*
CS
Sbí rkasoudníchroz hodnutí
*
ECLI:EU:C:2015 :483 1ROZSUDEK SOUDN ÍHO D VORA (velkého senátu)
16. července 2015  
Jednací jazyk: angličtina.„Žaloba na neplatnost — Rozhodnutí Rady o zmocnění k zahájení jednání o propojení systému 
Evropské u nie pro obchodování s povolenkami na em ise skleníkových plynů se systémem p ro 
obchodování s povolenkami na em ise skleníkových plynů v Austrálii — Směrnice pro jednání — 
Zvláštní výbor — Článek 13 o dst. 2 SEU, čl. 218 o dst. 2 až 4 SFEU a článek 295 S FUE — 
Institucionální rovnováha“
Ve v ěci C-425/13,
jejímž předmětem j e žaloba na neplatnost na základě článku 263 SFEU, podaná dne 24. července 2013 ,
E v ropská komise, zastoupená G . Valero Jo rdanou a F. Castillo de la Torrem, jako z mocněnci, 
s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalobkyně,
podporovaná:
E v ropským p arlamentem, zastoupeným R . Passosem a D. Warinem, jako z mocněnci, s adresou pro 
účely doručování v Lucemburku,
vedlejším účastníkem ,
proti
Radě E v r opské u nie, zastoupené K. Michoel, jakož i M. Moorem a J.-P. Hixem, jako z mocněnci,
žalované,
podporované:
Českou republikou, zastoupenou M . Smolkem , J. Vláčilem a E. Rufferem, jako z mocněnci,
Dánským k rálovstvím, zastoupeným C. Thorningem, L. Volck M adsenem a U. Melgaard em, jako 
zmocněnci,
Spolkovou republikou Německo, zastoupenou T. Henzem a B. Beutlerem, jako z mocněncem,
F rancouzskou republikou, zastoupenou D. Colasem, G. de Berguesem a F. Fizem, jakož i N. Rouam, 
jako z mocněnci,
Nizozemským k rálovstvím, zastoupeným M . Bulterman a M. de Ree, jako z mocněnkyněmi,
2 ECLI:EU:C:2015 :483ROZSUDEK ZEDNE16.7.2015 –VĚC C-425/13
KOMISEv.RADA
Polskou republikou, zastoupenou B. Majczynou, jako z mocněncem,
Švédským k rálovstvím, zastoupeným A . Falk, C. Meyer-Seitz, U . Persson, jakož i E. Karlssonem, 
L. Swedenborgem a C. Hagermanem, jako z mocněnci,
Spojeným k rálovstvím V elké B ritánie a Severního Irska, zastoupeným E . Jenkinson a M. Holtem, 
jako z mocněnci, ve s polupráci s J. Holmesem a B. Kennellym, barristers,
vedlejšími účastníky řízení,
SOUDN Í DVŮR (velký senát),
ve s ložení V. Skouris, předseda, K. Lenaerts, místopředseda, A. Tizzano, R. Silva de Lapuerta 
(zpravodajka), M. Ilešič, A. Ó Caoimh, C. Vajda, S. Rodin a K. Jürimäe, předsedové senátů, A. Rosas, 
E. Juhász, J. Malenovský, E. Levits, F. Biltgen a C. Lycourgos, soudci,
generální advokát: M. Wathelet,
vedoucí soudní kanceláře: M. Aleksejev, rada ,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání kon aném d ne 6. ledna 2015 ,
po vyslechnutí stanoviska generálního ad vokáta na jednání kon aném d ne 17. března 2015 ,
vydává tento
Rozsudek
1 Ve s vé ž alobě se Evropská ko mise domáhá zrušení článku 2 dr uhé věty rozhodnutí Rady ze dne 
13. května 2013 o zmocnění k zahájení jednání o propojení systému Evropské u nie pro obchodování 
s emisemi se systémem Au strálie pro obchodování s emisemi (dále jen „napadené rozhodnutí“), jakož 
i zrušení oddílu A přílohy tohoto rozhodnutí.
Právní rámec
Směrnice 2003 /87/ES
2 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003 /87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro 
obchodování s povolenkami na em ise skleníkových plynů ve S polečenství a o změně směrnice Rady 
96/61/ES (Úř. věst. L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/03, s. 631), ve z nění směrnice Evropského parlamentu 
a Rady 2009 /29/ES ze dne 23. dubna 2009 ( Úř. věst. L 140, s. 63, dále jen „směrnice“), byla přijata na 
základě čl. 175 o dst. 1 ES. Jak uvádí b od 5 odůvodnění této směrnice, jejím cílem j e přispět k tomu, 
aby byl efektivněji splněn závazek Evropského společenství a jeho členských států snížit em ise 
skleníkových plynů v rámci Kjótského protokolu.
3 Článek 1 směrnice definuje předmět této směrnice takto:
„Tato směrnice vytváří systém p ro obchodování s povolenkami na em ise skleníkových plynů ve 
Společenství […], aby se podpořilo snižování em isí skleníkových plynů způsobem e fektivním z hlediska 
nákladů a ekono micky ú činným.“
ECLI:EU:C:2015 :483 3ROZSUDEK ZEDNE16.7.2015 –VĚC C-425/13
KOMISEv.RADA
4 Článek 25 směrnice, nadepsaný „Propojení s jinými systémy pro obchodování s emisemi skleníkových 
plynů“, stanoví:
„1.Je žádoucí uzavřít dohody se třetími zeměmi uvedenými v příloze B Kjótského protokolu, které 
protokol ratifikovaly, aby se zajistilo vzájemné uznávání povolenek me zi systémem S polečenství 
a jinými systémy pro obchodování s emisemi skleníkových plynů v souladu s pravidly stanovenými 
v článku 300 S mlouvy.
1b. Je m ožné uzavřít dohody s cílem s tanovit uznávání povolenek me zi systémem S polečenství 
a slučitelnými závaznými systémy o bchodování s emisemi skleníkových p lynů s absolutními 
maximálními hodnotami em isí zavedenými v jakékoli jiné zemi nebo subfederálním n ebo regionálním 
celku.
1c. Je možné uzavřít nezávazná ujednání s třetími zeměmi nebo subfederálními či regionálními celky 
s cílem s tanovit správní a technickou koo rdinaci ve v ztahu k povolenkám v systému Společenství nebo 
jiným z ávazným systémům o bchodování s emisemi skleníkových plynů s absolutními maximálními 
hodnotami em isí.
2. Pokud byla uzavřena dohoda u vedená v odstavci 1, vypracuje Komise nezbytné předpisy pro 
vzájemné uznávání povolenek podle uvedené dohody. […]“
Skutečnosti předc házející sporu
5 V roce 2011 s e Au stralské s polečenství obrátilo na Komisi s cílem z ahájit dvoustranná jednání 
o propojení systému Evropské u nie pro obchodování s povolenkami na em ise skleníkových plynů 
s australským systémem .
6 Formální doporučení týkající se zmocnění k zahájení jednání s Australským společenstvím s cílem 
propojit systémy pro obchodování bylo vypracováno p o vzoru předchozího doporučení týkajícího se 
propojení unijního systému se švýcarským systémem p ro obchodování s povolenkami na em ise. Bylo 
přijato Komisí dne 24. ledna 2013 a poté bylo předáno R adě Evropské u nie. V průběhu di skusí 
v rámci pracovní skupiny Rady pro životní prostředí se členské státy domáhaly, aby se mohly účastnit 
jednání s Australským s polečenstvím ve v ětším r ozsahu, než stanovilo d oporučení K omise. 
Kompromisní znění schválila s několika z měnami pracovní skupina Rady pro životní prostředí d ne 
22. dubna 2013 .
7 Dne 2. května 2013 p ředala Komise prohlášení do protokolu, ve kt erém z pochybnila některé aspekty 
návrhu rozhodnutí o zahájení předmětného jednání (dokument 8805 /13, ADD1). Rada p ak také 
učinila prohlášení k datu 8. května 2013 ( dokument 8805 /13, ADD2).
8 Tento návrh rozhodnutí byl předložen Výboru stálých zástupců (Coreper) a byl nakonec přijat v daném 
znění jako b od „A“ programu jednání Rady pro zemědělství a rybolov s datem 13. května 2013 .
9 V článku 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí byla Komise zmocněna k zahájení předmětných jednání 
jménem U nie.
10 Článek 1 odst. 2 napadeného rozhodnutí stanoví, že „tato jednání povede Komise […] v souladu se 
směrnicemi pro jednání připojenými k tomuto rozhodnutí“.
11 Článek 2 druhá věta uvedeného rozhodnutí stanoví, že „za tímto účelem p odává Komise Radě písemné 
zprávy o výsledcích jednání, a to po ka ždém ko le jednání a vždy alespoň jednou za čtvrt roku“.
4 ECLI:EU:C:2015 :483ROZSUDEK ZEDNE16.7.2015 –VĚC C-425/13
KOMISEv.RADA
12 V oddíle A přílohy uvedeného rozhodnutí jsou obsaženy směrnice pro jednání (dokument 8568 /13, 
ADD1) určené Komisi, které zní následovně:
„A.Postup pro jednání
1. Komise vede jednání v souladu s příslušnými platnými právními předpisy Unie. Podle potřeby se 
podrobné vyjednávací postoje Unie stanoví v rámci zvláštního výboru uvedeného v čl. 1 odst. 2 
nebo v rámci Rady. Pracovní skupina pro životní prostředí je určena jako z vláštní výbor, který je 
Komisi při tomto ú kolu n ápomocen. Členský s tát předsedající Radě organizuje zasedání 
zvláštního výboru a předsedá jim.
2. Jednání musejí být připravována v dostatečném p ředstihu. Komise za tímto účelem i nformuje 
Radu o předpokládaném h armonogramu a o otázkách k jednání a co nejdříve p ředává související 
dokumentaci, aby měli členové zvláštního výboru dostatečný čas k řádné přípravě na nadcházející 
jednání.
3. Před ka ždým ko lem j ednání se kon á zasedání v rámci zvláštního výboru s cílem u rčit klíčové 
otázky a stanovit příslušné vyjednávací postoje nebo pokyny. Ve v hodných případech m ůže být 
o pokyny ke kon krétním technickým aspektům jednání o propojení systémů požádán Výbor pro 
změnu klimatu, a to s předchozím souhlasem z vláštního výboru.
4. Komise podává Radě zprávy o výsledcích jednání, a to po ka ždém ko le jednání a vždy alespoň 
jednou za čtvrt roku. Komise informuje Radu a konzultuje zvláštní výbor ohledně jakéhokoli 
zásadního problému, jenž může v průběhu jednání vyvstat.“
13 Oddíl B těchto směrnic k jednání uvádí o bsah a rozsah jednání.
14 Odstavec 2 prohlášení Rady ze dne 8. května 2013 t ýkajícího se návrhu rozhodnutí o zahájení 
předmětného jednání zní následovně:
„Ustavení zvláštního výboru, jak je stanoveno v čl. 218 o dst. 4 SFEU, znamená, že výbor […] má 
mandát ke s ledování vyjednávání a k poskytování pokynů vyjednavači, a to při zohlednění směrnic pro 
jednání přijatých Radou.“
15 Napadené rozhodnutí bylo Komisi oznámeno d ne 15. května 2013 .
Řízení před S oudním d vorem a náv r hová žádání účastníků řízení
16 Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
— zrušil článek 2 druhou větu napadeného rozhodnutí, jakož i oddíl A jeho přílohy;
— podpůrně zrušil napadené rozhodnutí a v případě jeho ú plného zrušení zachoval účinky 
napadeného rozhodnutí a
— uložil Radě náhradu nákladů řízení.
17 Podáním d ošlým s oudní ka nceláři Soudního dvora d ne 7. října 2013 R ada n avrhla v souladu 
s článkem 151 j ednacího řádu Soudního dvora, aby Soudní dvůr „vyňal ze spisu“ napadené rozhodnutí 
a směrnice pro jednání, jakož i pasáže žaloby K omise citující uvedené směrnice. Rada r ovněž
ECLI:EU:C:2015 :483 5ROZSUDEK ZEDNE16.7.2015 –VĚC C-425/13
KOMISEv.RADA
 požadovala, aby Soudní dvůr přijal opatření, která js ou podle jeho názoru vhodná k tomu, aby bylo 
zajištěno, že obsah směrnic pro jednání „nebude zveřejněn“, a aby povaha těchto směrnic „nemohla 
být dovozena z veřejných dokumentů Soudního dvora“.
18 Tento návrh Rady byl zamítnut usnesením K omise v. Rada ( C-425/13, EU:C:2014 :91).
19 Evropský p arlament, kterému bylo povoleno ve dlejší účastenství na podporu návrhových žádání Komise 
rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 13. února 2014 , navrhuje, aby bylo vyhověno n ávrhovým 
žádáním předneseným K omisí.
20 Rada n avrhuje, aby Soudní dvůr žalobu zamítl jako n eopodstatněnou, a pro případ zrušení napadeného 
rozhodnutí navrhuje nezachovat účinky tohoto rozhodnutí a uložit Komisi náhradu nákladů.
21 Dánské krá lovství, Spolková republika N ěmecko, Nizozemské krá lovství, Polská r epublika, Švédské 
království, kt erým b ylo p ovoleno ve dlejší účastenství na p odporu n ávrhových ž ádání R ady 
rozhodnutím p ředsedy Soudního dvora z e dne 13. února 2014 , navrhují, aby Soudní dvůr žalobu 
zamítl.
22 Česká r epublika a Francouzská r epublika, kterým b ylo povoleno ve dlejší účastenství na podporu 
návrhových žádání Rady rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 13. února 2014 , navrhují, aby 
Soudní dvůr žalobu zamítl a uložil Komisi náhradu nákladů.
23 Spojené krá lovství Ve lké B ritánie a Severního Irska, kterému bylo povoleno ve dlejší účastenství na 
podporu návrhových žádání Rady rozhodnutím p ředsedy Soudního dvora z e dne 13. února 2014 , 
navrhuje, aby Soudní dvůr zamítl žalobu v celém r ozsahu a pro případ, že by jí zčásti či zcela vyhověl, 
aby nezachoval účinky n apadeného rozhodnutí.
K žalobě
K přípustnosti
Argumentace účastníků řízení
24 Rada v znáší námitku n epřípustnosti žaloby Komise v rozsahu, v němž tato žaloba směřuje proti 
oddílu A přílohy napadeného rozhodnutí obsahujícímu sporné směrnice pro jednání. Tvrdí, že 
v jiných institučních sporech Komise nepovažovala takové směrnice pro jednání za závazné akty.
25 Komise tvrdí, že to, že jsou směrnice pro jednání považovány za nezávazné, neznamená, že nemohou 
vyvolávat právní účinky. Jelikož Rada p odle jejího názoru jasně uvedla, že dotčené směrnice pro 
jednání jsou pro Komisi závazné, její žaloba je přípustná.
Závěry Soudního dvora
26 Je třeba připomenout, že žalobě na neplatnost musí podléhat všechna opatření přijatá unijními orgány 
bez ohledu na jejich povahu či formu, je-li jejich účelem z aložit právní účinky (viz rozsudek Komise 
v. Rada, C-28/12, EU:C:2015 :282, bod 14 a citovaná judikatura).
27 Pro účely určení, zda t aková opatření zakládají právní účinky, je třeba vycházet z jejich podstaty 
(v tomto smyslu viz rozsudek Nizozemsko v . Komise, C-147/96, EU:C:2000 :335, bod 27).
6 ECLI:EU:C:2015 :483ROZSUDEK ZEDNE16.7.2015 –VĚC C-425/13
KOMISEv.RADA
28 Soudní dvůr již v tomto rozhledu rozhodl, že rozhodnutí přijaté na základě čl. 218 o dst. 3 a 4 SFEU 
zakládá p rávní účinky ve v ztazích me zi Unií a jejími členskými státy, jakož i mezi unijními orgány (viz 
rozsudek Komise v. Rada, C-114/12, EU:C:2014 :2151 , bod 40).
29 V projednávaném p řípadě obsahuje oddíl A přílohy napadeného rozhodnutí sporné směrnice pro 
jednání, popisuje kon krétní a detailní postup pro sjednání dohody, který Rada z jevně hodlala uložit 
Komisi, což vyplývá i z čl. 1 odst. 2 tohoto rozhodnutí.
30 Je tedy s to založit právní účinky.
31 Žaloba je proto přípustná.
K věci samé
32 Na podporu své ž aloby Komise předkládá d va žalobní důvody. První žalobní důvod týkající se 
podrobného postupu uvedeného v oddílu A směrnic pro jednání vychází z porušení čl. 13 o dst. 2 
SEU, čl. 218 o dst. 2 až 4 SFEU a článku 295 SFEU, jakož i zásady institucionální rovnováhy. Druhý 
žalobní důvod týkající se napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž stanoví, že se „podrobné 
vyjednávací postoje Unie stanoví“ v rámci Rady či zvláštního výboru, vychází z porušení čl. 13 o dst. 2 
SEU a článku 218 SFEU, jakož i zásady institucionální rovnováhy.
33 Soudní dvůr považuje za vhodné věnovat se těmto dvěma žalobním důvodům společně.
Argumentace účastníků řízení
34 Komise uvádí, že vyjednávání me zinárodní dohody v oblastech, kt eré se netýkají hlavně či výlučně 
společné zahraniční a bezpečnostní politiky, spadá d o její pravomoci. Její roli vyjednavače v této 
oblasti nemohou ostatní unijní orgány zpochybnit. Smlouva o FEU sice svěřila Radě pravomoc udělit 
zmocnění k zahájení takových jednání, avšak nedává jí pravomoc rozšířit obsah směrnic pro jednání 
tak, že do nich doplní ustanovení, která n emají přímou souvislost s jednáním s dotčeným třetím 
státem.
35 Komise má za to, že pravomoc přijímat směrnice pro jednání nezahrnuje pravomoc stanovit podmínky, 
za jakých m á jednání probíhat, přičemž uvedené směrnice m ohou pouze definovat strategická 
rozhodnutí a věcné cíle, které je třeba při vyjednávání hájit.
36 Komise tvrdí, že podrobný postup pro jednání popsaný v oddílu A přílohy napadeného rozhodnutí 
dává Radě no vé p ravomoci v rozporu s tím, co stanoví čl. 218 o dst. 2 až 4 SFEU. Tím, že Rada 
jednostranně stanoví takový postup, ukládá K omisi povinnosti, které podle ní nejsou v souladu 
s uvedenými ustanoveními.
37 Komise zastává názor, že Rada p orušila i čl. 13 o dst. 2 SEU a zásadu institucionální rovnováhy, když 
dotyčnými směrnicemi pro jednání rozšířila pravomoci, které jí svěřily Smlouvy.
38 Komise zdůrazňuje, že sice může být užitečné, aby me zi sebou orgány upravily podmínky spolupráce, 
avšak taková spolupráce musí v souladu s článkem 295 SFEU probíhat na základě interinstitucionálních 
dohod. V projednávaném p řípadě taková dohoda n ebyla uzavřena, takže Rada p odle názoru Komise 
porušila i tento článek, kd yž přijala oddíl A přílohy napadeného rozhodnutí.
39 Komise tvrdí, že podle uvedeného oddílu A má Rada r ozhodující roli při vyjednávání. Podle tohoto 
oddílu totiž Rada n ebo zvláštní výbor ve s myslu čl. 218 o dst. 4 SFEU za určitých okolností stanoví 
„podrobné vyjednávací postoje“, které jsou pro Komisi závazné. Smlouvy však podle Komise nedávají
ECLI:EU:C:2015 :483 7ROZSUDEK ZEDNE16.7.2015 –VĚC C-425/13
KOMISEv.RADA
 tomuto výboru či Radě jakoukoli přímou rozhodovací roli v jednání a Komise má v tomto ohledu 
pravomoc v plném r ozsahu. Zvláštní výbor je podle ní pouze kon zultačním o rgánem s loužícím 
vyjednavači.
40 Komise uvádí, že jí přísluší stanovit postup pro kon zultaci zvláštního výboru určeného Radou v souladu 
s čl. 218 o dst. 4 SFEU. Toto ustanovení podle ní dává zvláštnímu výboru pouze kon zultační roli, neboť 
vyjednávání mají probíhat „po kon zultaci“ s tímto výborem. Tento výbor se sice m ůže vyjádřit 
jednotlivým a spektům v yjednávání, avšak podle názoru K omise jsou směrnice pro jednání, které 
uvedenému výboru či Radě umožňují přijmout „podrobné vyjednávací postoje Unie“, jež jsou pro ni 
údajně z tohoto důvodu závazné, v rozporu s článkem 218 SFEU.
41 Komise nakonec podotýká, že část napadeného rozhodnutí, jejíž zrušení je navrhováno, je oddělitelná 
od zbytku t ohoto rozhodnutí, takže lze toto rozhodnutí zrušit částečně. Částečné zrušení podle ní 
v každém p řípadě nemá vliv na ustavení zvláštního výboru.
42 Parlament souhlasí s argumentací K omise. U vádí, že S mlouva o FEU n eopravňuje R adu 
k jednostrannému přijímání no vých podmínek pro jednání, které by byly pro vyjednavače závazné. 
Kdyby tomu tak bylo, pravomoci Komise jakožto vyjednavače i pravomoci Parlamentu by podle něj 
byly narušeny.
43 Parlament rovněž uvádí, že podle čl. 13 o dst. 2 SEU jedná každý orgán v mezích působnosti, které jsou 
mu svěřeny, a v souladu se zásadou loajální spolupráce.
44 Parlament upřesňuje, že ani on , ani Rada n ejsou oprávněni hrát v rámci jednání aktivně primární 
a autonomní roli, která b y zasahovala do výsad v yjednavače. Rada s e zejména nemůže dovolávat 
vlastním jménem n ebo jménem z vláštního výboru, který určila, role orgánu, který při jednání 
rozhoduje.
45 Rada t vrdí, že pravomoc vydávat směrnice pro jednání zmocňující Komisi k vyjednávání me zinárodní 
dohody jménem U nie, kterou jí přiznává čl. 218 o dst. 4 SFEU, nelze chápat tak, že jí znemožňuje 
stanovit i podmínky, za nichž má jednání probíhat. Jiný výklad č l. 218 o dst. 4 SFEU by tento článek 
podle jejího názoru zbavoval užitečného účinku.
46 Česká r epublika, Spolková republika N ěmecko, Francouzská r epublika, Polská r epublika, Švédské 
království a Spojené krá lovství s tímto argumentem R ady souhlasí a uvádí, že znění čl. 218 o dst. 2 až 
4 SFEU n eomezuje přijímání takových směrnic ani nebrání tomu, aby byla v těchto směrnicích 
přijímána procesní pravidla, zejména pokud jde o podmínky kon zultace zvláštního výboru.
47 Spolková republika N ěmecko, Francouzská r epublika a Spojené krá lovství rovněž zastávají názor, že 
pravomoc vydávat Komisi směrnice pro jednání zahrnuje i pravomoc upřesnit procesní postup při 
vyjednávání, aby tak byla zajištěna loajální spolupráce me zi orgány ve s myslu čl. 13 o dst. 2 SEU 
a dodržena zásada i nstitucionální rovnováhy.
48 Rada z důrazňuje, že to on a posoudí p ři přijímání rozhodnutí zmocňujícího k zahájení jednání 
a jmenujícího vyjednavače, zda j e vhodné či dokonce nezbytné zahrnout do směrnic pro jednání 
pokyny ohledně role ka ždého orgánu a uvést postup, podle něhož má jednání probíhat. Podle jejího 
názoru jde o logický d ůsledek jejího práva rozhodnout, zda takové zmocnění udělí či nikoli.
49 Rada v ysvětluje, že procesní úprava ve s porných směrnicích pro jednání se týká v ýhradně vztahů me zi 
Komisí jakožto vyjednavačem a Radou jakožto orgánem, který uděluje zmocnění k vyjednávání 
mezinárodní dohody a k jejímu podpisu, a zvláštním výborem, který může Rada u rčit k tomu, aby 
jednání sledoval.
8 ECLI:EU:C:2015 :483ROZSUDEK ZEDNE16.7.2015 –VĚC C-425/13
KOMISEv.RADA
50 Podle Rady tato procesní úprava ve s měrnicích pro jednání neignoruje roli jednotlivých orgánů či 
rovnováhu, kterou me zi nimi nastolily Smlouvy. Taková procesní úprava totiž podle ní pouze vyjadřuje 
způsob, jakým orgány kon kretizují zásadu loajální spolupráce v kontextu me zinárodních jednání.
51 Česká republika, Dánské krá lovství a Švédské krá lovství se přidávají k argumentu Rady týkajícímu se 
aktivní role tohoto orgánu při vyjednávání me zinárodní dohody. Pravomoc Rady přijímat směrnice pro 
jednání a skutečnost, že Komise musí vést jednání po kon zultaci se zvláštním výborem p odle čl. 218 
odst. 4 SFEU znamená, že me zi Komisí a Radou probíhá neustálá koo rdinace a dialog, které se 
neomezují pouze na určitou fázi jednání.
52 Polská republika v tomto ohledu uvádí, že k podpisu a uzavření me zinárodní dohody jménem U nie 
může dojít pouze po dosažení výsledku j ednání, který je pro Radu přijatelný. Podle ní je také 
nezbytné, aby m ohla R ada v okamžiku, kd y vyjednavači uděluje zmocnění, stanovit hranice 
a podmínky, za nichž má jednání probíhat. Podle Polské republiky je třeba zabránit situaci, kdy by byl 
tento výsledek pro Radu nepřijatelný a neschválení kon ečného návrhu dohody by mělo negativní dopad 
na vztahy s druhou stranou. Pravomoc Rady aktivně sledovat jednání je tedy podle ní trvalá 
a neomezuje se pouze na přijetí směrnic pro jednání připojených k rozhodnutí, kterým je uděleno 
zmocnění k zahájení jednání.
53 Rada z astává názor, že Komise musí vést jednání v mezích zmocnění, které jí Rada u dělila. Postoje 
stanovené v rámci zvláštního výboru je podle ní třeba pojímat jako kon krétní výraz směrnic Rady pro 
jednání a jako takové m ají pomoci vyjednavači tím, že upřesňují stanoviska schválená Radou. Komisi 
pak přísluší vymezit způsob vyjednávání v souladu se směry udanými zvláštním výborem, ať již jde 
o ústní instrukce či postoje vyjádřené v písemnostech.
54 Rada u přesňuje, že vymezení postojů pro jednání v rámci zvláštního výboru má sloužit jako v odítko p ro 
vyjednavače s přihlédnutím ke s měrnicím p ro jednání. Tyto postoje podle ní nelze chápat v tom 
smyslu, že Komisi stanoví povinnost dospět k doporučenému výsledku u všech směrů, které jsou zde 
definovány.
55 V tomto ohledu Česká republika, Francouzská republika a Spojené krá lovství podtrhují možnost Rady 
vymezit podmínky kon zultace se zvláštním výborem. Rada v oddílu A přílohy napadeného rozhodnutí 
obsahujícím sporné směrnice pro jednání stanovila, že tento výbor nebo sama Rada m ůže přijmout 
„podrobné vyjednávací postoje“, přičemž uvedené směrnice pouze poukazují na oprávnění Rady je 
v kterémkoli okamžiku u přesnit, jakož i na roli zvláštního výboru.
56 V tomto bodě Spolková republika N ěmecko d odává, že „specializovaná znalost“ členských států 
v oblasti dotčené předmětnou dohodou by nemohla být využita v dostatečné m íře, pokud by se 
Komisi podařilo p rosadit její vůli postupovat při jednání zcela autonomním z působem a bez 
zohlednění stanoviska zvláštního výboru.
57 Rada r ovněž odmítá ar gument vycházející z neexistence interinstitucionální dohody o procesních 
podmínkách ve s myslu článku 295 SFEU, neboť taková dohoda b y zahrnovala nejen Komisi a Radu, ale 
i Parlament, což by bylo v rozporu s rovnováhou me zi orgány nastolenou článkem 218 SFEU.
58 Rada p odporovaná Spojeným krá lovstvím kon ečně uvádí, že částečné zrušení dotýkající se článku 2 
druhé věty napadeného rozhodnutí a oddílu A přílohy tohoto rozhodnutí není možné, jelikož by tím 
byl zásadním z působem z měněn celkový obsah zmocnění k jednání. Ze struktury napadeného 
rozhodnutí a jeho přílohy podle ní vyplývá, že všechna tato ustanovení jsou jeho nedělitelnou součástí.
ECLI:EU:C:2015 :483 9ROZSUDEK ZEDNE16.7.2015 –VĚC C-425/13
KOMISEv.RADA
Závěry Soudního dvora
59 Projednávaná žaloba směřuje ke z rušení článku 2 dr uhé věty napadeného rozhodnutí a ke z rušení 
oddílu A přílohy uvedeného rozhodnutí. Tyto dva aspekty žaloby je třeba zkoumat postupně.
60 Komise zaprvé tvrdí, že povinnost stanovená v článku 2 druhé větě napadeného rozhodnutí, podle níž 
„podává Komise Radě písemné zprávy o výsledcích jednání, a to po ka ždém ko le jednání a vždy alespoň 
jednou za čtvrt roku“, je v rozporu s čl. 218 o dst. 2 a 4 SFEU, s čl. 13 o dst. 2 SEU a se zásadou 
institucionální rovnováhy, jakož i s článkem 295 SFEU.
61 Jelikož je čl. 218 o dst. 4 SFEU v projednávaném s poru hlavní referenční no rmou, která u pravuje 
rozdělení pravomocí svěřených Radě a zvláštnímu výboru i Komisi, předložený žalobní důvod je třeba 
posoudit nejprve ve s větle tohoto ustanovení.
62 V tomto ohledu z judikatury Soudního dvora v yplývá, že článek 218 SFEU p ředstavuje v oblasti 
uzavírání smluv autonomní a obecnou no rmu ústavního dosahu tím, že přiznává unijním o rgánům 
vymezené pravomoci. Toto ustanovení, které má nastolit me zi těmito orgány rovnováhu, stanoví, že 
dohody me zi Unií a jednou či více třetími zeměmi sjednává Komise s ohledem n a směrnice pro 
jednání vydané Radou a Rada p ak tyto dohody uzavírá p o obdržení souhlasu Parlamentu či po 
konzultaci s ním. Pravomoc k uzavírání takových dohod však m á Rada s výhradou pravomocí 
přiznaných v této o blasti K omisi (v tomto s myslu v iz r ozsudek F rancie v . Komise, 
C-327/91, EU:C:1994 :305, bod 28).
63 Článek 17 o dst. 1 SEU dá le stanoví, že Komise s výjimkou společné zahraniční a bezpečnostní politiky 
a dalších případů uvedených ve S mlouvách zajišťuje vnější zastupování Unie.
64 V rámci těchto pravomocí však musí Rada a Komise respektovat čl. 13 o dst. 2 druhou větu SEU, který 
stanoví, že „[o]rgány me zi sebou loajálně spolupracují“. Tato spolupráce m á zvláštní význam p ro 
jednání Unie v mezinárodním m ěřítku, přičemž při takovém j ednání se spouští proces kon zultace 
a jednání ve v zájemné shodě me zi unijními orgány.
65 Článek 218 o dst. 4 SFEU dá le stanoví, že pokud Rada u rčí zvláštní výbor, jednání s ním m usí být 
konzultováno.
66 V tomto případě, který nastal i v projednávané věci, musí Komise poskytnout zvláštnímu výboru 
všechny nezbytné informace k tomu, aby m ohl sledovat průběh jednání, jako m j. ohlášené směry 
a postoje hájené ostatními stranami v průběhu celého jednání. Pouze tak může být zvláštní výbor s to 
formulovat stanoviska a instrukce týkající se jednání.
67 S o hledem n a p ravomoci jednotlivých o rgánů p ři vyjednávání a uzavírání d ohod p odle 
článku 218 SFEU lze vyžadovat, aby Komise poskytla tyto informace i Radě. Je totiž užitečné, aby 
Rada u vedené informace měla, aby mohla pochopit průběh jednání, jehož cílem j e vypracovat návrh 
dohody, která jí bude předložena ke s chválení.
68 Povinnost stanovená v článku 2 dr uhé větě napadeného rozhodnutí, podle níž „podává Komise Radě 
písemné zprávy o výsledcích jednání, a to po ka ždém ko le jednání a vždy alespoň jednou za čtvrt 
roku“, proto musí být považována za povinnost, která je v souladu s čl. 218 o dst. 2 a 4 SFEU.
69 Pokud jde dále o údajné porušení čl. 13 o dst. 2 SEU, je třeba připomenout, že podle tohoto ustanovení 
jedná ka ždý unijní orgán v mezích působnosti svěřené m u Smlouvami a v souladu s postupy, 
podmínkami a cíli v nich stanovenými. Uvedené ustanovení odráží zásadu institucionální rovnováhy, 
která je charakteristická p ro institucionální strukturu Unie, jež znamená, že každý z orgánů vykonává 
své p ravomoci s ohledem n a p ravomoci orgánů o statních (viz rozsudek R ada v . Komise, 
C-409/13, EU:C:2015 :217, bod 64 a citovaná judikatura).
10 ECLI:EU:C:2015 :483ROZSUDEK ZEDNE16.7.2015 –VĚC C-425/13
KOMISEv.RADA
70 Z důvodů uvedených v bodech 66 a 67 tohoto rozsudku p řitom č lánek 2 dr uhá věta napadeného 
rozhodnutí splňuje i povinnost stanovenou v čl. 13 o dst. 2 SEU, podle níž ka ždý unijní orgán jedná 
v mezích působnosti svěřené mu Smlouvami.
71 Toto ustanovení uvedeného rozhodnutí neporušuje ani zásadu institucionální rovnováhy.
72 Pokud jde kon ečně o údajné porušení článku 295 SFEU, tento článek nebrání tomu, aby Rada u pravila 
v rozhodnutí o udělení zmocnění k jednání postup pro poskytování pravidelných informací, které jí 
musí Komise poskytovat po celou dobu vyjednávání za účelem u zavření me zinárodní dohody jménem 
Unie.
73 Za těchto podmínek m usí být návrh K omise na zrušení článku 2 dr uhé věty tohoto rozhodnutí 
zamítnut.
74 Zadruhé Komise tvrdí, že oddíl A přílohy napadeného rozhodnutí, v němž jsou obsaženy sporné 
směrnice pro jednání, ignoruje dělbu pravomocí, které jsou podle čl. 218 o dst. 4 SFEU svěřeny Radě 
a zvláštnímu výboru, jakož i Komisi jako v yjednavači, a porušuje i čl. 13 o dst. 2 SEU a zásadu 
institucionální rovnováhy.
75 S ohledem n a písemná a ústní vyjádření před Soudním d vorem a na to, že Rada v projednávaném 
případě určila zvláštní výbor, je třeba nejprve u rčit, zda m á Rada p ravomoc stanovit ve s měrnicích pro 
jednání taková procesní pravidla, jako js ou pravidla dotčená v projednávaném p řípadě, a pokud ano, 
zda p ravidla obsažená v oddíle A přílohy napadeného rozhodnutí respektují dělbu pravomocí me zi 
orgány a zvláštním výborem ve s myslu čl. 218 o dst. 4 SFEU.
76 V tomto ohledu ze třetí věty bodu 1 oddílu A přílohy napadeného rozhodnutí ve s pojení s druhým 
odstavcem p rohlášení Rady ze dne 8. května 2013 v yplývá, že zvláštní výbor určený Radou m á 
„mandát ke s ledování vyjednávání a k poskytování pokynů vyjednavači, a to při zohlednění směrnic 
pro jednání přijatých Radou“. Čtvrtá věta bodu 1 tohoto oddílu A pak uvádí, že jednání uvedeného 
výboru organizuje a předsedá m u členský stát, který předsedá R adě.
77 Jelikož je Rada o právněna určit zvláštní výbor a Komise musí podle čl. 218 o dst. 4 SFEU vé st jednání 
„po kon zultaci s tímto výborem“, Komise musí uvedený výbor informovat o všech aspektech jednání, 
aby kon zultace s ním m ohly být užitečné. Pouze takto m ůže zvláštní výbor formulovat stanoviska 
a instrukce týkající se postoje, který má Komise při vyjednávání zaujmout.
78 Za těchto podmínek musí být čl. 218 o dst. 4 SFEU vykládán v tom smyslu, že zmocňuje Radu k tomu, 
aby ve s měrnicích pro jednání upravila postup pro informování, ko munikaci a konzultaci me zi 
zvláštním výborem a Komisí, přičemž taková úprava odpovídá c íli zajistit shodu směrem d ovnitř.
79 Je však třeba ověřit, zda o ddíl A přílohy napadeného rozhodnutí obsahuje jiná procesní ustanovení, 
která by mohla vyjednavači odnímat pravomoci, jež jsou mu přiznány v čl. 17 o dst. 1 SEU.
80 Pokud jde o první větu bodu 1 oddílu A přílohy napadeného rozhodnutí, podle níž „Komise ve de 
jednání v souladu s platnými relevantními unijními právními předpisy“, je třeba uvést, že jde o obecné 
připomenutí omezující působnost Komise jednat v této oblasti. Za tímto účelem j e dá le v první větě 
bodu 2 tohoto oddílu A účelně uvedeno, že „jednání m usejí být připravována v dostatečném 
předstihu“.
81 Pokud jde o druhou větu téhož bodu, podle níž pro účely přípravy jednání „Komise […] informuje 
Radu o předpokládaném h armonogramu a o otázkách k jednání a co nejdříve p ředává související 
dokumentaci, aby m ěli členové z vláštního výboru dostatečný čas k řádné přípravě na nadcházející 
jednání“, je třeba uvést, že tato věta specifikuje povinnost stanovenou v článku 2 dr uhé větě
ECLI:EU:C:2015 :483 11ROZSUDEK ZEDNE16.7.2015 –VĚC C-425/13
KOMISEv.RADA
 napadeného rozhodnutí, která je v souladu s čl. 218 o dst. 4 SFEU, jak vyplývá z bodu 68 tohoto 
rozsudku. Uvedená věta dá le vymezuje způsob kon zultace zvláštního výboru u rčeného R adou 
v souladu s čl. 218 o dst. 4 SFEU.
82 Totéž platí i pro bod 4 oddílu A přílohy tohoto rozhodnutí, který uvádí, že „Komise podává Radě 
zprávy o výsledcích jednání, a to po ka ždém ko le jednání a vždy alespoň jednou za čtvrt roku“ 
a „informuje Radu a konzultuje zvláštní výbor ohledně jakéhokoli zásadního problému, jenž m ůže 
v průběhu jednání vyvstat“.
83 Konečně druhá věta bodu 3 oddílu A přílohy napadeného rozhodnutí, podle níž může být o pokyny ke 
konkrétním technickým aspektům požádán Výbor pro změnu klimatu, a to „s předchozím souhlasem 
zvláštního výboru“, musí být rovněž považována za úpravu kon zultace zvláštního výboru.
84 Z toho vyplývá, že části tohoto oddílu A analyzované v bodech 80 a ž 83 tohoto rozsudku n ejsou 
v rozporu ani s čl. 218 o dst. 4 SFEU, ani s čl. 13 o dst. 2 SEU či zásadou institucionální rovnováhy nebo 
článkem 295 SFEU.
85 Zbývá tedy nakonec posoudit dvě části oddílu A přílohy napadeného rozhodnutí, a sice dr uhou větu 
bodu 1, která u vádí, že „podle potřeby se podrobné vyjednávací postoje U nie stanoví v rámci 
zvláštního výboru uvedeného v čl. 1 odst. 2 nebo v rámci Rady“, a tu část první věty bodu 3, která 
umožňuje zvláštnímu výboru před ka ždým jednáním „stanovit příslušné vyjednávací postoje“.
86 Je třeba uvést, že uvedené formulace jsou ustanoveními, která m ají být pro vyjednavače závazná.
87 I kd yž se Rada o mezuje na tvrzení, že postoje pro jednání mají napomoci vyjednavači a neměly být 
chápány v tom smyslu, že Komisi ukládají povinnost dospět k „doporučovanému výsledku“, z těchto 
ustanovení s ohledem n a jejich znění a kontext vyplývá, že uvedené postoje jsou pro vyjednavače 
závazné.
88 Je přitom v rozporu s čl. 218 o dst. 4 SFEU, aby byly postoje stanovené zvláštním v ýborem n ebo 
případně samotnou Radou závazné.
89 Obě části textu uvedené v bodě 85 tohoto rozsudku t otiž svěřují zvláštnímu výboru funkci stanovit 
podrobné vyjednávací postoje Unie, která jde nad rá mec kon zultativní funkce, již mu toto ustanovení 
připisuje.
90 Dále je třeba uvést, že čl. 218 o dst. 4 SFEU sice Radu opravňuje k tomu, aby formulovala směrnice pro 
jednání, avšak toto ustanovení nedává tomuto orgánu pravomoc ukládat vyjednávači „podrobné 
vyjednávací postoje“, jako to činí druhá věta bodu 1 oddílu A přílohy napadeného rozhodnutí.
91 Z toho vyplývá, že Rada t ím, že uvedené části textu zahrnula do směrnic pro jednání, porušila 
povinnost jednat v rámci pravomocí svěřených jí čl. 218 o dst. 2 až 4 SFEU stanovenou v čl. 13 o dst. 2 
SEU.
92 Rada t ak porušila i zásadu institucionální rovnováhy.
93 Za těchto podmínek musí být druhá věta bodu 1 oddílu A přílohy napadeného rozhodnutí a slova „a 
stanovit příslušné vyjednávací postoje“ v první větě bodu 3 tohoto oddílu A zrušeny.
94 Pokud jde o podmínky p ro částečné zrušení unijního aktu, podle ustálené judikatury platí, že takové 
zrušení je možné pouze v případě, že jsou části, jejichž zrušení je požadováno, oddělitelné od zbývající 
části aktu (viz rozsudky K omise v. Rada, C-29/99, EU:C:2002 :734, bod 45, a Německo v . Komise, 
C-239/01, EU:C:2003 :514, bod 33). Soudní dvůr opakovaně rozhodl, že tento požadavek oddělitelnosti 
není splněn, jestliže částečné zrušení aktu způsobí změnu jeho podstaty (viz rozsudky K omise
—
—
12 ECLI:EU:C:2015 :483ROZSUDEK ZEDNE16.7.2015 –VĚC C-425/13
KOMISEv.RADA
 v. Polsko, C -504/09 P, EU:C:2012 :178, bod 98, jakož i Komise v . Parlament a Rada, 
C-427/12, EU:C:2014 :170, bod 16). Ověření oddělitelnosti sporných ustanovení s sebou nese přezkum 
významu uvedených ustanovení, aby bylo m ožné posoudit, zda b y jejich zrušení změnilo ducha 
a podstatu napadeného rozhodnutí (viz rozsudek Komise v. Estonsko, C-505/09 P, EU:C:2012 :179, 
bod 112 a citovaná judikatura).
95 V projednávaném p řípadě lze dr uhou větu bodu 1 oddílu A přílohy napadeného rozhodnutí, jakož 
i slova „a stanovit příslušné vyjednávací postoje“ v první větě bodu 3 tohoto oddílu A uvedené 
v bodě 85 tohoto rozsudku o ddělit od zbytku t ohoto rozhodnutí. Oba tyto návrhy na zrušení totiž 
nemění podstatu napadeného rozhodnutí a nemají kon krétně vliv na povinnosti Komise týkající se 
vedení jednání v souladu se směrnicemi pro jednání uvedenými v příloze uvedeného rozhodnutí 
a informování Rady v souladu s článkem 2 druhou větou uvedeného rozhodnutí.
96 Uvedené zrušení dále nemění podstatu ostatních částí oddílu A přílohy napadeného rozhodnutí.
97 Z výše uvedeného vyplývá, že v oddíle A přílohy napadeného rozhodnutí, nadepsaném „Postupy pro 
jednání“, je třeba:
— v bodě 1 tohoto oddílu A zrušit druhou větu: „[p]odle potřeby se podrobné vyjednávací postoje 
Unie stanoví v rámci zvláštního výboru uvedeného v čl. 1 odst. 2 nebo v rámci Rady“ a
— v bodě 3 uvedeného oddílu zrušit slova „a stanovit příslušné vyjednávací postoje“.
K nákladům řízení
98 Podle čl. 138 o dst. 1 jednacího řádu se účastníku ř ízení, který neměl úspěch ve v ěci, uloží náhrada 
nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který m ěl ve v ěci úspěch, p ožadoval. Jelikož bylo žalobě 
Komise částečně vyhověno, Komise a Rada p onesou podle čl. 138 o dst. 3 jednacího řádu vlastní 
náklady ř ízení včetně n ákladů ř ízení, v němž b ylo v ydáno u snesení K omise v . Rada 
(C-425/13, EU:C:2014 :91).
99 Podle 140 o dst. 1 jednacího řádu ponesou Parlament, jakož i Česká r epublika, Dánské krá lovství, 
Spolková republika N ěmecko, Francouzská r epublika, Nizozemské krá lovství, Polská r epublika, 
Švédské krá lovství a Spojené krá lovství vlastní náklady řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (velký senát) rozhodl takto:
1) V oddíle A přílohy roz hodnutí Rady ze dne 1 3. května 2 0 1 3 o zmocnění k zahájení jednání 
o propojení sys tému E v r opské u nie pro obc hodování s emisemi se sys témem A ustrálie pro 
obc hodování s emisemi, nadepsaném „Postupy pro jednání“, se:
v bodě 1 tohoto oddílu A z rušuje druhá věta: „[p]odle potřeby se podrobné vyjednávací 
postoje Un ie stanoví v rámci z vláštního výboru uvedeného v čl. 1 odst. 2 nebo v rámci 
Rady“ a
v bodě 3 uvedeného oddílu se z rušují slova „a stanovit příslušné vyjednávací postoje“.
2) Ve zbývající části se žaloba zamítá.
3) E v ropská komise a Rada E v r opské u nie ponesou vlastní náklady řízení včetně nákladů řízení, 
v němž bylo vydáno usnesení Komise v. Rada (C-4 2 5 / 1 3 , EU:C:2 0 1 4 :9 1).
ECLI:EU:C:2015 :483 13ROZSUDEK ZEDNE16.7.2015 –VĚC C-425/13
KOMISEv.RADA
4) E v ropský p arlament, jakož i Česká republika, D ánské k rálovství, Spolková republika 
Německo, F r ancouzská r epublika, Ni zozemské k rálovství, Po lská r epublika, Švédské 
království a Spojené království Velké B ritánie a Severního Irska ponesou vlastní náklady 
řízení.
Podpisy.