50

Ohledně daňové výhody, kterou EDF údajně získala v roce 1997, uvedla Komise následující: „84. Vzhledem k tomu, že zákon [č. 97-1026] stanovil, že EDF byla považována za vlastníka RAG od roku 1956, je záhodno ověřit, zda tento zákon neznamená převod vlastnictví RAG. 85. Podle informací předaných francouzskými orgány může být EDF [důvodně] považována za majitele RAG od prvního předpisu nákladů [od prvních smluvních podmínek] z roku 1956. Tento závěr vychází z následujících prvků: charakteristiky různých typů smluv o licencích [koncesních smluv] ve francouzském právu, zvláštní charakteristiky původní koncese EDF, která neobsahovala přesné ustanovení o zpětném převodu, postup nabývání dotčených aktiv, na která zřejmě EDF získala právo podobné právu na náhradu za vyvlastnění [za která EDF musela zaplatit poplatek obdobný náhradě za vyvlastnění], a podmínky financování údržby a rozvoje RAG na náklady EDF. V důsledku předpokládá Komise, že ‚vyjasnění‘ o majetku [vyjasnění vlastnictví] RAG, provedené zákonem [č. 97-1026] v sobě neobsahuje prvek státní podpory. 86. Napříště je nutné přezkoumat, zda zákon [č. 97-1026] vyvodil všechny důsledky z tohoto ‚vyjasnění‘, a pokud by tomu tak nebylo, zda nedošlo k daňovému zvýhodnění ve prospěch EDF. 87. V období 1987–1996 vytvořila EDF rezervy na obnovení RAG [osvobozené od daně]. Na základě zákona [č. 97-1026], prohlašujícího EDF vlastníkem RAG od roku 1956 se tyto rezervy staly bezpředmětnými, a měly být v důsledku toho přeřazeny do jiných položek rozvahy. 88. Dopis ministra hospodářství stanovující daňové důsledky restrukturalizace rozvahy EDF ukazuje, že nepoužité rezervy na obnovení RAG byly francouzskými orgány podrobeny dani z příjmu právnických osob s v sazbě 41,66 %, platné v roce 1997. 89. Oproti tomu, podle článku 4 zákona [97-1026] byla část těchto rezerv, [a sice] poplatky za licenci [nároky zadavatele koncese], odpovídající již realizovaným operacím obnovení, přeřazena do kapitálových dotací ve výši 14,119 miliard FRF, aniž by byla podrobena dani z příjmu právnických osob. Samy francouzské orgány uznávají protizákonný charakter této operace. V nótě Generálního ředitelství daní ze dne 9. dubna 2002, adresované Komisi, naznačují francouzské orgány, že ‚poplatky za licenci [nároky zadavatele koncese] příslušné k RAG představují nepatřičný dluh, který zahrnutí do kapitálu osvobodilo od daní neodůvodněným způsobem‘, a že ‚tato rezerva měla být před svým zahrnutím do kapitálu převedena z pasiva podniku, kde figurovala neoprávněně, na účet čisté situace, což by tak vyvodilo kladnou změnu čistých aktiv, podléhající dani podle článku 38-2‘ Obecného daňového zákoníku. Konstatují, že ‚takto získanou daňovou výhodu [v roce 1997 pro EDF] lze vyhodnotit na 5,88 miliard franků (14,119 × 41,66 %)‘, neboli 888,89 milionů eur. 90. Komise na jedné straně konstatuje, že podle stanoviska [CNC] musí být opravy chyb zaúčtovány ve výsledku účetního roku, během kterého byly zjištěny. Na druhé straně, pokud byly nepoužité rezervy osvobozené od daně, které byly vytvořeny ve výši 38,5 miliard FRF, podrobeny dani z příjmu v sazbě 41,66 % v roce 1997, předpokládá Komise, že neexistuje žádný objektivní důvod, aby nebyla další část rezerv vytvořených osvobozením od daně zdaněna ve stejné sazbě [se na zbývající část vytvořených rezerv osvobozených od daně neuplatnila stejná daňová sazba]. 91. Komise předpokládá, že poplatky za licenci [nároky zadavatele koncese] měly být zdaněny spolu s ostatními účetními rezervami vytvořenými osvobozením od daně, a ve stejné sazbě jako ony. To znamená, že oněch 14,119 miliard FRF poplatků za licenci [nároků zadavatele koncese] mělo být přičteno k 38,5 miliardám FRF nepoužitých rezerv, aby byly zdaněny v sazbě 41,66 % použité francouzskými orgány na restrukturalizaci rozvahy EDF. Tím, že nezaplatila všechny daně [celou daň] z příjmu právnických osob, splatnou při restrukturalizaci své rozvahy, ušetřila EDF 888,89 milionů eur. 92. Komise předpokládá, že podpora je opravdu zaplacena v roce 1997, neboť částka 14,119 miliard FRF byla k tomuto datu dluhem vůči státu, zaregistrovaným v rozvaze jako poplatky za licenci [nároky zadavatele koncese], kterých se stát vzdal zákonem [č. 97-1026]. 93. Francouzské orgány potvrzují [tvrdí], že i kdyby nedošlo k dotacím v rezervách pro obnovení RAG, EDF by nebyla schopna platit daň z příjmu právnických osob v letech 1987 až 1996 z důvodů deficitních daňových přenosů [převodů]. Komise předpokládá, že tento argument není relevantní, neboť k daňové výhodě došlo v roce 1997, a ne v předcházejících letech. Kromě toho Komise zaznamenala [poznamenává], že pokud by k těmto dotacím v rezervách nedocházelo [nedošlo], deficitní daňové převody by postupně od roku 1987 do roku 1996 zmizely, a částka daní splatných EDF by v roce 1997 byla tedy mnohem vyšší. 94. Francouzské orgány se také domnívají, že pokud se vytváření rezerv na obnovení RAG promítlo jako výhoda, měla by [tato výhoda] být anulována zvýšením daně z příjmu právnických osob zaplacené v roce 1997. Komise musí tento argument odmítnout. Jak to právě prokázala a jak to naznačují samotné francouzské orgány v jejich [ve své] nótě ze dne 9. dubna 2002, jestliže nepoužité rezervy pro obnovu byly zdaněny normálně, poplatky za licenci [nároky zadavatele koncese] byly přeřazeny do kapitálových dotací, aniž by byly podrobeny dani z příjmu právnických osob. Daň zaplacená EDF v roce 1997 je tedy nižší než daň splatná normálně. 95. Francouzské orgány mimoto tvrdí, že na účetní reformu z roku 1997 je třeba nahlížet jako na dodatečnou kapitálovou dotaci ve výši rovné částečnému osvobození od daně. Z jejich strany by se tedy jednalo o investici, a ne o podporu. Tvrdí též, že za období 1987–1996 zaplatila EDF státu celkově vyšší částku než daň z příjmu právnických osob, kterou by zaplatila společnost obchodního práva, která by netvořila rezervy na obnovení RAG a která by platila svému akcionáři dividendu rovnou 37,5 % čistého výsledku po zdanění. 96. Komise musí jednoznačně odmítnout tyto argumenty, neboť princip soukromého investora může fungovat pouze v rámci výkonu hospodářských činností, a ne v rámci výkonu zákonných [regulačních] pravomocí. Veřejný orgán nemůže používat argument případných ekonomických výhod, které by mohl získat jako majitel podniku, aby zdůvodnil podporu poskytnutou podle vlastního uvážení výsadami, kterými disponuje jako daňový orgán vůči stejnému podniku. 97. Pokud totiž členský stát může, navíc k výkonu své funkce veřejné moci, působit jako akcionář, nemůže vykonávat své funkce státu vykonáváním veřejné pravomoci a akcionáře [jakožto nositele veřejné moci a zároveň funkce státu-akcionáře]. Povolení, aby členské státy používaly své výsady veřejné pravomoci ve službách svých investic v podnicích aktivních na trzích otevřených konkurenci, by zbavilo pravidla Společenství o státní podpoře jakéhokoliv užitečného efektu [Povolit členským státům, aby používaly své výsady veřejné moci ve prospěch svých investic v podnicích působících na trzích otevřených konkurenci, by zbavilo pravidla Společenství o státní podpoře jakéhokoliv užitečného účinku]. Kromě toho, jestliže je Smlouva na základě svého článku 295 neutrální z hlediska vlastnictví kapitálu, přesto je pravda, že veřejné podniky musí podléhat stejným pravidlům jako podniky soukromé. Jinak by neexistovala rovnost zacházení mezi veřejnými a soukromými podniky, pokud by stát používal své výsady veřejné pravomoci [moci] ve prospěch podniků, ve kterých je akcionářem. 98. Francouzské orgány tvrdí, že na restrukturalizaci rozvahy EDF měla být použita sazba daně z příjmu právnických osob z roku 1996, a ne z roku 1997. Jak je uvedeno výše, Komise jednak poznamenává, že [CNC] má za to, že účetní chyby musí být opraveny v průběhu účetního roku, ve kterém byly zjištěny. Vzhledem k tomu, že rezervy na obnovení RAG se staly bezpředmětné na základě zákona [č. 97-1026], měly být přeřazeny opravdu v průběhu účetního roku 1997 a také zdaněny sazbou daně z příjmu právnických osob platnou v průběhu tohoto účetního roku. Dále Komise konstatuje, že samotné francouzské orgány použily sazbu daně z příjmu právnických osob za rok 1997 na část rezerv, která byla zdaněna. 99. Nezaplacení daně ve výši 888,89 milionů eur společností EDF v roce 1997 tedy představuje výhodu pro uvedenou skupinu. EDF mohla použít částku ekvivalentní nezaplacené dani pro posílení svého vlastního kapitálu, aniž by se uchýlila k vnějším finančním zdrojům. Výhoda je nutně selektivní, neboť nezaplacení daně z příjmu právnických osob z části těchto účetních rezerv představuje výjimku z daňového zacházení, které je normálně k takové operaci používáno. Fakt, že tato výhoda byla udělena EDF legislativním aktem, zákonem [č. 97-1026], potvrzuje její jedinečný a přemrštěný charakter. […] 154. Na základě předchozích úvah se tedy Komise domnívá, že přezkoumaná podpora představuje podporu na provoz, jejímž cílem bylo posílit konkurenční pozici EDF vůči jejím konkurentům. Je tedy neslučitelná se společným trhem. 155. Komise se na závěr domnívá, že oproti tvrzení francouzských orgánů nelze v tomto případě použít pravidlo promlčení. EDF ovšem [zajisté] vytvořila účetní rezervy osvobozením od daně v letech 1987 až 1996. Je však třeba poznamenat, že na jedné straně [CNC] stanoví, že opravy chyb, které podle své povahy vycházejí ze zaúčtování operací v minulosti, musejí být zaúčtovány ve výsledku účetního roku, během kterého byly zjištěny. Na straně druhé zákon, který stanoví, že poplatky za licenci [nároky zadavatele koncese] jsou přeřazeny do kapitálových dotací, aniž by byly podrobeny dani z příjmu právnických osob, je ze dne 10. listopadu 1997. Daňové zvýhodnění je tedy z roku 1997 a pravidlo promlčení neplatí pro novou podporu vyplacenou k tomuto datu.“