ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Sociální politika – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Směrnice 89/655 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci – Uvedení do souladu s minimálními požadavky – Již používané pracovní zařízení – Poskytnutí dodatečné lhůty k přizpůsobení – Podmínky

(Směrnice Rady 89/655, ve znění směrnice 95/63, čl. 4 odst. 1 písm. b) a příloha I, druhý pododstavec bodu 1)

Summary

Druhý pododstavec bod 1přílohy I směrnice 89/655 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci, ve znění směrnice 95/63, podle kterého zde uvedené minimální požadavky, pokud se vztahují na již používané pracovní zařízení, nevyžadují nutně stejná opatření jako základní požadavky týkající se nového pracovního zařízení, musí být chápán v tom smyslu, že také mění, do určité míry, dosah čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice 89/655 v původním znění, podle kterého je zaměstnavatel povinen zabezpečit a používat pracovní zařízení, které bylo-li zaměstnancům dáno k dispozici před 31. prosincem 1992, splňuje minimální požadavky stanovené v příloze směrnice nejpozději do čtyř let po uvedeném dni.

Tedy připuštění již používaného pracovního zařízení až do 31. prosince 1996 musí být posuzováno ve světle minimálních požadavků uvedených v příloze I směrnice 89/655 v platném znění, které se na ně podle bodu 1 druhého pododstavce nadále použijí. V rozsahu, v němž toto ustanovení stanoví, že pokud se jedná o toto zařízení, minimální požadavky nevyžadují nutně stejná opatření jako základní požadavky týkající se nového pracovního zařízení, musí být vykládáno v tom smyslu, že rozšiřuje možnosti výběru technických řešení, pokud jsou přijatá opatření schopná zajistit ochranu stanovenou uvedenými požadavky.

Vnitrostátní právní předpisy, které neodkazují na pravidla obsažená v příloze I uvedené směrnice a které z tohoto důvodu ve skutečnosti poskytují dodatečnou lhůtu k přizpůsobení pracovního zařízení již daného k dispozici zaměstnancům v podniku nebo závodě před 27. srpnem 1997, nezajišťují jasné a přesné provedení směrnice 89/655 v platném znění.

(viz body 33–38)
Keywords

Summary



Keywords

1. Opravný prostředek – Důvody opravného prostředku – Chybné posouzení skutkového stavu – Nepřípustnost – Zamítnutí – Právní posouzení skutkového stavu – Přípustnost

(Článek 225 ES)

2. Žaloba na zrušení – Žalovatelné akty – Pojem – Akty s právně závaznými účinky – Nečinnost nebo nedostatek jednání orgánu – Vrácení přeplatku ve věci pokuty bez zaujetí postoje k žádosti o platbu úroků předložené podnikem, který je věřitelem – Vyloučení

(Článek 230 ES)

Summary

1. Ačkoli Soudní dvůr není příslušný kontrolovat posouzení skutkového stavu, kterým se zabýval Soud, je příslušný vykonávat na základě článku 225 ES kontrolu právního posouzení tohoto skutkového stavu a právních následků, které z toho byly Soudem vyvozeny.

(viz bod 36)

2. Akty nebo rozhodnutími, které mohou být předmětem žaloby na zrušení ve smyslu článku 230 Smlouvy o ES, mohou být pouze opatření s právně závaznými účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy žalobce tím, že podstatným způsobem mění jeho právní postavení. Samotná nečinnost orgánu nemůže být v zásadě postavena na roveň konkludentnímu odmítnutí, ledaže by byl tento důsledek výslovně upraven ustanovením práva Společenství. Aniž by bylo možné vyloučit, že za některých zvláštních okolností se tato zásada nemusí uplatnit, takže nečinnost nebo nedostatek jednání orgánu mohou být výjimečně považovány za konkludentní odmítavé rozhodnutí, je třeba mít za to, že v případě rozsudku Soudu, kterým byla snížena výše pokuty, následovaného dopisem zaslaným žalobcem Komisi, kterým byla Komise požádána o vrácení části neoprávněné pokuty a o zaplacení úroků z této vrácené částky, nepředstavuje platba Komisí pouze jistiny, aniž by zaujala výslovný postoj k žádosti o platbu úroků, konkludentní rozhodnutí o zamítnutí této žádosti.

(viz body 44–45)
Keywords

Summary



Keywords

Sbližování právních předpisů – Léčivé přípravky – Registrace – Hybridní zkrácený postup – Referenční léčivý přípravek pro posouzení žádosti o registraci – Možnost příslušného orgánu odkázat na novou lékovou formu produktu, jenž byl zaregistrován alespoň po dobu šesti nebo deseti let v rámci Společenství

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83, čl. 10 odst. 1 písm. a) bod iii))

Summary

Žádost o registraci produktu C může být podána na základě hybridního zkráceného postupu zavedeného čl. 10 odst. 1 písm. a) bodu iii) směrnice 2001/83/ES o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, pokud tato žádost směřuje k prokázání, že produkt C je v zásadě podobný produktu B, a v případě, že produkt B představuje novou lékovou formu produktu A a produkt A byl na rozdíl od produktu B zaregistrován v rámci Společenství nejméně po dobu šesti nebo deseti let upravenou v uvedeném ustanovení.

(viz bod 30 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Sbližování právních předpisů – Nakládání s odpadními oleji – Směrnice 75/439 – Povinnost členských států upřednostnit zpracovávání odpadních olejů regenerací – Omezení – Technická, hospodářská nebo organizační omezení – Pojem

(Směrnice Rady 75/439, čl. 3 odst. 1)

Summary

Z článku 3 odst. 1 směrnice 75/439 o nakládání s odpadními oleji, ve znění směrnice 87/101, vyplývá, že odkaz na „technická, hospodářská nebo organizační omezení“ uvedená v tomto článku je součástí ustanovení, které vyjadřuje povinnost souhrnně uloženou členským státům, a že zákonodárce Společenství tím neměl v úmyslu stanovit omezené výjimky z obecně použitelného pravidla, ale vymezit působnost a obsah pozitivní povinnosti spočívající v zajištění přednostního zpracovávání odpadních olejů regenerací.

Pokud by se totiž vycházelo z toho, že stávající technická, hospodářská a organizační situace v členském státě nutně zakládá omezení, která jsou překážkou pro přijetí opatření stanovených v uvedeném ustanovení, pak by toto ustanovení bylo zbaveno veškerého užitečného účinku, protože povinnost uložená členským státům by byla omezena na zachování statu quo s tím výsledkem, že by nebyla uložena skutečná povinnost přijmout nezbytná opatření ve prospěch přednostního zpracovávání odpadních olejů regenerací.

(viz body 35–36)
Keywords

Summary



Keywords

Sbližování právních předpisů – Nakládání s odpadními oleji – Směrnice 75/439 – Povinnost členských států upřednostnit zpracovávání odpadních olejů regenerací – Omezení – Technická, hospodářská nebo organizační omezení – Pojem

(Směrnice Rady 75/439, čl. 3 odst. 1)

Summary

Z článku 3 odst. 1 směrnice 75/439 o nakládání s odpadními oleji, ve znění směrnice 87/101, vyplývá, že odkaz na „technická, hospodářská nebo organizační omezení“ uvedený ve výše uvedeném článku je součástí ustanovení, které vyjadřuje povinnost souhrnně uloženou členským státům, přičemž zákonodárce Společenství tímto neměl v úmyslu stanovit omezené výjimky z obecně použitelného pravidla, ale vymezit rozsah působnosti a obsah pozitivní povinnosti zajistit přednost zpracovávání odpadních olejů regenerací.

Pokud by se totiž mělo za to, že technická, hospodářská a organizační situace v členském státě nutně zakládá omezení, která jsou překážkou přijetí opatření stanovených v uvedeném ustanovení, pak by toto ustanovení bylo zbaveno veškerého užitečného účinku, protože povinnost uložená členským státům by byla omezena zachováním statu quo s tím výsledkem, že by nebyla uložena skutečná povinnost přijmout nezbytná opatření ve prospěch zpracovávání odpadních olejů regenerací.

(viz body 38–39)
Keywords

Summary



Keywords

1. Řízení – Právní základ žaloby – Volba příslušející žalobci, nikoliv soudci Společenství – Přípustnost posuzovaná s ohledem na volbu žalobce

2. Žaloba na neplatnost – Žalovatelné akty – Žaloba podaná členským státem proti výzvě k podání žádostí o místa dočasných zaměstnanců vydané Eurojustem – Vyloučení – Požadavek soudního přezkumu – Podmínky

(Článek 230 ES; články 35 a 41 EU, čl. 46 písm. b) EU; statut Soudního dvora, články 40 a 56; služební řád úředníků, článek 91; rozhodnutí Rady 2002/187, článek 30)

Summary

1. V rámci soudního řízení je volba právního základu žaloby věcí žalobce a soudci Společenství nepřísluší, aby sám zvolil nejvhodnější právní základ. Z toho vyplývá, že pokud žalobce založí svou žalobu na některém ustanovení, přičemž však ponechá na posouzení Soudního dvora volbu základu, který se mu jeví nejvhodnější k přezkoumání uvedené žaloby, je namístě přezkoumat přípustnost žaloby s ohledem na toto ustanovení.

(viz bod 35)

2. Výzva k podání žádostí o místa dočasných zaměstnanců, vydaná Eurojustem, nemůže být předmětem žaloby na neplatnost na základě článku 230 ES. Taková výzva totiž není uvedena v seznamu aktů, jejichž legalitu může podle uvedeného článku Soudní dvůr přezkoumávat. Krom toho článek 41 EU nestanoví, že článek 230 ES se vztahuje na ustanovení o policejní a soudní spolupráci v trestních věcech uvedená v hlavě VI Smlouvy o EU; pravomoc Soudního dvora v této oblasti je upřesněna v článku 35 EU, na nějž odkazuje čl. 46 písm. b) EU.

Taková výzva k podání žádostí není nicméně vyloučena z jakéhokoli soudního přezkumu, protože, jak vyplývá z článku 30 rozhodnutí 2002/187 o zřízení Eurojustu za účelem posílení boje proti závažné trestné činnosti, na zaměstnance Eurojustu se vztahují nařízení a předpisy platné pro úředníky a ostatní zaměstnance Evropských společenství. Z toho vyplývá, že hlavní zúčastnění, tedy uchazeči o jednotlivá místa uvedená ve výzvách k podání žádostí, mají přístup k soudům Společenství za podmínek uvedených v článku 91 služebního řádu úředníků. V případě takové žaloby by členské státy mohly v souladu s článkem 40 statutu Soudního dvora vstoupit do řízení jako vedlejší účastníci, a případně by mohly, jak to vyplývá z čl. 56 druhého a třetího pododstavce téhož statutu, podat proti rozsudku Soudu opravný prostředek.

(viz body 36–38, 40–43)
Keywords

Summary



Keywords

Úmluva o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí – Příslušnost ve věcech pojištění – Ujednání o příslušnosti – Ustanovení o založení příslušnosti sjednané mezi pojistníkem a pojistitelem, kteří mají bydliště nebo sídlo ve stejném smluvním státě – Nedovolatelnost vůči oprávněné pojištěné osobě, která toto ustanovení neschválila a která má bydliště v jiném smluvním státě

(Úmluva ze dne 27. září 1968, čl. 12 bod 3)

Summary

Ustanovení o založení příslušnosti sjednaného v souladu s čl. 12 bodem 3 Úmluvy ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, ve znění Úmluvy ze dne 9. října 1978 o přistoupení Dánského království, Irska a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, Úmluvy ze dne 25. října 1982 o přistoupení Řecké republiky, Úmluvy ze dne 26. května 1989 o přistoupení Španělského království a Portugalské republiky, Úmluvy ze dne 29. listopadu 1996 o přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království, ustanovení umožňujícího pojistníku a pojistiteli, kteří mají v době uzavření smlouvy bydliště nebo sídlo nebo obvyklý pobyt v témže smluvním státě, založit dohodou příslušnost soudů tohoto státu, a to i v případě, že by škodná událost nastala v cizině, se nelze dovolávat vůči pojištěné osobě oprávněné z této smlouvy, která nevyjádřila výslovný souhlas s daným ustanovením a má své bydliště nebo sídlo v jiném smluvním státě, než je smluvní stát pojistníka a pojistitele.

Dovolatelnost takového ustanovení by jednak zbavovala tuto oprávněnou pojištěnou osobu možnosti zahájit řízení u soudce místa, v němž nastala škodná událost, jakož i soudce místa svého bydliště, neboť by této osobě ukládala povinnost uplatnit její práva vůči pojistiteli před soudem jeho bydliště, a jednak by umožnila uvedenému pojistiteli zahájit v rámci žaloby vůči oprávněné pojištěné osobě řízení u soudu jeho bydliště nebo sídla. Tento výklad by však vedl k přijetí ujednání o příslušnosti ve prospěch pojistitele a k narušení cíle ochrany hospodářsky nejslabší osoby, v projednávaném případě oprávněné pojištěné osoby, která musí mít možnost podat žalobu a hájit se před soudem svého bydliště nebo sídla.

(viz body 32, 39–40, 43 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Mezinárodní dohody – Dohoda o přidružení EHS-Turecko – Rada přidružení zřízená dohodou o přidružení EHS-Turecko – Rozhodnutí č. 1/80 – Sloučení rodiny – Přístup rodinných příslušníků tureckého pracovníka, který působí na řádném trhu práce v členském státě, k zaměstnanecké činnosti podle svého výběru v tomto členském státě – Omezení práv z důvodu dlouhodobé nepřítomnosti na trhu práce v důsledku uvěznění a následné léčby závislosti na omamných látkách nebo v důsledku neexistence společného života s tureckým pracovníkem – Nepřípustnost

(Rozhodnutí rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80, čl. 7 odst. 1)

Summary

Turecký státní příslušník, rodinný příslušník tureckého pracovníka, který je poté, co v hostitelském státě řádně pobýval po dobu nejméně pěti let, oprávněn k volnému přístupu k jakékoli zaměstnanecké činnosti podle svého výběru na základě čl. 7 prvního pododstavce druhé odrážky rozhodnutí rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80, toto právo neztrácí z důvodu dlouhodobé nepřítomnosti na trhu práce v důsledku uvěznění, byť na několik let, a následné dlouhodobé léčby závislosti na omamných látkách, ani z důvodu okolnosti, že dotyčný byl v okamžiku rozhodnutí o vyhoštění zletilý a nebydlel již u tureckého pracovníka, od něhož odvozoval své právo pobytu, ale vedl život nezávislý na tomto pracovníkovi.

(viz bod 32 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Doprava – Silniční doprava – Řidičské průkazy – Směrnice 91/439 – Podmínky vydání – Minimální věk – Řízení těžkých motocyklů skupiny A – Možnost členských států stanovit vyšší minimální věk – Dosah

[Směrnice Rady 91/439, čl. 6 odst. 1 písm. b) a čl. 6 odst. 2]

2. Doprava – Silniční doprava – Řidičské průkazy – Nařízení č. 3820/85 a směrnice 91/439 – Podmínky vydání – Minimální věk – Řízení vozidel skupiny C 1 a C 1 + E – Možnost členských států stanovit nižší minimální věk – Neexistence

[Nařízení Rady č. 3820/85, čl. 5 odst. 1 písm. b); směrnice Rady 91/439 čl. 6 odst. 1 písm. b) a čl. 6 odst. 2]

Summary

1. Tím, že čl. 6 odst. 1 písm. b) první odrážka směrnice 91/439 o řidičských průkazech stanoví, že členské státy mají možnost udělit oprávnění k přímému přístupu k řidičskému průkazu pro řízení těžkých motocyklů skupiny A žadatelům, kterým je alespoň 21 let, neomezuje možnost členských států stanovit vyšší minimální věk, ba naopak předpokládá, že členské státy mohou stanovit věkovou hranici vyšší než 21 let.

Stanovení minimálního věku vyššího, než je minimální věk stanovený v poslední větě zmíněného článku pro přímý přístup k řízení takových motocyklů, vzhledem k tomu, že může přispět ke zvýšení bezpečnosti na pozemních komunikacích, která je, jak vyplývá z preambule zmíněné směrnice, hlavním cílem, který tato směrnice sleduje, neporušuje toto ustanovení, pokud je dodržena zásada proporcionality.

(viz body 27–28)

2. Ani směrnice 91/439 o řidičských průkazech, ani nařízení č. 3820/85 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě nestanoví možnost odchýlit se od minimálního věku 18 let pro vydání řidičského průkazu pro řízení vozidel skupiny C 1 a C 1 + E. Jednak odchylky uvedené v čl. 6 odst. 2 směrnice 91/439 neuvádějí vozidla skupiny C 1 a C 1 + E. Kromě toho skutečnost, že čl. 5 odst. 1 písm. b) druhá odrážka nařízení č. 3820/85 nebrání tomu, aby osoba, která ještě nedosáhla vyžadovaného minimálního věku, mohla nabýt zkušenosti s řízením, nemůže být vykládána v tom smyslu, že toto ustanovení opravňuje členské státy, aby takové osobě vydaly řidičský průkaz pro vozidla zmíněných skupin. Možnost nabýt takovou zkušenost totiž v žádném případě nepředpokládá vydání dotčenému žadateli průkazu, který by ho opravňoval k řízení vozidel těchto skupin, aniž by byl doprovázen osobou odpovědnou za jeho výcvik.

(viz body 38–41)
Keywords

Summary



Keywords

Životní prostředí – Ochrana – Pravomoc Společenství – Trestní sankce – Rámcové rozhodnutí 2003/80 o trestněprávní ochraně životního prostředí – Náležitý právní základ – Článek 175 ES – Rozhodnutí založené na hlavě VI Smlouvy o Evropské unii – Porušení článku 47 EU

(Články 135 ES a 175 ES a čl. 280 odst. 4 ES; Článek 47 EU; rámcové rozhodnutí Rady 2003/80, články 1 až 7)

Summary

Rámcové rozhodnutí 2003/80 o trestněprávní ochraně životního prostředí, založené na hlavě VI Smlouvy o Evropské unii, zasahuje do pravomocí, které článek 175 ES svěřuje Společenství, a porušuje tedy ve svém celku z důvodu své nedělitelnosti článek 47 EU. Články 1 až 7 uvedeného rámcového rozhodnutí, které obsahují částečné sblížení trestněprávních předpisů členských států, zvláště co se týče prvků skutkových podstat různých trestných činů proti životnímu prostředí, totiž mohly být platně přijaty na základě článku 175 ES v tom rozsahu, v jakém je z důvodu jak jejich účelu, tak jejich obsahu jejich hlavním cílem ochrana životního prostředí, která je jedním z hlavních cílů Společenství.

V tomto ohledu, pokud je pravda, že trestněprávní předpisy v zásadě stejně jako trestněprocesní pravidla nejsou v pravomoci Společenství, nemůže to zákonodárci Společenství zabránit, pokud použití účinných, přiměřených a odrazujících trestních sankcí příslušnými vnitrostátními orgány představuje nezbytné opatření pro boj proti vážným zásahům do životního prostředí, přijmout opatření, která se vztahují k trestnímu právu členských států a která považuje za nezbytná pro zajištění plné účinnosti norem, které vydal v oblasti ochrany životního prostředí. Tato pravomoc zákonodárce Společenství v rámci provádění politiky životního prostředí nemůže být zpochybněna okolností, že článek 135 ES a čl. 280 odst. 4 ES vyhrazují v oblasti celní spolupráce a boje proti zásahům do finančních zájmů Společenství použití vnitrostátního trestního práva a organizaci soudnictví členským státům.

(viz body 41–42, 47–48, 51–53)
Keywords

Summary



Keywords

Zemědělství – Společná organizace trhů – Vývozní náhrady – Diferencovaná náhrada – Produkty zpětně vyvezené do Společenství po splnění celních formalit propuštění ke spotřebě do třetí země – Nárok na získání diferencované vývozní náhrady – Podmínka – Podstatné zpracování nebo opracování produktu – Výjimka – Existence prvků zneužití – Ověření příslušející vnitrostátnímu soudu

(Nařízení Rady č. 2913/92, článek 24; nařízení Komise č. 3665/87, čl. 17 odst. 3 a č. 1384/95)

Summary

Podmínka získání diferencované vývozní náhrady uvedená v čl. 17 odst. 3 nařízení č. 3665/87, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, ve znění nařízení č. 1384/95, co se týče zejména nezbytných úprav k provádění Dohody o zemědělství Uruguayského kola, a sice splnění celních formalit propuštění dotyčného produktu ke spotřebě do třetí země určení, je splněna, jestliže je tento produkt, poté, co za něj bylo v této zemi zaplaceno dovozní clo, v uvedené zemi podstatně zpracován nebo opracován ve smyslu článku 24 nařízení č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, i když je produkt vzniklý z tohoto zpracování nebo opracování následně zpětně vyvezen do Společenství s vrácením cla vybraného v této zemi a platbou dovozního cla ve Společenství.

Pokud by totiž pozdější vrácení vybraného cla jinému hospodářskému subjektu než vývozci mělo za účinek to, že by byla vývozní náhrada zpětně zbavena právního základu, byl by vývozce v nejisté situaci, zpochybnitelné vzhledem k zásadě právní jistoty, a jeho nárok na náhradu by závisel na skutečnostech nebo na obchodních chováních, které nemůže ovlivnit.

Tato situace ale musí být odlišena od situace, kdy se vývozce sám na zneužití podílel, přičemž v takovém případě může být vrácení vývozní náhrady přesto vyžadováno, pokud má vnitrostátní soud za to, že je podán důkaz o zneužití, v souladu s pravidly vnitrostátního práva.

(viz body 36, 41 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Dohody mezi podniky – Pojem – Udělení koncese pro veřejné služby subjektem veřejné moci – Vyloučení

(Článek 81 ES)

2. Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Volný pohyb služeb – Přímé udělení koncese ke správě veřejných služeb distribuce plynu – Nepřípustnost pro nedostatek odpovídající transparentnosti

(Články 43 ES a 49 ES)

Summary

1. Článek 81 ES, který se podle svého znění použije na dohody „mezi podniky“, se v zásadě nevztahuje na smlouvy o koncesi uzavřené mezi obcí jednající jako subjekt veřejné moci a držitelem koncese pověřeným veřejnými službami.

(viz bod 12)

2. Články 43 ES a 49 ES brání tomu, aby obec udělila koncesi ke správě veřejných služeb distribuce plynu přímo společnosti s většinově veřejným kapitálem, na jejímž kapitálu má uvedená obec podíl ve výši 0,97 %, pokud toto udělení nesplňuje požadavky transparentnosti, které, aniž by s sebou nutně nesly povinnost vyhlásit veřejnou zakázku, jsou zejména s to umožnit, aby podnik nacházející se na území jiného členského státu, než na kterém se nachází uvedená obec, mohl mít přístup k příslušným informacím týkajícím se uvedené koncese předtím, než bude udělena, tak, aby tento podnik mohl dát najevo svůj zájem o získání této koncese, pokud by si to přál.

(viz body 21, 28 a výrok)