ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Úředníci – Hodnocení – Posudek o vývoji služebního postupu – Zhoršení hodnocení ve srovnání s dřívějším hodnocením – Povinnost uvést odůvodnění

(Služební řád, články 25 a 43)

2. Úředníci – Hodnocení – Posudek o vývoji služebního postupu – Povinnost posouzení celého referenčního období

(Služební řád, článek 43)

1. Posudky o vývoji služebního postupu, které nepředstavují rozhodnutí ve smyslu článku 25 služebního řádu, se řídí zvláštními ustanoveními uvedenými v článku 43. Nicméně správa má povinnost posudek o vývoji služebního postupu dostatečně a podrobně odůvodnit a umožnit dotyčné osobě, aby k tomuto odůvodnění vyjádřila své připomínky, přičemž dodržení těchto náležitostí je o to důležitější, je-li hodnocení horší oproti dřívějšímu hodnocení. Je-li zhoršení omezené, může správa splnit svou povinnost uvést odůvodnění stručným uvedením důvodů tohoto zhoršení, například uvedením odlišností v analytickém posouzení výkonu dotyčné osoby ve srovnání s posouzením uvedeným v předchozím posudku o vývoji služebního postupu.

(viz bod 45)

Odkazy:

Soudní dvůr: 25. listopadu 1976, Küster v. Parlament, 122/75, Recueil, s. 1685, body 24 a 25

Soud prvního stupně: 12. června 2002, Mellone v. Komise, T‑187/01, Recueil FP, s. I‑A‑81 a II‑389, bod 27 a citovaná judikatura; 30. září 2004, Ferrer de Moncada v. Komise, T‑16/03, Sb. VS s. I‑A‑261 a II‑1163, bod 56; 25. října 2005, Micha v. Komise, T‑50/04, Sb. VS s. I‑A‑339 a II‑1499, bod 36

Soud pro veřejnou službu: 13. prosince 2007, Sequeira Wandschneider v. Komise, F‑65/05, Sb. VS s. I‑A‑1‑0000 a II‑A‑1‑0000, bod 96; 10. listopadu 2009, N v. Parlament, F‑93/08, Sb. VS s. I‑A‑1‑0000 a II‑A‑1‑0000, bod 82

2. Z článku 1 obecných prováděcích ustanovení k článku 43 služebního řádu přijatých Komisí vyplývá, že posudek o vývoji služebního postupu, jehož účelem je posoudit způsobilost, výkonnost a chování úředníka ve službě, se musí vztahovat na celé hodnotící období, nikoliv pouze na jeho část. Nicméně i kdyby se hodnotitel dopustil zjevného pochybení tím, že posouzení výkonnosti hodnoceného úředníka omezil na část hodnotícího období, mohla by tato vada vést ke zrušení posudku o vývoji služebního postupu pouze v rozsahu, v němž nebyla napravena spolupodepisujícím úředníkem nebo revizním hodnotitelem, kteří jsou plnohodnotnými hodnotiteli.

(viz body 52 a 56)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 5. listopadu 2003, Lebedef v. Komise, T‑326/01, Recueil FP, s. I‑A‑273 a II‑1317, bod 61; 25. října 2005, Fardoom a Reinard v. Komise, T‑43/04, Sb. VS s. I‑A‑329 a II‑1465, bod 90

Soud pro veřejnou službu: 25. dubna 2007, Lebedef-Caponi v. Komise, F‑71/06, Sb. VS s. I‑A‑1‑0000 a II‑A‑1‑0000, bod 48; 13. prosince 2007, Sequeira Wandschneider v. Komise, F‑28/06, Sb. VS s. I‑A‑1‑0000 a II‑A‑1‑0000, body 43 a 48; 15. prosince 2008, Skareby v. Komise, F‑34/07, Sb. VS s. I‑A‑1‑0000 a II‑A‑1‑0000, bod 58, který je předmětem kasačního opravného prostředku dosud projednávaného Soudem, věc T‑91/09 P
ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU

(druhý senát)

28. října 2010

Věc F-31/09

Isabelle Noël

v.

Rada Evropské unie

„Veřejná služba – Úředníci – Zařazení do platové třídy – Místní zaměstnanci jmenovaní úředníky – Článek 10 přílohy XIII služebního řádu – Článek 3 přílohy pracovního řádu ostatních zaměstnanců“

Předmět: Žaloba podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou se I. Noël domáhá zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 13. listopadu 2006, kterým byla jmenována úřednicí ve zkušební době do platové třídy AST 1, platového stupně 1 v rozsahu, v němž ji toto rozhodnutí zařazuje do skupiny služebního postupu AST 1 až AST 7.

Rozhodnutí: Žaloba se zamítá. Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou.

Shrnutí

Úředníci – Přijímání – Zařazení do platové třídy – Místní zaměstnanec jmenovaný úředníkem na základě vnitřního výběrového řízení

(Služební řád úředníků, článek 31; příloha XIII, článek 10; pracovní řád ostatních zaměstnanců, čl. 1 odst. 1 a článek 3)

Zásada rovného zacházení není porušena, pokud rozdíly v zacházení mezi různými kategoriemi úředníků jsou odůvodněny na základě objektivního a přiměřeného kritéria a tyto rozdíly jsou přiměřené cíli sledovanému předmětným rozdílným zacházením a zároveň se tato zásada uplatňuje obdobně, pokud je s rozdílnými situacemi zacházeno stejně.

Reforma služebního řádu měla za cíl zejména sloučit bývalé kategorie B, C a D do jediné funkční skupiny AST. K zohlednění rozdílů v úrovni přijímání do těchto kategorií, bylo stanoveno, že služební postup úředníků spadajících do bývalých kategorií C a D bude omezen na určité platové třídy, konkrétně na AST 1 až 7 a AST 1 až 5, přičemž dotčení úředníci se mohli za účelem povýšení nad rámec těchto platových tříd zúčastnit atestace. Ve světle těchto záměrů je skutečnost, že správa postavila místní zaměstnance jmenované úředníky na základě vnitřního výběrového řízení podle článku 3 přílohy pracovního řádu ostatních zaměstnanců, na úroveň úředníků bývalé kategorie C nebo bývalé kategorie D, podle funkcí, které vykonávali, aby určila, do jakých skupin služebního postupu je zařadit, je odůvodněná na základě objektivního a přiměřeného kritéria, aby se zabránilo tomu, že by se s místními zaměstnanci, kteří vykonávají stejné funkce jako úředníci bývalých kategorií C nebo D, zacházelo lépe než s těmito posledně uvedenými úředníky. Kromě toho toto stejné zacházení s místními zaměstnanci, kteří se stali úředníky, a úředníky bývalých kategorií C nebo D, dodržuje požadavek proporcionality, jelikož správě přísluší určit, za účelem uplatnění článku 10 přílohy XIII služebního řádu, do které kategorie bývalé nomenklatury je třeba zařadit každého místního zaměstnance podle funkcí, které vykonává.

(viz bod 21)

Odkazy:

Soud pro veřejnou službu: 19. června 2007, Davis a další v. Rada, F-54/06, Sb. VS s. I-A-1-165 a II-A-1-911, bod 64 a citovaná judikatura
ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU

(první senát)

24. března 2011

Věc F-104/09

Diego Canga Fano

v.

Rada Evropské unie

„Veřejná služba – Úředníci – Povýšení – Povyšovací řízení 2009 – Rozhodnutí o nepovýšení – Zvážení srovnatelných zásluh – Zjevně nesprávné posouzení – Žaloba na neplatnost – Žaloba na náhradu škody“

Předmět: Žaloba podaná na základě článku 270 SFEU, jenž je použitelný na smlouvu o ESAE na základě jejího článku 106a, kterou se D. Canga Fano domáhá zrušení rozhodnutí o jeho nepovýšení do platové třídy AD 13 během povyšovacího řízení 2009 a toho, aby byla Radě uložena povinnost zaplatit mu částku 200 000 eur jako náhradu morální a profesní újmy, která mu údajně vznikla

Rozhodnutí: Žaloba se zamítá. Žalobci se ukládá náhrada všech nákladů řízení.

Shrnutí

1. Úředníci – Povýšení – Zvážení srovnatelných zásluh – Posuzovací pravomoc správy

(Služební řád, článek 45)

2. Úředníci – Povýšení – Řízení

1. Posuzovací pravomoc přiznaná správě při zvažování srovnatelných zásluh úředníků připadajících v úvahu pro povýšení podle článku 45 služebního řádu je omezena nutností pečlivě a nestranně ve služebním zájmu a v souladu se zásadou rovného zacházení zvážit srovnatelné zásluhy uchazečů. V praxi musí být toto zvážení provedeno na rovném základě a vycházet ze srovnatelných informačních zdrojů.

V tomto ohledu je při zachování užitečného účinku, který musí být přiznán prostoru pro posouzení orgánu oprávněného ke jmenování, nesprávnost posouzení zásluh nepovýšeného úředníka zjevná tehdy, je-li snadno postřehnutelná a může být očividně odhalena na základě kritérií, jejichž splněním zákonodárce zamýšlel podmínit rozhodnutí o povýšení.

(viz body 34 a 35)

Odkazy:

Tribunál: 15. září 2005, Casini v. Komise, T-132/03, bod 53

2. Pravidla uplatnitelná na hodnocení úředníků nestanoví, že se hodnotitelé vysloví k otázce, zda si hodnocený úředník zasluhuje povýšení. Zhostí-li se hodnotitelé toho, že doporučí povýšení toho či onoho člena svého oddílu, vyjadřují stanovisko, které orgán oprávněný ke jmenování nijak nezavazuje, neboť k povýšení může dojít až po zvážení srovnatelných zásluh všech úředníků určitého orgánu, kteří připadají v úvahu pro povýšení do téže platové třídy. Takováto hodnocení nemohou tudíž mít stejnou váhu jako hodnocení, která vyplývají ze skutečností, které musí hodnotitel posoudit. Kromě toho orgán oprávněný ke jmenování má právo povýšit úředníka tehdy, má-li za to, že je to opodstatněné, a to i v případě neexistence poznámek uvedených ve prospěch povýšení v jeho posudku.

(viz bod 60)
ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (první senát)

20. září 2011

Věc F-117/10

Barry Van Soest

v.

Evropská komise

„Veřejná služba – Přijímání – Výběrové řízení – Podmínky připuštění – Požadovaný diplom – Pojem ‚diplom, který potvrzuje úroveň středoškolského vzdělání a opravňuje k vysokoškolskému studiu‘ – Rozhodnutí výběrové komise – Povaha přezkumu prováděného orgánem oprávněným ke jmenování“

Předmět: Žaloba podaná na základě článku 270 SFEU, jenž je použitelný na Smlouvu o ESAE na základě jejího článku 106a, kterou se B. Van Soest domáhá zrušení rozhodnutí Komise nepřijmout jej navzdory jeho úspěchu ve výběrovém řízení EPSO/AST/41/07.

Rozhodnutí: Žaloba se zamítá. Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobcem.

Shrnutí

1. Úředníci – Výběrové řízení – Výběrová komise – Nezávislost – Meze – Přijetí protiprávních rozhodnutí – Povinnosti orgánu oprávněného ke jmenování

2. Řízení – Náklady řízení – Povinnost nést náklady řízení – Zohlednění požadavků ekvity

(Jednací řád Soudu pro veřejnou službu, článek 88)

1. Orgán oprávněný ke jmenování je při výkonu svých pravomocí povinen přijímat rozhodnutí, která nejsou protiprávní. Nemůže být tedy vázán rozhodnutími výběrové komise, jejichž protiprávnost by mohla ve svém důsledku způsobit i protiprávnost jeho vlastních rozhodnutí. Připustí-li tedy výběrová komise neprávem kandidáta do výběrového řízení a zařadí-li jej následně do seznamu vhodných kandidátů, musí orgán oprávněný ke jmenování odmítnout jmenování takového kandidáta odůvodněným rozhodnutím, umožňujícím unijnímu soudu posoudit jeho opodstatněnost.

Jestliže tedy výběrová komise neprávem zapsala na seznam vhodných kandidátů kandidáta, který nedoložil diplom požadovaný v oznámení o výběrovém řízení, je uvedený orgán povinen ukončit přijímací řízení dotyčného kandidáta.

(viz body 24 a 25)

Odkazy:

Soudní dvůr: 23. října 1986, Schwiering v. Účetní dvůr, 142/85, body 19 a 20

Soud prvního stupně: 16. března 2005, Ricci v. Komise, T-329/03, bod 35; 15. září 2005, T-306/04, Luxem v. Komise, bod 23

2. Podle článku 88 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu lze účastníkovi uložit, a to i když měl ve věci úspěch, částečnou nebo i úplnou náhradu nákladů, odůvodňuje-li to jeho chování, včetně před zahájením řízení, zejména pokud je uvedený účastník způsobil druhému účastníku řízení bezdůvodně nebo zlovolně.

Použití uvedeného článku ovšem není omezeno jen na tyto situace. V případě, kdy výběrová komise původně zapsala žalobce na seznam vhodných kandidátů vzešlý z tohoto výběrového řízení a posléze, téměř po roce, oznámil nakonec orgán oprávněný ke jmenování žalobci, že jej nemůže přijmout, protože nesplňuje podmínky pro připuštění týkající se osvědčení o studiu či diplomů, stanovené v oznámení o výběrovém řízení, skutečnost, že výběrová komise měla za to, že žalobce tyto podmínky splňuje, vysvětluje, že dotyčná osoba mohla mít v dobré víře pochybnosti o legalitě sporného rozhodnutí, a následně podala žalobu. Za těchto okolností je třeba uložit orgánu, který měl ve věci úspěch, náhradu nákladů řízení vynaložených žalobcem.

(viz body 29 a 30)
ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU EVROPSKÉ UNIE

(první senát)

22. května 2012

Věc F‑109/10

AU

v.

Evropská komise

„Veřejná služba – Smluvní zaměstnanci – Důchody – Odchodné“

Předmět: Žaloba podaná na základě článku 270 SFEU, jenž je použitelný na smlouvu o ESAE na základě jejího článku 106a, kterou se AU domáhá zrušení rozhodnutí Komise, kterým se žalobci odmítá vyplatit odchodné

Rozhodnutí: Žaloba se zamítá. Žalobce ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí.

Shrnutí

Úředníci – Smluvní zaměstnanci – Odchodné – Podmínky poskytnutí

(Služební řád, příloha VIII, článek 12)

Ze znění čl. 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu jasně vyplývá, že poskytnutí odchodného je vázáno na podmínku, že smluvní zaměstnanec od svého nástupu do služby v Unii odváděl platby za účelem vytvoření nebo zachování nároku na důchod do vnitrostátního důchodového systému, soukromého systému důchodového pojištění nebo do penzijního fondu podle vlastního výběru, který odpovídá požadavkům stanoveným v odstavci 1 tohoto článku. Pokud tedy smluvní zaměstnanec neodváděl žádné platby tohoto druhu, nevzniká mu na základě pouhé skutečnosti, že i nadále získával nárok na důchod v jiném členském státě, nárok na poskytnutí odchodného. Ustanovení unijního práva, která zakládají nárok na finanční dávky, totiž musejí být vykládána restriktivně.

Článek 12 odst. 1 písm. b) přílohy VIII služebního řádu kromě toho stanoví, že smluvním zaměstnancům, kteří odváděli platby za účelem vytvoření nebo zachování nároku na důchod do soukromého systému důchodového pojištění nebo do penzijního fondu, lze poskytnout odchodné pouze, pokud tento soukromý systém důchodového pojištění nebo tento fond splňuje několik podmínek, včetně podmínky spočívající v zajištění toho, že dotčeným zaměstnancům se nevyplatí žádný kapitálový obnos.

(viz body 24 a 25)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 16. prosince 2004, Pappas v. Komise, T‑11/02, bod 53
Kromě toho by byla zpochybněna zásada právní jistoty, pokud by správa zahájení disciplinárního řízení nadmíru oddalovala. Jak posouzení skutečností a jednání, které mohou představovat disciplinární pochybení, ze strany správy, tak výkon práva na obhajobu úředníkem mohou být zvláště obtížné, uplynula-li dlouhá doba mezi okamžikem, kdy k těmto skutečnostem a jednáním došlo, a zahájením disciplinárního vyšetřování. Jednak totiž mohou zmizet svědci a důležité dokumenty – v neprospěch nebo ve prospěch úředníka – a jednak se stane obtížným pro všechny dotčené osoby a svědky vybavit si věrně své vzpomínky na dané skutečnosti a okolnosti jejich vzniku.

Dobou, ke které je třeba přihlížet při hodnocení přiměřenosti délky disciplinárního řízení, není pouze doba, která začíná běžet od vydání rozhodnutí o zahájení uvedeného řízení. Odpověď na otázku, zda bylo disciplinární řízení po svém zahájení vedeno s vyžadovanou náležitou péčí, bude záviset na okolnosti, jak dlouhá doba uplyne mezi okamžikem, kdy došlo k údajnému disciplinárnímu provinění, a vydáním rozhodnutí o zahájení disciplinárního řízení.

V tomto ohledu se přiměřenost délky fáze předcházející disciplinárnímu řízení a délky samotného disciplinárního řízení musí posuzovat v závislosti na okolnostech vlastních každé věci, zejména v závislosti na významu sporu pro dotyčného, složitosti věci, jakož i chování žalobce a chování příslušných orgánů. Žádný konkrétní faktor není rozhodující. Každý z nich je třeba přezkoumat samostatně a poté posoudit jejich kumulovaný účinek. Některé příklady průtahů přičitatelných orgánu oprávněnému ke jmenování se nemusí jevit jako nepřiměřené, pokud jsou posuzovány odděleně, ale mohou se jevit jako nepřiměřené, pokud jsou zvažovány společně. Požadavky vyplývající ze zásady vedení řízení s náležitou péčí však nepřekračují rámec požadavků slučitelných se zásadou řádné správy. I když není vyloučeno, že by některé části fáze předcházející zahájení disciplinárního řízení mohly probíhat rychleji, by tak lhůta byla přiměřená, pokud by akumulace průtahů, které nebyly nepřiměřené, v každé z těchto částí vedla ke lhůtě, která by z hlediska globální analýzy nemohla být považována za natolik nepřiměřenou, že by vedla k promlčení disciplinární odpovědnosti dotyčného.

Pokud v důsledku rozhodnutí, která orgán oprávněný ke jmenování přijal, řízení překročí délku, která by byla obvykle považována za přiměřenou, je na tomto orgánu, aby prokázal existenci zvláštních okolností, které mohou toto překročení odůvodnit.

(viz body 127 až 130 a 143)

Soud pro veřejnou službu: 13. ledna 2010, A a G v. Komise, F-124/05 a F-96/06, body 392 až 395
CS
Sbí rkasoudníchroz hodnutí
ECLI:EU:F:2011 :188 1ROZSUDEK SOUDU PR O V EŘEJNOU SLUŽBU
(třetí senát)
29. listopadu 2011
Věc F-119/10
Roberto Di Tullio
v.
E v ropská komise
„Veřejná služba — Dočasní zaměstnanci — Volno z důvodu vojenské služby — Článek 18 p racovního 
řádu ostatních zaměstnanců — Voják z povolání — Absolvování doby na velitelství — Zamítnutí“
Předmět:Žaloba podaná podle článku 270 SFEU, jenž je použitelný na Smlouvu o ESAE na základě 
jejího článku 106a, kterou se R. Di Tullio domáhá především zrušení rozhodnutí, kterým 
mu Komise zamítla poskytnout volno z důvodu vojenské služby.
Roz hodnutí:Žaloba podaná žalobcem s e zamítá. Žalobce ponese veškeré náklady řízení.
Sh rnutí
Úředníci — Dočasní zaměstnanci — Volno z důvodu vojenské služby — Vojenská služba — Pojem
(Pracovní řád ostatních zaměstnanců, čl. 18 p rvní pododstavec)
Na základě čl. 18 p rvního pododstavce první věty pracovního řádu ostatních zaměstnanců dočasný 
zaměstnanec, který je povolán k výkonu vojenské s lužby, náhradní vojenské s lužby nebo cvičení 
záložníků nebo je povolán do jiné vojenské služby, získá volno z důvodu vojenské služby.
Situace uvedená v čl. 18 p rvním pododstavci tohoto pracovního řádu se zjevně týká p ouze situace, kdy 
je dočasný zaměstnanec povinen v rámci vnitrostátních právních předpisů týkajících se vojenské služby 
absolvovat v členském s tátě, jehož je státním příslušníkem , v časově omezeném o bdobí vojenský výcvik, 
například jako z áložní důstojník. Tato ustanovení se naopak nemohou týkat situace, kdy je vnitrostátní 
úředník povinen se na kon ci období vyslání do orgánu Evropské u nie na základě smlouvy dočasného 
zaměstnance vrátit do svého správního orgánu, aby tak splnil povinnosti spojené s jeho služebním 
postupem , ačkoli je tento úředník příslušníkem s boru, jehož členové p odléhají vojenským p ravidlům 
a disciplíně.
Dočasného zaměstnance lze kromě toho pokládat za „povolaného do jiné vojenské služby“ ve s myslu 
čl. 18 p rvního pododstavce pracovního řádu ostatních zaměstnanců pouze v případě, pokud je 
povolána jedna nebo více věkových skupin, například z důvodu hrozby ozbrojeného kon fliktu.
(viz body 35, 38 a 40)
Jestliže měl zákonodárce přijímající služební řád v úmyslu sloučit do jedné funkční skupiny všechny administrátory, bez ohledu na to, zda vykonávají jazykové nebo jiné úkoly, musí uvedený orgán provést jednotné zvážení srovnatelných zásluh všech administrátorů připadajících v úvahu pro povýšení z téže platové třídy.

Pro účely zvážení srovnatelných zásluh zohledňovaných v rámci rozhodnutí o povýšení podle článku 45 služebního řádu má orgán oprávněný ke jmenování širokou posuzovací pravomoc.

V tomto ohledu ponechává čl. 45 odst. 1 služebního řádu orgánům v souvislosti se skutečnostmi, k nimž je třeba přihlížet při zvažování srovnatelných zásluh úředníků splňujících podmínky pro povýšení, jistou svobodu, jelikož v tomto ohledu nestanoví taxativní seznam. Článek 45 odst. 1 služebního řádu totiž za použití výrazu „zejména“ upřesňuje tři hlavní skutečnosti, ke kterým musí být při zvažování srovnatelných zásluh přihlédnuto. To však nevylučuje zohlednění dalších skutečností, které mohou rovněž vypovídat o zásluhách úředníků splňujících podmínky pro povýšení. Tento závěr není zpochybněn skutečností, že v oblasti povyšování může orgán oprávněný ke jmenování přihlížet k věku kandidátů a počtu odpracovaných let v platové třídě nebo ve službě pouze podpůrně, to znamená v případě rovnosti zásluh úředníků splňujících podmínky pro povýšení z hlediska zejména tří skutečností výslovně uvedených v čl. 45 odst. 1 služebního řádu. Ani věk, ani počet odpracovaných let totiž samy o sobě nemohou vypovídat o zásluhách kandidátů na povýšení. Mohou být proto zohledněny pouze při rozhodování mezi kandidáty se stejnými zásluhami.

Administrativa má dále širokou posuzovací pravomoc, pokud jde o význam, jaký přizná každému ze tří kritérií stanovených v čl. 45 odst. 1 služebního řádu, jelikož toto ustanovení nevylučuje možnost jejich poměrného vážení.

(viz body 56 až 58)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 15. září 2005, Casini v. Komise, T‑132/03, bod 52 a citovaná judikatura

Soud pro veřejnou službu: 24. března 2011, Canga Fano v. Rada, F‑104/09, bod 68, proti kterému byl podán kasační opravný prostředek, který je projednáván před Tribunálem Evropské unie, věc T‑281/11 P; 28. září 2011, AC v. Rada, F‑9/10, bod 25 a citovaná judikatura
Návrh na započtení příspěvkových let je aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení úředníka, který požádal o převod svých nároků na důchod. Takový návrh je jednostranným aktem, oddělitelným od procesního rámce, v němž je učiněn, přijatým na základě vázané pravomoci přiznané orgánu ex lege, jelikož vyplývá přímo z individuálního práva, které čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu výslovně přiznává úředníkům a zaměstnancům při jejich nástupu do služby v Unii.

(viz body 51, 52 a 66)

Odkazy:

Soud pro veřejnou službu: 11. prosince 2012, Cocchi a Falcione v. Komise, F‑122/10, který je předmětem kasačního opravného prostředku v současnosti projednávaného před Tribunálem Evropské unie, věc T‑103/13 P, body 37 až 39
Neexistence odůvodnění rozhodnutí nepříznivě zasahujícího do právního postavení nemůže být zhojena vysvětleními podanými administrativou po podání žaloby k soudu. Mimoto nelze připustit ani to, aby orgán mohl následně změnit odůvodnění jím přijatého rozhodnutí tak, že by ho například odůvodňoval jinými než původně uplatňovanými ustanoveními. Takový postup by totiž měl za následek, že by orgán porušil svou povinnost odůvodnit svá rozhodnutí, tak jak plyne z ustanovení čl. 25 odst. 2 ve spojení s čl. 90 odst. 2 služebního řádu, jejímž účelem je poskytnout dotyčnému dostatečné údaje pro posouzení opodstatněnosti zamítnutí své žádosti a příhodnosti podání žaloby k Soudu a dále umožnit Soudu vykonávat svůj přezkum.

Naproti tomu nedostatečné odůvodnění poskytnuté v rámci postupu před zahájením soudního řízení nemůže odůvodnit zrušení přijatého rozhodnutí, jsou-li orgánem oprávněným ke jmenování v průběhu řízení poskytnuta doplňující upřesnění, přičemž však platí, že orgán není oprávněn nahradit původní nesprávné odůvodnění zcela novým odůvodněním.

(viz body 27 až 29)

Odkazy:

Soudní dvůr: 26. listopadu 1981, Michel v. Parlament, 195/80, bod 22; 30. května 1984, Picciolo v. Parlament, 111/83, bod 22; 7. února 1990, Culin v. Komise, C‑343/87, bod 15

Soud prvního stupně: 12. února 1992, Volger v. Parlament, T‑52/90, bod 40; 3. března 1993, Vela Palacios v. HSV, T‑25/92, body 26 a 27; 9. ledna 1996, Bitha v. Komise, T‑23/95, bod 30; 17. února 1998, Maccaferri v. Komise, T‑56/96, bod 38; 12. prosince 2002, Morello v. Komise, T‑338/00 a T‑376/00, bod 55; 29. září 2005, Napoli Buzzanca v. Komise, T‑218/02, bod 63
Návrh týkající se uznání let služby je aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení úředníka, který podal žádost o převod svých nároků na důchod. Takový návrh je jednostranným aktem oddělitelným od procesního rámce, ve kterém byl vydán, přijatým podle přesně stanovené pravomoci, ex lege náležící orgánu, neboť vyplývá přímo z individuálního práva, které čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu svěřuje výslovně úředníkům a zaměstnancům při jejich nástupu do služebního poměru v Unii.

(viz body 40, 41 a 55)

Odkazy:

Soud pro veřejnou službu: 11. prosince 2012, Cocchi a Falcione v. Komise, F‑122/10, který je předmětem kasačního opravného prostředku v současné době projednávaného před Tribunálem Evropské unie, věc T‑103/13 P, body 37 až 39