9

Soud pro veřejnou službu nejprve konstatoval, že rozhodnutí o zamítnutí stížností nemají autonomní význam, a že v důsledku toho musí být žaloba považována za žalobu směřující pouze proti druhým návrhům (body 32 a 33 napadeného rozsudku), a poté zkoumal přípustnost žaloby zpochybňovanou Komisí a dospěl k závěru, že žaloba je přípustná. Body 37 až 55 napadeného rozsudku, které se zabývají touto otázkou, znějí následovně: „37 Nejprve je třeba připomenout, že systém převodu nároků na důchod, jak je stanoven v čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu, tím, že umožňuje koordinaci mezi vnitrostátními systémy a důchodovým systémem Unie, směřuje k usnadnění přechodu z vnitrostátních zaměstnání, veřejných nebo soukromých, a také mezinárodních, do správy Unie, a též k tomu, aby tak Unii zajistil nejlepší možnost výběru kvalifikovaného personálu již disponujícího odpovídajícími profesními zkušenostmi (usnesení Soudního dvora ze dne 9. července 2010, Ricci, C‑286/09 a C‑287/09, bod 28 a citovaná judikatura). 38 V tomto kontextu Soud prvního stupně Evropských společenství konkrétně dospěl k úvaze, že návrhy týkající se uznání let služby předané k souhlasu úředníkovi jsou ‚rozhodnutími‘, která mají dvojí účinek: jednak zachování – v původním právním řádu – výše nároků dotčeného úředníka nabytých ve vnitrostátních důchodových systémech v jeho prospěch a jednak, s výhradou splnění určitých dodatečných podmínek, zajištění zohlednění těchto nároků v důchodovém systému Unie v unijním právním řádu (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 18. prosince 2008, Belgie a Komise v. Genette, T‑90/07 P a T‑99/07 P, bod 91 a citovaná judikatura). 39 Soud pro veřejnou službu již také rozhodl, že návrhy týkající se uznání let služby jsou jednostranné akty, které nevyžadují žádné jiné opatření ze strany příslušného orgánu a nepříznivě zasahují do právního postavení dotčeného úředníka. V opačném případě by takové akty nebyly jako takové napadnutelné v soudním řízení nebo by přinejmenším mohly být předmětem stížnosti a žaloby až v návaznosti na přijetí pozdějšího rozhodnutí s neurčitým datem a vydaného jiným orgánem než OOJ. Tato analýza by nerespektovala právo úředníků na účinnou soudní ochranu ani požadavky právní jistoty inherentní pravidlům o lhůtách stanovených ve služebním řádu (usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 10. října 2007, Pouzol v. Účetní dvůr, F‑17/07, body 52 a 53). 40 Konečně byl tento směr judikatury rovněž potvrzen rozsudkem Soudu pro veřejnou službu ze dne 11. prosince 2012, Cocchi a Falcione v. Komise (F‑122/10, který je předmětem kasačního opravného prostředku, jenž je v současné době projednáván před Tribunálem Evropské unie, věc T‑103/13 P, body 37 až 39), ve kterém Soud pro veřejnou službu rozhodl, že návrh týkající se uznání let služby je aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení dotčeného úředníka. 41 Z judikatury citované v bodech 38 až 40 tohoto rozsudku v konečném výsledku vyplývá, že návrh týkající se uznání let služby, který příslušné útvary Komise dávají úředníkovi ke schválení v rámci správního řízení probíhajícího v několika etapách, popsaného v bodě 35 tohoto rozsudku, je jednostranným aktem oddělitelným z procesního rámce, ve kterém byl vydán, přijatým podle přesně stanovené pravomoci, ex lege náležící orgánu, neboť vyplývá přímo z individuálního práva, které čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu svěřuje výslovně úředníkům a zaměstnancům při jejich nástupu do služebního poměru v Unii. 42 Výkon této přesně stanovené pravomoci totiž zavazuje Komisi k vypracování návrhu týkajícího se uznání let služby, který bude založen na všech relevantních údajích, které je povinna získat od dotčených vnitrostátních a mezinárodních orgánů, a to právě v rámci úzké a loajální spolupráce mezi těmito orgány a jejich útvary. V důsledku toho pak takový návrh týkající se uznání let služby nemůže být považován za projev ‚prostého úmyslu‘ útvarů orgánu informovat dotčeného úředníka, než skutečně získají jeho souhlas, a následně inkasují kapitál, což umožní provést uznání let služby. Naopak, takový návrh představuje nezbytný závazek orgánu postupovat správně při skutečném výkonu práva na převod nároků na důchod úředníka, které tento úředník uplatnil podáním žádosti o převod. Převod aktuální výše kapitálu do důchodového systému Unie představuje výkon odlišné povinnosti příslušející vnitrostátním či mezinárodním orgánům, který je nezbytný pro doplnění všech postupů týkajících se převodu nároků na důchod do důchodového systému Unie. 43 Výkon přesně stanovené pravomoci za účelem provedení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu proto zavazuje Komisi k tomu, aby postupovala s veškerou nezbytnou péčí, aby umožnila úředníkovi, který podal žádost podle čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu, udělit souhlas s návrhem týkajícím se uznání let služby s plnou znalostí věci, co se týče jak nezbytných prvků výpočtu týkajícího se určení počtu let služby pro důchod stanovený podle služebního řádu, které mají být vzaty v úvahu, tak pravidel, která ,ke dni žádosti o převod‘ upravují způsoby tohoto výpočtu, jak uvádí znění čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu, když zmiňuje, že orgán, v němž úředník vykonává službu, ‚stanoví‘‚počet‘ započitatelných ‚let služby‘ s přihlédnutím k základnímu platu a věku úředníka a ke směnnému kurzu v den žádosti o převod prostřednictvím obecných prováděcích ustanovení. 44 Z výše uvedeného vyplývá, že návrh týkající se uznání let služby je aktem, který nepříznivě zasahuje do právního postavení úředníka, který podal žádost o převod svých nároků na důchod. 45 Tento závěr potvrzují i úvahy uvedené níže. 46 Zaprvé DGE 2011 potvrdila předchozí praxi, která byla vyjádřena v klauzulích obsažených v návrzích týkajících se uznání let služby, přičemž v článku 8 napříště výslovně stanoví, že souhlas, jejž je úředník vyzván udělit ve věci návrhu týkajícího se uznání let služby, je ‚neodvolatelný‘, jakmile je daný. Neodvolatelný charakter jednou poskytnutého souhlasu úředníka je přitom odůvodněný pouze tehdy, pokud Komise úředníkovi předložila návrh, jehož obsah byl vypočítán a předložen s veškerou požadovanou péčí a kterým je Komise vázána v tom smyslu, že je povinna na tomto základě pokračovat v postupu pro převod v případě, že dotčená osoba vysloví souhlas. 47 Zadruhé návrh týkající se uznání let služby je v zásadě vyhotoven podle způsobu výpočtu, který je stejný jako ten, který je použit v okamžiku, kdy důchodový systém Unie obdrží celý kapitál, převedený s konečnou platností původními vnitrostátními nebo mezinárodními penzijními fondy. 48 To, co se může nanejvýš případně změnit mezi datem návrhu týkajícího se uznání let služby a datem přijetí definitivně převedeného kapitálu, je výše částky, o kterou se jedná, přičemž částka převoditelného kapitálu aktualizovaná ke dni žádosti o převod může být odlišná od částky kapitálu ke dni, kdy je skutečně převeden v závislosti na změně například směnného kurzu. I v tomto posledním případě, který se kromě toho může týkat jen převodů kapitálů vyjádřených v jiných měnách než v eurech, je způsob výpočtu použitý pro obě tyto hodnoty stejný. 49 Zatřetí tvrzení Komise, podle kterého pouze rozhodnutí o uznání let služby přijaté po získání převedeného kapitálu nepříznivě zasahuje do právního postavení dotčeného úředníka, je jasně v rozporu s cílem správního řízení týkajícího se převodu nároků na důchod. Toto řízení má právě za cíl umožnit dotčenému úředníkovi rozhodnout se s plnou znalostí věci a před tím, než je kapitál odpovídající úhrnu jeho příspěvků převeden s konečnou platností do důchodového systému Unie, zda je pro něj výhodnější kumulovat své předchozí nároky na důchod s těmi, které získá jako úředník Unie, nebo naopak ponechat své nároky ve vnitrostátním právním řádu (viz výše citovaný rozsudek Belgie a Komise v. Genette, bod 91). Tvrzení Komise by totiž zavazovalo dotčeného úředníka, aby napadl způsob, kterým útvary Komise vypočítaly počet započitatelných let služby, na které má nárok, až když by původní vnitrostátní nebo mezinárodní penzijní fondy převedly s konečnou platností kapitál na Komisi, což by v praxi zmařilo samotnou podstatu práva přiznaného úředníkovi v souladu s čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu zvolit převod svých nároků na důchod nebo je ponechat v původních vnitrostátních či mezinárodních penzijních fondech. 50 Konečně začtvrté není možné tvrdit, jak činí Komise, že návrhy týkající se uznání let služby jsou jen přípravné akty z toho důvodu, že čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu ukládá, aby byl počet let služby vypočten ‚na základě převedeného kapitálu‘. 51 V tomto ohledu je třeba nejprve připomenout, že ze znění čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu vyplývá, že dotčený orgán ‚stanoví‘ počet let služby nejprve ,prostřednictvím obecných prováděcích ustanovení s přihlédnutím k základnímu platu a věku úředníka a ke směnnému kurzu v den žádosti o převod’, a že dále bere v úvahu počet takto stanovených let služby podle důchodového systému Unie ‚na základě převedeného kapitálu‘. 52 Toto znění je potvrzeno zněním článku 7 DGE 2004 a článku 7 DGE 2011. Znění obou těchto článků totiž v odstavci 1 stanoví, že počet let služby, které se mají brát v úvahu, je určen ‚na základě převoditelné částky, která představuje nabytá práva […], po odečtení částky představující zhodnocení kapitálu mezi datem registrace žádosti o převod a datem skutečného převodu‘. 53 Odstavec 2 článku 7 DGE 2004, stejně jako DGE 2011, stanoví, že počet let služby, které se mají vzít v úvahu, ‚je pak určen […] na základě převedené částky‘, v souladu s matematickým vzorcem obsaženým v první odrážce stejného odstavce. 54 Z výše uvedených ustanovení tedy vyplývá, že návrhy týkající se uznání let služby jsou vypočteny na základě částky převoditelné ke dni registrace žádosti, jak je sdělena příslušnými vnitrostátními nebo mezinárodními orgány útvarům Komise, případně po provedení snížení o částku, která představuje zhodnocení kapitálu mezi datem registrace žádosti a datem skutečného převodu, přičemž tento peněžní rozdíl nesmí nést důchodový systém Unie. 55 Ze všech předcházejících úvah vyplývá, že druhé návrhy týkající se uznání let služby jsou akty, které nepříznivě zasahují do právního postavení a že návrhová žádání směřující ke zrušení jsou proto přípustná.“