CS Úřední věstník Evropské unie C 209/13

Usnesení Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. dubna 2008 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) – Spojené království] – The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation v. Commissioners of Inland Revenue

(Věc C-201/05) (1)

(Článek 104 odstavec 3 první pododstavec jednacího řádu - Svoboda usazování - Volný pohyb kapitálu - Přímé daně - Korporační daň - Akciové dividendy, které společnost-nerezident platí společnosti-rezidentovi - Předpisy o ovládaných zahraničních společnostech (OZS) - Situace týkající se třetí země - Kvalifikace dostupných žalob proti daňové správě - Odpovědnost členského státu za porušení práva Společenství)

(2008/C 209/18)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice (Chancery Division)

Účastníci původního řízení

Žalobce: The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation

Žalovaný: Commissioners of Inland Revenue

Předmět věci

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – High Court of Justice (Chancery Division) – Výklad článků 43 ES, 49 ES a 56 ES – Vnitrostátní daňové právní předpisy – Korporační daň – Osvobození – Dividendy placené jinými společnostmi společnosti usazené na vnitrostátním území – Situace, která se liší podle státu, kde jsou jiné společnosti usazeny

Výrok

1) Článek 43 ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právním předpisům členského státu, které osvobozují od korporační daně dividendy, které společnost-rezident obdrží od jiné společnosti-rezidenta, zatímco této dani podrobují dividendy, které společnost-rezident obdrží od společnosti-nerezidenta, ve které společnost-rezident vlastní podíl, jenž jí umožňuje vykonávat nepochybný vliv na rozhodování této společnosti, a tak určovat její činnost, přičemž poskytují slevu na dani v souvislosti s daní skutečně uhrazenou rozdělující společností v členském státě, jehož je rezidentem, nepřevyšuje-li daňová sazba použitelná na dividendy zahraničního původu daňovou sazbu použitelnou na dividendy vnitrostátního původu a je-li sleva na dani alespoň rovna částce uhrazené v členském státě rozdělující společnosti až do výše částky daně uplatněné v členském státě společnosti-příjemce. Článek 56 ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právním předpisům členského státu, které osvobozují od korporační daně dividendy, které společnost-rezident obdrží od jiné společnosti-rezidenta, zatímco této dani podrobují dividendy, které společnost-rezident obdrží od společnosti-nerezidenta, ve které společnost-rezident vlastní alespoň 10 % hlasovacích práv, přičemž poskytují slevu na dani v souvislosti s daní skutečně uhrazenou rozdělující společností v členském státě, jehož je rezidentem, nepřevyšuje-li daňová sazba použitelná na dividendy zahraničního původu daňovou sazbu použitelnou na dividendy vnitrostátního původu a je-li sleva na dani alespoň rovna částce uhrazené v členském státě rozdělující společnosti až do výše částky daně uplatněné v členském státě společnosti-příjemce. Článek 56 ES musí být dále vykládán v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, které osvobozují od korporační daně dividendy, které společnost-rezident obdrží od jiné společnosti-rezidenta, zatímco této dani podrobují dividendy, které společnost-rezident obdrží od společnosti-nerezidenta, ve které vlastní méně než 10 % hlasovacích práv, aniž by této společnosti-rezidentu poskytly slevu na dani v souvislosti s daní skutečně uhrazenou rozdělující společností ve státě, jehož je rezidentem.

2) Článek 56 ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, které umožňují od korporační daně osvobodit některé dividendy, které pojišťovny-rezidenti obdrží od společností-rezidentů, ale vylučuje takové osvobození od daně pro obdobné dividendy obdržené od společností-nerezidentů, pokud to znamená méně výhodné zacházení s posledně uvedenými dividendami.

3) Články 43 ES a 48 ES musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby do základu daně společnosti-rezidenta usazené v některém členském státě byly zahrnuty zisky dosažené ovládanou zahraniční společností v jiném členském státě, pokud se tam na tyto zisky vztahuje nižší úroveň zdanění, než je úroveň zdanění v prvním státě, s výjimkou případu, kdy se takové zahrnutí týká pouze čistě vykonstruovaných operací, jejichž účelem je vyhnout se obvykle dlužné vnitrostátní dani. Uplatnění takového daňového opatření musí být tedy vyloučeno, pokud se na základě objektivních, třetími osobami zjistitelných skutečností ukáže, že bez ohledu na existenci důvodů daňové povahy je uvedená ovládaná zahraniční společnost skutečně usazena v hostitelském členském státě a vykonává zde skutečnou hospodářskou činnost. Nicméně články 43 ES a 48 ES musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání daňovým právním předpisům členského státu, které ukládají splnění určitých požadavků, chce-li být společnost-rezident osvobozena od daně, která již byla uhrazena z příjmů této ovládané společnosti ve státě, jehož je rezidentem, pokud je účelem těchto požadavků ověřit skutečnost usazení ovládané zahraniční společnosti a skutečnost její hospodářské činnosti, aniž by to s sebou neslo nepřiměřené správní požadavky.

4) Články 56 ES až 58 ES musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání právním předpisům členského státu, které poskytují daňovou výhodu v souvislosti s korporační daní pro určité dividendy obdržené společnostmi-rezidenty od společností-rezidentů, ale vylučují takovou výhodu pro dividendy obdržené od společností usazených v třetí zemi, zejména podléhá-li udělení této výhody podmínkám, jejichž dodržení může být ověřeno příslušnými orgány tohoto členského státu pouze na základě informací získaných od třetí země, v níž je usazena rozdělující společnost.

5) V případě neexistence právní úpravy Společenství přísluší vnitrostátnímu právnímu řádu každého členského státu, aby určil příslušné soudy a upravil procesní podmínky soudních řízení určených k zajištění ochrany práv, která právním subjektům vyplývají z práva Společenství, včetně kvalifikace žalob podaných poškozenými před vnitrostátními soudy. Vnitrostátní soudy však musí zaručit, že právní subjekty mají k dispozici účinný procesní prostředek, který jim umožňuje dosáhnout vrácení neoprávněně vybrané daně a částek vyplacených tomuto členskému státu nebo zadržených tímto státem v přímé souvislosti s touto daní. Pokud jde o jiné škody někomu vzniklé v důsledku porušení práva Společenství přičitatelného členskému státu, musí tento členský stát nahradit škody způsobené jednotlivcům za podmínek uvedených v bodě 51 rozsudku ze dne 5. března 1996, Brasserie du pêcheur a Factortame (C-46/93 a C-48/93), aniž by to vylučovalo, že odpovědnost státu může být na základě vnitrostátního práva založena za méně omezujících podmínek. Pokud se ukáže, že právní předpisy členského státu představují omezení svobody usazování zakázané článkem 43 ES nebo omezení volného pohybu kapitálu zakázané článkem 56 ES, může předkládající soud za účelem určení škody, za niž lze náhradu přiznat, ověřit, zda poškození projevili přiměřenou snahu za účelem odvrátit tuto škodu nebo omezit její rozsah, a zvláště zda včas využili všech dostupných právních prostředků. Aby se však zamezilo tomu, že výkon práv, které články 43 ES a 56 ES přiznávají jednotlivcům, bude znemožněn nebo nadměrně ztížen, předkládající soud může určit, zda by použití těchto právních předpisů, případně ve vzájemném spojení s relevantními ustanoveními smluv o zamezení dvojího zdanění, každopádně vedlo k neúspěchu v nárocích žalobkyň v původním řízení u daňové správy dotyčného členského státu.

(1) Úř. věst. C 182, 23.7.2005.