Článek 7 Listiny základních práv Evropské unie stanoví, že každý má právo na respektování svého soukromého života. Podle čl. 8 odst. 1 této Listiny má každý právo na ochranu osobních údajů, které se ho týkají. Z těchto ustanovení ve vzájemném spojení vyplývá, že každé zpracování osobních údajů třetí osobou může být v zásadě zásahem do uvedených práv. Otisky prstů spadají pod tento pojem, neboť objektivně obsahují jedinečné informace o fyzických osobách a umožňují jejich přesnou identifikaci. Uplatnění čl. 1 odst. 2 nařízení č. 2252/2004 o normách pro bezpečnostní a biometrické prvky v cestovních pasech a cestovních dokladech vydávaných členskými státy předpokládá, že vnitrostátní orgány odeberou otisky prstů dotyčných osob a že tyto otisky jsou uchovávány v paměťovém médiu cestovního pasu. Taková opatření je třeba považovat za zpracování osobních údajů a za zásah do práv na respektování soukromého života a ochranu osobních údajů.

Pokud jde o odůvodnění zásahů do práv zakotvených v článcích 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie, která se neprojevují jako absolutní výsady, je třeba nejprve připomenout, že omezení, které vyplývá z odebrání a uchování otisků prstů v rámci vydání cestovního pasu, je třeba považovat za omezení stanovené zákonem ve smyslu čl. 52 odst. 1 Listiny, jelikož čl. 1 odst. 2 nařízení č. 2252/2004 o normách pro bezpečnostní a biometrické prvky v cestovních pasech a cestovních dokladech vydávaných členskými státy tyto úkony stanoví. Kromě toho uvedené ustanovení má tím, že předchází pozměňování cestovních pasů a brání jejich podvodnému použití, tedy jejich použití jinými osobami než legitimním držitelem, bránit zejména neoprávněnému vstupu osob na unijní území a sleduje cíl obecného zájmu uznaný Unií.

Dále je třeba uvést, že odebrání a uchovávání otisků prstů podle čl. 1 odst. 2 nařízení č. 2252/2004 jsou způsobilá k dosažení cílů sledovaných tímto nařízení, a tudíž k dosažení cíle zabránit neoprávněnému vstupu osob na unijní území.

I když metoda ověřování totožnosti prostřednictvím otisků prstů není zcela spolehlivá, jelikož úplně nevylučuje přijetí neoprávněných osob, výrazně snižuje riziko takových přijetí, které by existovalo, kdyby tatáž metoda použita nebyla. Dále skutečnost, že se otisky prstů držitele cestovního pasu neshodují s údaji v tomto dokumentu, neznamená, že je dotyčné osobě automaticky odepřen vstup na unijní území. V důsledku takové neshody bude pouze provedena důkladná kontrola, která má definitivně určit totožnost uvedené osoby.

Konečně pokud jde o nezbytnost takového zpracování, Soudní dvůr nebyl seznámen s existencí opatření, která by mohla dostatečně účinně přispět k cíli ochrany cestovních pasů proti jejich podvodnému použití a zároveň by do práv přiznaných články 7 a 8 Listiny zasahovala méně než metoda založená na otiscích prstů. Článek 1 odst. 2 nařízení č. 2252/2004 nepředpokládá zpracování odebraných otisků prstů, které by překračovalo meze toho, co je k uskutečnění uvedeného cíle nezbytné. Článek 4 odst. 3 uvedeného nařízení totiž výslovně uvádí, že otisky prstů mohou být použity pouze k ověření pravosti cestovního pasu a totožnosti jeho držitele, a z čl. 1 odst. 2 nařízení č. 2252/2004 vyplývá, že toto nařízení zajišťuje ochranu proti nebezpečí, že by údaje obsahující otisky prstů mohly číst neoprávněné osoby, a stanoví uchovávání otisků prstů pouze v samotném cestovním pase, který zůstává výlučně u svého držitele.

(viz body 33, 35–38, 42–45, 53, 54, 56, 57, 60)