ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32

Aby byla zajištěna ochrana práv z ochranné známky a aby bylo umožněno pozdější uvedení zboží označeného ochrannou známkou na trh, aniž by tomu mohl majitel této ochranné známky bránit, je proto podstatné, aby posledně uvedený mohl kontrolovat první uvedení tohoto zboží na trh v EHP bez ohledu na to, zda toto zboží případně bylo poprvé uvedeno na trh mimo tento prostor (viz v tomto smyslu výše uvedené rozsudky Sebago a Maison Dubois, body 20 a 21; Zino Davidoff a Levi Strauss, bod 33; Van Doren + Q, bod 26, jakož i Peak Holding, body 36 a 37).
9

Článek 7 odst. 1 směrnice 85/337 stanoví: „Je-li si členský stát vědom, že by záměr mohl mít závažný vliv na životní prostředí v jiném členském státě, nebo pokud členský stát, který by mohl být významně zasažen, o to požádá, poskytne členský stát, na jehož území má být záměr uskutečněn, druhému členskému státu co nejdříve a nejpozději při informování vlastní veřejnosti mimo jiné: a) popis záměru spolu se všemi dostupnými informacemi o jeho možných přeshraničních vlivech; b) informace o povaze rozhodnutí, které může být přijato, a poskytne druhému členskému státu přiměřenou dobu na oznámení, zda si přeje účastnit se rozhodovacích řízení ve věcech životního prostředí podle čl. 2 odst. 2, přičemž může též poskytnout informace podle odstavce 2 tohoto článku.“
30

Krom toho, co se týče otázky, zda sestavení různých prvků představuje podstatné zpracování nebo opracování, Soudní dvůr již rozhodl, že lze mít za to, že existují situace, kdy přezkum na základě kritérií technické povahy nemusí být pro určení původu zboží rozhodující, a že je v těchto případech třeba vzít podpůrně v úvahu další kritéria (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 13. prosince 1989, Brother International, C-26/88, Recueil, s. 4253, bod 20; ze dne 8. března 2007, Thomson a Vestel France, C-447/05 a C-448/05, Sb. rozh. s. I-2049, bod 27, jakož i ze dne 13. prosince 2007, Asda Stores, C-372/06, Sb. rozh. s. I-11223, bod 37).
28

Mimoto je třeba uvést, že ačkoliv na rozdíl od třinácté směrnice Rady 86/560/EHS ze dne 17. listopadu 1986 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným na území Společenství (Úř. věst. L 326, s. 40; Zvl. vyd. 09/01, s. 129) osmá směrnice výslovně neupravuje možnost ustanovit zmocněnce, neznamená to, že by to posledně uvedená směrnice vylučovala, takže žádost o vrácení DPH podle vzoru uvedeného v příloze A téže směrnice může být podepsána zmocněncem.
30

V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že je irelevantní, že jsou Romana Slanina a její manžel rozvedeni. Soudní dvůr již totiž rozhodl, že i když platí, že nařízení č. 1408/71 výslovně neupravuje situace rodin po rozvodu, neexistuje žádný důvod pro to, aby byly vyloučeny z rozsahu působnosti uvedeného nařízení. Jedním z běžných důsledků rozvodu totiž je, že dítě je svěřeno do péče jednoho z rodičů, u kterého má své bydliště. Z různých důvodů (v projednávané věci z důvodu rozvodu) se přitom může stát, že rodič, který má dítě ve své péči, opustí členský stát svého původu a usadí se v jiném členském státě za účelem výkonu pracovní činnosti v tomto státě, jak tomu bylo ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Humer, nebo za účelem výkonu výdělečné činnosti až několik let po zřízení bydliště v tomto státě, jak tomu je ve věci projednávané v původním řízení. V takovém případě je bydliště nezletilého dítěte rovněž přeneseno do tohoto členského státu (viz výše uvedený rozsudek Humer, body 42 a 43).
8

Článek 14b směrnice 93/42, nazvaný „Zvláštní opatření k monitorování zdraví“, zní následovně: „Členský stát, který se domnívá, že ve vztahu k určitému výrobku nebo skupině výrobků, by pro zajištění ochrany zdraví a bezpečnosti nebo dodržování požadavků veřejného zdraví podle článku [30] Smlouvy měly být tyto výrobky staženy z trhu nebo by mělo být jejich uvádění na trh nebo do provozu zakázáno, omezeno nebo podmíněno zvláštními požadavky, může přijmout veškerá nezbytná a důvodná přechodná opatření. Členský stát pak uvědomí Komisi a všechny ostatní členské státy spolu s uvedením důvodů rozhodnutí. Komise vždy, kdy to je možné, konzultuje zúčastněné subjekty a členské státy a přijme nezbytná opatření Společenství postupem podle čl. 7 odst. 2.“
32

Skutečnost, že Trybunał Konstytucyjny ve svém nálezu ze dne 7. listopadu 2007 rozhodl o odkladu dne, k němuž protiústavní ustanovení pozbudou svou závaznou povahu, neznamená, že by ustanovení, která byla kvalifikována jako protiústavní, musela být uplatňována až do dne stanoveného ze strany Trybunał Konstytucyjny. Nelze tvrdit, že dotčená ustanovení jsou až do uvedeného dne slučitelná s Ústavou a že od tohoto dne musí být považována za protiústavní.
10

Ve svém rozsudku č. 102 ze dne 15. dubna 2008 se Corte costituzionale poté, co obě výše uvedené žaloby spojil, vyjádřil k otázkám ústavnosti vzneseným v rámci žaloby z roku 2006 a k části otázek ústavnosti vznesených žalobou z roku 2007. Co se zejména týče článku 4 regionálního zákona č. 4/2006, jenž je předmětem posledně uvedené žaloby, Corte costituzionale prohlásil za nepřípustné nebo neopodstatněné otázky ústavnosti vznesené s ohledem na jiná ústavní ustanovení, než je uvedený čl. 117 první pododstavec. Rozhodl tak, že oddělí řízení týkající se posledně uvedeného článku a přeruší toto řízení až do dne vyhlášení rozsudku Soudního dvora v řízení o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané předkládacím rozhodnutím. Co se mimoto týče porušení čl. 3 odst. 1 písm. g) ES, článků 10 ES a 81 ES, předkládající soud měl za to, že je vhodné vyhradit si právo rozhodnout později.
22

Podle tohoto soudu by však otázka neutrality DPH byla méně či by dokonce vůbec nebyla relevantní v případě, kdy by k demolici dal příkaz a hradil její náklady nabyvatel, a nikoliv prodávající, jenž budovu, jejíž demolice je plánována, dodává. Stejně by tomu a fortiori bylo v případě, kdy by plány na stavbu nové budovy zpracovával nikoliv prodávající, ale kupující. V takovém případě by podle tohoto soudu bylo spíše třeba mít za to, že prodávající ve skutečnosti dodává původní budovu.
22

Dne 7. srpna 2006 požádala iMEZ, společnost se sídlem ve Švédsku, ART, aby přiměl společnost TeliaSonera vyjednávat o propojení v dobré víře s cílem dosáhnout vzájemné dohody za rozumných podmínek. Podpůrně, pokud by nebylo dosaženo dohody, společnost iMEZ požadovala, aby společnosti TeliaSonera byla uložena povinnost vzájemného propojení pro SMS, jakož i pro MMS a povinnost stanovit sazby za doručování obou uvedených druhů zpráv na základě vynaložených nákladů, a to nediskriminačním způsobem. Dále společnost iMEZ podpůrně požadovala, aby doručování SMS a MMS do konkrétní mobilní sítě bylo definováno jako relevantní telekomunikační trh a aby společnost TeliaSonera byla uznána jako podnik s významnou tržní silou na uvedeném trhu, což by jí umožnilo přistoupit k propojení.
40

Na rozdíl od toho, co tvrdí Polská republika, z takového výkladu směrnice 69/335 nijak nevyplývá, že by se měla použít se zpětným účinkem na události, které se staly před přistoupením tohoto členského státu, nýbrž že by se od jejího vstupu v platnost pouze měl uplatnit v ní stanovený zákaz dvojího zdanění, což nezbytně vede ke zohlednění rovněž těch zdanění, ke kterým došlo již před tímto vstupem v platnost.
31

Zaprvé, co se týče otázky svobody usazování právnických osob, žalobce v původním řízení uvádí, že žádné ustanovení dohody výslovně nevylučuje právnické osoby z možnosti využít této svobody. Ustanovení preambule dohody hovoří o osobách, aniž by rozlišovala mezi fyzickými a právnických osobami, a zakládají právo na volný pohyb osob na acquis communautaire. Mimoto čl. 16 odst. 1 dohody se výslovně odvolává na to, že smluvní strany přijmou veškerá opatření nezbytná k tomu, aby byla v jejich vzájemných vztazích uplatněna práva a povinnosti, která jsou rovnocenná právům a povinnostem obsaženým v právních aktech Společenství, na něž dohoda odkazuje. Proto by údajně bylo možné svobodu usazování, kterou dohoda zaručuje fyzickým osobám, vykládat tak, že se vztahuje i na právnické osoby.
39

Podle estonské vlády je třeba tuto první otázku přezkoumat pouze s ohledem na KN platnou ke dni 1. května 2004. Skutečnost, že od do bylo platné vnitrostátní nařízení obsahující zařazení zmrazeného drůbežího MOM do podpoložky 0207149911, není relevantní. Tato vláda nicméně zdůrazňuje, že v roce 2002 se v odpovědi na žádost o vydání závazné informace o sazebním zařazení předložené společností RLK celní orgány vyslovily ve prospěch zařazení zmrazeného drůbežího MOM do podpoložky 02071410. Na základě tohoto rozhodnutí dovážela žalobkyně v původním řízení tento typ produktu do , a to i přes to, že počínaje dnem vstoupilo v platnost estonské nařízení obsahující zařazení tohoto produktu do podpoložky 0207149911.
30

Co se dále týče cíle uvedeného odstavce 2, tento cíl vyplývá zejména z důvodové zprávy k návrhu šesté směrnice předloženému Komisí Evropských společenství Radě Evropských společenství dne 29. června 1973 (viz Bulletin Evropských společenství, doplněk 11/73, s. 20). Podle této důvodové zprávy „položky uvedené v tomto odstavci musejí být vyloučeny z výpočtu odpočitatelného podílu, aby bylo zabráněno tomu, že by mohly zkreslit jeho skutečný význam v rozsahu, v němž takové položky neodrážejí podnikatelskou činnost osoby povinné k dani. To se týká prodeje investičního majetku a operací s nemovitostmi a finančních operací, jež jsou pouze příležitostnými činnostmi, a které tedy mají pouze druhořadý či okrajový význam ve vztahu k celkovému obratu podniku. Tyto činnosti jsou ostatně vyloučeny pouze tehdy, nejsou-li součástí obvyklé podnikatelské činnosti osoby povinné k dani“.
c)

provozovatel distribuční soustavy má účinná rozhodovací práva nezávislá na integrovaném elektroenergetickém podniku, pokud jde o majetek potřebný pro provoz, údržbu nebo rozvoj soustavy. Nemělo by to bránit existenci náležitých koordinačních mechanismů zajišťujících ochranu práv mateřské společnosti na dohled nad řízením a hospodařením, pokud jde o návratnost aktiv v dceřiné společnosti, nepřímo regulovaných v souladu s čl. 23 odst. 2. Umožňuje to mateřské společnosti zejména schvalovat roční finanční plán nebo jakýkoli rovnocenný nástroj provozovatele distribuční soustavy a stanovovat paušální limity pro úroveň zadluženosti své dceřiné společnosti. Neumožňuje to mateřské společnosti vydávat příkazy týkající se běžného provozu, ani pokud jde o jednotlivá rozhodnutí týkající se výstavby nebo modernizace distribučního vedení nepřekračující podmínky schváleného finančního plánu nebo jakéhokoli rovnocenného nástroje;
49

Pokud by však dotčená lokalita byla v souladu s čl. 4 odst. 2 třetím pododstavcem směrnice o stanovištích zařazena do seznamu lokalit vybraných jako LVS, který vypracovala Komise, na provádění takového projektu by se vztahoval čl. 6 odst. 2 této směrnice, který umožňuje uskutečňovat základní cíl zachování a ochrany kvality životního prostředí, včetně ochrany přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, a stanoví povinnost obecné ochrany, spočívající ve vyloučení poškozování, jakož i vyrušování, pokud by mohlo být významné ve vztahu k cílům této směrnice (viz výše uvedený rozsudek Waddenvereniging a Vogelbeschermingsvereniging, body 37 a 38, jakož i rozsudek ze dne 13. ledna 2005, Dragaggi a další, C-117/03, Sb. rozh. s. I-167, bod 25). Před tím, než Komise vypracuje uvedený seznam, nesmí taková lokalita v rozsahu, v němž je již uvedena ve státním seznamu předloženém Komisi za účelem jejího zařazení do seznamu Společenství, na základě čl. 4 odst. 1 směrnice o stanovištích podléhat zásahům, při kterých existuje nebezpečí, že vážně ohrozí její ekologické charakteristiky (rozsudek ze dne , Bund Naturschutz in Bayern a další, C-244/05, Sb. rozh. s. I-8445, body 44, jakož i 47).
29

Co se dále týče argumentu, že se směrnice 2005/29 nepoužije na spor v původním řízení z důvodu, že ke skutečnostem, které k tomuto sporu vedly, došlo před přijetím této směrnice, je třeba jednak poukázat na to, že podle ustálené judikatury se soudy členského státu musejí od data, k němuž směrnice vstoupila v platnost, zdržet v co největším možném rozsahu výkladu vnitrostátního práva, který by mohl vážně ohrozit dosažení cíle sledovaného touto směrnicí po uplynutí lhůty pro její provedení (viz zvláště rozsudek ze dne 23. dubna 2009, VTB-VAB a Galatea, C-261/07 a C-299/07, Sb. rozh. s. I-2949, bod 39 a citovaná judikatura).
43

Podle článků 6 a 8 směrnice 76/308 je totiž s pohledávkou, která je předmětem žádosti o vymáhání, jakož i s dokladem o vymahatelnosti pohledávky, zacházeno stejně jako s obdobnými pohledávkami a doklady členského státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán. Je přitom obtížně myslitelné, že by byl doklad o vymahatelnosti pohledávky v uvedeném členském státě vykonán, jestliže by tento výkon mohl narušit veřejný pořádek uvedeného státu. Krom toho námitka veřejného pořádku co se týče žádostí dožadujícího orgánu o sdělení informací je upravena v čl. 4 odst. 3 směrnice 76/308, na jehož základě může dožádaný orgán odmítnout poskytnutí informací, jejichž sdělení by mohlo ohrozit veřejný pořádek členského státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán.
2

Tyto žádosti byly předloženy v rámci sporů mezi společností Terex Equipment Ltd (dále jen „společnost Terex“), jakož i společností FG Wilson (Engineering) Ltd (dále jen „společnost Wilson“) a společností Caterpillar EPG Ltd (dále jen „společnost Caterpillar“) na straně jedné a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs na straně druhé ve věci důsledků toho, že v prohlášeních o zpětném vývozu zboží dotčeného v původních řízeních, které podléhalo režimu aktivního zušlechťovacího styku, byl uveden nesprávný kód celního režimu, který označuje vývoz zboží Společenství.
23

S ohledem na tuto judikaturu Consiglio di Stato uvádí, že povolení účasti univerzit, výzkumných ústavů a jejich uskupení na veřejných zakázkách může porušovat zásadu hospodářské soutěže ve dvou ohledech. Jednak by totiž taková účast mohla z otevřeného trhu vytlačit řadu veřejných zakázek, které by byly pro nezanedbatelný počet běžných podniků fakticky těžko přístupné. Dále by stavěla toho, komu byla zakázka zadána do postavení s nespravedlivou výhodou, jež by mu díky trvalému a předvídatelnému toku veřejných financí zaručovalo ekonomickou jistotu, které se netěší jiné hospodářské subjekty. Consiglio di Stato nicméně podotýká, že restriktivní výklad pojmu „hospodářský subjekt“, který se pojí ke stálé přítomnosti tohoto subjektu „na trhu“ a který by zabraňoval univerzitám, výzkumným ústavům a jejich konsorciím účastnit se nabídkových řízení, by vážně poškozoval spolupráci mezi veřejnými a soukromými entitami, mezi výzkumnou a podnikatelskou činností, a nakonec by omezoval hospodářskou soutěž.
60

Třicátý bod odůvodnění směrnice 2006/3 uvádí, že jelikož provedení tržní operace nezbytně zahrnuje předchozí rozhodnutí osoby, která činí tuto operaci, pouhé provedení této operace „by nemělo být samo o sobě považováno za použití důvěrných informací“. Pokud by tomu tak nebylo, čl. 2 odst. 1 této směrnice by mohl zejména vést k tomu, že by osobě, jež se rozhodla k podání veřejné nabídky převzetí, bylo zakázáno vykonat toto rozhodnutí z toho důvodu, že představuje důvěrnou informaci. Takový výsledek by přitom nejen překračoval to, co lze považovat za přiměřené a nezbytné k dosažení cílů uvedené směrnice, ale mohl by rovněž narušit řádné fungování finančních trhů tím, že by bránil veřejným nabídkám převzetí.
40

Takové pravidlo systematického vyloučení, jaké zahrnuje rovněž absolutní povinnost veřejných zadavatelů vyloučit dotyčné entity, a to i v případech, kdy vztahy mezi těmito entitami nemají dopad na jejich chování v rámci řízení, kterých se účastní, je v rozporu se zájmem Společenství, kterým je zajistit co nejširší možnou účast uchazečů na nabídkovém řízení, a překračuje meze toho, co je nezbytné pro dosažení cíle spočívajícího v zajištění uplatnění zásad rovného zacházení a transparentnosti (viz v tomto smyslu, pokud jde o veřejné zakázky spadající do působnosti směrnice 92/50, výše uvedený rozsudek Assitur, body 26 až 29).
12

Článek 1 odst. 5 až 9 zákona č. 230/2005 stanoví následující: „5. Vláda je pro účely provedení reformy právní úpravy týkající se přijímání univerzitních profesorů a zároveň zaručení výběru přizpůsobeného povaze funkcí, které mají být vykonány, zmocněna přijmout ve lhůtě šesti měsíců ode dne vstupu tohoto zákona v platnost a při dodržení autonomie univerzitních orgánů jedno nebo několik nařízení s mocí zákona, přičemž je povinna dodržet následující hlavní zásady a kritéria: a) ministr pro vzdělání, univerzity a výzkum před 30. červnem každého roku zahájí nařízením řízení směrující k uznání [VVZ] podle vědecké oblasti a oboru, a to odděleně pro třídy řádných profesorů a zvláštních profesorů, přičemž zejména stanoví: 1) prováděcí pravidla vymezující maximální počet osob, kterým může být podle potřeby uznána [VVZ] pro každou třídu a podle oborů; tento počet zvýšený o maximální koeficient 40 % je uveden univerzitami, je-li zaručeno jeho finanční krytí a za podmínky, že [VVZ] nezahrnuje právo na přístup ke vzdělání; rovněž jsou vymezena řízení a lhůty týkající se oznámení, výkonu a uzavření zkoušek způsobilosti, které probíhají na univerzitách, přičemž je zaručeno zveřejnění aktů a rozhodnutí přijatých komisemi; pro každý obor je třeba, aby v období pěti let bylo držitelům [VVZ] nabídnuto alespoň jedno pracovní místo pro každou třídu; […] 6. Uchazeči, kteří byli shledáni způsobilými a nebyli v návaznosti na uskutečněná řízení jmenováni nebo jejichž spisy byly schváleny, zůstávají nadále držiteli [VVZ] po dobu pěti let od jejího uznání. Při obsazování pracovních míst řádného profesora a zvláštního profesora jednotlivými univerzitami na základě jmenování vyučujících shledaných způsobilými, […] musí být v každém případě dodržena řízení […] […] 8. Univerzity obsazují pracovní místa řádných a zvláštních profesorů v řízeních stanovených v jejich vlastních právních úpravách, které zaručují srovnávací hodnocení uchazečů a zveřejňování aktů a jsou vyhrazeny držitelům [VVZ uvedené] v čl. 5 písm. a) […] 9. Univerzity […] mohou obsadit procentní podíl nepřesahující 10 % pracovních míst řádných a zvláštních profesorů přímým jmenováním specializovaných zahraničních nebo italských vědeckých pracovníků zaměstnaných v zahraničí, kteří v zahraničí obdrželi doklad o způsobilosti vyučovat na téže úrovni […]“
26

Předkládající soud, který není přesvědčený o zařazení dotčeného zboží do čísel 1515 a 1517 KN, navrhuje jejich zařazení do čísla 2106 KN. Krom toho má za to, že zařazení do kapitoly 30 KN není relevantní.
22

V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že cílem směrnice – jak vyplývá konkrétně z jejího čtvrtého a pátého bodu odůvodnění – je chránit spotřebitele před riziky plynoucími z okolností vlastních uzavření smluv mimo obchodní prostory (rozsudek ze dne 10. dubna 2008, Hamilton, C-412/06, Sb. rozh. s. I-2383, bod 32), jelikož pro tyto smlouvy je charakteristické, že podnět ke smluvnímu jednání zpravidla přichází od dodavatele a spotřebitel se na takový podomní prodej vůbec nepřipravil, a to zejména ani tím, že by porovnal cenu a kvalitu jednotlivých dostupných nabídek.
Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. prosince 2009 – Komise v. Řecko

(Věc C‑248/08)

„Nesplnění povinnosti státem – Nařízení (ES) č. 1774/2002 – Článek 4 odst. 2 písm. a) a c), čl. 5 odst. 2 písm. c), čl. 6 odst. 2 písm. b), články 10 až 15, 17, 18 a 26 – Vedlejší produkty živočišného původu – Odpady – Zahrabávání bez předchozího zpracování – Nedostatečné úřední kontroly – Zařízení pro bezpečné zacházení s vedlejšími produkty živočišného původu – Provoz – Neudělení povolení – Spalování specifikovaných rizikových materiálů – Neexistence vhodných postupů“

1. Žaloba pro nesplnění povinnosti – Žaloba směřující proti správní praxi, která je v rozporu s právem Společenství – Přípustnost – Podmínky (Články 10 ES, 211 ES a 226 ES) (viz body 21–22, 26–28, 58)

2. Ochrana veřejného zdraví – Hygienická pravidla použitelná na vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu – Povinnost členských států zavést vhodnou infrastrukturu a přijmout veškerá požadovaná opatření k zajištění souladu s uvedenými pravidly – Povinnost dosáhnout výsledku (Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1774/2002, čl. 4 odst. 2 písm. a) a c), 5 odst. 2 písm. c), 6 odst. 2 písm. b), 10 až 15, 17, 18 a 26) (viz body 34–37, 48–49, 56–59, 66, 68)

Předmět

Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 4 odst. 2, čl. 5 odst. 2 a článků 10 až 15, 17, 18 a 26 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (Úř. věst. L 273, s. 1; Zvl. vyd. 03/37, s. 92) – Zahrabávání vedlejších produktů živočišného původu bez předchozího zpracování – Nedostatečné úřední kontroly

Výrok

1) Řecká republika tím, že správně nepoužívala ani neuplatňovala nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu, pokud jde o zahrabávání na skládkách bez předchozího zpracování, nedostatečné úřední kontroly, schválení zařízení pro bezpečné zacházení s vedlejšími produkty živočišného původu a spalování specifikovaných rizikových materiálů, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 2 písm. a) a c), čl. 5 odst. 2 písm. c), čl. 6 odst. 2 písm. b) a článků 10 až 15, 17, 18 a 26 nařízení č. 1774/2002.
65

Na podporu tohoto důvodu kasačního opravného prostředku Komise zejména uvádí, že odůvodnění sporného rozhodnutí prokazuje, že sporná osvobození od daně byla vždy považována za podpory od doby, co byla zavedena, jelikož výše uvedené rozhodnutí líčí právně dostačujícím způsobem a v souladu s požadavky judikatury, že výše uvedená osvobození mohla ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž. Za těchto podmínek nebylo podle ní nutné vysvětlovat detailněji důvody, na základě kterých se čl. 1 písm. b) bod v) nařízení Rady č. 659/1999 neuplatní. Krom toho by z předpokladu, že sporná osvobození od daně nepředstavovala podpory v době, kdy byla zavedena, vyplývalo to, že by stále nebyla podporami, jak nesprávně tvrdili někteří žalobci v prvním stupni, a nikoli to, že by byla existujícími podporami, jak předpokládal Soud.
46

Pouhá skutečnost, že právnická studia práva prvního členského státu mohou být vyhodnocena jako srovnatelná jak z hlediska úrovně získaného vzdělání, tak i délky a náročnosti tohoto vzdělání, se studii, jejichž cílem je poskytnout znalosti osvědčované kvalifikací požadovanou v jiném členském státě, nemůže sama o sobě vést v rámci srovnávacího přezkumu zmíněného v bodech 37 a 39 až 41 tohoto rozsudku k povinnosti upřednostňovat nikoli znalosti požadované vnitrostátními předpisy členského státu, ve kterém žadatel žádá o to, aby se mohl zúčastnit odborného vzdělávání požadovaného pro přístup k právnickým povoláním, ale znalosti, které se v zásadě týkají práva prvního členského státu a které jsou osvědčeny kvalifikací získanou v tomto posledně uvedeném státu. Jak konstatoval předkládající soud, kdyby se takové argumenty, jaké byly K. Peślou vzneseny jako hlavní, dovedly do důsledku, znamenalo by to totiž připustit, že žadatel může nastoupit přípravnou praxi, aniž by měl sebemenší znalosti jak německého práva, tak i německého jazyka.