USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA (desátého senátu)

7. března 2013( )

„Kasační opravný prostředek – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Akt, který nelze napadnout žalobou – Existence či neexistence povinnosti vyslechnout generálního advokáta před tím, než Tribunál rozhodne podle článku 111 jednacího řádu Tribunálu usnesením obsahujícím odůvodnění – Zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“

Ve věci C‑289/12 P,

jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie, podaný dne 4. června 2012,

Zdeněk Altner, s bydlištěm v Praze (Česká republika), zastoupený J. Čapkem, advokátem,

účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel),

přičemž další účastnicí řízení je:

Evropská komise,

žalovaná v prvním stupni,

SOUDNÍ DVŮR (desátý senát),

ve složení A. Rosas, předseda senátu, E. Juhász a C. Vajda (zpravodaj), soudci,

generální advokát: M. Wathelet,

vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,

s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc usnesením s odůvodněním v souladu s článkem 181 jednacího řádu Soudního dvora,

vydává toto

Usnesení

1 Svým kasačním opravným prostředkem se Z. Altner domáhá zrušení usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 23. března 2012, Altner v. Komise (T‑535/11, dále jen „napadené usnesení“), kterým byla pro zjevnou nepřípustnost odmítnuta jeho žaloba, jejímž prostřednictvím se domáhal, aby Tribunál:

– rozhodl podle čl. 256 odst. 3 druhého pododstavce SFEU, že se věc postupuje Soudnímu dvoru;

– zrušil dopis Evropské komise s č. j. JUST/B1/OT FVH D(2011), Ares(2011) 906783‑25/08/2011 ze dne 25. srpna 2011, kterým mu bylo sděleno, že pro nedostatek pravomoci zasáhnout do organizace soudnictví členských států nemůže Komise projednat stížnost, kterou podal;

– rozhodl, že způsob plnění závazků ze Smluv politickými stranami na evropské úrovni náleží do pravomoci Evropské unie, a

– rozhodl, že Komise je povinna projednat jím podaný návrh, aby po konzultacích s Účetním dvorem Evropské unie pověřila Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) nezávislým vyšetřením, přezkoumáním a provedením auditu financování jedné české politické strany.

Řízení před Tribunálem a napadené usnesení

2 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 5. října 2011 podal navrhovatel žalobu, kterou se domáhal mimo jiné zrušení uvedeného dopisu Komise.

3 Napadeným usnesením Tribunál na základě článku 111 svého jednacího řádu žalobu odmítl jako zjevně nepřípustnou.

4 Tribunál nejprve v bodě 5 napadeného usnesení připomněl ustálenou judikaturu týkající se rozhodnutí, která mohou být předmětem žaloby na neplatnost ve smyslu článku 263 SFEU, a následně měl v bodě 6 téhož usnesení zaprvé za to, že Komise ve svém dopise ze dne 25. srpna 2011 toliko sdělila žalobci informace ohledně svých pravomocí v oblasti organizace soudnictví členských států. Tribunál tento dopis kvalifikoval jako akt čistě informativní povahy, který není napadnutelným aktem ve smyslu článku 263 SFEU. Žalobu na neplatnost směřující proti tomuto dopisu proto odmítl jako zjevně nepřípustnou.

5 Podpůrně, a to pro případ, že měl žalobce v úmyslu Komisi vytknout, že proti České republice nezahájila řízení pro nesplnění povinnosti ve věci financování jedné české politické strany a zásahu České národní banky do volebních kampaní konaných v tomto členském státě v roce 2010, Tribunál v bodech 7 až 9 napadeného usnesení tuto výtku odmítl jako zjevně nepřípustnou. V bodě 8 Tribunál připomněl, že ze struktury článku 258 SFEU vyplývá, že Komise není povinna zahájit řízení pro nesplnění povinnosti, ale že je v dané oblasti nadána diskreční posuzovací pravomocí, která vylučuje právo jednotlivců požadovat, aby zaujala konkrétní postoj. V bodě 9 rovněž připomněl judikaturu, podle které se fyzická nebo právnická osoba nemůže domáhat zrušení rozhodnutí, kterým Komise odmítla zahájit řízení pro nesplnění povinnosti.

6 Zadruhé Tribunál v bodě 10 napadeného usnesení odmítl návrh žalobce, aby určil, že způsob plnění závazků ze Smluv politickými stranami na evropské úrovni náleží do pravomoci Unie. Tribunál v tomto ohledu připomněl judikaturu, podle níž v řízení před unijními soudy neexistuje žádný právní prostředek, který by umožnil unijnímu soudu prostřednictvím obecného prohlášení zaujmout postoj k otázce, jež přesahuje rámec daného sporu.

7 Zatřetí Tribunál v bodě 11 uvedeného usnesení odmítl výtku žalobce, kterou se domáhal, aby Tribunál Komisi nařídil projednat žalobcův návrh, na jehož základě měl být OLAF po konzultacích s Účetním dvorem pověřen nezávislým vyšetřením, přezkoumáním a provedením auditu financování jedné české politické strany. Tribunál v tomto ohledu poukázal na skutečnost, že nemá v rámci přezkumu legality na základě článku 263 SFEU pravomoc vydávat orgánům, institucím a jiným subjektům Unie soudní příkazy, i když se týkají způsobu plnění povinností vyplývajících z jeho rozsudků.

8 V souvislosti s prvním bodem návrhových žádání uplatněných žalobcem Tribunál začtvrté v bodě 12 téhož usnesení konstatoval, že se čl. 256 odst. 3 SFEU, kterého se žalobce dovolával, týká předběžných otázek podle článku 267 SFEU, a zjevně se tak svým předmětem liší od žaloby, která byla Tribunálu podána žalobcem přímo.

Návrhová žádání navrhovatele před Soudním dvorem

9 Svým kasačním opravným prostředkem Z. Altner navrhuje, aby Soudní dvůr:

– na základě čl. 256 odst. 2 druhého pododstavce SFEU napadené usnesení přezkoumal, zrušil je a případně rozhodl ve věci samé;

– vyžádal si stanovisko Mezinárodního trestního soudu (MTS), jehož sídlo se nachází v Haagu (Nizozemsko), o přípustnosti vyšetřování vraždy advokáta JUDr. Ernesta Valka tímto soudem podle Římského statutu Mezinárodního trestního soudu přijatého dne 17. července 1998 k úpravě petitu žalobcem podle tohoto stanoviska;

a ve zbývající části:

– úprava petitu podle stanoviska Mezinárodního trestního soudu a

– dále buď vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí ve věci samé po vyslechnutí generálního advokáta, nebo rozhodl, že způsob plnění závazků ze Smluv politickými stranami na evropské úrovni náleží do pravomoci Unie.

Ke kasačnímu opravnému prostředku

10 Podle článku 181 svého jednacího řádu může Soudní dvůr, pokud je kasační opravný prostředek zcela nebo zčásti zjevně nepřípustný nebo zjevně neopodstatněný, kdykoli na návrh soudce zpravodaje a po vyslechnutí generálního advokáta tento kasační opravný prostředek usnesením s odůvodněním úplně nebo částečně odmítnout nebo zamítnout.

11 V projednávaném případě má Soudní dvůr věc za dostatečně objasněnou na základě písemností obsažených ve spise, aniž je třeba tento kasační opravný prostředek doručovat Komisi, a na základě uvedeného článku 181 rozhodne usnesením s odůvodněním.

K přípustnosti kasačního opravného prostředku

12 Je třeba předeslat, že podle ustálené judikatury z článku 256 SFEU, čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie a čl. 112 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudního dvora, ve znění platném ke dni podání tohoto kasačního opravného prostředku, vyplývá, že kasační opravný prostředek musí přesným způsobem uvádět kritizované části rozsudku, jehož zrušení se navrhovatel domáhá, jakož i právní argumenty, které tento návrh specificky podporují (v tomto smyslu viz zejména rozsudky ze dne 3. března 2005, Biegi Nahrungsmittel a Commonfood v. Komise, C‑499/03 P, Sb. rozh. s. I‑1751, bod 37, a ze dne 14. října 2010, Nuova Agricast a Cofra v. Komise, C‑67/09 P, Sb. rozh. s. I‑9811, bod 48). Kasační opravný prostředek nebo důvod, který je příliš neurčitý, a o kterém proto nelze rozhodnout, tyto požadavky nesplňuje a musí být prohlášen za nepřípustný (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 2. října 2003, Thyssen Stahl v. Komise, C‑194/99 P, Recueil, s. I‑10821, bod 106, a usnesení ze dne 12. července 2012, Land Wien v. Komise, C‑608/11 P, bod 25).

13 V projednávané věci je třeba konstatovat, že kasační opravný prostředek je v mnoha ohledech nejednoznačný a místy nesrozumitelný. V několika bodech argumentace obsažené v kasačním opravném prostředku nejsou přesným způsobem uvedeny kritizované části napadeného usnesení a nejsou v nich soudržně uvedeny specifické právní argumenty, jimiž by bylo možné prokázat, že odůvodnění napadeného usnesení trpí vadou spočívající v nesprávném právním posouzení.

14 Požadavkům připomenutým v bodě 12 tohoto usnesení tak neodpovídají argumenty navrhovatele, jimiž Tribunálu vytýká zejména to, že porušil právo na účinnou soudní ochranu, že zkreslil obsah jeho žaloby, když v napadeném usnesení opomněl odkázat na různé skutkové okolnosti, z nichž vycházel, že napadené usnesení vydal v rozporu s „rozhodnutím Evropské unie o členství Rumunska a Bulharska v Evropské unii“ i s úmluvami proti korupci a že vycházel z judikatury v oblasti přípustnosti žalob pro nesplnění povinnosti, místo aby rozhodl na základě výkladu Smluv.

15 Návrhové žádání týkající se vyžádání si stanoviska Mezinárodního trestního soudu je mimoto novým návrhem, který je podle čl. 113 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, ve znění platném ke dni podání tohoto kasačního opravného prostředku, nepřípustný (rozsudek ze dne 1. října 1991, Vidrányi v. Komise, C‑283/90 P, Recueil, s. I‑4339, body 8 až 10) a který každopádně nespadá do pravomocí unijních soudů stanovených Smlouvou o FEU.

16 Z toho vyplývá, že argumentace uplatněná na podporu celého kasačního opravného prostředku musí být odmítnuta jako zjevně nepřípustná, vyjma argumentace k výtce vycházející z porušení článku 111 jednacího řádu Tribunálu, která se jeví být dostatečně jasná, aby na jejím základě mohl Soudní dvůr s přesností určit kritizovanou část napadeného usnesení a právní argumenty, které tuto kritiku podporují.

K výtce vycházející z toho, že Tribunál porušil článek 111 svého jednacího řádu

17 Navrhovatel Tribunálu vytýká, že v rozporu s článkem 111 svého jednacího řádu opomněl v napadeném usnesení uvést, zda byl podle tohoto článku před rozhodnutím vyslechnut generální advokát, a pokud tomu tak bylo, nesdělil mu obsah jeho postoje.

Závěry Soudního dvora

18 Pokud jde o povinnost Tribunálu vyslechnout generálního advokáta před tím, než rozhodne v souladu s článkem 111 svého jednacího řádu usnesením obsahujícím odůvodnění, je třeba poukázat na skutečnost, že tato povinnost musí být vykládána ve světle čl. 2 odst. 2 a článků 18 a 19 tohoto jednacího řádu. Z posledně uvedených ustanovení zaprvé vyplývá, že určení soudce Tribunálu jako generálního advokáta je v případě, že rozhoduje senát Tribunálu, fakultativní a zadruhé že odkazy na generálního advokáta v uvedeném jednacím řádu se použijí pouze v případě, že byl některý soudce skutečně určen jako generální advokát (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 25. června 2009, Srinivasan v. Veřejný ochránce práv, C‑580/08 P, bod 35).

19 V projednávané věci přitom rozhodoval senát Tribunálu, aniž byl určen soudce pro výkon funkce generálního advokáta.

20 Povinnost vyslechnout generálního advokáta stanovená v článku 111 jednacího řádu Tribunálu se proto na jemu předloženou věc nevztahovala.

21 Z toho vyplývá, že výtka vycházející z toho, že Tribunál porušil článek 111 svého jednacího řádu, je zjevně neopodstatněná.

22 S ohledem na výše uvedené musí být kasační opravný prostředek zčásti odmítnut jako zjevně nepřípustný a zčásti zamítnut jako zjevně neopodstatněný.

K nákladům řízení

23 Podle článku 137 jednacího řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 jednacího řádu, se v usnesení, jímž se končí řízení, rozhodne o nákladech řízení.

24 Jelikož bylo toto usnesení přijato před doručením kasačního opravného prostředku další účastnici řízení, a tedy před tím, než jí mohly vzniknout náklady řízení, je třeba rozhodnout, že navrhovatel ponese vlastní náklady řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl takto:

1) Kasační opravný prostředek se zčásti odmítá a zčásti zamítá.

2) Zdeněk Altner ponese vlastní náklady řízení.

Podpisy.