Žádné ustanovení unijního práva nevyžaduje, aby Komise, když nařizuje navrácení podpory, jež byla prohlášena za neslučitelnou s vnitřním trhem, určila přesnou částku podpory, která má být navrácena. Postačuje totiž, aby rozhodnutí Komise obsahovalo údaje umožňující jeho příjemci, aby sám bez nadměrných obtíží určil tuto částku. Pokud se však Komise rozhodne nařídit navrácení určité částky, musí v souladu s povinností pečlivého a nestranného přezkumu spisu v rámci článku 108 SFEU určit způsobem tak přesným, jak jí to okolnosti věci umožňují, hodnotu podpory, která byla podniku poskytnuta. Při obnovování stavu před vyplacením podpory je Komise povinna se ujistit, že skutečné zvýhodnění z podpory je odstraněno, a nařídit navrácení celé podpory. Nemůže z důvodu snahy o shovívavost pro příjemce podpory nařídit navrácení částky nižší, než je hodnota podpory obdržené příjemcem. Dále Komise není oprávněna jako projev odsouzení závažnosti protiprávnosti nařídit navrácení částky vyšší, než je hodnota podpory, kterou obdržel její příjemce.

Pokud jde tedy o sazbu daně z letecké dopravy, která se vybírá přímo u provozovatelů leteckých služeb, jež je nižší pro tuzemské lety, Komise nemůže předpokládat, že v situaci, kdy má být tato daň přenesena na cestující a kdy hospodářská výhoda vyplývající z uplatnění vnitrostátní snížené sazby mohla být rovněž přenesena na cestující, výhoda skutečně získaná a uchovaná leteckými společnosti, kterým bylo toto snížení poskytnuto, odpovídá ve všech případech částce rovnající se rozdílu mezi částkou daně vypočítanou podle snížené sazby daně a částkou vypočítanou podle běžné sazby daně. V takovém případě totiž výhoda, kterou skutečně letecké společnosti získaly, nespočívá nezbytně v rozdílu mezi oběma sazbami, ale v možnosti nabízet zákazníkům atraktivnější ceny, a v důsledku toho si zvýšit obrat. Komise musí tudíž v případě leteckých společností, které uhradily nepřímou daň se sníženou sazbou, určit, v jaké míře tyto společnosti skutečně přenesly na cestující hospodářský prospěch vyplývající z uplatnění uvedené daně se sníženou sazbou, aby bylo možné přesně kvantifikovat výhodu, která jim byla skutečně poskytnuta. Pokud se jeví nemožným určit v rozhodnutí nařizujícím navrácení podpory částky odpovídající uvedenému skutečnému zvýhodnění s přesností, musí Komise tento úkol svěřit vnitrostátním orgánům, když jim poskytne údaje nezbytné za tímto účelem.

V každém případě skutečnost, že letecké společnosti navrátí částky spočívající v rozdílu mezi částkou daně podle běžné sazby a částkou daně podle snížené sazby, neumožní zajistit obnovení stavu, který by panoval, kdyby dotčené operace byly uskutečněny bez poskytnutí dotčené podpory, jelikož není možné, aby letecké společnosti vymáhaly se zpětným účinkem u svých zákazníků uvedenou částku za cestujícího, která měla být vybrána. Navrácení uvedené částky tedy není nezbytné za účelem odstranění narušení hospodářské soutěže, které bylo způsobeno soutěžní výhodou plynoucí z takové podpory. Naopak by hrozilo, že navrácení takové částky způsobí další narušení hospodářské soutěže, neboť by mohlo vést k tomu, že letecké společnosti navrátí více, než je výhoda, která jim byla skutečně poskytnuta.

Mimoto okolnost, že zákazníky leteckých společností podléhajících dani z letecké dopravy nejsou podniky ve smyslu unijního práva, takže u nich nelze vyžadovat žádné navrácení podpory, nemůže zpochybnit povinnost Komise přesně určit příjemce podpory, tedy podniky, které tuto podporu skutečně využily, a omezit vymáhání podpory na finanční výhody skutečně plynoucí ze zpřístupnění podpory příjemcům.

(viz body 84–86, 97–99, 105, 115, 122)