CS Úřední věstník Evropské unie C 220/27

Žaloba podaná dne 15. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika

(Věc C-267/09)

2009/C 220/52

Jednací jazyk: portugalština

Účastnice řízení

Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a G. Braga da Cruz, zmocněnci)

Žalovaná: Portugalská republika

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že Portugalská republika tím, že přijala a zachovala v platnosti ustanovení uvedená v článku 130 portugalského zákona o dani z příjmu fyzických osob, která ukládají daňovým poplatníkům, kteří nejsou rezidenty na portugalském území, aby si ustanovili daňového zástupce, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 18 ES a 56 ES a z příslušných článků Dohody o EHP, a

— uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Komise má za to, že článek 130 CIRS (portugalský zákon o dani z příjmu fyzických osob) ukládá daňovým poplatníkům, kteří nejsou daňovými rezidenty na portugalském území, obecnou povinnost určit daňového zástupce, který má své bydliště v Portugalsku, a tato povinnost je neslučitelná s ustanoveními článků 18 ES a 56 ES a s příslušnými články Dohody o EHP:

a) jednak proto, že povinnost ustanovit si daňového zástupce, který má své bydliště v Portugalsku, je uložena daňovým poplatníkům, kteří nejsou daňovými rezidenty a jež pobírali příjmy, které podléhají konečné srážkové dani,

b) a jednak proto, že povinnost ustanovit si daňového zástupce, který má své bydliště v Portugalsku, je uložena daňovým poplatníkům, kteří nejsou daňovými rezidenty a jež pobírali příjmy, u nichž je povinnost podat daňové prohlášení příjmů.

Podle Komise taková obecná povinnost, jako je povinnost stanovená v článku 130 CIRS, je v rozporu se svobodou volného pohybu osob a kapitálu zakotvenou v článcích 18 ES a 56 ES a v příslušných ustanoveních Dohody o EHP, jelikož tato povinnost je diskriminační (ve vztahu k osobám, které nejsou daňovými rezidenty) a zároveň není přiměřená ve vztahu ke sledovanému cíli.

Tato povinnost je diskriminační, jelikož v praxi znamená finanční zátěž pro osoby, které nejsou daňovými rezidenty, neboť ve většině případů tito zástupci neposkytují své služby bezplatně. Ostatně i kdyby služby daňového zástupce byly poskytovány bezplatně, pouhá skutečnost, že existuje povinnost si jej ustanovit, by byla překážkou volného pohybu osob a kapitálu a k odstranění této překážky by bylo třeba, aby samotný daňový poplatník rozhodl, zda si zamýšlí ustanovit daňového zástupce, nebo nikoliv.

Krom toho i kdyby daňový zástupce neměl žádnou povinnost při zaplacení daně nebo odpovědnost za něj, ale musel by splnit pouze formální povinnosti, pouhá skutečnost, že ustanovit si daňového zástupce je povinné, by sama o sobě znamenala překážku volného pohybu osob a kapitálu a k odstranění této překážky by bylo třeba, aby samotný daňový poplatník rozhodl, zda si zamýšlí ustanovit daňového zástupce, nebo nikoliv.

Dotčená povinnost není ani přiměřená, jelikož i když sledovaný cíl, kterým je zajistit účinnou daňovou kontrolu a zabránit daňovým únikům, je legitimní, může být dosažen méně striktními způsoby.

Jednak směrnice Rady 2008/55/ES ze dne 26. května 2008 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření (1), která představuje kodifikaci směrnice Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976, stanoví vzájemnou pomoc při vymáhání daní, tedy takových daní z příjmu [viz čl. 2 písm. g)], jako je daň z příjmu fyzických osob. Krom toho podle směrnice Rady 77/799 ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní (2) může příslušný orgán členského státu vždy požádat příslušný orgán jiného členského státu, aby mu sdělil nezbytné informace k zabránění daňovému úniku.

(1) Úř. věst. L 150, s. 28.

(2) Úř. věst. L 336, s. 15; Zvl. vyd. 09/01, s. 63.