34

Za těchto okolností se Bundesfinanzgericht (spolkový finanční soud, Rakousko) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Musí být čl. 11 odst. 3 písm. e) nařízení č. 883/2004 vykládán v tom smyslu, že do jeho působnosti spadá situace zaměstnankyně se státní příslušností členského státu, v němž má ona a její děti bydliště, která se zaměstnavatelem se sídlem v jiném členském státě uzavře pracovní poměr jako rozvojová pracovnice podléhající podle právních předpisů státu sídla systému povinného pojištění a kterou zaměstnavatel vyšle do třetí země sice nikoliv ihned po nástupu do zaměstnání, nýbrž po absolvování přípravného kurzu a která se poté vrátí do státu sídla na dobu pro opětovné začlenění? 2) Porušuje takové vnitrostátní ustanovení, jako je ustanovení § 53 odst. 1 [FLAG], v němž je mimo jiné samostatně zakotveno rovné postavení s rakouskými státními příslušníky, zákaz provádění nařízení ve smyslu čl. 288 druhého pododstavce SFEU? Třetí a čtvrtá otázka se týkají případu, že situace žalobkyně v původním řízení spadá do působnosti čl. 11 odst. 3 písm. e) nařízení č. 883/2004 a unijní právo ukládá povinnost poskytovat rodinné dávky výlučně členskému státu bydliště. 3) Musí být zákaz diskriminace na základě státní příslušnosti, který je pro zaměstnance zakotven v čl. 45 druhém pododstavci SFEU, a podpůrně v článku 18 SFEU, vykládán v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je ustanovení § 13 odst. 1 [zákona o postavení rozvojových pracovníků], ve znění účinném do 31. prosince 2018 […], které nárok na rodinné dávky v členském státě, který není podle unijního práva příslušný, váže na podmínku, že rozvojový pracovník musí mít již před začátkem zaměstnání centrum svých životních zájmů, příp. svůj obvyklý pobyt na území členského státu sídla, přičemž tento požadavek musí splňovat také rakouský státní příslušník? 4) Musí být čl. 68 odst. 3 nařízení 883/2004 a čl. 60 odst. 2 a 3 nařízení [č. 987/2009] vykládány v tom smyslu, že instituce členského státu, o němž se žadatelka domnívala, že je přednostně příslušný jako členský stát zaměstnání, a jemuž byla předložena žádost o rodinné dávky, jehož právní předpisy však nejsou použitelné ani přednostně, ani podpůrně, [a v němž] však existuje nárok na rodinné dávky podle alternativního ustanovení vnitrostátního práva, musí analogicky použít ustanovení upravující povinnost postoupení žádosti, informování, přijetí prozatímního rozhodnutí o použitelných pravidlech přednosti a prozatímním vyplacení dávek? 5) Týká se povinnost přijetí prozatímního rozhodnutí o použitelných pravidlech přednosti výlučně [finanční správy] jako požádané instituce, nebo také správního soudu, u něhož byl podán opravný prostředek? 6) V jakém okamžiku je správní soud povinen přijmout prozatímní rozhodnutí o použitelných pravidlech přednosti? Sedmá otázka se týká případu, že situace [žalobkyně v původním řízení] spadá do působnosti čl. 11 odst. 3 písm. a) nařízení č. 883/2004 a unijní právo ukládá povinnost vyplácet rodinné dávky společně členskému státu zaměstnání a členskému státu bydliště. 7) Musí být sousloví „uvedená instituce […] postoupí žádost“ uvedené v čl. 68 odst. 3 písm. a) nařízení č. 883/2004 a sousloví ‚tato instituce danou žádost […] postoupí‘ uvedené v článku 60 [nařízení č. 987/2009] vykládána v tom smyslu, že tato ustanovení spojují instituci členského státu, který je příslušný přednostně, a instituci členského státu, který je příslušný podpůrně, tím způsobem, že oba členské státy musí vyřídit jednu (a pouze jedinou) žádost o rodinné dávky, anebo musí žadatel o případný doplatek dané instituce členského státu, jehož právní předpisy se použijí podpůrně, požádat zvlášť, takže posledně uvedený žadatel musí u dvou institucí dvou členských států podat dvě fyzické žádosti (formuláře), s nimiž jsou přirozeně spojeny různé lhůty? Osmá a devátá otázka se týkají období od 1. ledna 2019, kdy Rakouská republika společně se zavedením indexace rodinných dávek přestala poskytovat rodinné dávky pro rozvojové pracovníky tím, že zrušila §13 odst. 1 [zákona o postavení rozvojových pracovníků] […] 8) Musí být čl. 4 odst. 4, články 45 a 208 SFEU, čl. 4 odst. 3 SEU, jakož i články 2, 3 a 7 a ustanovení hlavy II nařízení č. 883/2004 vykládány v tom smyslu, že členskému státu obecně zakazují, aby odňal rodinné dávky rozvojovému pracovníkovi, který své rodinné příslušníky přivede s sebou do třetí země, do níž byl vyslán? Alternativně devátá otázka: 9) Musí být čl. 4 odst. 4, článek 45 a článek 208 SFEU, čl. 4 odst. 3 SEU, jakož i články 2, 3 a 7 ustanovení hlavy II nařízení č. 883/2004 vykládány v tom smyslu, že rozvojovému pracovníkovi, který získal nárok na rodinné dávky již v předchozích obdobích, v situaci, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, zaručují zachování tohoto nároku v individuálním a konkrétním případě pro [budoucí] období, ačkoliv členský stát poskytování rodinných dávek rozvojovým pracovníkům zrušil?“