STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

MANUELA CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONY

přednesené dne 9. července 2019 ( 1 )

Věc C‑414/18

Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

proti

Banca d’Italia

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (regionální správní soud pro Lazio, Itálie)]

„Předběžná otázka – Přípustnost – Nedostatek pravomoci vnitrostátního soudu přezkoumávat legalitu aktů Jednotného výboru pro řešení krizí – Povinnost napadnout akty Jednotného výboru pro řešení krizí u Tribunálu – Harmonizace právních předpisů – Bankovní unie – Ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí – Řádné a mimořádné příspěvky do vnitrostátního fondu pro řešení krizí – Určení příspěvku předem na rok 2016 do Jednotného fondu pro řešení krizí – Příspěvky družstevních úvěrových institucí – Úprava příspěvků podle rizikového profilu – Článek 5 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 – Vyloučení některých závazků při výpočtu příspěvků“

1. Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce poskytuje Soudnímu dvoru příležitost k objasnění dvou sporných otázek ve vztahu k příspěvkům, které jsou úvěrové instituce povinny platit do Jednotného fondu pro řešení krizí (dále jen „SRF“) nebo do vnitrostátních fondů pro řešení krizí (dále jen „NRF“) za účelem jejich financování, a sice: – zaprvé komu přísluší výkon soudního přezkumu rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí (dále jen „SRB“) o těchto příspěvcích, jestliže jsou bankovním institucím oznámeny vnitrostátním orgánem pro řešení krizí (dále jen „NRA“), jako je Banca d’Italia (Italská národní banka), a – zadruhé zda je při výpočtu příspěvků ve prospěch NRF nutné zohlednit interní závazky mezi institucemi téže skupiny družstevních úvěrových bank a jejich možné vyloučení.

I. Právní rámec

A. Unijní právo

1. Právní úprava příspěvků úvěrových institucí do vnitrostátních fondů pro řešení krizí v celé Unii

a) Směrnice 2014/59/EU ( 2 )

2. Ohledně přepisu článků 100, 102, 103 a 104 této směrnice odkazuji na stanovisko, které jsem před nedávnem přednesl ve věci C‑255/18, State Street Bank International ( 3 ).

b) Nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ( 4 )

3. V bodech 8 a 9 odůvodnění se uvádí: „(8) Výpočet příspěvků na individuální úrovni by vedl v případě skupin při určování základního ročního příspěvku jednotlivých subjektů skupiny k dvojímu započtení některých závazků, protože závazky související s dohodami, jež subjekty téže skupiny uzavřely mezi sebou, by byly součástí celkových závazků, které se berou v úvahu ke stanovení základního ročního příspěvku každého subjektu skupiny. Proto by v případě skupin mělo být stanovení základního ročního příspěvku dále specifikováno, aby se zohlednila vzájemná propojenost subjektů skupiny a předešlo se dvojímu započtení expozic uvnitř skupiny. […] (9) Pro účely výpočtu základního ročního příspěvku subjektu skupiny by se do celkových závazků, které se berou v úvahu, neměly zahrnout závazky plynoucí ze smlouvy, jež daný subjekt skupiny uzavřel s jiným subjektem, jenž je členem téže skupiny. Vyloučení těchto závazků by však mělo být možné pouze, je-li každý subjekt skupiny usazen v Unii, je zahrnut v téže konsolidaci v plném rozsahu, podléhá odpovídajícím centralizovaným postupům hodnocení, měření a kontroly rizika a neexistují-li současné či předvídatelné podstatné věcné či právní překážky bránící okamžitému splacení dotčených závazků, jakmile nabudou splatnosti. Tím by se mělo zabránit tomu, aby závazky byly vyloučeny ze základu pro výpočet příspěvků v případě, že neexistují záruky, že úvěrové expozice uvnitř skupiny by byly pokryty, jestliže se finanční situace skupiny zhorší. […]“

4. Článek 4 („Stanovení ročních příspěvků“) uvádí: „1. Orgány příslušné k řešení krize stanoví roční příspěvky splatné jednotlivými institucemi v poměru k jejich rizikovému profilu na základě informací, které tyto instituce poskytly podle článku 14, a za použití metodiky stanovené v tomto oddílu. 2. Orgán příslušný k řešení krize stanoví roční příspěvek uvedený v odstavci 1 na základě roční cílové úrovně mechanismu financování k řešení krizí, přičemž zohlední cílovou úroveň, jíž má být podle čl. 102 odst. 1 směrnice 2014/59/EU dosaženo do 31. prosince 2024, a na základě čtvrtletně počítané průměrné hodnoty vkladů pojištěných v předchozím roce všemi institucemi povolenými na jeho území.“

5. Článek 5 („Úprava základního ročního příspěvku podle rizikového profilu“) stanoví: „1. Při výpočtu příspěvků uvedených v čl. 103 odst. 2 směrnice 2014/59/EU se nezapočítají tyto závazky: a) vnitroskupinové závazky plynoucí z transakcí uzavřených mezi určitou institucí a další institucí, která je součástí téže skupiny, jsou-li splněny všechny tyto podmínky: i) každá z institucí je usazena v Unii; ii) každá z institucí podléhá stejnému konsolidovanému dohledu podle článků 6 až 17 nařízení [Evropského parlamentu a Rady] (EU) č. 575/2013 [ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2013, L 176, s. 1)] v plném rozsahu a podléhá přiměřeným centralizovaným postupům hodnocení, měření a kontroly rizika; iii) neexistuje žádná současná nebo předvídatelná podstatná věcná nebo právní překážka, která by bránila rychlému vyrovnání závazku v době jeho splatnosti; […] f) v případě institucí poskytujících podpůrné úvěry závazky zprostředkovatele vůči původní nebo jiné podpůrné bance nebo jinému zprostředkovateli a závazky původní podpůrné banky vůči subjektům, které jí poskytují finanční prostředky, v míře, v níž je hodnota těchto závazků vyrovnána podpůrnými úvěry dané instituce.“

2. Právní úprava příspěvků úvěrových institucí do Jednotného fondu pro řešení krizí v rámci bankovní unie

a) Nařízení (EU) č. 806/2014 ( 5 )

6. Bod 120 odůvodnění zní: „Jednotný mechanismus pro řešení krizí sdružuje výbor, Radu, Komisi a orgány příslušné k řešení krize zúčastněných členských států. Soudní dvůr má pravomoc přezkoumávat legalitu rozhodnutí přijatých výborem, Radou a Komisí v souladu s článkem 263 Smlouvy o fungování EU a pravomoc k určení jejich mimosmluvní odpovědnosti. Kromě toho má Soudní dvůr podle článku 267 Smlouvy o fungování EU pravomoc na žádost vnitrostátních soudních orgánů rozhodovat o předběžných otázkách týkajících se platnosti a výkladu aktů přijatých orgány, institucemi nebo agenturami Unie. Vnitrostátní soudní orgány by měly mít – v souladu s jejich vnitrostátními právními předpisy – pravomoc přezkoumávat legalitu rozhodnutí, která přijaly orgány příslušné k řešení krize ze zúčastněných členských států v rámci výkonu pravomocí jim svěřených tímto nařízením, a také pravomoc určit jejich mimosmluvní odpovědnost.“

7. Článek 67 stanoví: „1. Zřizuje se Jednotný fond pro řešení krizí (dále jen ‚fond‘). Je naplňován v souladu s pravidly o převádění finančních prostředků získaných na vnitrostátní úrovni do fondu, která jsou stanovena v dohodě. […] 3. Vlastníkem fondu je výbor. 4. Příspěvky podle článků 69, 70 a 71 jsou získávány od subjektů uvedených v článku 2 vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize a jsou převáděny do fondu v souladu s dohodou.“

8. Ve vztahu k příspěvkům předem článek 70 udává: „1. Jednotlivé příspěvky každé instituce se získávají alespoň jednou ročně a vypočítají se jako úměrný podíl celkové hodnoty jejích závazků (bez započtení kapitálu) po odečtení pojištěných vkladů na úhrnných závazcích (bez započtení kapitálu) všech institucí povolených na území všech zúčastněných členských států po odečtení pojištěných vkladů. 2. Výbor každoročně, po konzultaci s ECB nebo s vnitrostátním příslušným orgánem a v úzké spolupráci s vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize, vypočte jednotlivé příspěvky, aby zajistil, že příspěvky, které mají uhradit všechny instituce povolené na území všech zúčastněných členských států, nepřekročí 12,5 % cílové úrovně. […]“

b) Prováděcí nařízení (EU) 2015/81 ( 6 )

9. Článek 4 („Výpočet ročních příspěvků“) stanoví: „Pro každé příspěvkové období výbor po konzultaci s ECB nebo vnitrostátními příslušnými orgány a v úzké spolupráci s vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize vypočte roční příspěvek splatný každou institucí, a to na základě roční cílové úrovně fondu. Roční cílová úroveň se stanoví s odkazem na cílovou úroveň fondu podle čl. 69 odst. 1 a článku 70 nařízení (EU) č. 806/2014 a v souladu s metodikou stanovenou v nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63.“

10. Článek 5 zní: „1. Výbor oznamuje relevantním vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize svá rozhodnutí o výpočtu ročních příspěvků institucí povolených na jejich příslušných územích. 2. Po obdržení oznámení podle odstavce 1 sdělí každý vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize každé instituci povolené v jeho členském státě rozhodnutí výboru o výpočtu ročního příspěvku splatného danou institucí.“

B. Vnitrostátní právo: Legislativní nařízení č. 180/2015 ( 7 )

11. Směrnice 2014/59 byla do italského právního řádu provedena legislativním nařízením č. 180 ze dne 16. listopadu 2015.

12. I ohledně přepisu čl. 2 odst. 1, čl. 3 odst. 1, článku 78, čl. 81 odst. 1 a 2 a článku 83 tohoto legislativního nařízení odkazuji na stanovisko ve věci State Street Bank International.

II. Původní řízení a předběžné otázky

13. Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo (dále jen „Iccrea Banca“) je banka, již by bylo možno označit za banku „druhé úrovně“, která je umístěna na vrcholu sítě úvěrových institucí v Itálii nazvaných „družstevní úvěrové banky“ (dále jen „BCC“) ( 8 ).

14. Předmětem činnosti banky Iccrea Banca je „činit činnost družstevních úvěrových bank ucelenější, intenzivnější a účinnější, a to jejich podporováním a posílením činnosti prostřednictvím poskytování úvěrových činností, technického zprostředkování a finanční pomoci ve všech formách“.

15. Italská národní banka postupně v několika opatřeních ( 9 ) požadovala po Iccrea Banca, aby zaplatila řádné, mimořádné a dodatečné příspěvky do italského NRF za roky 2015 a 2016, stejně jako příspěvky do SRF za rok 2016.

16. Iccrea Banca se u předkládajícího soudu domáhala zrušení opatření vydaných Italskou národní bankou s tím, že napadla způsoby výpočtu požadovaných příspěvků ( 10 ).

17. Podle názoru Iccrea Banca: – Italská národní banka měla posoudit závazky mezi ní a BCC jako vnitroskupinové závazky a tyto závazky měly být každopádně podřízeny stejnému režimu jako podpůrné úvěry. – Italská národní banka při výpočtu příspěvků nevzala v úvahu specifičnost systému, který tvoří žalobkyně a BCC. – Italská národní banka nezohlednila podpůrnou úlohu, kterou Iccrea Banka vykonává v systému BCC, a existenci „faktické skupiny“, jejíž závazky by měly být zahrnuty mezi výjimky uvedené v nařízení v přenesené pravomoci 2015/63. Každopádně neměly podle zásad proporcionality, zákazu diskriminace a rovného zacházení podléhat dvojímu započtení (a dvojímu příspěvku). – Zkrátka výše příspěvků, které má zaplatit do NRF a SRF, by měla být mnohem nižší, než bylo požadováno.

18. Italská národní banka úvodem namítá nedostatek pravomoci předkládajícího soudu k rozhodnutí o návrhových žádáních banky Iccrea Banca týkajících se příspěvků do SRF za rok 2016. Přidává další formální námitky ( 11 ) a ve vztahu k meritorní stránce uvádí: – Mezi Iccrea Banca a BCC neexistuje skutečný ovládací vztah ani dominantní vliv pro účely požadavku zakotveného v čl. 5 odst. 1 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci 2015/63. – Není možno přiznat právní význam čistě faktickému údaji, jako je „podnikatelská mise“, kterou Iccrea Banca uskutečňuje prostřednictvím smluvních vztahů s BCC. Rovněž je nedostačující, že Iccrea Banca vykonává v systému BCC činnost „servisní“ banky. – Není tudíž namístě zacházet se závazky vůči BCC privilegovaně.

19. Za těchto okolností Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (regionální správní soud pro Lazio, Itálie) pokládá Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „Brání čl. 5 odst. 1, zejména písmena a) a f), nařízení [v přenesené pravomoci (EU)] 2015/63 vykládané ve světle zásad nacházejících se v tomto právním předpise, jakož i ve směrnici 2014/59, nařízení 2014/806 a v článku 120 Smlouvy o fungování EU a na základě základních zásad rovného zacházení, zákazu diskriminace a proporcionality podle článku 21 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i zákazu dvojího příspěvku pro účely výpočtu příspěvků podle čl. 103 odst. 2 směrnice 2014/59 použití stanoveného režimu vnitroskupinových závazků i v případě ‚faktické‘ skupiny, nebo každopádně v případě vzájemného propojení existujícího mezi institucí a jinými bankami téhož systému; může se, taktéž ve světle výše uvedených zásad, příznivější zacházení vyhrazené pro podpůrné závazky uvedené v článku 5 analogicky použít také na závazky banky tzv. ‚druhé úrovně‘ vůči ostatním bankám (úvěrového družstevního) systému, anebo musí tato posledně uvedená charakteristika instituce, která konkrétně působí jako ústřední instituce v rámci propojeného a integrovaného uskupení malých bank, a to i ve vztazích s ECB a s finančním trhem, na základě platných právních předpisů v každém případě vést k určité úpravě při předkládání finančních údajů ze strany vnitrostátního orgánu příslušného k řešení krize unijním orgánům a při určování příspěvků, které je instituce povinna platit do fondu pro řešení krizí na základě svých skutečných závazků a svého skutečného rizikového profilu?“

20. Písemná vyjádření předložily Iccrea Banca, Italská národní banka, italská a španělská vláda, jakož i Komise. Jednání, které se uskutečnilo dne 30. dubna 2019, se zúčastnily všechny zmíněné a SRB, který Soudní dvůr vyzval k účasti za použití čl. 24 druhého pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie.

III. Analýza předběžných otázek

A. Úvodní úvahy o příspěvcích do vnitrostátních fondů pro řešení krizí a do Jednotného fondu pro řešení krizí

21. Ve stanovisku State Street Bank International (body 33 až 51) jsem vylíčil základní rysy financování ozdravných postupů a řešení krizí, jehož harmonizace byla završena směrnicí 2014/59. Aniž je nutné znovu je popisovat, věnuji se nyní jejich obsahu za účelem lepšího pochopení tohoto nového normativního jevu.

B. Přípustnost předběžných otázek

22. Opatřeními, proti nimž Iccrea Banca podala žalobu na zrušení ( 12 ), se požaduje zaprvé zaplacení příspěvků za roky 2015 a 2016 do italského NRF a zadruhé zaplacení příspěvků za rok 2016 do SRF.

23. Italská národní banka v původním řízení namítala nedostatek pravomoci předkládajícího soudu k přezkumu obou opatření o příspěvcích do SRF za rok 2016, jelikož ve skutečnosti určil jejich obsah SRB.

24. Uvedený soud má však za to, že má pravomoc přezkoumávat legalitu zmíněných opatření. Uvádí, že „Italská národní banka nejedná jako pouhý prostředník mezi SRB a úvěrovými institucemi, její opatření nepředstavují pouhé sdělení obsahu rozhodnutí vydaného SRB, ale naopak vykonává aktivní a rozhodující úlohu jak ve fázi stanovení příspěvku, tak ve fázi výběru samotných částek, a to prostřednictvím vydání jediného opatření, které vůči úvěrovým institucím vyvolává závazné účinky“ ( 13 ).

25. Komise také odmítla pravomoc předkládajícího soudu přezkoumávat legalitu těchto dvou rozhodnutí výboru SRB s tím, že v jejich rozsahu považuje předběžné otázky za nepřípustné.

26. Námitky Italské národní banky a Komise byly při jednání podpořeny španělskou a italskou vládou (posledně zmíněnou jen částečně a s určitými odchylkami) a podle mého názoru by jim mělo být vyhověno, a to z důvodů, které níže vylíčím. Každopádně vyžadují podrobnou analýzu, jelikož poprvé zmiňují, pokud se nepletu, citlivou otázku soudního přezkumu rozhodnutí SRB o příspěvcích do SRF.

27. Nemám pochybnosti o pravomoci předkládajícího soudu přezkoumat legalitu pěti opatření Italské národní banky o řádných, mimořádných a dodatečných příspěvcích ( 14 ) do NRF za roky 2015 a 2016. Jedná se o specifická opatření Italské národní banky, do nichž SRB nezasahuje a která souvisejí s financováním italského NRF. Tyto příspěvky se primárně používají k řešení krizí méně významných úvěrových institucí, které nejsou zapojeny do jednotného mechanismu dohledu a do jednotného mechanismu pro řešení krizí, ale na které se použijí směrnice 2014/59 a nařízení v přenesené pravomoci 2015/63.

28. Předběžné otázky jsou tedy přípustné v rozsahu těchto pěti opatření Italské národní banky o příspěvcích do NRF. Předkládající soud může meritorně rozhodnout o jejich legalitě v závislosti na odpovědi, kterou obdrží od Soudního dvora ( 15 ).

29. Předběžná otázka musí být naopak prohlášena za částečně nepřípustnou v rozsahu dvou opatření Italské národní banky, která Iccrea Banca sdělují výši jejího řádného příspěvku do SRF v roce 2016. O jejich legalitě předkládající soud nemůže rozhodnout, jelikož původcem je SRB.

30. Je nepochybné, že předkládající soud žádá o výklad článku 5 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63, aniž zpochybňuje jeho platnost a očividně nezpochybňuje ani platnost rozhodnutí SRB o příspěvcích do SRF v roce 2016. Spíše se zaměřuje na opatření Italské národní banky, která provádějí předchozí rozhodnutí SRB. Nicméně v případě, kdy by předkládající soud dospěl k závěru, že způsoby výpočtu příspěvků družstevních úvěrových institucí do SRF na rok 2016 jsou nesprávné, ve skutečnosti by popřel platnost rozhodnutí SRB, která by Italská národní banka vůči bance Iccrea Banca nemohla použít. Ve věci v původním řízení (respektive v její části) jde tedy o legalitu těchto dvou rozhodnutí SRB.

31. Za tohoto předpokladu je podle mého názoru jasné, že vnitrostátní soud nemůže rozhodnout o platnosti rozhodnutí SRB, jelikož přezkum jejich legality spadá výhradně do pravomoci Soudního dvora. Toto tvrzení je podpořeno dvěma argumenty: zaprvé vhodnost použít na rozhodnutí výboru SRB logiku rozsudku Berlusconi a Fininvest ( 16 ); zadruhé použití judikatury TWD Textilwerke Deggendorf ( 17 ).

1. Centralizovaný soudní přezkum rozhodnutí SRB

32. V rozsudku Berlusconi a Fininvest Soudní dvůr rozhodoval o soudním přezkumu rozhodnutí vydaných ve složeném správním řízení o povolení k nabytí nebo zvýšení kvalifikovaných účastí úvěrových institucí v rámci jednotného mechanismu dohledu. V podstatě uvedl, že článek 263 SFEU brání tomu, aby vnitrostátní soudy vykonávaly přezkum legality aktů o zahájení řízení, přípravných aktů nebo nezávazného návrhu, jež přijaly vnitrostátní příslušné orgány v rámci zmíněného postupu.

33. Tento závěr vycházel ze dvou předpokladů: – Pokud akty vnitrostátních orgánů představují jednu fázi postupu, v němž unijní orgán jako jediný vykonává pravomoc k přijetí konečného rozhodnutí, aniž je vázán přípravnými akty nebo návrhy vnitrostátních orgánů, jedná se o unijní akty ( 18 ). – V případě, kdy unijní právo zavádí výlučnou rozhodovací pravomoc unijního orgánu, je na unijním soudu, aby na základě své výlučné pravomoci podle článku 263 SFEU rozhodl o legalitě konečného rozhodnutí přijatého dotyčným unijním orgánem. Je pouze na unijním soudu, aby k zajištění účinné soudní ochrany zúčastněných přezkoumal případné vady, kterými jsou stiženy přípravné akty nebo návrhy vnitrostátních orgánů, jimiž by mohla být dotčena platnost tohoto konečného rozhodnutí ( 19 ).

34. Jak jsem vyjádřil ve stanovisku v uvedené věci ( 20 ), ve složených správních řízeních, na nichž se podílejí vnitrostátní i unijní orgány, je pro určení, zda má být soudní přezkum vykonán unijním soudem, nebo vnitrostátními soudy, klíčová pravomoc k přijetí konečného rozhodnutí. V případě, že je rozhodovací pravomoc v rukou unijního orgánu, soudní přezkum je na unijním soudu podle článku 263 SFEU.

35. Řádné příspěvky do SRF se také určují ve složeném správním řízení, na němž se podílí vnitrostátní orgány pro řešení krize ( 21 ), nicméně pravomoc k přijetí konečného rozhodnutí náleží SRB.

36. Rozsudek Berlusconi a Fininvest, ačkoli byl vydán ve věci složeného správního řízení, které vykazuje odlišnosti oproti řízení o určení příspěvků do SRF, je na ně použitelný. Proto, jak se pokusím níže vysvětlit, soudní přezkum rozhodnutí SRB má být vykonán výhradně unijním soudem.

37. V rozhodnutí SRB/ES/SRF/2016/06 ze dne 15. dubna 2016 SRB podle čl. 54 odst. 1 písm. b) a čl. 70 odst. 2 nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí určil výši ročního příspěvku předem do SRF za rok 2016 ve vztahu ke každé úvěrové instituci – mezi nimi Iccrea Banca – povinné k jeho zaplacení. Vzhledem k chybnému výpočtu byly zmíněné příspěvky změněny rozhodnutím SRB SRB/ES/SRF/2016/13 ze dne 20. května 2016, ve kterém bylo přistoupeno k úpravě příspěvků předem do SRF za rok 2016 ( 22 ).

38. Obě rozhodnutí byla přijata podle čl. 70 odst. 2 nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí a podle článku 4 prováděcího nařízení 2015/81. Podle těchto ustanovení SRB pro každé příspěvkové období po konzultaci s ECB nebo vnitrostátními příslušnými orgány a v úzké spolupráci s NRA vypočte roční příspěvek splatný každou institucí, a to na základě roční cílové úrovně fondu ( 23 ).

39. Článek 6 prováděcího nařízení 2015/81 předpokládá, že SRB stanoví formáty údajů a sdělení, které mají instituce použít ke sdělování informací nezbytných pro účely výpočtu ročních příspěvků, aby zlepšil srovnatelnost sdělovaných informací a efektivitu zpracování obdržených informací. SRB tuto pravomoc postupně začal vykonávat, aby zajistil sběr údajů ze strany NRA ( 24 ).

40. V této přípravné fázi se NRA omezují na základě pokynů SRB na sběr údajů o úvěrových institucích a jejich předávání SRB, přičemž používají výše zmíněné formáty a sdělení. „Úzká spolupráce“ NRA, o níž se zmiňuje čl. 70 odst. 2 nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí, se omezuje na tuto činnost.

41. NRA neprovádějí žádné přípravné úkony spočívající v tom, že by prováděly rozbor údajů nebo je zpracovávaly (toto při jednání osvětlila Italská národní banka), ani SRB nepředkládají návrhy rozhodnutí ( 25 ). Činnost NRA je pouhou operativní podporou.

42. Na základě údajů týkajících se institucí podléhajících jednotnému mechanismu dohledu a jednotnému mechanismu pro řešení krizí SRB rozhodne, jaké příspěvky předem do SRF musí každá z nich zaplatit. Toto rozhodnutí může přijmout jedině SRB, protože v rámci SRF s evropskou cílovou úrovní závisí jednotlivé roční příspěvky institucí povolených na území všech zúčastněných členských států na příspěvcích všech institucí podléhajících jednotnému mechanismu pro řešení krizí ( 26 ).

43. NRA tedy nemohou vypočíst roční příspěvky do SRF, toto rozhodnutí může být vydáno jedině centrálně. Procento ročního celkového příspěvku do SRF musí určit SRB jakožto jediný unijní orgán, který disponuje agregovanými celkovými údaji se vklady všech institucí a informacemi, jež umožňují určit jejich rizikový faktor. Jedině SRB disponuje všemi poznatky nutnými k určení řádných příspěvků do SRF a tuto úlohu každoročně realizuje ( 27 ).

44. Navíc SRB přijímá rozhodnutí o řádných příspěvcích do SRF na výkonném zasedání, a ne na plenárním zasedání, proto se ho zástupci NRA ani neúčastní ( 28 ).

45. Jakmile SRB určí výši ročních příspěvků pro každou instituci, článek 5 prováděcího nařízení 2015/81 stanoví, že příslušným NRA oznamuje svá rozhodnutí, v nichž jsou vyčísleny roční příspěvky institucí povolených na jejich příslušných územích. Poslední fáze tohoto řetězce, a to již čistě pomocného rázu, spočívá v tom, že NRA sdělí každé instituci spadající do jejich pravomocí „rozhodnutí výboru o výpočtu ročního příspěvku splatného danou institucí“.

46. SRB neoznamuje přímo každé úvěrové instituci výši jejího ročního příspěvku do SRF. Toto sdělení, opakuji, provádějí NRA, článek 5 prováděcího nařízení 2015/81 však doslova stanoví, že se oznamuje „rozhodnutí výboru SRB“.

47. Tento postup oznamování nemůže působit jako překážka tomu, aby na rozhodnutí SRB bylo nahlíženo na jako takové, tedy jako na skutečné „rozhodnutí“ ve smyslu čl. 288 třetího pododstavce SFEU, jelikož jmenovitě individualizuje částku, kterou musí každá úvěrová instituce zaplatit na ročním příspěvku do SRF.

48. Italská národní banka jako NRA ve vztahu k Iccrea Banca, pokud jde o rozhodnutí výboru SRB SRB/ES/SRF/2016/06 a SRB/ES/SRF/2016/13, měla funkci pouhého oznamovatele těchto rozhodnutí, jejichž obsah Italská národní banka ani neurčuje, ani nepřezkoumává. NRA nemají pravomoc změnit výši řádných příspěvků do SRF, což je pravomoc vyhrazená SRB, a nedisponují údaji nutnými k provedení zmíněných změn ( 29 ).

49. Neztotožňuji se s názorem, který SRB hájil (s určitou nejistotou) na jednání a setrval na něm před Tribunálem ( 30 ), že jeho rozhodnutí o ročních příspěvcích do SRF jsou určena NRA a vůči úvěrovým institucím nepůsobí žádné právní účinky. SRB totiž zastává názor, že jeho rozhodnutí z roku 2016 byla určena NRA a že tyto orgány přijaly vnitrostátní správní akty, ve kterých sdělily výši ročních příspěvků do SRF každé instituce s tím, že tyto jsou jako jediné napadnutelné u vnitrostátních soudů.

50. SRB při jednání trval na tom, že NRA a on mají společnou pravomoc k přijetí rozhodnutí o ročních příspěvcích do SRF. Dle jeho názoru jde o složené správní řízení, v němž NRA zajišťují konečný výběr těchto příspěvků ( 31 ). Vzhledem k tomu, že rozsudek Berlusconi a Fininvest hovoří pro jediný soudní přezkum v těchto řízeních, SRB považuje za vhodné, v zájmu větší soudní ochrany a efektivní právní jistoty, aby k soudnímu přezkumu byly příslušné vnitrostátní orgány.

51. Argumentace SRB, která se naprosto liší od argumentace Komise, mně nepřipadá přesvědčivá a přispěla k vyvolání nejistoty ohledně vlastností rozhodnutí, ve kterých se určují roční příspěvky do SRF, a možností jejich soudního přezkumu. Žaloby na neplatnost, o kterých Tribunál dosud nerozhodl, a praxe NRA odkrývají celkový obraz ( 32 ), který vyžaduje urgentní vyjasnění.

52. Důvody, jež jsem vylíčil výše, mne vedou ke konstatování, že v daném složeném správním řízení náleží SRB výlučná rozhodovací pravomoc. Právě vzhledem k tomu, že se jedná o rozhodnutí unijního orgánu, čl. 86 odst. 2 nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí stanoví, že v souladu s článkem 263 Smlouvy o fungování EU mohou členské státy, orgány Unie a jakákoli fyzická nebo právnická osoba podat proti rozhodnutí výboru žalobu u Soudního dvora ( 33 ).

53. Na rozdíl od toho, co dovozuje Iccrea Banca, tento závěr nemůže být zpochybněn zmínkou o činnosti vnitrostátních soudních orgánů v bodě 120 odůvodnění nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí.

54. Tento bod odůvodnění připomíná přezkum rozhodnutí NRA vnitrostátními soudními orgány v oblastech, ve kterých jim nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí svěřuje rozhodovací pravomoc. Tak je tomu v případě aktů vydávaných NRA ve věcech řádných příspěvků do NRF, které musí ročně zaplatit méně významné úvěrové instituce, jež nejsou zapojeny do jednotného mechanismu dohledu ani do jednotného mechanismu pro řešení krizí.

55. S přihlédnutím k logice rozsudku Berlusconi a Fininvest jako inspiračnímu zdroji dospívám k závěru, že přezkum legality rozhodnutí výboru SRB a činnosti NRA, které se podílejí na tomto složeném správním řízení, přísluší výhradně Soudnímu dvoru.

2. Použití judikatury TWD Textilwerke Deggendorf

56. Judikatura TWD Textilwerke Deggendorf, před nedávnem potvrzená rozsudkem Georgsmarienhütte a další ( 34 ), stanoví, že fyzická nebo právnická osoba, která má bezpochyby aktivní legitimaci k podání žaloby na neplatnost rozhodnutí unijního orgánu, ztrácí možnost zpochybnit platnost uvedeného rozhodnutí před vnitrostátními soudy v případě, že nechala uplynout dvouměsíční lhůtu, aniž podala žalobu na neplatnost k Tribunálu. Tímto je chráněna právní jistota a jako vhodná procesní cesta pro přezkum legality rozhodnutí unijních orgánů je upřednostněna žaloba na neplatnost před předběžnou otázkou týkající se platnosti.

57. Ve sporu týkajícím se řádných příspěvků do SRF na rok 2016 Iccrea Banca dne 28. července 2017 podala k Tribunálu žalobu na neplatnost proti rozhodnutí SRB SRB/ES/SRF/2016/06 ze dne 15. dubna 2016, ale nenapadla rozhodnutí SRB SRB/ES/SRF/2016/13 ze dne 20. května 2016, ve kterém byly upraveny příspěvky předem do SRF za rok 2016.

58. Tato žaloba byla Tribunálem prohlášena za nepřípustnou, jelikož byla podána po uplynutí lhůty stanovené v čl. 263 šestém pododstavci SFEU ( 35 ).

59. Aktivní legitimace Iccrea Banca k (včasnému) podání této žaloby na neplatnost je podle mne nesporná, jelikož je tato instituce označena názvem v příloze rozhodnutí, v níž je zároveň uvedena částka, kterou je povinna zaplatit na řádných příspěvcích do SRF za rok 2016 ( 36 ), což dokazuje, že je osobně a bezprostředně dotčena.

60. Použití judikatury TWD Textilwerke Deggendorf proto vede k závěru, že Iccrea Banca ztratila možnost zpochybnit platnost rozhodnutí SRB o řádných příspěvcích do SRF za rok 2016 před vnitrostátními soudy v řízení zahájeném proti sdělení oněch rozhodnutí ze strany NRA ( 37 ).

61. Rovněž nenalézám vnitrostátní akt k provedení rozhodnutí SRB, který by Iccrea Banca mohla napadnout u vnitrostátních soudů, což by jí umožnilo nepřímo zpochybnit platnost rozhodnutí SRB cestou předložení předběžné otázky týkající se platnosti ( 38 ). Oznámení obou rozhodnutí SRB o příspěvcích do SRF za rok 2016 nemohou být považována za napadnutelné akty Italské národní banky. V původním řízení je zpochybněna legalita oznámeného aktu, nikoli vady či nedostatky samotného oznámení.

62. Výše řečené potvrzuje judikatura Foto-Frost ( 39 ), která zakazuje vnitrostátnímu soudu prohlásit akt unijního orgánu za neplatný a přijmout jakékoli rozhodnutí v rozporu s tímto aktem nebo rozhodnutí, které vylučuje jeho použití ( 40 ). Vnitrostátní soud tedy nemůže rozhodnutí SBR o příspěvcích do SRF za rok 2016 prohlásit za neplatná ani přijmout žádné jiné opatření, které by ztížilo či změnilo jeho uplatnění.

63. Předběžné otázka jsou tedy nepřípustné, pokud jde o rozhodnutí SRB o příspěvcích do SRF za rok 2016, oznámená Iccrea Banca Italskou národní bankou, a je namístě odpovědět na ni jen v souvislosti s rozhodnutími o příspěvcích do italského NRF.

C. Meritorní analýza: Řádné příspěvky družstevních úvěrových institucí do fondů pro řešení krizí bank

64. Předkládající soud potřebuje vědět, zda pro účely výpočtu řádných příspěvků do NRF spadají závazky, které má banka tzv. „druhé úrovně“ vůči ostatním bankám systému BCC, pod výjimky uvedené v čl. 5 odst. 1, zejména písmenech a) a f) nařízení v přenesené pravomoci 2015/63.

65. Tento předpis stanoví, že při výpočtu příspěvků se nezapočítají vnitroskupinové závazky plynoucí z transakcí uzavřených mezi určitou institucí a další institucí, která je součástí téže bankovní skupiny [písmeno a)] a závazky vyrovnané podpůrnými úvěry [písmeno f)]. V případě takového vzájemně propojeného systému BCC, jako je systém banky Iccrea Banca, odpověď záleží na způsobu organizace jeho vztahů.

66. Obecným pravidlem (čl. 103 odst. 2 směrnice 2014/59) je, že „příspěvek každé instituce je úměrný podílu celkové hodnoty jejích závazků (bez započtení kapitálu) po odečtení pojištěných vkladů na úhrnných závazcích (bez započtení kapitálu) všech institucí povolených na území daného členského státu po odečtení pojištěných vkladů“. Dále toto ustanovení stanoví, že „tyto příspěvky se upraví v poměru k rizikovému profilu institucí podle kritérií přijatých podle odstavce 7“.

67. Klíčovým prvkem pro určení výše řádného příspěvku úvěrové instituce do NRF jsou tedy její závazky. Jejich výše se užívá při výpočtu příspěvku, jelikož součet závazků instituce odráží riziko, které tato instituce představuje pro daný NRF. Výše řádného příspěvku je v zásadě výsledkem použití procentního podílu na hodnotu pasiv každé úvěrové instituce, čímž se vyčíslí základ povinného odvodu.

68. Toto obecné (početní) pravidlo je podle čl. 103 odst. 2 in fine směrnice 2014/59 upraveno dodatečným technickým faktorem, rizikovým profilem institucí.

69. Odstavec 7 tohoto ustanovení zmocnil Komisi „přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 115, jimiž upřesní pojem příspěvků upravených v poměru k rizikovému profilu institucí“. Může přihlédnout – vedle dalších faktorů ( 41 ) – k „rizikové expozici instituce, včetně významu jejích obchodních činností, podrozvahových expozic a míry cizího financování“.

70. Komise využila tohoto zmocnění a přijala nařízení v přenesené pravomoci 2015/63, které upravuje metodiku výpočtu příspěvků, jež mají instituce zaplatit do NRF, jakož i metodiku jeho úpravy podle rizikového profilu instituce. Jeho článek 4 opakuje, že řádné roční příspěvky stanovují NRA v závislosti na závazcích úvěrových institucí, upravených podle jejich rizikového profilu, a v závislosti na: – roční cílové úrovni mechanismu financování k řešení krizí, která má dosáhnout 1 % vkladů v roce 2024 a – čtvrtletně počítané průměrné hodnotě vkladů pojištěných v předchozím roce všemi institucemi povolenými na jejich území.

71. Článek 5 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 se věnuje „úpravě základního ročního příspěvku podle rizikového profilu“ a v odstavci 1 uvádí, že při výpočtu příspěvků uvedených v čl. 103 odst. 2 směrnice 2014/59 se nezapočítají různé druhy závazků. Mezi nimi se nacházejí dva, které jsou relevantní pro projednávanou věc: vnitroskupinové závazky a závazky vztahující se k podpůrným úvěrům.

72. Předkládající soud se táže, zda v takových bankovních skupinách de facto, jako je skupina banky Iccrea Banca, mohou být závazky mezi ústřední institucí a přidruženými BCC považovány za vnitroskupinové závazky. Pokud tomu tak není, dále se táže, zda by se na ně mohla analogicky použít výjimka stanovená pro závazky vztahující se k podpůrným úvěrům.

73. Podle Iccrea Banca jsou závazky ústřední instituce družstevního úvěrového systému vůči BCC vnitroskupinovými závazky anebo eventuálně musí být chápány jako závazky vztahující se k podpůrným úvěrům. Italská národní banka, Komise i španělská a italská vláda zastávají opačný názor, se kterým se ztotožňuji, protože podle mne nejvíce odpovídá smyslu a účelu čl. 5 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63.

1. Interní závazky družstevního úvěrového systému nejsou vnitroskupinovými závazky

74. Podle čl. 5 odst. 1 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 se do závazků použitých při výpočtu řádného příspěvku nezapočítají „vnitroskupinové závazky plynoucí z transakcí uzavřených mezi určitou institucí a další institucí, která je součástí téže skupiny, jsou-li splněny všechny tyto podmínky: i) každá z institucí je usazena v Unii; ii) každá z institucí podléhá stejnému konsolidovanému dohledu podle článků 6 až 17 nařízení č. 575/2013 v plném rozsahu a podléhá přiměřeným centralizovaným postupům hodnocení, měření a kontroly rizika a iii) neexistuje žádná současná nebo předvídatelná podstatná věcná nebo právní překážka, která by bránila rychlému vyrovnání závazku v době jeho splatnosti“.

75. Vyloučení vnitroskupinových závazků se tedy použije jen na transakce mezi institucemi téže bankovní skupiny.

76. Článek 3 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 odkazuje pro účely svého použití na definice obsažené ve směrnici 2014/59. Článek 2 odst. 1 bod 26 definuje skupinu jako „mateřský podnik a jeho dceřiné podniky“ a v bodech 5 a 6 odkazuje na definice dceřiného a mateřského podniku obsažené v článku 4 nařízení č. 575/2013. Tento posledně zmíněný zároveň odkazuje na směrnici 83/349/EHS ( 42 ), která byla zrušena směrnicí 2013/34 ( 43 ), jejíž čl. 2 body 9 a 10 definují jak mateřský podnik („podnik, který kontroluje jeden či více dceřiných podniků“), tak dceřiný podnik („podnik kontrolovaný mateřským podnikem, včetně jakéhokoli dceřiného podniku mateřského podniku, jenž stojí v čele těchto podniků“).

77. Z těchto odkazů křížem lze dovodit, že o bankovní skupinu jde tehdy, když mateřský podnik kontroluje dceřiné instituce. Kontrola de iure se odráží mimo jiné ve většině hlasovacích práv, v právu jmenovat či odvolat většinu členů správního, řídícího nebo dozorčího orgánu jiného podniku a v uplatňování rozhodujícího vlivu na dceřiný podnik na základě smlouvy, kterou s ním uzavřel, jeho stanov nebo společenské nebo zakladatelské smlouvy tohoto podniku. Skupina musí mít konsolidované účetní závěrky a konsolidovanou zprávu vedení samotné skupiny s tím, že tato povinnost platí rovněž v případě, kdy existuje kontrola de facto mateřského podniku nad dceřinými podniky ( 44 ).

78. Skutečnosti obsažené v předkládacím usnesení nenaznačují, že by v rozhodných obdobích Iccrea Banca vykonávala přímou kontrolu či kontrolu de facto nad BCC, s nimiž byla propojena ( 45 ). Závěry, které níže vylíčím, vycházejí z tohoto předpokladu. V každém případě předkládajícímu soudu přísluší posoudit skutkový stav a vztahy mezi různými institucemi.

79. Úloha, kterou Iccrea Banca plní vůči BCC, s nimiž je propojena, neukazuje na to, že by Iccrea Banka nad BCC vykonávala kontrolu, kterou by bylo možno přirovnat ke kontrole mateřského podniku nad podniky dceřinými.

80. Podle předkládacího usnesení ( 46 ) totiž Iccrea Banca vykonává funkci pouhého technického a finančního „zprostředkovatele“ mezi BCC a italským a zahraničním úvěrovým systémem. Nabízí BCC služby nadnárodní povahy, platební služby, služby elektronických peněz, vypořádání a úschovu cenných papírů, jakož i jiné služby finančního charakteru, kdy zároveň působí jako finanční centrála systému BCC, ve kterém řídí i likviditu ( 47 ).

81. Italská národní banka nicméně vyvrací tvrzení Iccrea, že by BCC bez jejího zprostředkování samostatně neměly přístup k dlouhodobějším refinančním operacím (Targeted Long Term Refinancing Operations TLTRO) ECB.

82. Navíc jednou z kumulativních podmínek, které čl. 5 odst. 1 vyžaduje pro vyloučení vnitroskupinových závazků při výpočtu řádných příspěvků do NRF, je, že instituce podléhá stejnému konsolidovanému dohledu podle článků 6 až 17 nařízení č. 575/2013 v plném rozsahu a podléhá přiměřeným centralizovaným postupům hodnocení, měření a kontroly rizika.

83. Ze skutečností sdělených Soudnímu dvoru (potvrzených na jednání) vyplývá, že Iccrea Banca a BCC, s nimiž spolupracuje, nepodléhají konsolidovanému dohledu jako jediná bankovní skupina v rámci jednotného mechanismu dohledu. Rovněž se na ně nevztahuje výjimka z individuálního dohledu podle čl. 7 odst. 1 nařízení č. 575/2013.

84. V souladu s posledně zmíněným ustanovením mohou příslušné orgány upustit od uplatňování individuálního dohledu na kterýkoli dceřiný podnik instituce, pokud dceřiný podnik i instituce podléhají povolení a dohledu dotyčného členského státu a dceřiný podnik je zahrnut do dohledu na konsolidovaném základě nad institucí, která je jeho mateřským podnikem, a pokud jsou splněny přísné podmínky ( 48 ), aby bylo zajištěno přiměřené rozdělení kapitálu mezi mateřský podnik a dceřiný podnik.

2. Interní závazky družstevního úvěrového systému nespadají pod závazky vztahující se k podpůrným úvěrům

85. V souladu s čl. 5 odst. 1 písm. f) nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 se do závazků použitých při výpočtu řádných příspěvků nezapočítají „v případě institucí poskytujících podpůrné úvěry závazky zprostředkovatele vůči původní nebo jiné podpůrné bance nebo jinému zprostředkovateli a závazky původní podpůrné banky vůči subjektům, které jí poskytují finanční prostředky, v míře, v níž je hodnota těchto závazků vyrovnána podpůrnými úvěry dané instituce“.

86. Iccrea Banca nespadá pod tuto výjimku ani ze subjektivního, ani z objektivního hlediska, jelikož: – není podpůrnou bankou ( 49 ); – neposkytuje podpůrné úvěry ve smyslu čl. 3 bodu 28 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 na nekonkurenční, neziskové bázi; – je úvěrovou institucí, nad kterou vykonávají kontrolu soukromí akcionáři, a ne stát či příslušný italský orgán; – nemá cíle žádného orgánu veřejné správy.

87. Úvěry a převody, které Iccrea Banca poskytuje BCC, s nimiž je propojena (stejně tak jako třetím osobám), tedy postrádají prvek rozvíjení či podporování cílů orgánu veřejné správy ani se netěší jeho podpoře.

88. Za těchto okolností by použití výjimky stanovené v čl. 5 odst. 1 písm. f) nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 zvýhodnilo Iccrea Banca oproti ostatním soukromým bankám a narušilo hospodářskou soutěž.

89. Dodávám, že – jak konstatuje italská vláda – účast Iccrea Banca v transakcích TLTRO ECB nemá nic společného s podpůrnými úvěry, neboť ECB poskytuje toto refinancování za tržní úrokovou sazbu a na základě soutěžních nabídkových řízení.

3. Striktní výklad výjimek uvedených v čl. 5 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63

90. Z výše uvedeného vyplývá, že závazky mezi Iccrea Banca a BCC, s nimiž je propojena, nespadají pod výjimky stanovené v čl. 5 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 pro výpočet řádných příspěvků do NRF.

91. Předkládající soud a Iccrea Banca přitom navrhují, že by bylo možné provést široký či analogický výklad těchto výjimek, nebo dokonce judikatorně vytvořit nový výklad tak, že by se interní závazky ústřední instituce družstevního úvěrového systému vůči institucím, které jej tvoří, při výpočtu řádných příspěvků nezapočítaly.

92. Není namístě tento návrh přijmout.

93. Výjimky uvedené v čl. 5 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 musí být stejně jako každá výjimka předmětem striktního výkladu, aby nedošlo k oslabení převládajícího obecného pravidla.

94. Výjimka pro vnitroskupinové závazky zohledňuje vzájemnou propojenost subjektů skupiny a slouží k tomu, aby se předešlo dvojímu započtení expozic uvnitř skupiny. Tato výjimka je podmíněna splněním přísných podmínek ( 50 ), kterým by se mělo zabránit vyloučení závazků ze základu pro výpočet v případě, že neexistují záruky, že by úvěrové expozice uvnitř skupiny byly pokryty, jestliže se finanční situace skupiny zhorší ( 51 ).

95. V případě takových skupin družstevních úvěrových institucí, jako je Iccrea Banca a BCC s ní propojené, unijní normotvůrce usoudil, že neexistují záruky, že by úvěrové expozice uvnitř skupiny byly pokryty, jestliže se finanční situace skupiny zhorší. Proto se rozhodl, že tento typ závazků nevyloučí ze závazků používaných pro výpočet řádných příspěvků, což se odráží v jejich absenci ve výčtu uvedeném v čl. 5 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63.

96. Soudní dvůr přirozeně nemůže tuto volbu unijního normotvůrce změnit, ledaže by byla napadena její platnost, přičemž tento požadavek nevznesl ani předkládající soud, ani účastníci tohoto řízení.

IV. Závěry

97. S ohledem na výše uvedené navrhuji Soudnímu dvoru, aby odpověděl Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (regionální správní soud pro Lazio, Itálie) takto: „1) Předběžné otázky jsou nepřípustné v části týkající se rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí o příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí na rok 2016, oznámených Italskou národní bankou bance Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo. Tato rozhodnutí mohou být napadena jedině u Soudního dvora, neboť vnitrostátní soudy nemají pravomoc k jejich zrušení. 2) Co se týče opatření Italské národní banky o příspěvcích do vnitrostátního fondu pro řešení krizí, výjimky uvedené v čl. 5 odst. 1, zejména v písmenech a) a f) nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí, se nepoužijí na interní závazky takového systému družstevních úvěrových bank, jako je systém posuzovaný v projednávaném sporu. Tyto závazky musí být při výpočtu řádných příspěvků do zmíněného vnitrostátního fondu pro řešení krizí zohledněny.“

( 1 ) – Původní jazyk: španělština.

( 2 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2014, L 173, s. 190).

( 3 ) – Stanovisko ze dne 26. června 2019 (dále jen „stanovisko State Street Bank International“).

( 4 ) – Nařízení Komise v přenesené pravomoci ze dne 21. října 2014, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. 2015, L 11, s. 44).

( 5 ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) ze dne 15. července 2014, kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014, L 225, s. 1; dále jen „nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí“).

( 6 ) – Prováděcí nařízení Rady ze dne 19. prosince 2014, kterým se stanoví jednotné podmínky uplatňování nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014, pokud jde o příspěvky předem do Jednotného fondu pro řešení krizí (Úř. věst. 2015, L 15, s. 1).

( 7 ) – Decreto legislativo 16 novembre 2015, n. 180. Attuazione della direttiva 2014/59/UE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 15 maggio 2014, che istituisce un quadro di risanamento e risoluzione degli enti creditizi e delle imprese di investimento e che modifica la direttiva 82/891/CEE del Consiglio, e le direttive 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE e 2013/36/UE e i regolamenti (UE), n. 1093/2010 e (UE) n. 648/2012, del Parlamento europeo e del Consiglio (GURI č. 267 ze dne 16. listopadu 2015; dále jen „legislativní nařízení č. 180/2015“).

( 8 ) – Právní předpis Testo Unico Bancario z roku 1993 přeměnil „Casse Rurali e Artigiane“ (rolnické a řemeslnické spořitelny) na „Banche di Credito Cooperativo“ (družstevní úvěrové banky).

( 9 ) – Jedná se o následující opatření:

– opatření č. 1249264/15 ze dne 24. listopadu 2015 o zaplacení řádného příspěvku do NRF za rok 2015;

– opatření č. 1262091/15 ze dne 26. listopadu 2015 o zaplacení mimořádného příspěvku do NRF za rok 2015;

– opatření č. 1547337/16 ze dne 29. prosince 2016, kterým Italská národní banka oznámila Iccrea Banca povinnost zaplatit dvě dodatečné roční splátky do NRF v roce 2016 v důsledku programu řešení krize Banca delle Marche s.p.a., Banca Popolare dell’Etruria e del Lazio s.c.p.a., Cassa di Risparmio della Provincia di Chieti s.p.a. a Cassa di Risparmio di Ferrara s.p.a.;

– opatření č. 333162/17 ze dne 14. března 2017 o zaplacení částky 36687705 eur na dodatečných příspěvcích do NRF za rok 2016;

– opatření č. 334520/17 ze dne 14. března 2017 o zaplacení doplatku k příspěvkům do NRF za rok 2015 z titulu vyplacení náhrady zprostředkujícímu subjektu, který provedl nadměrnou platbu na své příspěvky do NRF za rok 2015;

– opatření č. 585821/16 ze dne 3. května 2016 o zaplacení příspěvků do SRF za rok 2016;

– opatření č. 709417/16 ze dne 27. května 2016 o úpravě příspěvků do SRF za rok 2016 požadovaných v předchozím opatření.

( 10 ) – Rovněž požadovala odložení jejich účinnosti, navrácení bezdůvodně zaplacených částek, jakož i uložení povinnosti k náhradě škody.

( 11 ) – Namítá promlčení nároků žalobkyně; nepřípustnost žaloby z důvodu jejího neoznámení alespoň jednomu z dotčených subjektů; nedostatek vlastní pasivní legitimace; nedostatek aktivní legitimace a právního zájmu žalobkyně.

( 12 ) – Viz poznámka pod čarou 9.

( 13 ) – Předkládací usnesení, bod 4.1.

( 14 ) – Dodatečné příspěvky nejsou stanoveny unijními právními předpisy a byly zavedeny za účelem doplnění zdrojů NRF, když se staly nedostatečnými následkem provedených postupů k řešení krize. Od roku 2016 je Italská národní banka může požadovat na základě článku 1 zákona o stabilitě z roku 2016 (Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato, legge di stabilità 2016, GURI ze dne 30. prosince 2015, č. 302) a článku 25 nařízení s mocí zákona č. 237 ze dne 23. prosince 2016 (Decreto-legge 23 dicembre 2016, n.o 237, recante disposizioni urgenti per la tutela del risparmio nel settore creditizio, GURI ze dne 23. prosince 2016, č. 299) změněného na zákon s úpravami zákonem č. 15 ze dne 17. února 2017 (GURI ze dne 21. února 2017, č. 43).

( 15 ) – Logicky Soudnímu dvoru nepřísluší rozhodovat o dalších důvodech nepřípustnosti procesního rázu, namítaných v příslušných procesních prostředcích proti těmto opatřením Italské národní banky.

( 16 ) – Rozsudek ze dne 19. prosince 2018 (C‑219/17, dále jen „rozsudek Berlusconi a Fininvest, EU:C:2018:1023).

( 17 ) – Rozsudek ze dne 9. března 1994 (C‑188/92, dále jen „rozsudek TWD Textilwerke Deggendorf, EU:C:1994:90, bod 17).

( 18 ) – Rozsudek ze dne 18. prosince 2007, Švédsko v. Komise (C‑64/05 P, EU:C:2007:802, body 93 a 94), a rozsudek Berlusconi a Fininvest, bod 43.

( 19 ) – Rozsudek Berlusconi a Fininvest, bod 44. Obdobně viz rozsudek ze dne 22. října 1987, Foto-Frost (314/85, EU:C:1987:452, bod 17).

( 20 ) – Stanovisko ze dne 27. června 2018 (C‑219/17, EU:C:2018:502, body 60 až 63).

( 21 ) – Účast vnitrostátních orgánů na těchto řízeních je nadto kvalitativně méně významná než na řízeních o povolení k nabytí kvalifikovaných účastí.

( 22 ) – V prvním rozhodnutí byl roční příspěvek Iccrea Banca do SRF za rok 2016 stanoven na 18309577 eur a ve druhém snížen na 18292713 eur.

( 23 ) – Některá dodatečná upřesnění ohledně spolupráce mezi SRB a NRA jsou obsažena v Decision of the Plenary Session of the Board SRB/PS/2016/07, of 28 June 2016 establishing the framework for the practical arrangements for the cooperation within the Single Resolution Mechanism between the single Resolution Board and the national resolution authorities, https://srb.europa.eu/sites/srbsite/files/srb_ps_2016_07.pdf.

( 24 ) – Viz informace na https://srb.europa.eu/en/content/data-collection.

( 25 ) – Rozdíl oproti řízení o povolení kvalifikované účasti úvěrových institucí, rozebraný v rozsudku Berlusconi a Fininvest, je jasný, jelikož v něm vnitrostátní orgán (Italská národní banka) předložil ECB návrh rozhodnutí, a to po předchozí přípravné fázi. Proto je třeba logiku rozsudku Berlusconi a Finivest tím spíše použít v takových případech, jako je předmětné řízení.

( 26 ) – Bod 11 odůvodnění prováděcího nařízení 2015/81.

( 27 ) – Viz údaje pro výpočet řádných příspěvků do SRF za roky 2016, 2017, 2018 a 2019 na https://srb.europa.eu/en/content/ex-ante-contributions-0.

( 28 ) – Toto vyplývá ze spojení článků 50, 53 a 54 nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí.

( 29 ) – SRB usiluje o harmonizaci výběrčí praxe NRA, jak je uvedeno ve Výroční zprávě, 2017, s. 39. Tato zpráva hovoří o tom, že „výbor SRB – společně s NRA – pracoval na harmonizaci způsobu, jakým jsou instituce informovány o výši příspěvku. Toto úsilí přineslo dva výsledky:

– ‚hlavní rozhodnutí o výpočtu‘ za rok 2017. Cílem tohoto rozhodnutí bylo vysvětlit metodiku použitou pří výpočtu příspěvků předem za rok 2017. Provádělo přípravné akty týkající se výpočtu přijaté SRB v dřívějších fázích. NRA poslaly toto rozhodnutí všem institucím společně se svými oznámeními;

– ‚individuální ‚harmonizovaná příloha‘ pro každou instituci. Tento dokument poskytl institucím klíčové vstupní údaje použité při výpočtu, mezihodnoty výpočtu a konečný příspěvek. Dokument byl vytvořen v úzké spolupráci s NRA.“

( 30 ) – Usnesení ze dne 19. listopadu 2018, Iccrea Banca v. Komise a SRB (T‑494/17, EU:T:2018:804), bod 26, jakož i tři usnesení ze stejného data ve věcech T‑661/16, Credito Fondiario v. SRB, nezveřejněné, EU:T:2018:806; T‑14/17, Landesbank Baden-Würtemberg v. SRB, nezveřejněné, EU:T:2018:812, a T‑42/17, VR-Bank Rheing-Sieg v. SRB, nezveřejněné, EU:T:2018:813. Tribunál se v žádném z nich nemusel k tvrzení SRB vyjádřit, jelikož návrhy na zrušení rozhodnutí o příspěvcích do SRF za rok 2016 byly podány opožděně.

( 31 ) – Nemyslím si, že čl. 67 odst. 4 nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí, který zmocňuje NRA k výběru ročních příspěvků a k jejich převedení do SRF, je důvodem k tvrzení, že NRA mohou určit roční příspěvky do SRF. NRA jsou oprávněny k výběru částek stanovených SRB, za jejichž legalitu odpovídá posledně zmíněný, a ne samotné NRA. Úkony během procesu výběru, omezené na vlastní postupy, mohou být předmětem procesního prostředku k vnitrostátním soudům.

( 32 ) – Například španělský NRA nazvaný Fondo de Reestructuración Ordenada Bancaria („FROB“) uvedl ve sdělení družstevní úvěrové instituci podobné bance Iccrea Banca, že rozhodnutí SRB o příspěvcích do SRF za rok 2016 může napadnout u Tribunálu. Tato instituce podala k Tribunálu žalobu na neplatnost, o které dosud není rozhodnuto (věc T‑323/16, Banco Cooperativo Español v. SRB).

( 33 ) – Obsah jsem citoval v bodě 6 tohoto stanoviska. Bod 120 odůvodnění nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí opakuje, že „Soudní dvůr má pravomoc přezkoumávat legalitu rozhodnutí přijatých SRB, Radou a Komisí v souladu s článkem 263 Smlouvy o fungování EU a pravomoc k určení jejich mimosmluvní odpovědnosti“.

( 34 ) – Rozsudky TWD Textilwerke Deggendorf, bod 17; a ze dne 25. července 2018, Georgsmarienhütte a další (C‑135/16, EU:C:2018:582, bod 14).

( 35 ) – Podle usnesení ze dne 19. listopadu 2018, Iccrea Banca v. Komise a SRB (T‑494/17, EU:T:2018:804), se Iccrea Banca dozvěděla o existenci rozhodnutí SRB z dopisu Italské národní banky ze dne 3. května 2016, který obdržela téhož dne, ve kterém jí tento orgán sdělil, že SRB provedl výpočet jejího příspěvku předem na rok 2016 do jednotného fondu, a oznámil jí výši částky k zaplacení, nicméně nechala uplynout více než rok, než se obrátila na Tribunál. Viz body 35 a 36 uvedeného usnesení.

( 36 ) – Na tomto závěru nic nemění skutečnost, že SRB hájil pravomoc vnitrostátních soudů přezkoumávat legalitu rozhodnutí o řádných příspěvcích do SRF.

( 37 ) – „Možnost právního subjektu dovolávat se v rámci žaloby podané u vnitrostátního soudu neplatnosti ustanovení obsažených v unijním aktu, který je základem pro přijetí vnitrostátního rozhodnutí v jeho neprospěch, tak předpokládá, že rovněž podal na základě čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU žalobu na neplatnost proti tomuto unijnímu aktu ve stanovené lhůtě, nebo že tak neučinil z důvodu, že bezpochyby nemá právo podat takovou žalobu“ (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 17. února 2011, Bolton Alimentari, C‑494/09, EU:C:2011:87, body 22 a 23; ze dne 28. března 2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 67, a ze dne 25. července 2018, Georgsmarienhütte a další, C‑135/16, EU:C:2018:582, bod 17).

( 38 ) – „[N]utnost pro fyzickou nebo právnickou osobu podat za účelem zpochybnění legality unijního aktu žalobu na neplatnost na základě článku 263 SFEU, má-li tato osoba bezpochyby aktivní legitimaci ve smyslu čtvrtého pododstavce tohoto článku, nemá dopad na možnost, která se uvedené osobě nabízí, napadnout legalitu vnitrostátních aktů k provedení tohoto unijního aktu u příslušných vnitrostátních soudů“ (rozsudek ze dne 25. července 2018, Georgsmarienhütte a další, C‑135/16, EU:C:2018:582, bod 22).

( 39 ) – Rozsudek ze dne 22. října 1987 (314/85, EU:C:1987:452, body 15 až 18); viz také rozsudky ze dne 6. října 2015, Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650, bod 62), a ze dne 28. března 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, body 78 a 79).

( 40 ) – V tomto smyslu „pokud vnitrostátní soudy rozhodují o dohodách, rozhodnutích nebo jednáních zejména podle článku 101 SFEU, které jsou již předmětem rozhodnutí Komise, nemohou rozhodnout v rozporu s rozhodnutím přijatým Komisí“. „Tato zásada platí i tehdy, když vnitrostátní soudy rozhodují o žalobě na náhradu škody vzniklé v důsledku kartelové dohody nebo praktiky, jejichž rozpor s článkem 101 SFEU byl konstatován rozhodnutím Komise“ (rozsudky ze dne 14. září 2000, Masterfoods a HB, C‑344/98, EU:C:2000:689, bod 52; a ze dne 6. listopadu 2012, Otis a další, C‑199/11, EU:C:2012:684, body 50 a 51).

( 41 ) – Dalšími faktory jsou: „b) stabilita a různorodost finančních zdrojů podniku a nezatížených vysoce likvidních aktiv; c) finanční situace instituce; d) pravděpodobnost, že instituce vstoupí do procesu řešení krize; e) rozsah, v jakém instituce v minulosti čerpala mimořádnou veřejnou finanční podporu; f) složitost struktury instituce a její způsobilost k řešení krize; g) význam instituce pro stabilitu finančního systému nebo hospodářství jednoho nebo více členských států nebo Unie; h) skutečnost, že daná instituce je součástí institucionálního systému ochrany“.

( 42 ) – Sedmá směrnice Rady ze dne 13. června 1983, založená na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o konsolidovaných účetních závěrkách (Úř. věst. 1983, L 193, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 58).

( 43 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. června 2013, o ročních účetních závěrkách, konsolidovaných účetních závěrkách a souvisejících zprávách některých forem podniků, o změně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES a o zrušení směrnic Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS (Úř. věst. 2013, L 182, s. 19).

( 44 ) – Viz čl. 22 odst. 1 a 2 směrnice 2013/34.

( 45 ) – Na jednání Italská národní banka uvedla, že BCC v Itálii nemohly tvořit bankovní skupiny až do zákonné novely, která vstoupila v účinnost v roce 2019, a v tomto roce Iccrea a několik BCC vytvořily bankovní skupinu s příslušným povolením ECB.

( 46 ) – Předkládací usnesení, bod 3.1.

( 47 ) – Zejména Iccrea Banca nabízí BCC řadu služeb pro strukturovaný přístup ke sdružování finančních prostředků (cash pooling) jak v ECB, tak na trhu, prostřednictvím úvěru zajištěného cennými papíry. Jednotlivým BCC tím poskytuje možnost provádět refinanční operace s ECB nebo možnost přístupu na finanční trhy.

( 48 ) – Jedná se o následující podmínky:

„a) neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení závazků mateřským podnikem;

b) mateřský podnik buď splňuje podmínky příslušného orgánu ohledně obezřetného řízení dceřiného podniku a prohlásí se svolením příslušného orgánu, že se zaručuje za závazky přijaté dceřiným podnikem, nebo mají rizika v dceřiném podniku zanedbatelný význam;

c) postupy hodnocení, měření a kontroly rizika používané v mateřském podniku se vztahují i na dceřiný podnik;

d) mateřský podnik drží více než 50 % hlasovacích práv plynoucích z podílu na kapitálu dceřiného podniku nebo má právo jmenovat nebo odvolat většinu členů vedoucího orgánu dceřiného podniku“.

( 49 ) – Podle čl. 3 bodu 27 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 se podpůrnou bankou rozumí „jakýkoli podnik nebo subjekt zřízený ústřední nebo regionální vládou členského státu, který na nekonkurenční a neziskové bázi poskytuje podpůrné úvěry za účelem prosazování cílů veřejné politiky této vlády, za předpokladu, že tato vláda má povinnost chránit hospodářskou základnu tohoto podniku nebo subjektu a zachovávat jeho životaschopnost po celou dobu jeho existence, nebo za předpokladu, že nejméně 90 % původních finančních prostředků nebo podpůrných úvěrů, které poskytuje, je přímo nebo nepřímo zaručeno touto vládou“.

( 50 ) – Každý ze subjektů skupiny musí být usazen v Unii, podléhat stejnému konsolidovanému dohledu v celém rozsahu a podléhat přiměřeným centralizovaným postupům hodnocení, měření a kontroly rizika, a navíc nesmí existovat žádná současná nebo předvídatelná podstatná věcná nebo právní překážka, která by bránila rychlému vyrovnání závazku v době jeho splatnosti.

( 51 ) – Viz body 8 a 9 odůvodnění nařízení v přenesené pravomoci 2015/63.