ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
B.

Upřesnění požadavků vyplývajících z rozsudku Soudního dvora ze dne 16. července 2015, Huawei Technologies (1): 1. Existuje bez ohledu na to, že vzájemné povinnosti provést určitý úkon (oznámení o porušení práv, žádost o licenci, nabídka licence splňující podmínky FRAND; předložení nabídky licence dodavateli, kterému je třeba licenci udělit přednostně) musí být splněny před zahájením soudního řízení, možnost dodatečně splnit povinnosti konat, které byly zanedbány v období před zahájením soudního řízení, v průběhu soudního řízení, a to s účinkem zachování práv? 2. Lze mít za to, že uživatel patentu předložil relevantní žádost o licenci, pouze v případě, že z podrobného posouzení všech souvisejících okolností jasně a jednoznačně vyplývá vůle a ochota uživatele patentu SEP uzavřít s majitelem patentu SEP licenční smlouvu za podmínek FRAND, ať již tyto podmínky FRAND (které ještě vůbec nelze předvídat, jelikož dosud nebyla vyhotovena nabídka licence) budou vypadat jakkoli? a) Dává porušovatel, který po upozornění, že dochází k porušování práv, několik měsíců mlčí, tímto jednáním zpravidla najevo, že o získání licence neměl zájem, takže – navzdory slovně vyjádřené žádosti o licenci – k takové žádosti nedošlo, což má za následek, že je třeba vyhovět žalobě majitele patentu SEP na zdržení se protiprávního jednání? b) Lze na základě licenčních podmínek, které uživatel patentu SEP předložil v rámci protinabídky, usoudit, že nedošlo k žádosti o licenci, což má za následek, že je tedy žalobě majitele patentu SEP na zdržení se protiprávního jednání třeba vyhovět bez předchozího ověření toho, zda vlastní nabídka licence předložená majitelem patentu SEP (která předcházela protinabídce uživatele patentu SEP) vůbec odpovídá podmínkám FRAND? c) Je takový závěr vyloučen přinejmenším v případě, že licenční podmínky uvedené v protinabídce, na jejichž základě se má dospět k závěru, že nedošlo k žádosti o licenci, jsou podmínky, ohledně nichž není ani zjevné, ani objasněné judikaturou nejvyšších soudů, že nejsou slučitelné s podmínkami FRAND?
1)

Musí se článek 63 SFEU ve spojení s čl. 65 odst. 1 SFEU vykládat v tom smyslu, že brání daňovému režimu členského státu, který v rámci přímého zdanění slouží ke zdanění příjmů fyzických osob a v němž, pokud jde o osoby povinné k dani, které nejsou rezidenty, a pokud jde o příjem z nemovitého majetku plynoucí z kapitálových zisků z prodeje nemovitostí nacházejících se ve zmíněném členském státě, existují souběžně dva právní systémy, přičemž v jednom z nich i) se použije zvláštní proporcionální pevná sazba 28 % na celkovou částku příjmů plynoucích z kapitálového zisku (tax base) vypočtených podle obecných pravidel platných pro určení (vyčíslení, quantum) těchto příjmů, zatímco ve druhém z nich ii) se použije režim stanovený pro rezidenty, podle něhož se poté, co byly příjmy plynoucí z kapitálového zisku vypočteny podle týchž obecných pravidel, zohlední (tax base) pouze polovina z těchto příjmů (50 %) a – povinně – se provede kumulace (navýšením, součtem) těchto příjmů (50 % kapitálového zisku) a ostatních příjmů, které osoba povinná k dani získala v daném roce kdekoli na světě, s cílem určit následně daňovou sazbu použitelnou na celou částku těchto příjmů, podle obecné stupnice použitelné na rezidenty (zahrnující progresivní sazby podle jednotlivých pásem od 14,5 % do 48 %, které mohou dosáhnout maximální sazby 5 % v případě, že celková částka příjmů překročí určité prahy), přičemž tato daňová sazba se v případě nerezidentů použije výlučně na výše uvedené příjmy, tj. na kapitálové zisky z nemovitého majetku, které se zohlední z 50 % (zatímco v případě rezidentů se sazba vypočtená výše uvedeným způsobem použije na tyto příjmy, jakož i na veškeré ostatní příjmy dosažené v daném roce)? Je namístě uvést, že osoba povinná k dani, která není rezidentem, je povinna zvolit si některý z těchto možných režimů v daňovém přiznání, které je v členském státě (Portugalsku) povinna v každém případě podat, ať již si zvolí zdanění podle obecného režimu platného pro nerezidenty [popsaného v odrážce i) výše], nebo se rozhodne pro zdanění podle režimu použitelného na rezidenty [popsaného v odrážce ii) výše], a v tomto daňovém přiznání musí uvést jednu z těchto dvou možností. Je třeba poukázat na to, že povinnost podat daňové přiznání, která náleží nerezidentům (podání daňového přiznání podle vzoru 3), existovala dokonce již dříve, než byla přijata legislativní změna, jejímž prostřednictvím byla do úředního vzoru tohoto prohlášení vložena možnost zvolit si režim použitelný na rezidenty. Je namístě uvést, že pokud si nerezident zvolí zdanění podle režimu použitelného na rezidenty, musí uvést (v témže daňovém přiznání) celkovou částku všech příjmů, jichž v daném roce dosáhl kdekoli na světě.
3)

Je-li třeba s ohledem na odpověď na první nebo druhou otázku vykládat nařízení Brusel IIa v tom smyslu, že se jedná o neoprávněné odebrání nebo zadržení dítěte a že by toto dítě mělo být navráceno do státu bydliště, je třeba čl. 13 první pododstavec písm. b) Haagské úmluvy z roku 1980 vykládat v tom smyslu, že brání navrácení dítěte i) z důvodu existence vážného nebezpečí ve smyslu tohoto ustanovení, že by kojenec, o kterého se matka osobně starala, byl, pokud by byl navrácen sám, vystaven nebezpečí fyzické nebo duševní újmy nebo by se jinak ocitl v nesnesitelné situaci; nebo ii) z důvodu, že by dítě bylo ve státě svého bydliště převzato do péče a umístěno do přijímacího střediska buď samostatně, nebo s matkou, což by nasvědčovalo existenci vážného nebezpečí ve smyslu tohoto ustanovení, že by návrat vystavil dítě nebezpečí fyzické nebo duševní újmy nebo je jinak dostal do nesnesitelné situace; nebo iii) z důvodu, že by se dítě bez platného povolení k pobytu ocitlo v nesnesitelné situaci ve smyslu tohoto ustanovení?
8.

Nese břemeno tvrzení a důkazní břemeno ohledně přiměřenosti storno poplatku sjednaného na základě paušální procentní sazby pořadatel nebo je vždy na cestujícím, aby namítal a prokazoval to, co pořadatel obvykle ušetří v závislosti na okamžiku ukončení smlouvy, a to, co může obvykle získat alternativním prodejem cestovních služeb?
C 278/37

Žaloba podaná dne 3. června 2021 – Evropská komise v. Slovenská republika

(Věc C-342/21)

(2021/C 278/52)

Jednací jazyk: slovenština

Účastnice řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Noll-Ehlers, R. Lindenthal, zmocněnci)

Žalovaná: Slovenská republika

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

— určil, že Slovenská republika tým, že od roku 2005 v zóně SKBB01 Banskobystrický kraj (s výjimkou roku 2016) a v aglomeraci SKKO0.1 Košice (s výjimkou let 2009, 2015 a 2016) systematicky a trvale překračovala denní mezní hodnotu platnou pro koncentraci částic PM10, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 1 ve spojení s přílohou XI směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (1);

— určil, že Slovenská republika tým, že v plánech kvality ovzduší nestanovila náležitá opatření, aby bylo období překročení v zóně SKBB01 Banskobystrický kraj, v aglomeraci SKKO0.1 Košice a v zóně SKKO02 Košický kraj co možná nejkratší, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce ve spojení s přílohou XV směrnice 2008/50/ES;

— uložil Slovenské republice náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Směrnice 2008/50/ES stanoví denní mezní hodnotu platnou pro koncentraci částic PM10 (50 μg/m3). Denní hodnota koncentrace nesmí být překročena častěji než 35krát v kalendářním roce. Slovenská republika systematicky a trvale porušovala čl. 13 odst. 1 směrnice 2008/50 v zóně Banskobystrický kraj a v aglomeraci Košice, jak plyne z výročních zpráv o kvalitě ovzduší předložených Slovenskou republikou podle článku 27 směrnice.

Článek 23 odst. 1 směrnice 2008/50/ES dále stanoví, že pokud v daných zónách nebo aglomeracích překračují úrovně znečišťujících látek ve vnějším ovzduší jakoukoli mezní hodnotu, členské státy zajistí, aby byly pro tyto zóny nebo aglomerace vypracovány plány kvality ovzduší za účelem dosažení příslušné mezní hodnoty uvedené v příloze XI. V případě překročení mezních hodnot, u nichž již uplynula lhůta, od které je třeba hodnoty dodržovat, stanoví plány kvality ovzduší náležitá opatření, aby bylo období překročení co možná nejkratší. Komise tvrdí, že Slovenská republika v případě zóny Banskobystrický kraj, zóny Košický kraj a aglomerace Košice nesplnila povinnost vypracovat v případě překročení mezních hodnot plány kvality ovzduší, které by stanovily náležitá opatření, aby bylo období překročení co možná nejkratší. Toto porušení vyplývá již ze samotné skutečnosti, že v uvedených dvou zónách a jedné aglomeraci Slovenská republika při překračovaní denních mezních hodnot částic PM10 systematicky a trvale porušovala čl. 13 odst. 1. Dále toto porušení čl. 23 odst. 1 směrnice vyplývá i z nevhodnosti plánů kvality ovzduší, nedostatečnosti strategie kvality ovzduší, nedostatečných dodatečných opatření a nedostatků ve slovenských právních předpisech.

(1) Úř. věst. 2008, L 152, s. 1.
Kasační opravný prostředek podaný dne 30. března 2021 Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 20. ledna 2021 ve věci T-328/17 RENV, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI)

(Věc C-201/21 P)

(2021/C 263/09)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (zástupci: S. Malynicz QC, S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), M. J. Dairies EOOD

Usnesením místopředsedkyně Soudního dvora ze dne 21. května 2021 Soudní dvůr rozhodl, že se kasační opravný prostředek odmítá jako nepřípustný a Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi ponese vlastní náklady řízení.
3.

Musí být článek 219a směrnice 2006/112/ES (ve znění směrnice Rady 2010/45 ze dne 13. července 2010 a opravy (3)) vykládán v tom smyslu, že se použijí pravidla o fakturaci použitelná v tom členském státě, jehož pravidla by se použila, pokud by ve faktuře (ještě) nedošlo k určení „pořizovatele“ za osobu povinnou odvést daň; nebo se použijí pravidla použitelná v tom členském státě, jehož pravidla by se použila, pokud by se mělo za to, že určení „pořizovatele“ za osobu povinnou odvést daň je platné?
1)

Musí být článek 2 a čl. 19 odst. 1 Smlouvy o Evropské unii („SEU“) a čl. 6 odst. 1–3 SEU ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) vykládány v tom smyslu, že: a) soudem zřízeným zákonem ve smyslu unijního práva není soud, v němž zasedá osoba jmenovaná do funkce soudce u tohoto soudu bez účasti orgánů soudcovské samosprávy obsazených z větší části nezávisle na výkonné a zákonodárné moci, a to za situace, kdy ve světle ústavních tradic členského státu je účast orgánu soudcovské samosprávy splňujícího tyto požadavky v postupu jmenování soudce nezbytná, při zohlednění institucionálního a strukturálního kontextu a s ohledem na to, že: — ke kandidatuře na funkci soudce se vyjadřovala soudcovská shromáždění a tento požadavek byl úmyslně opomenut v rozporu s vnitrostátními předpisy a stanoviskem tohoto orgánu soudcovské samosprávy; — současná Krajowa Rada Sądownictwa (Národní rada soudnictví) zvolená v rozporu s polskými ústavními i zákonnými předpisy není nezávislým orgánem a nezasedají v ní představitelé soudcovského stavu jmenovaní do této rady nezávisle na výkonné a zákonodárné moci, takže nedošlo k účinnému podání návrhu na jmenování do funkce soudce v souladu s vnitrostátním právem, — účastníkům konkurzu na jmenování do funkce nenáleželo právo na odvolání k soudu ve smyslu článku 2 a čl. 19 odst. 1 SEU a čl. 6 odst. 1–3 SEU ve spojení s článkem 47 Listiny. b) požadavky na nezávislý soud zřízený zákonem nesplňuje soud, v němž zasedá osoba jmenovaná do funkce soudce u tohoto soudu postupem podléhajícím svévolnému zásahu výkonné moci a bez účasti orgánů soudcovské samosprávy obsazených z větší části nezávisle na výkonné a zákonodárné moci nebo bez účasti jiného orgánu zajišťujícího objektivní posouzení kandidáta, ve světle toho, že účast orgánů soudcovské samosprávy nebo jiného orgánu nezávislého na výkonné a zákonodárné moci a zajišťujícího objektivní posouzení kandidáta v postupu jmenování do funkce soudce je v kontextu evropské právní tradice, která je kodifikována ve výše uvedených ustanoveních SEU a Listiny a představuje základ právní unie, kterou je Evropská unie, nezbytná pro vyslovení závěru, že vnitrostátní soud zaručuje požadovanou úroveň účinné soudní ochrany ve věcech spadajících pod unijní právo, a že je v důsledku toho zajištěna zásada trojí dělby moci a rovnováhy moci a zásada právního státu?
1)

Musí být článek 2 a čl. 19 odst. 1 Smlouvy o Evropské unii („SEU“) a čl. 6 odst. 1 až 3 SEU ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) vykládány v tom smyslu, že: a) soudem zřízeným zákonem ve smyslu unijního práva není soud, v němž zasedá osoba jmenovaná do funkce soudce u tohoto soudu bez účasti orgánů soudcovské samosprávy obsazených z větší části nezávisle na výkonné a zákonodárné moci, a to za situace, kdy ve světle ústavních tradic členského státu je účast orgánu soudcovské samosprávy splňujícího tyto požadavky v postupu jmenování soudce nezbytná, při zohlednění institucionálního a strukturálního kontextu a s ohledem na to, že: — ke kandidatuře na funkci soudce se vyjadřovalo kolegium soudu a tento orgán byl zřízen tak, že většina v něm zasedajících osob byla jmenována představitelem výkonné moci, a to ministrem spravedlnosti-generálním prokurátorem; — současná Krajowa Rada Sądownictwa (Národní rada soudnictví) zvolená v rozporu s polskými ústavními i zákonnými předpisy není nezávislým orgánem a nezasedají v ní představitelé soudcovského stavu jmenovaní do této rady nezávisle na výkonné a zákonodárné moci, takže nedošlo k účinnému podání návrhu na jmenování do funkce soudce v souladu s vnitrostátním právem, — účastníkům konkurzu na jmenování do funkce nenáleželo právo na odvolání k soudu ve smyslu článku 2 a čl. 19 odst. 1 SEU a čl. 6 odst. 1–3 SEU ve spojení s článkem 47 Listiny. b) požadavky na nezávislý soud zřízený zákonem nesplňuje soud, v němž zasedá osoba jmenovaná do funkce soudce u tohoto soudu postupem podléhajícím svévolnému zásahu výkonné moci a bez účasti orgánů soudcovské samosprávy obsazených z větší části nezávisle na výkonné a zákonodárné moci nebo bez účasti jiného orgánu zajišťujícího objektivní posouzení kandidáta, ve světle toho, že účast orgánů soudcovské samosprávy nebo jiného orgánu nezávislého na výkonné a zákonodárné moci a zajišťujícího objektivní posouzení kandidáta v postupu jmenování do funkce soudce je v kontextu evropské právní tradice, která je kodifikována ve výše uvedených ustanoveních SEU a Listiny a představuje základ právní unie, kterou je Evropská unie, nezbytná pro vyslovení závěru, že vnitrostátní soud zaručuje požadovanou úroveň účinné soudní ochrany ve věcech spadajících pod unijní právo, a že je v důsledku toho zajištěna zásada trojí dělby moci a rovnováhy moci a zásada právního státu?
C 289/29

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 7. května 2021 – UAB „Vittamed technologijos“ v likvidaci v. Valstybinė mokesčių inspekcija

(Věc C-293/21)

(2021/C 289/40)

Jednací jazyk: litevština

Předkládající soud

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Účastnice původního řízení

Odvolatelka: UAB „Vittamed technologijos“ v likvidaci

Odpůrkyně: Valstybinė mokesčių inspekcija

Předběžná otázka

Musí být články 184 až 187 směrnice Rady 2006/112/ES (1) vykládány v tom smyslu, že osoba povinná k dani je povinna opravit odpočty daně z přidané hodnoty (DPH) uplatněné na pořízení zboží a služeb za účelem vytvoření investičního majetku, pokud již toto zboží není určeno k použití při výkonu zdanitelných ekonomických činností, neboť vlastník (společník) dané osoby povinné k dani rozhodne o vstupu této osoby do likvidace a tato osoba povinná k dani podá žádost o výmaz z registru osob povinných k DPH? Mají na odpověď na tuto otázku vliv důvody rozhodnutí o vstupu dané osoby povinné k dani do likvidace, a sice skutečnost, že rozhodnutí o vstupu do likvidace bylo přijato z důvodu narůstajících ztrát, skutečnosti, že tato osoba neměla objednávky, a pochybností společníka o ziskovosti plánované (zamýšlené) ekonomické činnosti?

(1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).
C 289/29

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Bruxelles (Belgie) dne 10. května 2021 – Allianz Benelux SA v. État belge, SPF Finances

(Věc C-295/21)

(2021/C 289/41)

Jednací jazyk: francouzština

Předkládající soud

Cour d'appel de Bruxelles

Účastníci původního řízení

Navrhovatelka: Allianz Benelux SA

Odpůrce: État belge, SPF Finances

Předběžná otázka

Musí být článek 4 odst. 1 směrnice Rady ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států (90/435/EHS) (1), ve spojení či bez spojení s ustanoveními směrnic 78/855/CEE (třetí směrnice) (2) a 82/891/CEE (šestá směrnice) (3) o právu společností, vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, které stanoví, že rozdělené zisky uvedené ve směrnici jsou zahrnuty do daňového základu společnosti, která je příjemcem dividend, a poté jsou od něj odečteny až do výše 95 % a jsou případně převedeny do následujících zdaňovacích období, avšak které, vzhledem k tomu, že neexistuje zvláštní ustanovení stanovící pro případ reorganizace společností, aby takto převedené odpočty na straně zanikající společnosti byly úplně převedeny na nástupnickou společnost, mají ten důsledek, že předmětné zisky jsou nepřímo daněny při uvedené operaci z toho důvodu, že se na ně použije ustanovení, které omezuje převod uvedených odpočtů poměrně k podílu, který představují čistá daňová aktiva slučovaných částí zanikající společnosti před operací na součtu, rovněž před operací, čistých daňových aktiv nástupnické společnosti a čisté daňové hodnoty slučovaných částí?

(1) Úř. věst. 1990, L 225, s. 6.

(2) Třetí Směrnice Rady ze dne 9. října 1978, založená na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o fúzích akciových společností (Úř. věst. 1978, L 295, s. 36).

(3) Šestá směrnice Rady ze dne 17. prosince 1982, založená na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o rozdělení akciových společností (Úř. věst. 1982, L 378, s. 47).
1)

Musí být čl. 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (1) ve spojení s čl. 3 odst. 5 a čl. 1 odst. 3 a 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/61/EU ze dne 15. května 2014 o opatřeních ke snížení nákladů na budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací (2) vykládány v tom smyslu, že brání možnosti vnitrostátního regulačního orgánu uložit ex ante provozovateli, jenž disponuje fyzickou infrastrukturou a současně je poskytovatelem veřejně dostupných služeb elektronických komunikací i provozovatelem veřejných sítí elektronických komunikací, ale není označen za provozovatele s významnou tržní silou, povinnost uplatňovat podmínky upravující zásady přístupu k fyzické infrastruktuře tohoto provozovatele, včetně pravidel a postupů pro uzavírání smluv a účtovaných poplatků za přístup, a to bez ohledu na to, zda byl zahájen spor o přístup k fyzické infrastruktuře tohoto provozovatele a zda na trhu existuje skutečná hospodářská soutěž? Podpůrně (varianta II)
C 289/26

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Hamburg (Německo) dne 22. dubna 2021 – TUIfly GmbH v. FI, RE

(Věc C-253/21)

(2021/C 289/37)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Landgericht Hamburg

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: TUIfly GmbH

Žalovaní: FI, RE

Předběžná otázka

Je třeba vykládat čl. 5 odst. 1 písm. c) bod iii), čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1) v tom smyslu, že se jedná o zrušení letu, pokud letadlo přistane na jiném letišti, než je letiště, které je uvedeno v rezervaci a které se nenachází v témže městě, místě nebo regionu cílového letiště uvedeného v rezervaci a cestující jsou následně přepraveni z tohoto letiště autobusem do cílového letiště původně uvedeného v rezervaci, do kterého se cestující dostanou se zpožděním menším než 3 hodiny?

(1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1).
2)

V případě kladné odpovědi na první otázku, měla by být zásada přiměřenosti trestů zakotvená v článku 49 Listiny základních práv Evropské unie vykládána v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu prováděcímu ustanovení, podle něhož se v případě zjištění střetu zájmů osoby zastávající volenou veřejnou funkci automaticky na základě zákona (ope legis) uplatní vedlejší sankce spočívající v zákazu zastávat volené veřejné funkce po pevně stanovenou dobu tří let, aniž by byla dána možnost uložit sankci přiměřenou spáchanému protiprávnímu jednání?
2)

Podpůrně, musí být čl. 3 odst. 2 nařízení (EU) č. 604/2013 vykládán s ohledem na články 19 a 47 [Listiny] a článek 27 nařízení (EU) č. 604/2013 v tom smyslu, že umožňuje soudu určit příslušnost státu povinného k provedení přemístění podle čl. 18 odst. 1 písm. d) tohoto nařízení, pokud se prokáže, že: a) v příslušném členském státě hrozí nebezpečí porušení zásady nenavracení prostřednictvím navrácení žadatele do země jeho původu, v níž by byl vystaven nebezpečí smrti nebo nelidského či ponižujícího zacházení; b) přemístění do jiného státu určeného na základě kritérií stanovených v kapitole III nařízení (EU) č. 604/2013 není možné?“