Věc C‑584/15

Glencore Céréales France

proti

Établissement national des produits de l’agriculture a de la mer (FranceAgriMer)

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal administratif de Melun)

„Řízení o předběžné otázce – Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 – Ochrana finančních zájmů Evropské unie – Článek 3 – Nařízení (EHS) č. 3665/87 – Článek 11 – Navrácení neoprávněně přiznané vývozní náhrady – Nařízení (EHS) č. 3002/92 – Článek 5a – Neoprávněně uvolněná jistota – Dlužné úroky – Promlčecí lhůta – Počátek lhůty – Přerušení lhůty – Nejzazší hranice – Delší lhůta – Použitelnost“

Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 2. března 2017

Článek 3 odst. 1 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství musí být vykládán v tom smyslu, že promlčecí lhůta stanovená v tomto ustanovení je použitelná k vymáhání pohledávek z úroků, jako jsou úroky dotčené v původním řízení, které jsou dlužné na základě čl. 11 odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, ve znění nařízení Komise (ES) č. 495/97 ze dne 18. března 1997, a článku 5a nařízení Komise (EHS) č. 3002/92 ze dne 16. října 1992, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla pro ověřování použití a/nebo místa určení intervenčních produktů, ve znění nařízení Komise (ES) č. 770/96 ze dne 26. dubna 1996. V projednávané věci je nesporné, že příkazy k navrácení dotčené v původním řízení, vydané příslušným správním orgánem s cílem navrácení podpor a částek neoprávněně získaných společností Glencore z důvodu jí spáchaných nesrovnalostí, byly vydány na základě čl. 11 odst. 3 nařízení č. 3665/87, pokud jde o nebalený sladovnický ječmen, a článku 5a nařízení č. 3002/92, pokud jde o intervenční pšenici obecnou. Kromě toho ze spisu, který má Soudní dvůr, vyplývá, že příkaz k navrácení týkající se vrácení úroků vedle těchto podpor a těchto částek byl rovněž vydán na základě těchto ustanovení. V tomto ohledu je třeba uvést, že uvedená ustanovení výslovně stanoví, že navrácení podpor a částek neoprávněně získaných dotyčným subjektem je navýšeno o úroky, které jsou vypočteny na základě těchto podpor a těchto částek, v závislosti na době, která uplynula od okamžiku jejich přijetí do okamžiku jejich navrácení. Článek 5a odst. 1 druhý pododstavec nařízení č. 3002/92 v tomto ohledu stanoví, že obdržení takto vypočtené částky příslušným orgánem se považuje za navrácení hospodářské výhody neoprávněně přiznané dotyčnému subjektu. Proto je třeba příkazy k navrácení dotčené v původním řízení označit za „správní opatření“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení č. 2988/95, v rozsahu, v němž se týkají jak jistiny, tak i úroků, jelikož se tyto příkazy společně podílejí na odnětí výhody neoprávněně získané dotyčným subjektem. Z toho vyplývá, že promlčecí lhůta stanovená v čl. 3 odst. 1 tohoto nařízení je použitelná za okolností, jakými jsou okolnosti sporu v původním řízení. (viz body 28–31, 33, výrok 1)

Článek 3 odst. 1 druhý pododstavec nařízení č. 2988/95 musí být vykládán v tom smyslu, že pro subjekt nepředstavuje skutečnost, že je dlužníkem pohledávek z úroků, jakými jsou pohledávky dotčené v původním řízení, „pokračující nebo opakovanou nesrovnalost“ ve smyslu tohoto ustanovení. Takové pohledávky musejí být považovány za pohledávky vyplývající z téže nesrovnalosti, ve smyslu čl. 1 odst. 1 nařízení č. 2988/95, jako je nesrovnalost způsobující vrácení neoprávněně získaných podpor a částek tvořících hlavní pohledávky. Je totiž třeba připomenout, že skutečnost, že došlo k nesrovnalosti, ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení č. 2988/95, předpokládá splnění dvou podmínek, a sice jednání nebo opomenutí hospodářského subjektu, které představuje porušení unijního práva, jakož i poškození nebo možné poškození rozpočtu Unie (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. října 2015, Firma Ernst Kollmer Fleischimport und export, C 59/14, EU:C:2015:660, bod 24). Pokud jde o podmínku týkající se existence porušení unijního práva, z čl. 11 odst. 3 nařízení č. 3665/87 a z článku 5a nařízení č. 3002/92 vyplývá, že stejné porušení ustanovení unijního práva vede zároveň k vrácení neoprávněně získaných částek z důvodu tohoto porušení a k výběru úroků nad rámec těchto částek, které se společně podílejí na odnětí výhody neoprávněně přiznané dotyčnému subjektu. Pokud jde o podmínku týkající se existence poškození nebo možného poškození rozpočtu Unie, je třeba uvést, že – jak v podstatě uvedl generální advokát v bodech 51 a 60 svého stanoviska – úroky stanovené v čl. 11 odst. 3 nařízení č. 3665/87 a v článku 5a nařízení č. 3002/92 představují kompenzační úroky určené k tomu, aby odrážely aktualizovanou hodnotu „poškození“ ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení č. 2988/95 ode dne, kdy k němu došlo, do dne vrácení skutečné částky odpovídající tomuto poškození dotčeným subjektem. Z toho vyplývá, že na rozdíl od toho, co tvrdí francouzská vláda, pokud jde o porušení ustanovení nařízení č. 3665/87 a 3002/92, vede nesrovnalost ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení č. 2988/95 k odnětí hospodářské výhody neoprávněně přiznané dotčenému subjektu, která se skládá v souladu s čl. 11 odst. 3 nařízení č. 3665/87 a článku 5a nařízení č. 3002/92 z podpor nebo částek, které tento subjekt neoprávněně získal, navýšených o úroky stanovené v těchto článcích. (viz body 38–42, výrok 2)

Článek 3 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 2988/95 musí být vykládán v tom smyslu, že pokud jde o stíhání vedoucí k přijetí správních opatření týkajících se vymáhání pohledávek z úroků, jakými jsou pohledávky dotčené v původním řízení, promlčecí doba stanovená v tomto čl. 3 odst. 1 prvním pododstavci běží od data spáchání nesrovnalosti, která vede k vrácení neoprávněných podpor a částek, na základě kterých jsou tyto úroky vypočítány, tedy od data, kdy nastane skutečnost zakládající tuto nesrovnalost, která vznikne jako poslední, totiž buď od konání nebo opomenutí, anebo od poškození. Každopádně přísluší předkládajícímu soudu, který disponuje úplnou znalostí skutkových okolností původního řízení, aby určil, zda v projednávané věci došlo ke konečnému poskytnutí dotčené výhody před konáním nebo opomenutím představujícím porušení unijního práva. V případě, že tomu tak je, promlčecí lhůta pro zahájení stíhání směřujících k vymáhání pohledávek sestávajících z dotčených úroků začíná běžet od tohoto konání nebo tohoto opomenutí. Pokud se naopak jeví, že tato výhoda byla přiznána po uvedeném konání nebo opomenutí, dies a quo odpovídá dni přiznání uvedené výhody, a tedy dni, od kterého se počítají uvedené úroky. (viz body 50, 51, výrok 3)

Článek 3 odst. 1 čtvrtý pododstavec nařízení č. 2988/95 musí být vykládán v tom smyslu, že pokud jde o stíhání vedoucí k přijetí správních opatření týkajících se vymáhání úroků, jakými jsou úroky dotčené v původním řízení, promlčení nastane uplynutím lhůty stanovené v tomto čl. 3 odst. 1 čtvrtém pododstavci, pokud příslušný orgán v této lhůtě, ačkoli požádal o vrácení podpor nebo částek neoprávněně získaných dotyčným subjektem, nepřijal žádné rozhodnutí, co se týče těchto úroků. Kromě případu pozastavení správního řízení podle čl. 6 odst. 1 nařízení č. 2988/95 tak akty týkající se vyšetřování nebo stíhání přijaté příslušným orgánem a oznámené dotyčné osobě, v souladu s článkem 3 odst. 1 třetím pododstavcem tohoto nařízení, nezpůsobují přerušení lhůty stanovené v čl. 3 odst. 1 čtvrtém pododstavci uvedeného nařízení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. června 2015, Pfeifer & Langen, C 52/14, EU:C:2015:381, bod 72). Z toho vyplývá, že co se týče nesrovnalostí, jakými jsou nesrovnalosti dotčené v původním řízení, příslušný orgán je povinen přijmout správní opatření týkající se vrácení neoprávněně přiznané hospodářské výhody každopádně ve lhůtě stanovené v čl. 3 odst. 1 čtvrtém pododstavci nařízení č. 2988/95. V situaci, jakou je situace dotčená v původním řízení, v níž příslušný orgán požádal nejprve o uhrazení hlavních pohledávek před tím, než požádal následně o úhradu úroků, i za předpokladu, že by byly přijaty s ohledem na tyto úroky akty přerušující promlčení, měl tento orgán povinnost přijmout rozhodnutí týkající se úhrady uvedených úroků ve lhůtě stanovené v čl. 3 odst. 1 čtvrtém pododstavci nařízení č. 2988/95. (viz body 56, 57, 59, 61, výrok 4)