Keywords

Summary



Keywords

1. Občanství Evropské unie – Ustanovení Smlouvy – Věcná působnost – Vyloučení čistě vnitrostátních situací – Vnitrostátní daňová úprava týkající se odpočitatelnosti výživného od zdanitelného příjmu – Zohlednění daňového zacházení s výživný zaplaceným příjemci s bydlištěm v jiném členském státě – Neexistence čistě vnitrostátní situace

(Článek 17 ES)

2. Občanství Evropské unie – Rovné zacházení – Diskriminace z důvodu státní příslušnosti – Právo na volný pohyb a pobyt na území členských států – Vnitrostátní právní úprava podřizující odpočitatelnost od zdanitelného příjmu výživného zaplaceného příjemci s bydlištěm v jiném členském státě, zdanění výživného v tomto členském státě – Přípustnost

(Čl. 12 ES a 18 odst.1 ES)

Summary

1. Občanství Unie, upravené článkem 17 ES, nemá za cíl rozšířit rozsah věcné působnosti Smlouvy na vnitrostátní situace, které nemají žádnou spojitost s právem Společenství. Situace státního příslušníka členského státu, který nevyužil práva na volný pohyb, nicméně v důsledku této pouhé skutečnosti nemůže být postavena na roveň čistě vnitrostátní situaci.

Pokud jde o vnitrostátní daňovou právní úpravu, která pro účely určení toho, zda je možné provést odpočet výživného zaplaceného daňovým poplatníkem s bydlištěm v dotčeném členském státě příjemci s bydlištěm v jiném členském státě, zohledňuje daňové zacházení s uvedeným výživným v členském státě bydliště tohoto příjemce, výkon jeho práva svobodně se pohybovat a pobývat v jiném členském státě na základě článku 18 ES má vliv na právo na odpočet z příjmu daňového poplatníka v členském státě jeho bydliště.

Taková situace nemůže tedy být považována za vnitrostátní situaci, která nemá žádnou spojitost s právem Společenství.

(viz body 20, 22, 24–25)

2. První pododstavec čl. 12 ES a čl. 18 odst. 1 ES musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby byla daňovému poplatníkovi s bydlištěm v členském státě na základě vnitrostátní právní úpravy odepřena možnost odečíst ze svého zdanitelného příjmu v tomto členském státě výživné, které zaplatil své bývalé manželce s bydlištěm v jiném členském státě, ve kterém uvedené výživné není zdanitelné, i kdyby na to měl právo, pokud by jeho bývalá manželka měla bydliště ve stejném členském státě.

Článek 12 ES se totiž nevztahuje na případné odlišnosti v zacházení, které mohou pro osoby a podniky podléhající jurisdikci Společenství vyplývat z rozdílů, které existují mezi různými členskými státy, pokud jsou jimi dotčeny všechny osoby spadající do jejich působnosti, podle objektivních kritérií a bez ohledu na jejich státní příslušnost.

Kromě toho Smlouva nezaručuje občanu Unie, že přemístění jeho činností do členského státu jiného než státu, v němž měl do té doby bydliště, je daňově neutrální. Vzhledem k rozdílům mezi právními úpravami členských států v této věci může být takové přemístění pro občana v oblasti nepřímých daní podle případu více či méně výhodné, nebo nevýhodné. Stejná zásada se použije a fortiori na situaci, ve které dotyčný sám nevyužil svého práva pohybu, ale tvrdí, že je obětí rozdílného zacházení v důsledku přemístění bydliště své bývalé manželky do jiného členského státu.

(viz body 34, 45–47 a výrok)