ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
CS Úřední věstník Evropské unie C 311/31

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 8. července 2015 – J. Klinkenberg v. Minister van Infrastructuur en Milieu

(Věc C-343/15)

(2015/C 311/36)

Jednací jazyk: nizozemština

Předkládající soud

Centrale Raad van Beroep

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: J. Klinkenberg

Odpůrce: Minister van Infrastructuur en Milieu

Předběžné otázky

1) Musí být článek 1 směrnice 1999/63/ES (1) a § 1 odst. 1 přílohy („Evropská dohoda o úpravě pracovní doby námořníků“) vykládán v tom smyslu, že tato směrnice a tato dohoda se vztahují na zaměstnance, který vykonává pracovní činnosti ve službách Státního rejdařství a je členem posádky plavidla, které provádí kontroly rybolovu?

2) V případě záporné odpovědi na první otázku: Musí být článek 2 směrnice 89/391/EHS (2), čl. 1 odst. 3 a čl. 2 body 1 a 2 směrnice 93/104/ES (3), jakož i čl. 1 odst. 3 a čl. 2 body 1 a 2 směrnice 2003/88 (4), vykládány v tom smyslu, že se na zaměstnance uvedeného v první otázce vztahují směrnice 93/104/ES a 2003/88/ES?

3) Musí být články 3, 5 a 6 směrnice 93/104/ES a články 3, 5 a 6 směrnice 2003/88/ES vykládány v tom smyslu, že odporují právní úpravě členského státu, podle níž hodiny, kdy zaměstnanec, uvedený v první otázce, během plavby nevykonává sice žádnou pracovní činnost, je nicméně povinen být připraven na zavolání vykonávat činnosti za účelem odstranění poruch ve strojovně, mají být považovány za dobu odpočinku?

4) Musí být články 3, 5 a 6 směrnice 93/104/ES a články 3, 5 a 6 směrnice 2003/88/ES vykládány v tom smyslu, že odporují právní úpravě členského státu, podle níž hodiny, kdy zaměstnanec uvedený v první otázce během plavby nevykonává sice žádnou pracovní činnost, nicméně na pokyn kapitána, pokud je to nezbytné s ohledem na bezprostřední bezpečnost lodi, osob na její palubě, náklad nebo životní prostředí nebo v souvislosti s poskytováním pomoci jiným lodím či osobám v nouzi, je k vykonávání příslušných činností povinen, mají být považovány za dobu odpočinku?

(1) Směrnice Rady 1999/63/ES ze dne 21. června 1999 o dohodě o úpravě pracovní doby námořníků uzavřené mezi Svazem provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA) a Federací odborů pracovníků v dopravě v Evropské unii (Federation of Transport Workers’ Unions in the European Union FST) – Příloha: „Evropská dohoda o úpravě pracovní doby námořníků“ (Úř. věst. L 167, s. 33; Zvl. vyd. 05/03, s. 363.

(2) Směrnice Rady ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (Úř. věst. L 183, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 349.

(3) Směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 307, s. 18; Zvl. vyd. 05/02, s. 197).

(4) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, 18.11.2003, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381).
CS Úřední věstník Evropské unie C 311/22

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 26. června 2015 – The Queen na žádost Hemminga (podnikajícího pod názvem „Simply Pleasure Ltd“) a dalších v. Westminster City Council

(Věc C-316/15)

(2015/C 311/27)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom

Účastníci původního řízení

Navrhovatelé: Hemming, podnikající jako „Simply Pleasure Ltd.“, James Alan Poulton, Harmony Ltd, Gatisle Ltd, podnikající jako „Janus“, Winart Publications Ltd, Darker Enterprises Ltd, Swish Publications Ltd.

Odpůrce: Westminster City Council

Předběžné otázky

Pokud žadatel o udělení nebo obnovení licence pro sexuální podnik musí zaplatit poplatek skládající se ze dvou částí, z nichž jedna souvisí s vyřízením žádosti a je nevratná a druhá souvisí se správou licenčního režimu a je vratná v případě, že je žádost zamítnuta;

1) znamená požadavek na zaplacení poplatku zahrnujícího druhou, vratnou část v rámci unijního práva bez dalšího, že odpůrci byli povinni uhradit v souvislosti se svými žádostmi poplatek, jenž byl v rozporu s čl. 13 odst. 2 směrnice 2006/123/ES o službách na vnitřním trhu (1), neboť překračoval náklady, které vznikly Westminster City Council při zpracování žádosti?

2) závisí závěr, že na takový požadavek se musí pohlížet tak, že zahrnuje poplatek – nebo, případně, poplatek překračující náklady, které vznikly Westminster City Council při zpracování žádosti – na dalších okolnostech (a pokud ano, jakých), například: a) na existenci důkazu, že platba druhé, vratné části byla spojena nebo by pravděpodobně byla spojena s určitými náklady či ztrátou pro žadatele, b) na velikosti druhé, vratné části a délce doby, po kterou je zadržována před svým vrácením, nebo c) na jakékoli úspoře nákladů, které vznikly Westminster City Council při zpracování žádostí (tedy nevratných nákladů), která je výsledkem požadavku na uhrazení poplatku skládajícího se z obou částí všemi žadateli předem?

(1) Úř. věst. L 376, s. 36.
CS Úřední věstník Evropské unie C 320/20

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 27. července 2015 – Elaine Farrell v. Alan Whitty, Minister for the Environment, Irsko a Attorney General, Motor Insurers Bureau of Ireland (MIBI)

(Věc C-413/15)

(2015/C 320/28)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Elaine Farrell

Odpůrci: Alan Whitty, Minister for the Environment, Irsko a Attorney General, Motor Insurers Bureau of Ireland (MIBI)

Předběžné otázky

1) Musí být kritérium uvedené v bodě 20 rozsudku Foster a další [OMISSIS] (C-188/89) týkající se otázky, co je odnoží členského státu, chápáno tak, že jednotlivé složky tohoto kritéria mají být uplatňovány a) kumulativně, nebo b) samostatně?

2) Pokud by bylo alternativně možné považovat odlišná hlediska zmíněná v rozsudku Foster a další [OMISSIS] (C-188/89) za faktory, které by měly být náležitě vzaty v úvahu pro účely celkového posouzení, existuje nějaký základní princip, na němž jsou založeny tyto odlišné faktory zmíněné v uvedeném rozsudku, který by soud měl uplatnit při odůvodňování svého závěru o tom, zda je určitý konkrétní subjekt odnoží státu?
CS Úřední věstník Evropské unie C 320/23

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Irsko) dne 5. srpna 2015 – Evelyn Danqua v. Minister for Justice and Equality, Irsko a Attorney General

(Věc C-429/15)

(2015/C 320/31)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal

Účastníci původního řízení

Odvolatelka: Evelyn Danqua

Odpůrci: Minister for Justice and Equality, Irsko a Attorney General

Další účastník řízení: Refugee Legal Services

Předběžné otázky

1) Je vhodné použít žádost o azyl, která se řídí vnitrostátními právními předpisy, v nichž jsou promítnuty povinnosti členského státu podle [směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany] pro srovnání s žádostí o podpůrnou ochranu z hlediska zásady rovnocennosti?
1.

První žalobní důvod: nesprávné právní posouzení, rozporuplnost a nedostatečné odůvodnění napadeného rozsudku při posouzení výjimky týkající se ochrany cílů vyšetřování obsažené v čl. 4 odst. 2 třetí odrážce nařízení (ES) č. 1049/2001 (1). Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že měl za to, že Komise oprávněně uplatnila obecnou domněnku důvěrnosti v případě žádosti o přístup týkající se konkrétních dokumentů. Výklad výjimky týkající se ochrany cílů vyšetřování podle čl. 4 odst. 2 třetí odrážky nařízení č. 1049/2001, který přijal Tribunál, zavádí omezení práva na přístup k dokumentům, jenž je a) nepřiměřený ve vztahu k cílům sledovaným článkem 4 nařízení č. 1049/2001 a b) nedostatečně odůvodněný. V první části tohoto důvodu navrhovatelka tvrdí, že Tribunál nemůže Komisi dovolit, aby namítala obecnou domněnku proti žádosti o přístup k dokumentům v řízení v oblasti státních podpor, která přesně a podrobně identifikuje požadované dokumenty. A to tím spíše, že v takovém kontextu, jako je i ten v projednávané věci, jenž vykazuje politováníhodná procesní porušení na straně Komise, by tento krok vedl k přeměně obecné domněnky důvěrnosti na nevyvratitelnou domněnku, bez možnosti napadnout ji ze strany osoby, která žádá o přístup k dokumentům, v rozporu s rozsahem článku 4 nařízení č. 1049/2001. Ve druhé části tohoto důvodu navrhovatelka tvrdí, že napadený rozsudek není řádně odůvodněn, jelikož neuvádí, z jakých důvodů Tribunál považuje za možné použití právní zásady zakotvené v rozsudku Soudního dvora ze dne 29. června 2010, Komise v. Technische Glaswerke Illmenau, C-139/07P, EU:C:2010:376, na případy týkající se žádosti o přístup nikoli k celému spisu, ale k jednotlivým přesně označeným dokumentům.
CS Úřední věstník Evropské unie C 311/29

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbetsdomstolen (Švédsko) dne 6. července 2015 – Unionen v. Almega Tjänsteförbunden, ISS Facility Services AB

(Věc C-336/15)

(2015/C 311/34)

Jednací jazyk: švédština

Předkládající soud

Arbetsdomstolen

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Unionen

Žalovaní: Almega Tjänsteförbunden, ISS Facility Services AB

Předběžná otázka

Je slučitelné se směrnicí o převodech podniků (1), pokud po uplynutí jednoho roku od převodu podniku při uplatnění ustanovení kolektivní smlouvy nabyvatele, podle něhož v případě, kdy je podmínkou pro prodloužení výpovědní doby dosažení určitého počtu let odpracovaných nepřetržitě u jediného zaměstnavatele, není zohledněn počet let odpracovaných u převodce, pokud dotčení zaměstnanci měli podle totožného ustanovení kolektivní smlouvy, která platila u převodce, nárok na zohlednění takových odpracovaných let?

(1) Směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (Úř. věst. 2001 L 82, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 98).
CS Úřední věstník Evropské unie C 337/10

Kasační opravný prostředek podaný dne 3. srpna 2015 Diputación Foral de Bizkaia proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 19. května 2015 ve věci T-397/12, Diputación Foral de Bizkaia v. Komise

(Věc C-426/15 P)

(2015/C 337/12)

Jednací jazyk: španělština

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Diputación Foral de Bizkaia (zástupce: I. Sáenz-Cortabarría Fernández, advokát)

Další účastnice řízení: Evropská komise

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

— Zrušit napadený rozsudek;

— vyhovět návrhu předloženému v prvním stupni řízení;

— uložit Komisi náhradu nákladů řízení v prvním stupni a v řízení o kasačním opravném prostředku.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

První důvod: Nesprávné právní posouzení při výkladu a použití čl. 108 odst. 3 první věty SFEU (povinnost předchozího oznámení) a konkrétně výrazu „conceder“ (poskytnout), který je použit v uvedeném ustanovení, v souvislosti s výrazem „otorgar“ (poskytnout), uvedeným v čl. 107 odst. 1 SFEU, v tom, že Tribunál potvrdil prohlášení Komise (článek 2 napadeného rozhodnutí) (1) v tom smyslu, že oznámená podpora stanovená v dohodách je protiprávní, neboť byla poskytnuta dne 15. prosince 2006 v rozporu s povinností předchozího oznámení. Nesprávné právní posouzení v tom, že nebyla použita zásada unijního práva v oblasti státních podpor, podle níž musí být každé posouzení za účelem určení okamžiku, kdy se státní podpora považuje za „poskytnutou“, provedeno s ohledem na vnitrostátní právní úpravu použitelnou na posuzovaný případ. Nesprávné právní posouzení v tom, že byl nesprávně použit pojem „protiprávní podpora“ uvedený v čl. 1 písm. f) nařízení č. 659/1999 (2). Porušení zásady legality.

Druhý důvod: Nesprávné právní posouzení ze strany Tribunálu, když potvrdil existenci „protiprávní podpory“ v dohodě o pozemcích na základě ustanovení o lhůtě 12 měsíců. Nesprávné právní posouzení v tom, že bezdůvodně nebyla použita zásada unijního práva v oblasti státních podpor, podle níž musí být každé posouzení za účelem určení okamžiku, kdy se státní podpora považuje za „poskytnutou“, provedeno s ohledem na vnitrostátní právní úpravu použitelnou na posuzovaný případ.

Třetí důvod: Nesprávné právní posouzení v tom, že Tribunál nekonstatoval, že Komise přijetím napadeného rozhodnutí porušila zásadu řádné správy. Nesprávné právní posouzení v tom, že Tribunál nekonstatoval porušení procesních práv a záruk, které má Diputación jako strana zúčastněná na řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU. Nesprávné právní posouzení v tom, že Tribunál měl implicitně za to, že dopis Komise ze dne 15. dubna 2010 dává uspokojivou odpověď na požadavky vyplývající ze zmíněné obecné zásady. Zkreslení zásadních důkazů. Porušení základního práva na spravedlivý proces. Nemožnost hájit se.

(1) Rozhodnutí Komise C (2012) 4194 final ze dne 27. června 2012, týkající se státní podpory SA.28356 (C 37/2009) (ex N 226/2009).

(2) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [108 SFEU] (Úř. věst. L 83, s. 1).
2)

V případě kladné odpovědi na tuto první otázku, bylo by případné rozhodnutí Conseil d'État o zachování účinků ustanovení článku 1 dekretu ze dne 2. května 2012 o posuzování některých plánů a dokumentů s dopadem na životní prostředí (décret du 2 mai 2012 relatif à l’évaluation de certains plans et documents ayant une incidence sur l’environnement), které Conseil d'État považuje za protiprávní, až do 1. ledna 2016 odůvodněno zejména naléhavým zájmem souvisejícím s ochranou životního prostředí?
5)

V případě, že by režim daňového paušálu pro zemědělce byl pro tato tři sdružení osob v zásadě vyloučen, platí toto vyloučení a) se zpětnou účinností, b) pouze do budoucna, nebo c) vůbec ne?
2)

V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, do jaké míry by měl soud případně zohlednit možný vliv návrhu podle článku 15 na právo dotčených jednotlivců na volný pohyb, pokud by tomuto návrhu bylo vyhověno?
CS Úřední věstník Evropské unie C 320/23

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 5. srpna 2015 – Secretary of State for Work and Pensions v. Tolley (zesnulá, zastoupená svým osobním zástupcem)

(Věc C-430/15)

(2015/C 320/32)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: Secretary of State for Work and Pensions

Odpůrce: Tolley (zesnulá, zastoupená svým osobním zástupcem)

Předběžné otázky

1) Je složka „péče“ příspěvku na živobytí pro zdravotně postižené, který je poskytován ve Spojeném království, správně kvalifikována pro účely nařízení č. 1408/71 (1) jako dávka v invaliditě, a nikoliv jako peněžitá dávka v nemoci?

2) i) Přestane osoba, jejíž nárok na příspěvek na živobytí pro zdravotně postižené, který je poskytován ve Spojeném království, zanikl na základě vnitrostátního práva, neboť přemístila své bydliště do jiného členského státu a před tímto přemístěním ukončila veškerou pracovní činnost, avšak je i nadále na stáří pojištěna v rámci systému sociálního zabezpečení ve Spojeném království, podléhat právním předpisům Spojeného království pro účely čl. 13 odst. 2 písm. f) nařízení 1408/71? ii) Podléhá tato osoba v každém případě i nadále právním předpisům Spojeného království, a to s ohledem na bod 19 písm. c) ustanovení týkajících se Spojeného království v příloze VI nařízení? iii) Přestala-li podléhat právním předpisům Spojeného království ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. f), má Spojené království na základě bodu 20 přílohy VI povinnost či pouhou možnost uplatňovat vůči této osobě ustanovení kapitoly 1 hlavy III nařízení?

3) i) Použije se široká definice zaměstnané osoby uvedená v [rozsudku Dodl a Oberhollenzer (C-543/03)] pro účely článků 19 až 22 nařízení v případě, kdy osoba před tím, než se přestěhovala do jiného členského státu, ukončila veškerou pracovní činnost, a to bez ohledu na rozlišení, jež je v kapitole I hlavy III činěno mezi osobami zaměstnanými nebo samostatně výdělečně činnými, na straně jedné, a osobami nezaměstnanými, na straně druhé? ii) Pokud se tato definice použije, je tato osoba oprávněna přenést tuto dávku do zahraničí na základě článku 19 nebo článku 22? Má čl. 22 odst. 1 písm. b) ten účinek, že zabraňuje tomu, aby v souvislosti s přemístěním bydliště do jiného členského státu zanikl nárok navrhovatelky na složku „péče“ DLA na základě podmínky bydliště stanovené vnitrostátními právními předpisy?

(1) Nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).
1)

K tomu, aby byl výrobek dietní potravinou pro zvláštní léčebné účely (PZLÚ) podle definice uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. b) směrnice Komise 1999/21/ES o dietních potravinách pro zvláštní léčebné účely (1): a) se musí objektivně jednat o případ, že i) všichni pacienti trpící určitým onemocněním, poruchou či jinými zdravotními potížemi indikovanými pro řízenou dietní výživu, pro kterou je výrobek uváděn na trh (dále jen „indikovaný stav“), nebo ii) podskupina těchto pacientů, mají omezenou, sníženou nebo narušenou schopnost přijímat, trávit, vstřebávat, metabolizovat nebo vylučovat obvyklé potraviny nebo určité živiny v nich obsažené či jejich metabolity nebo mají jiné lékařsky stanovené požadavky na výživu, které vyplývají z indikovaného stavu? b) Nebo podpůrně, je rovněž dostačující, jestliže výrobce uvádí, že použití výrobku by mělo být „lékařsky stanoveno“ ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) tak, že: i) výrobce určí, že výrobek má být používán pouze pod lékařským dohledem klinických lékařů, kteří léčí pacienty s indikovaným stavem, a ii) příslušný dohlížející klinický lékař mohl správně vytvořit klinický úsudek individuálně pro každého pacienta v tom smyslu, že použití takového výrobku by mohlo být vhodnou formou řízené dietní výživy pro některé pacienty trpící indikovaným stavem, neboť tento klinický lékař má důvod se domnívat, že, takový pacient má zvláštní požadavky na výživu související s indikovaným stavem? c) Je-li odpověď na otázku 1 písm. a) bod ii) kladná, pak i) jaký podíl pacientů s indikovaným stavem musí mít odpovídající omezenou, sníženou nebo narušenou schopnost či jiné lékařsky stanovené požadavky na výživu, nebo není takový minimální podíl stanoven, a ii) je nutné, aby podskupina pacientů byla identifikovatelná předem v době, kdy je produkt uváděn na trh? d) Je-li odpověď na otázku na otázku 1 písm. b) kladná, co jsou to „zvláštní potřeby na výživu“, podle kterých musí být použití výrobku bezpečné, prospěšné a účinné pro účely článku 3?
CS Úřední věstník Evropské unie C 354/27

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Saarbrücken (Německo) dne 28. srpna 2015 – trestní řízení proti K. B.

(Věc C-458/15)

(2015/C 354/28)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Landgericht Saarbrücken

Účastník původního trestního řízení

K. B.

Předběžná otázka

Je zařazení organizace Tygři osvobození tamilského Ílamu (Liberation Tigers of Tamil Eelam) na seznam podle čl. 2 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2580/2001 ze dne 27. prosince 2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu (1) v období od 11. srpna 2007 do 27. listopadu 2009 včetně, a to zejména na základě rozhodnutí Rady ze dne 28. června 2007 (2007/445/ES) (2), ze dne 20. prosince 2007 (2007/868/ES ve znění opravného rozhodnutí z téhož dne) (3), ze dne 15. července 2008 (2008/583/ES) (4), ze dne 26. ledna 2009 (2009/62/ES) (5) a nařízení (ES) č. 501/2009 ze dne 15. června 2009 (6) neplatné?

(1) Úř. věst. L 344, s. 70; Zvl.vyd. 18/01, s. 207.

(2) Úř. věst. L 169, s. 58.

(3) Úř. věst. L 340, s. 100.

(4) Úř. věst. L 188, s. 21.

(5) Úř. věst. L 23, s. 25.

(6) Úř. věst. L 151, s. 14.
1)

Je vnitrostátní právní úprava, jakou představuje předmětné ustanovení § 41a odst. 2 Wiener Besoldungsordnung (Vídeňský platový řád) z roku 1994, který pracovníkovi, jenž na vlastní žádost k určitému dni ukončí pracovní poměr, nepřiznává zásadně žádnou náhradu za nevyčerpanou dovolenou ve smyslu článku 7 směrnice 2003/88/ES (1), slučitelná s článkem 7 směrnice 2003/88? V případě záporné odpovědi se klade otázka, zda [je v souladu s článkem 7 směrnice 2003/88/ES] vnitrostátní ustanovení, podle něhož je každý zaměstnanec, který na svou vlastní žádost ukončí pracovní poměr, povinen učinit vše pro to, aby si do ukončení svého pracovního poměru vybral veškerou nevyčerpanou dovolenou na zotavenou, na niž má nárok, a aby nárok na náhradu za nevyčerpanou dovolenou v případě ukončení pracovního poměru na žádost pracovníka vznikal jen tehdy, když pracovník žádající o vyčerpání dovolené na zotavenou nemůže svou dovolenou na zotavenou v rozsahu odpovídajícím rozsahu dovolené, na kterou se vztahuje žádost o náhradu, vyčerpat, a to ani v době po podání žádosti o ukončení pracovního poměru.
CS Úřední věstník Evropské unie C 371/17

Kasační opravný prostředek podaný dne 21. září 2015 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. července 2015 ve věci T-314/13, Portugalsko v. Komise

(Věc C-495/15 P)

(2015/C 371/20)

Jednací jazyk: portugalština

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: D. Recchia a P. Guerra e Andrade, zmocněnci)

Další účastnice řízení: Portugalská republika

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje Soudnímu dvoru, aby

— zrušil rozsudek vydaný Tribunálem dne 15. července 2015 ve věci T-314/13;

— vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí;

— uložil portugalskému státu náhradu nákladů tohoto řízení.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Důvody kasačního opravného prostředku: Komise tvrdí, že se Tribunál závěrem, že Komise musí rozhodnutí o finanční opravě v rámci Fondu soudržnosti přijmout ve lhůtě stanovené základním právním předpisem, která běží ode dne slyšení členského státu, dopustil nesprávného posouzení.

Podpůrně Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení závěrem, že lhůta, ve které musí Komise přijmout rozhodnutí o finanční opravě, je lhůtou imperativní, jejíž nedodržení představuje podstatné porušení způsobující neplatnost opožděně přijatého rozhodnutí.

Hlavní argumenty: Podle Komise se na projednávanou věc nevztahuje článek 100 nařízení č. 1083/2006 (1), nýbrž čl. H odst. 2 přílohy II nařízení č. 1164/94 (2). Komise považuje způsob, jakým Tribunál vykládá článek 108 nařízení č. 1083/2006, za nesprávný. Článek 108 se vztahuje jen na spolufinancované projekty schválené podle nových předpisů (období let 2007–2013). V daném případě byl podle článku 105 nařízení č. 1083/2006 použitelnou normou článek H odst. 2 přílohy II nařízení č. 1164/94. Komise má za to, že nařízení č. 1164/94 nestanoví žádnou lhůtu, ve které by Komise musela přijmout rozhodnutí o finanční opravě.

Podpůrně Komise tvrdí, že unijní normotvůrce nestanovil žádnou imperativní lhůtu, ve které by Komise byla povinna přijímat rozhodnutí o finanční opravě. Hlavní účel rozhodnutí o finanční opravě souvisí s ochranou finančních zájmů Unie. Právní předpisy navíc nestanoví žádnou sankci ani žádné důsledky vyplývající z nedodržení lhůty. Lhůta pro přijetí rozhodnutí o finanční opravě je lhůtou pořádkovou.

(1) Nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 (Úř. věst. L 210, s. 25).

(2) Nařízení Rady (ES) č. 1164/94 ze dne 16. května 1994 o zřízení Fondu soudržnosti (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 9).