ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
60.

Mám za to, že je třeba odmítnout obě extrémní stanoviska. Jednak automatické přičtení odpovědnosti společnosti za jednání třetí osoby bez ohledu na stupeň účasti této společnosti, což by bylo v rozporu se základními zásadami, které upravují ukládání takových sankcí, jako jsou sankce stanovené právem hospodářské soutěže (zejména personalita trestů a právní jistoty), a jednak povinnost příslušného orgánu v oblasti práva hospodářské soutěže přesvědčivým způsobem prokázat, že společnost, která je příjemcem služeb třetí osoby, věděla o jejím protiprávním jednání a souhlasila s ním, neboť jinak by došlo k závažnému porušení účinnosti práva hospodářské soutěže.
78.

Ostatně v takové situaci, jako ve věci v původním řízení, by povinnost zaměstnavatele vyplatit odstupné v případě propuštění nevyplývala přímo ze směrnice 2000/78, ale ze samotného vnitrostátního práva, které by díky konformnímu výkladu mělo opět nabýt rozsahu odpovídajícího jeho znění. Jinak řečeno, v tomto případě se nejedná o situaci, v níž by konformní výklad vedl k tomu, že by jednotlivci byla uložena povinnost stanovená směrnicí bez podpory, kterou by tvořilo existující vnitrostátní právo. Zaměstnavateli stanoví povinnost vyplatit odstupné v případě propuštění vnitrostátní předpis, jenž je zbaven významu, který je v rozporu s unijním právem.
28.

Zatřetí se předkládající soud táže, zda za takových okolností, jaké nastaly v původním řízení, nebrání zásady ochrany legitimního očekávání a právní jistoty tomu, aby byla oprava DPH provedena. Tento soud totiž uvádí zaprvé, že ustanovení čl. 15 odst. 4 třetí věty zákona o dani z obratu by mohlo být považováno za nedostatečně přesné, neboť stanoví odchylku z obecného pravidla uvedeného v čl. 17 odst. 5 šesté směrnice, a to pro všechny případy smíšeného využití. Zadruhé uvádí, že metodu přiřazení zboží a služeb určených ke smíšenému využití, kterou použila Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstückgemeinschaft GbR, příslušné správní orgány a soudy po dobu několika let připouštěly. Zatřetí předkládající soud upřesňuje, že vnitrostátní právní předpisy neobsahují žádné ustanovení, jež by výslovně stanovilo, že vstup čl. 15 odst. 4 třetí věty zákona o dani z obratu v platnost může mít za následek provedení oprav DPH, a že nebyl stanoven žádný přechodný režim. A konečně zdůrazňuje, že změna metody přiřazení zboží a služeb určených ke smíšenému využití nemá závaznou povahu, neboť klíč rozdělení založený na obratu je i nadále považován za objektivní odhad ve smyslu čl. 15 odst. 4 zákona o dani z obratu, přestože od 1. ledna 2004 má již pouze podpůrnou úlohu.
2.

To je podstatou dosud neřešené otázky, kterou Soudnímu dvoru předložila Klagenævnet for Udbud (odvolací komise v oblasti veřejných zakázek) v rámci sporu mezi MT Højgaard A/S a Züblin A/S (společně dále jen „MTHZ“), skupinou hospodářských subjektů, která se účastnila zadávacího řízení, a Banedanmark, správcem železniční infrastruktury v Dánsku a veřejným zadavatelem v tomto řízení. MTHZ v řízení před předkládajícím soudem tvrdí, že Banedanmark tím, že povolila společnosti Per Aarsleff A/S (dále jen „společnost Aarsleff“) – zbývající člence skupiny, která se rozpadla v průběhu řízení – aby se účastnila zadávacího řízení namísto skupiny, přestože společnost Aarsleff nebyla předběžně vybrána, porušila zásadu rovného zacházení zakotvenou v článku 10 směrnice 2004/17/ES ( 2 ).
64.

Náklady, jejichž zaplacení může být po spotřebiteli vyžadováno v úvěrové smlouvě, se mohou lišit co do povahy a věřitelé je mohou vyčíslovat za pomoci různých metod a proměnných ( 61 ). Pokud by byly takové položky zohledňovány při výpočtu RPSN, mohlo by to ohrožovat cíle směrnice 2008/48 spočívající v zajištění transparentnosti a srovnatelnosti nabídek úvěru. Nejsou-li náklady vyčíslovány podle jednotných pravidel, zahrnutí nákladů do „celkové výše úvěru“ povede k tomu, že bude obtížné či nemožné provést realistické srovnání. Takové náklady by tedy měly být vyloučeny z výpočtu RPSN právě proto, aby byla zajištěna transparentnost a srovnatelnost.
62.

Polská vláda tvrdí, že dojde-li Soudní dvůr k závěru, že článek 25 směrnice 2004/18 nebrání veřejnému zadavateli uplatnit takové omezení subdodávek, jaké je dotčeno v původním řízení, měl by jeho rozsudek mít účinky pouze do budoucna. Veřejní zadavatelé by jinak mohli žádat náhradu za finanční opravy, které jim byly od roku 2008 uloženy z důvodů obdobných těm, které byly uplatněny v tomto řízení. Ověření finančních oprav provedených z těchto důvodů by vyžadovalo přepočtení veřejných výdajů, které již polské orgány oznámily Komisi. Polské orgány by pak nemusely mít možnost žádat od Komise částky finanční podpory, které již poskytly.
9.

Bod 3 odůvodnění uvedené směrnice uvádí: „Pro usnadnění přeshraničních fúzí by mělo být stanoveno, že pro každou společnost, která se na přeshraniční fúzi podílí, a každou zúčastněnou třetí osobu nadále platí předpisy a formální požadavky vnitrostátního práva použitelného v případě vnitrostátní fúze, pokud tato směrnice nestanoví jinak. Předpisy a formální požadavky vnitrostátního práva, na které odkazuje tato směrnice, by neměly zavádět žádná omezení svobody usazování nebo volného pohybu kapitálu, pokud by je nebylo možné zdůvodnit v souladu s judikaturou Soudního dvora [Evropské unie], a především požadavky veřejného zájmu, a pokud by nebyla nezbytná a přiměřená pro splnění takových zásadních požadavků.“
208.

Bylo by proto možné předpokládat, že po zrušení opravného koeficientu musí následovat konečné plné přidělení ve výši předběžného výpočtu. To by znamenalo, že zařízení by pro roky 2013 až 2015 obdržela o 6 % až 10 % více bezplatných povolenek ročně. Není vyloučeno, že takové dodatečné přidělení by celkově vyžadovalo přinejmenším pro minulost odpovídající zvýšení celkového množství povolenek, neboť povolenky, které se nepřidělují bezplatně, byly již pravděpodobně vydraženy. Během následujících let by bylo množství dodatečných bezplatných povolenek ještě větší, avšak tyto povolenky by mohly být z množství dražených povolenek vyňaty.
54.

Jak v tomto ohledu zdůraznila generální advokátka Kokott ve svém stanovisku ve věci Aziz ( 29 ), Soudní dvůr upřesnil, že za účelem zodpovězení otázky, zda klauzule způsobuje „významnou nerovnováhu“ v právech a povinnostech stran, které vyplývají z dané smlouvy, v neprospěch spotřebitele, je třeba vzít v potaz především pravidla použitelná ve vnitrostátním právu pro případ, kdy se smluvní strany nedohodly [v takovém případě]. Podle Soudního dvora právě tato srovnávací analýza vnitrostátnímu soudu umožní zhodnotit, zda a případně do jaké míry je právní postavení spotřebitele smlouvou zhoršeno ve srovnání s právním postavením, jaké by měl podle platné vnitrostátní právní úpravy. Stejně tak uvádí, že by za tímto účelem mělo být přezkoumáno právní postavení, v jakém se daný spotřebitel nachází s ohledem na prostředky, které má podle vnitrostátních právních předpisů k dispozici pro zabránění dalšímu používání zneužívajících klauzulí ( 30 ).
93.

Není mi jasné, proč by peněžitá dávka přiznaná za určitým konkrétním účelem (jako jsou náklady na dopravu, ubytování či živobytí obecně) měla spadat do oblasti působnosti čl. 24 odst. 2 směrnice 2004/38 a nepeněžitá dávka přiznaná za stejným účelem nikoli. Z hlediska studentů je hodnota vyživovací podpory a z ní vyplývajícího příspěvku na úhradu nákladů na živobytí stejná. Naproti tomu, z hlediska státu může být nabídka slevy na jízdné (založená případně na snížené ceně vyjednané s poskytovatelem služeb) namísto poskytnutí peněžní částky, jež má být použita na úhradu nákladů na živobytí obecně nebo konkrétně cestovních výdajů, méně nákladná a může zahrnovat i nižší náklady na vymáhání (protože není třeba ověřovat, zda peněžitá dávka poskytnutá za účelem úhrady cestovních výdajů byla skutečně použita ke stanovenému účelu). Poskytnutí takové dávky nicméně představuje určitý náklad pro stát. Má-li se za to, že peněžité dávky tvoří součást finanční zátěže pro stát, které odůvodňují použití výjimky podle čl. 24 odst. 2, mělo by totéž platit i pro nepeněžité dávky. Pokud by byla uvedená odchylka vykládána v tom smyslu, že se vztahuje pouze na peněžité dávky, byly by státy nuceny volit mezi méně efektivními peněžitými dávkami, které mohou požívat ochrany v rámci výjimky stanovené v čl. 24 odst. 2, a efektivnějšími nepeněžitými dávkami, pro něž se taková ochrana neposkytuje. To by ovšem bylo nesmyslné.
12.

Zvířata byla naložena na nákladní automobil v Northeim (Německo) dne 16. června 2011 v 10:30 hodin. Automobil poté opustil místo nakládky přibližně v 11:30 hodin. Ještě téhož dne v 19:00 hodin dorazil se zvířaty do Wasserbillig (Lucembursko), kde automobil na hodinu zastavil za účelem jejich zaopatření. Po dalších dvou hodinách jízdy dorazil nákladní automobil do Épinal (Francie), kde s ohledem na doby řízení a doby odpočinku v oblasti silniční dopravy stanovené nařízením č. 561/2006 ( 4 ) učinil druhou zaopatřovací přestávku v délce 10 hodin. Nákladní automobil pokračoval v cestě následující den přibližně v 8:00 hodin a do přístavu v Sète (Francie) dorazil stejného dne v 17:00 hodin. Přeprava z Northeim do Sète trvala 30 hodin a 30 minut. Zvířata byla následně přeložena k další přepravě na loď do Maroka.
63.

Vycházíme-li tedy z výše uvedených předpokladů, je jisté, že objemový obsah alkoholu v nápoji Ferm Fruit vzniká alespoň zpočátku kvašením cukru a jablečného koncentrátu díky přidání kvasinek (viz bod 14 tohoto stanoviska). Pro účely zařazení do odpovídající položky je tedy nutné řídit se vysvětlivkou k HS týkající se položky 2206, do níž spadají kvašené nápoje. V třetím pododstavci této vysvětlivky je uvedeno, že u nápojů spadajících do položky 2206 bude toto zařazení zachováno, i když do nich byl přidán alkohol, a to v rozsahu, v němž si zachovávají povahu produktů zařazených do této položky, tzn. povahu kvašených nápojů.
8.

Článek 13 občanského soudního řádu (Ley de enjuiciamiento) ze dne 7. ledna 2000 (BOE č. 7 ze dne 8. ledna 2000, s. 575, dále jen „občanský soudní řád“), stanoví: „1. Po dobu trvání soudního řízení lze postavení žalobce či žalovaného přiznat všem osobám, které prokáží přímý a oprávněný zájem na výsledku sporu. Zejména je každý spotřebitel či uživatel oprávněn vstoupit jako vedlejší účastník do řízení zahájených na návrh subjektů, které jsou zákonem uznávány pro účely ochrany zájmů spotřebitelů nebo uživatelů. 2. Podáním návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení nedochází k přerušení řízení. Po vyslechnutí účastníků řízení o něm rozhodne soud usnesením v řádné lhůtě deseti dnů. 3. Vyhovění návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení nemá zpětnou účinnost na projednávání věci, nicméně vedlejší účastník řízení je považován za plnoprávného účastníka řízení a je oprávněn hájit návrhová žádání vznesená účastníky, na jejichž podporu vystupuje, nebo jím vznesená, pokud mu to stav řízení umožňuje, a to i v případě, že účastníci, na jejichž podporu vystupuje, vezmou žalobu zpět, uznají nárok nebo se vzdají účasti v řízení z jakéhokoliv jiného důvodu. Vedlejší účastník řízení je rovněž oprávněn vznést argumenty nezbytné k jeho obhajobě, které neuplatnil z důvodu, že se vztahovaly ke stadiím řízení, jež předcházela okamžiku jeho vstupu do řízení. Soudní úředník v každém případě seznámí s těmito argumenty ostatní účastníky řízení ve lhůtě pěti dnů. Vedlejší účastník řízení je rovněž oprávněn uplatnit stanovené opravné prostředky proti rozhodnutím, které jsou podle jeho názoru v rozporu s jeho zájmy, a to i tehdy, pokud s nimi účastníci řízení, na jejichž podporu vystupuje, souhlasí.“
19.

Unijní normotvůrce v čl. 2 bodu 7 nařízení č. 1083/2006 definuje „nesrovnalost“ jako „porušení právních předpisů Společenství v důsledku jednání nebo opomenutí hospodářského subjektu, které vede nebo by mohlo vést ke ztrátě v souhrnném rozpočtu Evropské unie, a to započtením neoprávněného výdaje do souhrnného rozpočtu“.
9.

Zákon, kterým se zavádí občanský zákoník (Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch) ze dne 21. září 1994 (BGBl. I s. 2494, oprava 1997 I, s. 1061, dále jen „EGBGB“), ve znění použitelném v rozhodné době z hlediska skutečností sporu v původním řízení, stanoví: „§ 5 – Osobní stav 1) Odkazuje-li se na právo státu, jehož je určitá osoba příslušníkem, a tato osoba je státním příslušníkem několika států, použije se právo státu, k němuž má tato osoba nejužší vazbu, zejména prostřednictvím jejího obvyklého pobytu nebo tím, že v něm tráví svůj život. Je-li dotyčná osoba také německým státním příslušníkem, má toto její právní postavení přednost. […] § 6 – Veřejný pořádek Právní norma jiného státu se nepoužije v případě, že by výsledek jejího použití byl zjevně neslučitelný s hlavními zásadami německého práva. Zejména se nepoužije taková právní norma, jejíž použití je neslučitelné se základními právy. […] § 10 – Jméno 1) Jméno osoby je upraveno právem státu, jehož je osoba příslušníkem. […] § 48 – Volba jména získaného v jiném členském státě Evropské unie Vztahuje-li se na jméno určité osoby německé právo, může si tato osoba na základě prohlášení učiněného před matričním úřadem zvolit jméno získané během obvyklého pobytu v jiném členském státě Evropské unie, které je zapsáno v matrikách tohoto jiného státu, pakliže to není zjevně neslučitelné s hlavními zásadami německého práva. Volba jména má zpětnou účinnost od data jeho zápisu do matriky jiného členského státu, ledaže by dotyčná osoba výslovně prohlásila, že volba jména má mít účinky pouze do budoucna. Toto prohlášení musí být veřejně osvědčeno nebo prokázáno úřední listinou. […]“
22.

V původním řízení má předkládající soud posoudit to, co popisuje jako „právní proveditelnost“ vyrovnání. Musí tedy přezkoumat, že jsou splněny zákonné podmínky pro zahájení vyrovnání. Tento předběžný krok je nezbytný pro hlasování o vyrovnání a pro přijetí konečného rozhodnutí předkládajícím soudem, které potvrzuje vyrovnání a činí jej závazným vůči všem věřitelům, za předpokladu, že byly zamítnuty veškeré námitky nesouhlasících věřitelů. To, zda má tento krok sporný charakter, nemá žádný vliv na soudní funkci, kterou tak předkládající soud vykonává ( 9 ).
66.

Kromě toho by přijetí důkazu předloženého opožděně za takových okolností vyvolalo významnou rovnováhu mezi účastníky řízení, neboť by účastníkovi řízení, který podal námitky, umožnilo přesunout diskuzi týkající se existence, platnosti a rozsahu ochrany jeho staršího práva v plném rozsahu do stadia odvolání.
23.

Podle článku 7 šesté směrnice: „1. ‚Dovozem zboží‘ se rozumí: a) vstup zboží, které nesplňuje podmínky stanovené v článcích [23 ES a 24 ES], a u zboží pokrytého [Smlouvou o ESUO] vstup zboží, které se nenachází ve volném oběhu, na území Společenství; b) vstup zboží, na které se nevztahuje písmeno a), z třetího území na území Společenství. 2. Místem dovozu zboží je členský stát, na jehož území se zboží nachází při vstupu do Společenství. 3. Odchylně od odstavce 2 je u zboží, které je uvedeno v odst. 1 písm. a) a při svém vstupu do Společenství je propuštěno do některého z režimů uvedených v čl. 16 odst. 1 bodu B písm. a), b), c) a d) nebo do režimu dočasného použití s úplným osvobozením od daně při dovozu anebo do režimu vnějšího tranzitu, místem dovozu členský stát, na jehož území se na toto zboží přestanou vztahovat uvedené režimy. Obdobně je-li zboží uvedené v odst. 1 písm. b) propuštěno při svém vstupu do Společenství do některého z režimů uvedených v čl. 33a odst. 1 písm. b) nebo c), je místem dovozu členský stát, na jehož území je tento režim ukončen.“
68.

Zaprvé nejsou patrná – byť to musí koneckonců jako skutkovou otázku zjistit pouze předkládající soud – narušení hospodářské soutěže na základě nevybrání DPH. Pokud rodiče nevyužívají služby soukromých dopravců pro školní dopravu na základě přepravních služeb obce, není důvodem chybějící zdanění DPH, ale to, že obec vybírá od rodičů příspěvky, které se od počátku jeví být pod tržními cenami srovnatelných přepravních služeb, pokud vůbec příspěvky požaduje. Zdaněním této činnosti by naopak byla zhoršena soutěžní situace soukromých osob, protože by obec na základě strukturálně trvale vznikajícího přeplatku daně na vstupu mohla příspěvky rodičů ještě dále snížit.
17.

V bodě 11 odůvodnění sporného rozhodnutí Komise odůvodnila toto zamítnutí následovně: „Komise zjistila, že Německo navrhlo přidělit sedmi zařízením větší množství bezplatných povolenek na emise, aby se podle jeho názoru předešlo zbytečným nesnázím. V souladu s článkem 10a směrnice 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU je předběžné množství bezplatně přidělených povolenek předkládané jako součást vnitrostátních prováděcích opatření vypočteno na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii. Rozhodnutí 2011/278/EU nestanoví úpravu, kterou by Německo chtělo provést na základě § 9 odst. 5 [TEHG]. Zatímco do roku 2012 bylo bezplatné přidělování povolenek organizováno na národním základě, na období počínající rokem 2013 zákonodárce záměrně zavedl plně harmonizovaná pravidla pro přidělování bezplatných povolenek zařízením, aby měla všechna zařízení stejné podmínky. Jakákoli jednostranná změna v předběžných množstvích bezplatných povolenek vypočítaných členskými státy na základě rozhodnutí 2011/278/EU by uvedený harmonizovaný přístup narušila. Německo neuvedlo, že by příděly vypočítané na základě rozhodnutí 2011/278/EU pro dotčená zařízení byly zjevně nepřiměřené vzhledem k cílům dosažení plné harmonizace přidělování povolenek. Přidělení většího množství bezplatných povolenek některým zařízením by mohlo narušit hospodářskou soutěž nebo by mohlo vzniknout nebezpečí takového narušení a vzhledem k tomu, že obchodování s povolenkami má ve všech odvětvích zahrnutých do směrnice 2003/87 celounijní charakter, důsledky by měly přeshraniční dosah. S ohledem na zásadu jednotného zacházení se zařízeními zahrnutými do systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů se tedy Komise domnívá, že je namístě zpochybnit předběžná množství bezplatných povolenek pro některá zařízení obsažená v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních a uvedená v bodě A přílohy I.“
24.

Estrella Rodríguez Sánchez je členkou zaměstnanou družstevní společností Consum SCV a přidělenou do oddělení „pokladna / doplňování zboží“ v obchodním centru. Dne 25. června 2012 podepsala s Consum SCV členskou smlouvu, která se řídí stanovami, a zejména interními pravidly. Její rozvržení a délka pracovní doby byly v týdenních střídavých cyklech následující: ranní směna od pondělí do soboty (od 8:00 do 15:00), odpolední směna od pondělí do soboty (od 15:00 do 22:00) a dvě neděle v měsíci (od 8:30 do 15:00).
105.

Vyplývá to ostatně z bodu 1.2.1 Příručky k provedení směrnice o službách ( 24 ), v němž se uvádí, že pokud se členské státy rozhodnou provést směrnici 2006/123 nebo některé její články prostřednictvím horizontálních právních předpisů (jako je tomu v Itálii), budou muset dbát na to, aby tyto horizontální předpisy měly přednostní platnost před specifickými právními předpisy. Podle bodu 6.1 této příručky by dále měla být ustanovení týkající se povolovacího režimu začleněna do horizontálních právních předpisů s ohledem na jejich transverzální povahu.
31.

Soudní dvůr v rozsudku Denilauler ( 18 ), který byl vydán v souvislosti s Bruselskou úmluvou, vyložil pro předběžná opatření pojem „rozhodnutí“ navzdory široce formulované definici tohoto pojmu restriktivně a zamítl vykonatelnost francouzského příkazu k zajišťovacímu zabavení majetku v Německu poté, co nejenže bylo francouzské rozhodnutí vydáno bez vyslechnutí německého dlužníka, vůči němuž byl směřován výkon, ale také mělo být vykonáno bez předchozího doručení tomuto dlužníkovi ( 19 ). V případě přenesení této judikatury na projednávanou věc však v tomto ohledu neexistují žádné pochybnosti. Jak totiž bylo uvedeno výše, v anglickém řízení je třeba vycházet z toho, že soudní zákaz nakládání s majetkem byl přinejmenším doručen A. L. nebo jeho správci, a snad i z toho, že byli předtím vyslechnuti. Předmětný soudní zákaz nakládání s majetkem je tudíž i podle přísného kritéria pro posouzení stanoveného v rozsudku Denilauler „rozhodnutím“. Otázka, zda je podle nařízení č. 44/2001 nyní třeba klást méně přísné požadavky na pojem „rozhodnutí“ než podle Bruselské úmluvy, ze které vycházel rozsudek Denilauler, tedy může zůstat nezodpovězena. Pro úplnost je ale třeba upozornit na to, že v kontextu nařízení č. 44/2001 mnohé nasvědčuje méně přísnému přístupu uznávání vlastnosti rozhodnutí ( 20 ). Zatímco totiž bylo podle Bruselské úmluvy třeba uznání paušálně zamítnout, pokud nebylo podání, jímž se zahajuje řízení, žalovanému řádně nebo včas doručeno, podle nařízení č. 44/2001 navzdory skutečnosti, že podání nebylo doručeno, nelze nadále hovořit o existenci důvodu pro nevykonání rozhodnutí, pokud dotčená osoba ve státě původu rozhodnutí nepodala proti danému rozhodnutí žádný opravný prostředek, ačkoli tak mohla učinit ( 21 ). V případě přenesení této úvahy na předběžná opatření to znamená, že pokud lze ve státě původu rozhodnutí (tak jako v projednávané věci) podávat opravné prostředky proti opatření, které má být vykonáno, bylo by logické, aby se mělo podle nařízení č. 44/2001 za to, že je lze uznat, již tehdy, když žalovaný nepodá vnitrostátní opravný prostředek, ačkoli má tuto možnost k dispozici.
25.

S cílem dospět k rozhodnutí ohledně uložení penále je proto nejprve třeba zkoumat, v jakém rozsahu nadále dochází k neplnění povinnosti [viz bod a)]. Následně je třeba stanovit základní částku penále [viz bod b)] a objasnit, zda bude penále uloženo jako neměnná částka nebo jako částka, která se bude snižovat přímo úměrně plnění povinností [viz bod c)]
78.

Aby bylo možné rozptýlit jakékoli legitimní pochybnosti jednotlivců a chránit pocit důvěry, který by měla nestrannost podle všeho vyvolávat (v souladu se rčením „justice must not only be done, it must also be seen to be done“ ( 44 )), vyvolává požadavek nestrannosti přijetí pravidel, zejména pokud jde o složení orgánu, jmenování, funkční období, jakož i důvody pro zdržení se hlasování, vyloučení pro podjatost a odvolání jeho členů ( 45 ).
44.

Zatřetí rozhodně platí, že vlivy záměru, který se dotýká oblasti uvedené v Seznamu významných ptačích oblastí a později označené jako ZCHO, by měly být posuzovány se zvláštní péčí. Jak Komise tvrdí, je to názorně doloženo v příloze III směrnice o posuzování vlivů na životní prostředí. Daná příloha uvádí mokřady a ZCHO jako kritéria výběru pro posuzování záměrů, na které se nevztahuje povinnost per se provést posouzení vlivů na životní prostředí. V daném ohledu je zřejmé, že takové oblasti jsou unijním zákonodárcem považovány za oblasti zvláštního ekologického významu.
20.

Na jedné straně je nutno vyjasnit, zda takové faktury, jako jsou vystavené faktury v projednávané věci, splňují požadavky článku 226 směrnice o DPH na obsah faktury (k tomu viz níže pod písmenem A). Na straně druhé je nutno stanovit důsledky, jaké by pro nárok na odpočet daně měla situace, kdy by údaje na fakturách byly nedostatečné (k tomu viz následně pod písmenem B).