Keywords

Summary



Keywords

1. Mezinárodní dohody – Dohoda AKT–ES z Cotonou – Vybrání dovozního cla po propuštění zboží – Následná kontrola původu zboží provedená Komisí – Výsledky zanesené do protokolu spolupodepsaného zástupcem vlády státu vývozu

(Dohoda AKT–ES z Cotonou, příloha V, protokol č. 1, článek 32)

2. Vlastní zdroje Evropské unie – Vybrání dovozního nebo vývozního cla po propuštění zboží – Podmínky nezaúčtování dovozního cla stanovené v čl. 220 odst. 2 písm. b) nařízení č. 2913/92 – Neprůkazná následná kontrola osvědčení EUR.1

[Nařízení Rady č. 2913/92, čl. 220 odst. 2 písm. b)]

Summary

1. Článek 32 protokolu č. 1 k příloze V Dohody o partnerství mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsané v Cotonou dne 23. června 2000 a schválené jménem Společenství rozhodnutím 2003/159, musí být vykládán v tom smyslu, že výsledky dodatečného ověření, které se týkalo správnosti údajů o původu zboží uvedených v osvědčeních o původu vydaný jedním afrických, karibských a tichomořských států (AKT) a které v podstatě spočívalo v šetření provedeném Komisí, konkrétně Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) v tomto státě a na jeho pozvání, zavazují orgány státu, kam bylo toto zboží dovezeno, jestliže – což musí ověřit předkládající soud – tyto orgány obdržely dokument, v němž se jednoznačně uznává, že tento stát AKT vzal uvedené výsledky za své.

V tomto ohledu je bez významu, že dodatečné ověření bylo provedeno OLAF. Toto ověření totiž musí být provedeno nejen tehdy, jestliže si jej vyžádá členský stát dovozu, ale obecně i tehdy, jestliže podle členského státu, jenž je smluvní stranou dohody, nebo podle Komise, jíž přísluší dbát na správné uplatňování dohody, existují indicie, jež jsou s to vést k podezření na nesrovnalosti ohledně původu dovezeného zboží To je případ vyšetřovací mise OLAF, která byla provedena, jak to dosvědčuje protokol z této mise, na pozvání ministerstva zahraničních věcí a zahraničního obchodu státu vývozu. Za těchto podmínek nelze šetření prováděné OLAF na území tohoto státu považovat za vměšování do vnitřních záležitostí zmíněného státu, a tudíž nepřestavuje porušení jeho suverenity.

Co se týče formy, jíž by měly být výsledky šetření sděleny členskému státu dovozu tak, aby mohly zavazovat jeho orgány, zaslání protokolu o šetření OLAF tomuto státu řádně podepsaného za vyvážející stát AKT a jednoznačně konstatujícího, že osvědčení EUR.1 jsou nesprávná, a tudíž neplatná, má za následek, že takovéto výsledky lze uplatňovat vůči zmíněným orgánům.

Co se konečně týče otázky, zda osoba, jež podepsala protokol o šetření za vyvážející stát AKT, měla podle jeho právních předpisů pravomoc tak učinit, jsou orgány dovážejícího členského státu povinny v dotčeném státě AKT ověřit zda tato osoba skutečně měla pravomoc zavazovat naposled zmíněný stát v těchto záležitostech, pouze v případě, že vyvstanou pochybnosti ohledně její pravomoci podepsat za stát vývozu.

(viz body 32–33, 36–38, 40, výrok 1)

2. Článek 220 odst. 2 písm. b) nařízení č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení č. 2700/2000, je nutno vykládat v tom smyslu, že v situaci, kdy jsou osvědčení o původu vydaná pro dovoz výrobků do Evropské unie zrušena z toho důvodu, že je jejich vydání stiženo nesrovnalostmi a že preferenční původ uváděný v těchto osvědčeních nebylo možné při dodatečném ověření potvrdit, nemůže dovozce zabránit dodatečnému výběru dovozního cla odvoláním na okolnost, že nelze vyloučit, že některé z těchto výrobků zmíněný preferenční původ mají.

Jednak je totiž účelem dodatečné kontroly ověření správnosti původu uvedeného v osvědčení EUR.1. Pokud tedy dodatečná kontrola neumožňuje potvrdit původ zboží uvedený v osvědčení EUR.1, je třeba dovodit, že zboží je neznámého původu, a že tedy osvědčení EUR.1 a preferenční sazba byly poskytnuty neprávem. Z toho vyplývá, že dodatečný výběr cla neuhrazeného při dovozu je běžným důsledkem skutečnosti, že dodatečné ověření neumožňuje potvrdit původ zboží, jak je uveden v osvědčení EUR.1

Dále, pokud byly orgány státu vývozu uvedeny vývozci v omyl, nelze vydání nesprávných osvědčení EUR.1 považovat za chybu, jíž se dopustily samy tyto orgány. Při neexistenci takovéto chyby čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu neumožňuje osobě povinné zaplatit clo dovolávat se legitimního očekávání.

(viz body 43–44, 46, 54–55, výrok 2)