ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (Spojené království) dne 29. července 2020 – NB, AB v. Secretary of State for the Home Department; vedlejší účastník: Vysoký komisař OSN pro uprchlíky

(Věc C-349/20)

(2021/C 62/12)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

First-tier Tribunal (Immigration and Asylum Chamber)

Účastníci původního řízení

Žalobci: NB, AB

Žalovaný: Secretary of State for the Home Department

Vedlejší účastník: Vysoký komisař OSN pro uprchlíky

Předběžné otázky

V rámci posuzování, zda UNRWA (1) přestal udělovat ochranu a podporu ve smyslu čl. 12 odst. 1 písm. a) druhé věty kvalifikační směrnice (2) Palestinci bez státní příslušnosti registrovanému u UNRWA, pokud jde o podporu poskytovanou postiženým osobám:

1. Zohledňují se čistě historické okolnosti, kvůli nimž byl žadatel údajně nucen opustit oblast, kde působí UNRWA, v době, kdy tuto oblast opustil, nebo jde rovněž o posouzení ex nunc, do budoucnosti, tedy posouzení, zda žadatel může takové ochrany nebo podpory využívat v současnosti?

2. Zní-li odpověď na první otázku tak, že posouzení zahrnuje posouzení do budoucnosti, lze se legitimně analogicky dovolávat ustanovení o skončení udělování ochrany a podpory v článku 11 kvalifikační směrnice, takže v případě, kdy žadatel může prokázat, že historicky existoval kvalifikovaný důvod, proč opustil oblast UNRWA, je na členském státu, aby prokázal, že se tento důvod již neuplatní?

3. Je nutné za účelem prokázání odůvodnitelných objektivních důvodů pro to, proč se tato osoba vzdala poskytování ochrany nebo podpory UNRWA, prokázat úmyslné způsobení újmy nebo odepření podpory (jednáním či opomenutím) ze strany UNRWA nebo státu, v němž působí?

4. Je třeba zohlednit podporu poskytovanou těmto osobám ze strany aktérů občanské společnosti, jako jsou nevládní organizace?

(1) Úřad OSN pro palestinské uprchlíky na Blízkém východě.

(2) Směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. 2004, L 304, s. 12; Zvl. vyd. 19/07, s. 96).
Kasační opravný prostředek podaný dne 2. července 2020 Peterem Sabo, Lesoochranárskym zoskupeniem VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de Nuisance et de Pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne), Friends of the Irish Environment CLG proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 6. května 2020 ve věci T-141/19, Sabo a další v. Parlament a Rada

(Věc C-297/20 P)

(2021/C 72/11)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de Nuisance et de Pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne), Friends of the Irish Environment CLG (zástupci: R. Smith a C. Day, Solicitors, P. Lockley a B. Mitchell, Barristers a D. Wolfe QC)

Další účastníci řízení: Evropský parlament, Rada Evropské unie

Usnesením ze dne 14. ledna 2021 Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl o zamítnutí kasačního opravného prostředku pro zjevnou neopodstatněnost a uložil účastníkům řízení, že ponesou vlastní náklady řízení.
1.

Musí být podpoložka 1302 19 05 kombinované nomenklatury (1) (dále jen „KN“) vykládána v tom smyslu, že do ní musí být zařazen také výtažek z vanilky zředěný etanolem a vodou, sestávající ze zhruba 90 % (v/v) resp. 85 % (m/m) etanolu, do 10 % (m/m) vody, 4,8 % (m/m) suchého zbytku a 0,5 % (m/m) vanilinu, ačkoliv podle poznámky 1 písm. ij) ke kapitole 13 KN extrahované pryskyřice (oleoresiny) nepatří do čísla 1302 KN?
2)

Lze za provozujícího leteckého dopravce pro účely čl. [3] odst. 5 nařízení č. 261/2004 považovat leteckou společnost, která prostřednictvím svých internetových stránek prodává letenky na lety, jež jsou provozovány pod kódem jiné letecké společnosti, a to ve vztahu k uvedeným konkrétním letům prodávaným a provozovaným jinou společností, pokud tato jiná společnost, která zajišťuje let, je součástí skupiny podniků společnosti, která let prodává?
1.

Musí být čl. 3 odst. 2 písm. a) nařízení (1) (ES) č. 261/2004 vykládán v tom smyslu, že se nařízení vztahuje na cestujícího, který se odbavil online již před příjezdem na letiště a nemá u sebe žádné zavazadlo k odbavení; na informační tabuli letiště se dozví informaci o zpoždění letu, u nástupu do letadla čeká na další informace, u přepážky leteckého dopravce se informuje o odletu rezervovaného letadla; od zaměstnanců žalované nezíská vysvětlení, zda a kdy se let uskuteční, ani nabídku náhradního letu; a následně si sám zarezervuje jiný let do svého cílového místa určení, aniž na původně rezervovaný let nastoupí?
2.

Článek 5 odst. 1 písm. c) nařízení č. 261/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že přesměrování cestujícího provedené leteckým dopravcem v případě zrušení původně plánovaného letu z důvodu mimořádných okolností na let, kterým tento cestující dosáhne svého cílového místa určení v den, který následuje po dni původně plánovaného příletu, představuje „přiměřené opatření“, které tohoto dopravce zprošťuje povinnosti k náhradě podle čl. 5 odst. 1 písm. c) a čl. 7 odst. 1 tohoto nařízení, ledaže existovala jiná možnost přímého či nepřímého přesměrování s letem provozovaným samotným dopravcem nebo jiným leteckým dopravcem, který dorazil s menším zpožděním než následující let dotčeného leteckého dopravce, kromě případu, že tento dopravce prokáže, že by uskutečnění takového přesměrování pro něj představovalo s ohledem na kapacity svého podniku k rozhodnému okamžiku neúnosnou oběť, což musí ověřit předkládající soud.
1)

Musí být unijní právo – zejména článek 2 SEU a v něm zakotvená hodnota právního státu, čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU a zásady přednosti, loajální spolupráce a právní jistoty – vykládáno v tom smyslu, že brání tomu, aby právní úprava členského státu, jako je čl. 41 b odst. 1 a 3 ustawy z dnia 27 lipca 2001 r. – Prawo o ustroju sądów powszechnych (zákona ze dne 27. července 2001 o soustavě obecných soudů), byla uplatňována tak, že předseda soudu může – samostatně a bez soudního přezkumu – přijmout rozhodnutí o změně složení soudu na základě toho, že takový orgán, jako je Kárné kolegium, udělil souhlas s trestním stíháním soudce původně zařazeného do soudního kolegia (soudce krajského soudu I.T.), který zahrnoval povinné pozastavení výkonu funkce tohoto soudce, s čímž je konkrétně spojen zákaz zasedání tohoto soudce v soudních kolegiích ve věcech, které mu byly přiděleny, a to i v těch, které mu byly přiděleny před udělením shora uvedeného souhlasu?
1)

Zaručuje čl. 15 písm. c) kvalifikační směrnice (1) ochranu pouze ve výjimečných situacích, kdy míra svévolného násilí charakterizující mezinárodní nebo vnitrostátní ozbrojený konflikt dosáhne takové vysoké úrovně, že existují závažné důvody se domnívat, že civilista bude v případě vrácení do dotyčné země nebo případně regionu vystaven z pouhého důvodu své přítomnosti na území dotyčné země nebo dotyčného regionu skutečně nebezpečí ohrožení ve smyslu tohoto ustanovení? A je třeba takovou výjimečnou situaci chápat jako „most extreme case of general violence“ ve smyslu rozsudku N. A. v. Spojené království (2)? V případě záporné odpovědi na první část první otázky:
1.

Je ustanovení čl. 9 odst. 3 písm. c) bodu i) The Universal Credit Regulations (Northern Ireland) 2016 [nařízení o všeobecném příspěvku (Severní Irsko) z roku 2016], vložené do tohoto nařízení na základě The Social Security (Income-related Benefits) (Updating and Amendment) (EU Exit) Regulations (Northern Ireland) 2019 [nařízení o sociálním zabezpečení (dávky vázané na příjem) (novelizace) (vystoupení z EU) (Severní Irsko) z roku 2019], které z nároku na dávky sociálního zabezpečení vylučuje občany EU s tuzemským právem pobytu (omezené povolení k setrvání) [v tomto případě „předběžný status usazené osoby“ podle Appendix EU of the UK Immigration Rules (dodatek EU k právním předpisům Spojeného království o přistěhovalectví)], protiprávně (přímo nebo nepřímo) diskriminační ve smyslu článku 18 Smlouvy o fungování Evropské unie a neslučitelné s povinnostmi Spojeného království vyplývajícími z European Communities Act 1972 (zákon o Evropských společenstvích z roku 1972)?
C 110/17

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené království) dne 22. prosince 2020 – Fenix International Limited v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Věc C-695/20)

(2021/C 110/17)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: Fenix International Limited

Odpůrce: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Předběžná otázka

Je článek 9a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 282/2011 (1) ze dne 15. března 2011, vložený čl. 1 odst. 1 písm. c) prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1042/2013 (2) ze dne 7. října 2013, neplatný z důvodu, že jde nad rámec prováděcí pravomoci nebo povinnosti Rady stanovené v článku 397 směrnice Rady 2006/112/ES (3) ze dne 28. listopadu 2006 v rozsahu, v jakém doplňuje nebo mění článek 28 směrnice 2006/112/ES?

(1) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 282/2011 ze dne 15. března 2011, kterým se stanoví prováděcí opatření ke směrnici 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2011, L 77, s. 1).

(2) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1042/2013 ze dne 7. října 2013, kterým se mění prováděcí nařízení (EU) č. 282/2011, pokud jde o místo poskytnutí služby (Úř. věst. L 2013, L 284, s. 1).

(3) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené království) dne 29. prosince 2020 – Amoena Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Věc C-706/20)

(2021/C 110/20)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Amoena Ltd

Žalovaná: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Předběžné otázky

1. Mají být anglická zájmena „them“ [jim], „they“ [ony] a „their“ [jejich] použitá v bodu 53 rozsudku (1) chápána v tom smyslu, že se vztahují k podprsenkám, nebo k prsním epitézám?

2. Hovoří druhá věta bodu 53 o testu odlišném od testu popsaného v bodě 51 rozsudku ve věci Amoena, který vychází z vysvětlivky k HS k číslu 8473, když vyžaduje, aby podprsenky (tj. potenciální příslušenství) umožňovaly prsním epitézám plnit jinou funkci, než pro kterou jsou „ony“ (pravděpodobně prsní epitézy) určeny, anebo pouze aplikuje test popsaný v bodě 51, který vyžaduje, aby plnily funkci zvláštní funkci vedle hlavní funkce prsní epitézy?

(1) C-677/18, Amoena, rozsudek ze dne 19. prosince 2019 (ECLI:EU:C:2019:1142)
6.

Jestliže došlo k porušení svobody usazování nebo volného pohybu kapitálu: a) vyžaduje unijní právo, aby vnitrostátní právní úprava byla vykládána či se neuplatnila v tom smyslu, že společnost GL bude mít možnost odložit odvod daně, b) je-li tomu tak, vyžaduje unijní právo, aby vnitrostátní právní úprava byla vykládána či se neuplatnila v tom smyslu, že společnost GL má možnost odložit odvod daně do doby, než bude majetek převeden mimo skupinu, jejíž mateřskou společností je společnost se sídlem v jiném členském státě (tj. „prostředek nápravy založený na zpeněžení“), nebo může být přiměřeným prostředkem nápravy možnost rozložení zaplacení daně do dílčích částek (tj. „prostředek nápravy založený na dílčích částkách“), c) jestliže možnost rozložení zaplacení daně do dílčích částek v zásadě může představovat přiměřený prostředek nápravy: i. je tomu tak jedině v případě, kdy vnitrostátní právo obsahovalo tuto možnost v době převodů majetku, nebo je slučitelné s unijním právem, aby tato možnost byla poskytnuta jako prostředek nápravy až po dané události (zejména tak, že vnitrostátní soud tuto možnost poskytne po události tím, že použije eurokonformní výklad, nebo nepoužije vnitrostátní právní úpravu), ii. vyžaduje unijní právo, aby vnitrostátní soudy poskytly prostředek nápravy, který co nejméně zasahuje do relevantní svobody stanovené unijním právem, nebo postačí, aby vnitrostátní soudy poskytly prostředek nápravy, který je přiměřený a co nejméně se odchyluje od stávající vnitrostátní právní úpravy, iii. jak dlouhá musí být splatnost dílčích částek a iv. takový prostředek nápravy, jehož předmětem je splátkový kalendář, podle nějž jsou platby splatné předtím, než je spor mezi účastníky řízení s konečnou platností rozhodnut, v rozporu s unijním právem, tj. musí být splatnost dílčích částek stanovena do budoucna?
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice Business and Property Courts of England and Wales (Spojené království) dne 22. prosince 2020 – London Steam-Ship Owners’ Mutual Insurance Association Limited v. Španělské království

(Věc C-700/20)

(2021/C 110/19)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice Business and Property Courts of England and Wales

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: London Steam-Ship Owners’ Mutual Insurance Association Limited

Odpůrce: Španělské království

Předběžné otázky

1. Může vzhledem k povaze otázek, které musí vnitrostátní soud posoudit při rozhodování o vydání rozsudku potvrzujícího znění rozhodčího nálezu podle článku 66 zákona o rozhodčím řízení z roku 1996, takto vydaný rozsudek představovat relevantní „rozhodnutí“ členského státu, v němž se žádá o uznání pro účely čl. 34 odst. 3 nařízení ES č. 44/2001 (1)?

2. Jelikož rozsudek potvrzující znění rozhodčího nálezu podle článku 66 zákona o rozhodčím řízení z roku 1996 je rozhodnutím nespadajícím z důvodu výjimky týkající se rozhodčího řízení uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení č. 44/2001 do věcné působnosti tohoto nařízení, může takový rozsudek představovat relevantní „rozhodnutí“ členského státu, v němž se žádá o uznání pro účely čl. 34 odst. 3 nařízení?

3. Pokud se čl. 34 odst. 3 nařízení č. 44/2001 neuplatní a pokud jsou uznání nebo výkon rozhodnutí jiného členského státu v rozporu s vnitrostátním veřejným pořádkem, jelikož by toto rozhodnutí z důvodu staršího vnitrostátního rozhodčího nálezu nebo staršího rozsudku, jehož znění převzal soudem členského státu vydaný nález, v němž se žádá o uznání, porušovalo zásadu překážky věci pravomocně rozsouzené, je možné použít čl. 34 odst. 1 nařízení č. 44/2001 jako důvod odmítnutí uznání nebo výkonu, nebo čl. 34 odst. 3 a 4 nařízení stanoví taxativně důvody, pro které překážka věci pravomocně rozsouzené nebo neslučitelnost mohou bránit uznání a výkonu rozhodnutí ve smyslu uvedeného nařízení?

(1) Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42).
1)

Vyžaduje správný výklad článku 267 SFEU, aby vnitrostátní soud, proti jehož rozhodnutím nelze podat opravný prostředek v rámci vnitrostátního práva, podal žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se otázky výkladu [unijního] práva, která je relevantní v rámci původního sporu, i když lze vyloučit výkladovou pochybnost o významu, který má být přisouzen relevantnímu unijnímu ustanovení – s přihlédnutím k terminologii a významu vlastním [unijnímu] právu, které lze přičíst slovům tvořícím příslušné ustanovení, unijnímu právnímu rámci, do kterého je toto ustanovení vloženo, a cílům ochrany, které jsou jeho základem, a to s ohledem na stadium vývoje unijního práva v okamžiku, kdy má být příslušné ustanovení uplatněno v rámci vnitrostátního soudního řízení – ale ze subjektivního hlediska není s ohledem na postup jiných soudů možné zevrubným způsobem prokázat, že výklad podaný předkládajícím soudem bude stejný jako výklad, který by mohly podat soudy jiných členských států a Soudní dvůr, kdyby jim byla položena tatáž otázka?
D)

Jak má být vykládáno pravidlo 1 [respektive článek 1] písm. b) úmluvy SOLAS – na kterou se výslovně odkazuje v článku 2 směrnice 2009/16/ES a u které je tudíž třeba zajistit jednotný unijní výklad pro účely a v rámci PSC – v části, v níž uvádí, že „b. Smluvní vlády se zavazují vydat všechny zákony, vyhlášky, nařízení a předpisy a přijmout veškerá další ustanovení nezbytná k úplnému uplatňování Úmluvy, aby bylo zajištěno, že z hlediska lidského zdraví je loď vhodná k činnosti, ke které je určena“; zejména, je s ohledem na posouzení vhodnosti lodi k činnosti, ke které je určena, které jsou státy přístavní inspekce povinny formulovat prostřednictvím inspekcí PSC, nutné omezit se na přijetí, jakožto výhradního parametru ověření, požadavků uložených na základě klasifikace a příslušných držených bezpečnostních osvědčení získaných na základě abstraktně deklarované činnosti, anebo lze zohlednit také činnost, ke které je loď skutečně používána? Existuje tedy, a to i s ohledem na výše uvedený mezinárodní parametr, pravomoc správních orgánů státu přístavní inspekce ověřovat nejen soulad vybavení a palubního zařízení s požadavky stanovenými v osvědčeních vydaných státem vlajky a vyplývajícími z abstraktní klasifikace lodi, ale také pravomoc posoudit shodu osvědčení a souvisejícího vybavení a palubního zařízení, kterým je loď vybavena a které má podle konkrétní prováděné činnosti, jež nesouvisí a liší se od činnosti uvedené v osvědčení o klasifikaci? Stejné úvahy je třeba učinit ve vztahu k bodu 1.3.1 rezoluce IMO A.1138(31) – Procedures of Port State Control, 2019, přijaté dne 4. prosince 2019, v části, ve které uvádí, že „Under the provisions of the relevant conventions set out in section 1.2 above, the Administration (i.e. the Government of the flag State) is responsible for promulgating laws and regulations and for taking all other steps which may be necessary to give the relevant conventions full and complete effect so as to ensure that, from the point of view of safety of life and pollution prevention, a ship is fit for the service for which it is intended and seafarers are qualified and fit for their duties.)“.
6)

V případě kladné odpovědi na předchozí otázku nebo v případě, že dopis ze dne 27. listopadu 2019 již nelze v projednávané věci napadnout, je třeba považovat prozatímní opatření přijaté na základě článku 27 nařízení (ES) č. 1223/2009 za neslučitelné s uvedeným nařízením již od samého počátku, nebo až od data doručení uvedeného dopisu Agence nationale de sécurité du médicament et des produits de santé (Národní úřad pro bezpečnost léčiv a zdravotnických výrobků), či až od okamžiku uplynutí přiměřené lhůty od jeho doručení, ve které by je bylo možné zrušit, a to rovněž s ohledem na nejistotu spojenou s dosahem uvedeného dopisu a skutečností, že Komise neodpověděla na vyjádření úřadu, že hodlá „zachovat platnost svého rozhodnutí ze dne 13. března 2019 jako preventivního opatření až do vydání rozhodnutí Komise přijatého v souladu s ustanoveními článku 27 nařízení (ES) č. 1223/2009“?
C 128/13

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 12. ledna 2021 – Uniqa Versicherungen AG v. VU

(Věc C-18/21)

(2021/C 128/19)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Oberster Gerichtshof

Účastníci původního řízení

Navrhovatelka: Uniqa Versicherungen AG

Odpůrce: VU

Předběžná otázka:

Musí být články 20 a 26 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 ze dne 12. prosince 2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu (1) vykládány v tom smyslu, že tato ustanovení brání přerušení 30denní lhůty k podání odporu proti evropskému platebnímu rozkazu stanovené v čl. 16 odst. 2 tohoto nařízení ustanovením § 1 odst. 1 rakouského Bundesgesetz betreffend Begleitmaßnahmen zu COVID-19 in der Justiz (spolkový zákon upravující doprovodná opatření v souvislosti s onemocněním COVID-19 v justici), podle nějž se v občanskoprávních řízeních všechny procesní lhůty, u nichž rozhodná událost nastane po datu 21. března 2020 nebo které do této doby ještě neuplynuly, přerušují do uplynutí dne 30. dubna 2020 a začínají nově plynout dnem 1. května 2020?

(1) Úř. věst. 2006, L 399, s. 1.
g)

V případě kladné odpovědi na otázku uvedenou v písmenu d), musí být čl. 53 odst. 1 třetí pododstavec směrnice 2013/36/EU [a čl. 44 odst. 1 třetí pododstavec směrnice 2006/48/ES, v závislosti na odpovědi na otázku uvedenou v písmenu e)] vykládán v tom smyslu, že umožňuje, aby důvěrné dokumenty, které se netýkají třetích osob usilujících o záchranu úvěrové instituce, a které jsou právně relevantní pro účely rozhodnutí soudu v rámci civilního řízení o náhradě škody zahájeného proti orgánu obezřetnostního dohledu, byly automaticky zpřístupněny, a to ještě před zahájením soudního řízení a všem potenciálním žalobcům a jejich zmocněncům, aniž by bylo zahájeno konkrétní řízení za účelem rozhodnutí o legitimitě zpřístupnění každého jednotlivého dokumentu každému jednotlivému oprávněnému subjektu a aniž by byly zváženy příslušné zájmy v každém konkrétním případě, a to i v případě, kdy se jedná o informace týkající se úvěrových institucí, které se nenachází v úpadku nebo nucené likvidaci, ale které naopak obdržely státní podporu v řízení, v němž byly zrušeny finanční nástroje akcionářů a podřízených věřitelů úvěrových institucí?
2.

K povinným informacím podle čl. 10 odst. 2 směrnice 2008/48/ES a) Je třeba čl. 10 odst. 2 písm. p) směrnice 2008/48/ES vykládat v tom smyslu, že částka úroku splatná za den, která musí být uvedena v úvěrové smlouvě, musí být vypočtena ze smluvní výpůjční úrokové sazby uvedené ve smlouvě? b) Je třeba čl. 10 odst. 2 písm. l) směrnice 2008/48/ES vykládat v tom smyslu, že úroková sazba použitelná v případě opožděných plateb platná při uzavření úvěrové smlouvy musí být sdělena jako absolutní číslo, přinejmenším ale musí být jako absolutní číslo uvedena platná referenční úroková sazba [v tomto případě základní úroková sazba podle § 247 BGB (Bürgerliches Gesetzbuch, občanský zákoník)], ze které se navýšením (v tomto případě o pět procentních bodů podle § 288 odst. 1 druhé věty BGB) vypočte platná úroková sazba použitelná v případě opožděných plateb, a musí být spotřebitel informován o referenční úrokové sazbě (základní úrokové sazbě) a její variabilitě? c) Je třeba čl. 10 odst. 2 písm. t) směrnice 2008/48/ES vykládat v tom smyslu, že v textu úvěrové smlouvy musejí být sděleny podstatné formální předpoklady pro přístup k mimosoudnímu urovnávání stížností a prostředků nápravy? V případě kladné odpovědi na alespoň jednu z výše uvedených otázek II. 2. a) až c): d) Je třeba čl. 14 odst. 1 druhou větu písm. b) směrnice 2008/48/ES vykládat v tom smyslu, že lhůta pro odstoupení od smlouvy začíná běžet pouze tehdy, pokud byly informace podle čl. 10 odst. 2 směrnice 2008/48/ES poskytnuty v úplné a správné podobě? Pokud ne: e) Jaká kritéria jsou relevantní pro počátek běhu lhůty pro odstoupení od smlouvy navzdory neúplným nebo nesprávným informacím? V případě kladné odpovědi na výše uvedené otázky II. 1. a) a/nebo alespoň jednu z otázek II. 2. a) až c):