Jelikož jsou pravidla tvorby vůle unijních orgánů stanovena Smlouvami a členské státy ani samotné orgány jimi nemohou disponovat, mohou ve zvláštních případech zmocnit některý orgán ke změně rozhodovacího postupu, který stanoví, pouze Smlouvy. Pokud by tedy některému z orgánů byla přiznána možnost vytvářet odvozené právní základy, ať již ve smyslu zpřísnění nebo zmírnění podmínek pro přijetí právního aktu, byla by mu tím přiznána zákonodárná pravomoc překračující hranice toho, co je stanoveno Smlouvami.

Vzhledem k tomu, že legalita unijního aktu musí být posuzována podle faktických a právních skutečností existujících ke dni, kdy byl tento akt přijat, musí být legalita čl. 18 odst. 2 rozhodnutí 2008/633 o konzultačním přístupu určených orgánů členských států a Europolu do Vízového informačního systému pro účely prevence, odhalování a vyšetřování teroristických trestných činů a jiných závažných trestných činů posouzena z hlediska ustanovení, která v okamžiku přijetí tohoto rozhodnutí upravovala přijetí takového opatření, jako je rozhodnutí 2013/392, kterým se stanoví datum, od kterého se použije rozhodnutí 2008/633, tedy čl. 34 odst. 2 písm. c) EU a čl. 39 odst. 1 EU.

Co se týče otázky slučitelnosti čl. 18 odst. 2 rozhodnutí 2008/633 o konzultačním přístupu určených orgánů členských států a Europolu do Vízového informačního systému pro účely prevence, odhalování a vyšetřování teroristických trestných činů a jiných závažných trestných činů s procesními pravidly použitelnými po vstupu v platnost Lisabonské smlouvy, Protokol (č. 36) o přechodných ustanoveních obsahuje specifická ustanovení upravující právní režim, který se po vstupu této Smlouvy v platnost použije na akty přijaté na základě Smlouvy o EU před tímto datem.

Článek 9 tohoto Protokolu stanoví, že právní účinky takových aktů jsou zachovány až do zrušení, zániku nebo změny těchto aktů za použití Smluv.

Tento článek musí být vykládán ve světle prvního bodu odůvodnění uvedeného Protokolu, podle něhož je nezbytné stanovit přechodná ustanovení za účelem zorganizování přechodu mezi institucionálními ustanoveními Smluv použitelnými před vstupem Lisabonské smlouvy v platnost a ustanoveními obsaženými v uvedené Smlouvě.

Vzhledem k tomu, že Lisabonská smlouva podstatně pozměnila institucionální rámec policejní a justiční spolupráce v trestních věcech, musí být tedy článek 9 Protokolu o přechodných ustanoveních chápán tak, že jeho účelem je zejména zajistit, aby se akty přijaté v rámci této spolupráce mohly navzdory změny institucionálního rámce uvedené spolupráce nadále účinně uplatňovat.

Kdyby byl přitom přijat argument, podle něhož by zrušení specifických postupů pro přijetí opatření spadajících do oblasti policejní a justiční spolupráce v trestních věcech Lisabonskou smlouvou znemožnilo přijetí takových opatření za podmínek upravených obecnými akty přijatými v rámci této spolupráce, a to ještě předtím, než budou tyto akty pozměněny za účelem přizpůsobení Lisabonské smlouvě, vedlo by to právě ke ztížení či dokonce znemožnění účinného uplatňování uvedených aktů, čímž by bylo narušeno uskutečnění cíle sledovaného autory Smlouvy.

Výklad článku 9 Protokolu o přechodných ustanoveních zastávaný Parlamentem, podle něhož tento článek implikuje pouze to, že akty spadající do oblasti policejní a justiční spolupráce v trestních věcech nejsou po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost automaticky zrušeny, by navíc zbavil uvedený článek veškerého užitečného účinku.

Ustanovení aktu řádně přijatého na základě Smlouvy o EU před vstupem Lisabonské smlouvy v platnost, které upravuje podmínky pro přijímání jiných opatření, tedy nadále vyvolává právní účinky, dokud nebude zrušeno, prohlášeno za neplatné nebo změněno, a umožňuje přijetí těchto opatření na základě postupu, který definuje.

Okolnost, že čl. 18 odst. 2 rozhodnutí 2008/633 údajně upravuje pro přijetí takového opatření, jako je rozhodnutí 2013/392, kterým se stanoví datum, od kterého se použije rozhodnutí 2008/633, přísnější nebo mírnější podmínky ve srovnání s postupem, který upravuje za tímto účelem Smlouva o FEU, nemůže za těchto podmínek znamenat, že toto ustanovení představuje odvozený právní základ, který je protiprávní a jehož použití je třeba na základě námitky vyloučit.

(viz body 41–48)