekávání AAL v souvislosti s nevracením.

Čtvrtá část: Tribunál pochybil, když neprovedl nezbytné vyvážení veřejných a soukromých zájmů. Tribunál tím porušil zásadu ochrany legitimního očekávání a své pochybení zvětšil neuvedením odůvodnění.

Druhý důvod: Nesprávné právní posouzení při výkladu čl. 1 písm. b) bodu i) nařízení Rady č. 659/1999 (1).

AAL tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když uvedl a uplatnil podmínky, za nichž je podpora považována za existující podporu. Konkrétně AAL tvrdí, že Tribunál nesprávně vyložil čl. 1 písm. b) bod i) nařízení Rady (ES) č. 659/1999.

(1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. 1999, L 83, s. 1).
CS Úřední věstník Evropské unie C 326/9

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal de Justiça (Portugalsko) dne 23. května 2016 – Fidelidade-Companhia de Seguros SA v. Caisse Suisse de Compensation a další

(Věc C-287/16)

(2016/C 326/17)

Jednací jazyk: portugalština

Předkládající soud

Supremo Tribunal de Justiça

Účastníci původního řízení

Odvolatelka: Fidelidade-Companhia de Seguros SA

Odpůrci: Caisse Suisse de Compensation, Fundo de Garantia Automóvel, Sandra Cristina Chrystello Pinto Moreira Pereira, Sandra Manuela Teixeira Gomes Seemann, Catarina Ferreira Seemann, José Batista Pereira

Předběžná otázka

Brání čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS (1), čl. 2 odst. 1 směrnice 84/5/EHS (2) a článek 1 směrnice 90/232/EHS (3) o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel vnitrostátní právní úpravě, která za poskytnutí nepravdivých prohlášení o vlastnictví motorového vozidla nebo o totožnosti jeho obvyklého řidiče stanoví sankci v podobě absolutní neplatnosti pojistné smlouvy, pokud osoba, která uzavřela smlouvu, nemá hospodářský zájem na provozu daného motorového vozidla a pokud zúčastněné osoby (pojistník, majitel a obvyklý řidič) usilují o to, aby podvodem dosáhly krytí rizik vyplývajících z provozu, a to prostřednictvím i) uzavření smlouvy, kterou by pojišťovna neuzavřela, pokud by jí byla známa totožnost pojistníka; ii) placením nižšího pojistného, než jaké by bylo namístě, a to z důvodu věku obvyklého řidiče?

(1) Směrnice Rady ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. 1972 L 103, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 10).

(2) Druhá Směrnice Rady ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. 1984 L 8, s. 17; Zvl. vyd. 06/07, s. 3).

(3) Třetí směrnice Rady ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. 1990 L 129, s. 33; Zvl. vyd. 06/01, s. 249).
3)

Jakým způsobem se v projednávaném případě do posouzení, zda lze občana Unie, ve vztahu k němuž byla prokázána použitelnost čl. 1 oddílu F písm. a) a b) úmluvy o uprchlících, prohlásit za nežádoucí osobu, promítne zásada proporcionality? Mají být uplatněny faktory uvedené v čl. 28 odst. 1 směrnice o pobytu, ať již jako součást posouzení, nebo samostatně? Má být zohledněno období deseti let pobytu v hostitelském státě uvedené v čl. 28 odst. 3 písm. a), ať již jako součást posouzení, nebo samostatně? Uplatní se v plném rozsahu faktory vyjmenované v bodě 3.3 pokynů pro lepší provádění a uplatňování směrnice 2004/38/ES [COM (2009)313]?
CS Úřední věstník Evropské unie C 335/33

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Rakousko) dne 31. května 2016 – Corbin Opportunity Fund Lp a další

(Věc C-309/16)

(2016/C 335/44)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Bundesverwaltungsgericht

Účastníci původního řízení

Žalobci: Corbin Opportunity Fund Lp, Corbin Capital Partners, Redwood Drawdown Master Fund Lp, Redwood Opportunity Master Fund Ltd, Redwood Capital Management LLC, Pontus Holdings Ltd, RMF Financial Holdings Sàrl

Žalovaný: FMA Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde

Předběžné otázky

1) Je směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (1), zejména její čl. 1 odst. 1 a čl. 2 odst. 1 bod 2 použitelná z hlediska časové a věcné působnosti na případ takové společnosti, nacházející se ve stavu řešení krize, jako je společnost ve věci v původním řízení, jejíž řešení krize začalo v rámci vnitrostátních mechanismů již před uplynutím lhůty pro provedení směrnice a pokračovalo po uplynutí prováděcí lhůty na základě vnitrostátních norem, kterými byla provedena uvedená směrnice?

2) Přiznává směrnice 2014/59/EU věřitelům takové společnosti, nacházející se ve stavu řešení krize, kteří podali k orgánu příslušnému k řešení krize návrh, aby tento orgán „prověřil a zakázal“ určité zamýšlené nebo již učiněné právní úkony (např. soudní smír) společnosti, nacházející se ve stavu řešení krize, vůči jiným věřitelům, práva, na jejichž ochranu mají věřitelé přístup k správnímu a soudnímu řízení?

(1) Úř. věst. L 173, s. 190.
CS Úřední věstník Evropské unie C 326/16

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 22. června 2016 – MP v. Secretary of State for the Home Department

(Věc C-353/16)

(2016/C 326/28)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom

Účastníci původního řízení

Žalobce: MP

Žalovaný: Secretary of State for the Home Department

Předběžná otázka

Vztahuje se čl. 2 písm. e) ve spojení s čl. 15 písm. b) směrnice Rady 2004/83/ES (1) na reálnou hrozbu vážné fyzické nebo psychické újmy na zdraví žalobce v případě vrácení do země původu, která vyplývá z předchozího mučení nebo nelidského či ponižujícího zacházení, za něž byla země původu odpovědná?

(1) Směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu tohoto postavení

Úř. Věst. L 304, s. 12
CS Úřední věstník Evropské unie C 326/14

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de première instance de Liège (Belgie) dne 22. června 2016 – Jean Jacob, Dominique Lennertz v. État belge

(Věc C-345/16)

(2016/C 326/25)

Jednací jazyk: francouzština

Předkládající soud

Tribunal de première instance de Liège

Účastníci původního řízení

Žalobci: Jean Jacob, Dominique Lennertz

Žalovaný: État belge

Předběžná otázka

Brání článek 39 [ES] tomu, aby v důsledku belgického daňového systému vyplývajícího z článku 155 ZDP z roku 1992, bez ohledu na to, zda se použije oběžník č. Ci.RH.331/575.420 ze dne 12. března 2008, byly lucemburské důchody žalobce osvobozené od daně na základě článku 18 Smlouvy o zamezení dvojímu zdanění uzavřené mezi Belgií a Lucemburskem zahrnuty do výpočtu belgické daně a zohledněny při uplatnění daňových výhod upravených v ZDP z roku 1992 a aby byl nárok na uvedené výhody, jako je nezdanitelná část základu daně, dlouhodobé spoření, výdaje zaplacené s poukázkami na služby, výdaje vynaložené za účelem snižování nákladů na energie v domácnosti, na zabezpečení domácnosti proti krádeži nebo požáru, dary žalobce na dobročinné účely, snížen nebo poskytnut v menším rozsahu než v případě, že by oběma žalobcům plynuly příjmy ze zdrojů v Belgii a žalobkyně by namísto žalobce pobírala důchody pocházející výlučně z Belgie?
CS Úřední věstník Evropské unie C 343/28

Kasační opravný prostředek podaný dne 24. června 2016 Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe E C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C., Valentino Pesca Snc, di Camplone Arnaldo & C. proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 27. dubna 2016 ve věci T-316/13, Pappalardo a další v. Komise

(Věc C-350/16 P)

(2016/C 343/41)

Jednací jazyk: italština

Účastnice řízení

Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe E C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C., Valentino Pesca Snc, di Camplone Arnaldo & C. (zástupci: V. Cannizzaro a L. Caroli, advokáti)

Další účastnice řízení: Evropská komise

Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek

Navrhovatelé navrhují, aby Soudní dvůr Evropské unie:

— v prvé řadě zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 27. dubna 2016 ve věci T-316/13 a vrátil věc Tribunálu, aby o ní rozhodl v souladu s právními zásadami určenými Soudním dvorem;

— podpůrně, pokud Soudní dvůr usoudí, že okolnosti věci to dovolují, v souladu s článkem 61 Statutu Soudního dvora rozhodnul ve věci samé o návrhových žádáních podaných účastníky řízení v původní žalobě podané k Tribunálu, konkrétně 1. konstatoval mimosmluvní odpovědnost Evropské komise za újmu způsobenou navrhovatelům přijetím nařízení Komise (ES) č. 530/2008 ze dne 12. června 2008, o zavedení nouzových opatření pro plavidla lovící košelkovými nevody tuňáka obecného v Atlantském oceánu východně od 45 o západní délky a ve Středozemním moři, které prohlásil Soudní dvůr za neplatné v rozsudku, který přijal dne 17. března 2011, AJD Tuna, C – 221/09 (EU:C:2011:153), 2. v důsledku toho uložil Evropské komisi nahradit újmy způsobené navrhovatelům;

— uložil Komisi náhradu všech nákladů řízení

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

I. Tribunál vycházel z nesprávného právního posouzení, když vyloučil relevantnost usnesení Tribunálu ze dne 14. února 2012 ve věci T-305/08, pokud jde o určení dosahu prohlášení neplatnosti nařízení č. 530/2008 v rozsudku AJD Tuna. K tomu, aby Tribunál ve svém usnesení ze dne 14. února 2012 prohlásil, že není třeba rozhodnout ve věci T-305/08, vyložil rozsudek AJD Tuna v tom smyslu, že tento rozsudek v plném rozsahu vyhověl návrhovým žádáním žalobkyně v dotčené věci směřujícím k prohlášení neplatnosti článku 1 nařízení č. 530/2008. Předmětem výroku usnesení ze dne 14. února 2012 tedy bylo určení dosahu prohlášení neplatnosti v rozsudku AJD Tuna. Z toho vyplývá, že v rozhodnutí, které je předmětem tohoto kasačního opravného prostředku, měl Tribunál použít prohlášení neplatnosti nařízení č. 530/2008 v rozsudku AJD Tuna v souladu s dosahem určeným usnesením Tribunálu ze dne 14. února 2012 ve věci T-305/08.
1.

Porušení čl. 76 odst. 2 nařízení o ochranné známce Společenství (dále jen „NOZS“) Obě námitky předložené KENZO S.A. vycházejí z čl. 8 odst. 5 NOZS (1). V obou případech zohlednil odvolací senát důkazy předložené na podporu námitky založené na dobrém jménu, kterou podal subjekt podávající námitky v námitkovém řízení vedeném námitkovým oddělením za účelem prokázání řádného užívání ochranné známky. Je nesporné, že dotčené dokumenty byly podány po uplynutí lhůty pro předložení důkazů o existenci, platnosti a rozsahu ochrany staršího práva podle pravidla 19 odst. 1 nařízení č. 2868/95. Z pravidla 19 odst. 1 a 2 a z pravidla 20 odst. 1 nařízení č. 2868/95 vyplývá, že námitka podle čl. 8 odst. 5 musí být odmítnuta, pokud subjekt podávající námitku neprokáže ve lhůtě stanovené Úřadem dobré jméno starší ochranné známky. Tribunál měl nicméně za to, že odvolací senát měl posuzovací pravomoc k tomu, aby posoudil, zda zohlední dotčené důkazy předložené na podporu dobrého jména, a že odvolací senát tuto pravomoc stanovil, uplatnil a řádně odůvodnil zohlednění uvedených důkazů. Účastnice podávající kasační opravný prostředek má však za to, že závěr Tribunálu, kterým tuto pravomoc odvolacímu senátu přiznal, je stižen právní vadou a představuje nesprávné uplatnění pravidel 19 odst. 1 a 2 a 20 odst. 1 nařízení č. 2868/95. Účastnice podávající kasační opravný prostředek si je vědoma skutečnosti, že další účastníci řízení mají za to, že přípustnost posouzení dokumentů, které byly předloženy na podporu řádného užívání, se má řídit nikoli pravidlem 20 odst. 1 nařízení č. 2868/95, ale pravidlem 50 odst. 1 třetí větou nařízení č. 2868/95 (2), které je zvláštním procesním ustanovením pro řízení před odvolacím senátem. I pokud by měla být posuzovací pravomoc odvolacího senátu stanovena podle pravidla 50 odst. 1 třetí věty nařízení č. 2868/95, byla tato pravomoc uplatněna odvolacím senátem nesprávně a Tribunál nesprávně uplatnil čl. 76 odst. 2 NOZS, pakliže potvrdil závěry odvolacího senátu o neoddělitelnosti vztahu mezi prokázáním použití a prokázáním dobrého jména, což považoval za řádné uplatnění jeho posuzovací pravomoci. Odvolací senát totiž ani nevymezil rozsah své posuzovací pravomoci, tj. nevymezil, zda je třeba tuto pravomoc v projednávané věci uplatnit restriktivně či nikoli. Pokud by odvolací senát uplatnil svou posuzovací pravomoc správně, měl dojít k závěru, že tato posuzovací pravomoc musí být v souladu s rozsudkem Rintisch (věc C-120/12 P, Bernhard Rintisch v. OHIM) uplatněna restriktivně. Za daných okolností by tedy jediným správným způsobem řádného uplatnění této posuzovací pravomoci bylo, pokud by nebyly zohledněny dokumenty, které byly předloženy na podporu dobrého jména. Tribunál nezohlednil skutečnost, že odvolací senát řádně nevymezil rozsah své posuzovací pravomoci a tuto pravomoc neuplatnil v příslušném rozsahu, čímž jednal v rozporu s čl. 76 odst. 2 NOZS.
1.

Porušení čl. 76 odst. 2 nařízení o ochranné známce Evropského společenství Obě námitky podané společností KENZO S.A. jsou založeny na čl. 8 odst. 5 nařízení o ochranné známce Společenství (dále jen „nařízení“) (1). V obou případech vzal odvolací senát na vědomí důkazy podporující tvrzení o dobrém jménu, které namítající uplatnil u námitkového oddělení za účelem stanovení skutečného užívání ochranné známky. Je nepochybné, že dotčené doklady byly předloženy po vypršení lhůty pro podávání důkazů o existenci, platnosti a rozsahu ochrany staršího práva podle pravidla 19 odst. 1 nařízení. Z pravidla 19 odst. 1 a 2 a pravidla 20 odst. 1 nařízení vyplývá, že námitka na základě čl. 8 odst. 5 musí být zamítnuta, pokud namítající neprokáže v průběhu lhůty, kterou mu Úřad stanoví, dobré jméno starší ochranné známky. Tribunál nicméně dospívá k závěru, že odvolací senát měl posuzovací pravomoc o tom, zda by měly být dotčené důkazy vzaty v úvahu na podporu tvrzení o dobrém jménu, že odvolací senát rozpoznal a vykonal posuzovací pravomoc a poskytl řádné důvody pro vzetí takových důkazů v úvahu. Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek je naopak toho názoru, že rozhodnutí Tribunálu přiznávající odvolacímu senátu posuzovací pravomoc je stiženo nesprávným právním posouzením a vede k nesprávnému použití pravidla 19 odst. 1 a 2 a pravidla 20 odst. 1 nařízení. Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek si je vědoma toho, že další účastníci řízení tvrdí, že přípustnost uvážení dokladů předložených na podporu skutečného užívání na podporu tvrzení o dobrém jménu se neřídí pravidlem 20 odst. 1 nařízení, ale pravidlem 50 odst. 1 třetím pododstavcem nařízení č. 2868/95 (2), jakožto zvláštním procesním pravidlem před odvolacím senátem. I kdyby byla posuzovací pravomoc odvolacího senátu vykládána v souladu s pravidlem 50 odst. 1 třetím pododstavcem nařízení, byla posuzovací pravomoc odvolacím senátem vykonána nesprávně a Tribunál nesprávně použil článek 76 odst. 2 tím, že uznal uvážení odvolacího senátu o neoddělitelném spojení důkazu o užívání a důkazu o dobrém jménu za řádný výkon jeho posuzovací pravomoci. Odvolací senát vlastně ani nestanovil rozsah své posuzovací pravomoci, např. stanovením toho, zda musí být posuzovací pravomoc v projednávaném případě vykonávána restriktivním způsobem či nikoliv. Kdyby odvolací senát vykonal svoji posuzovací pravomoc správně, uznal by, že posuzovací pravomoc musí být v souladu s rozsudkem Rintisch (Věc C-120/12 P, Bernhard Rintisch v. OHIM) vykonána restriktivním způsobem. Za těchto okolností by bylo jediným správným způsobem, jak vykonat posuzovací pravomoc, nevzetí v úvahu dokladů na podporu tvrzení o dobrém jménu. Tribunál přehlédl skutečnost, že odvolací senát nedokázal správně stanovit rozsah své posuzovací pravomoci a v takovém rozsahu svoji posuzovací pravomoc použil, čímž porušil čl. 76 odst. 2 nařízení.