ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1

Kasačním opravným prostředkem se Španělské království domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 15. prosince 2016, Španělsko v. Komise (T-808/14, dále jen „napadený rozsudek“, nezveřejněný, EU:T:2016:734), kterým Tribunál zamítl jeho žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise C(2014) 6846 final ze dne 1. října 2014 o státní podpoře SA.27408 [(C 24/10) (ex NN 37/10, ex CP 19/09)] poskytnuté orgány [A]utonomní[ho společenství] Kastilie-La Mancha na zavedení digitálního pozemního televizního vysílání ve vzdálených a méně urbanizovaných oblastech.
21

V článku 2d odst. 1 a 2 této směrnice se stanoví: „1. Členské státy zajistí, aby orgán příslušný k přezkumu, který je nezávislý na veřejném zadavateli, považoval smlouvu za neúčinnou nebo aby její neúčinnost byla výsledkem rozhodnutí tohoto orgánu v kterémkoli z těchto případů: a) jestliže veřejný zadavatel zadal zakázku […] bez předchozího uveřejnění oznámení o zahájení zadávacího řízení v Úředním věstníku Evropské unie, aniž by to bylo podle směrnice [2014/24] přípustné; b) v případě porušení čl. 1 odst. 5, čl. 2 odst. 3 nebo čl. 2a odst. 2 této směrnice, pokud toto porušení zbavilo uchazeče podávajícího návrh na přezkum možnosti využít prostředky nápravy před uzavřením smlouvy, došlo-li k takovému porušení spolu s porušením směrnice [2014/24] […], pokud uvedené porušení ovlivnilo možnosti uchazeče podávajícího návrh na přezkum získat zakázku; c) v případech uvedených v čl. 2b písm. c) druhém pododstavci této směrnice, pokud členské státy uplatnily výjimku z odkladné lhůty pro zakázky na základě rámcové dohody a dynamického nákupního systému. 2. Důsledky považování smlouvy za neúčinnou stanoví vnitrostátní právo. Vnitrostátní právo může stanovit zpětné zrušení všech smluvních závazků, anebo omezit rozsah zrušení na ty závazky, které by bylo třeba ještě splnit. Ve druhém případě členské státy stanoví použití jiných sankcí ve smyslu čl. 2e odst. 2.“
20

Sporným rozhodnutím Komise stížnost zamítla a v podstatě zopakovala skutečnosti z předběžné analýzy uvedené v dopise ze dne 8. prosince 2014, přičemž zdůraznila skutečnost, že disponuje omezenými zdroji a že v projednávané věci by bylo důkladné šetření, které by musela provést, týkající se případně činností, které během období sedmi let vykonávalo osmnáct subjektů sídlících ve čtyřech členských státech, příliš komplikované a časově náročné, zatímco možnost prokázat protiprávní jednání se v projednávané věci zdá omezená, což hovoří v neprospěch zahájení šetření.
41

V tomto ohledu, jak uvedl generální advokát v bodě 48 svého stanoviska, jestliže by původní volba práva státu, v němž má sídlo soud, kterou učinil oprávněný podle čl. 4 odst. 3 Haagského protokolu, znamenala, že v pozdějším řízení zahájeném povinným u příslušného orgánu státu, v němž má místo obvyklého pobytu, by se rovněž použilo totéž právo, umožňovalo by to obcházet minimální věkovou hranici stanovenou v čl. 8 odst. 3. Haagského protokolu, jakož i další ochranná ustanovení uvedená v tomto článku 8.
61

Pokud by totiž vnitrostátní soud nemohl nahradit zneužívající smluvní ujednání, bez něhož dotčená smlouva nemůže existovat, dispozitivním ustanovením vnitrostátního práva, tento soud bude nucen zrušit smlouvu v plném rozsahu. To by mohlo spotřebitele vystavit velmi negativním důsledkům, jelikož takové zrušení v zásadě vede k tomu, že by se zbývající dlužná částka úvěru stala okamžitě splatnou, což by mohlo přesahovat finanční možnosti spotřebitele, a postihovat tak spíše jeho než věřitele, který by tak v důsledku nebyl odrazen od vkládání takových ujednání do smluv, jejichž uzavření nabízí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 30. dubna 2014, Kásler a Káslerné Rábai, C‑26/13, EU:C:2014:282, body 83 a 84).
13

Předkládající soud má za to, že pro účely uplatnění zásady zákazu diskriminace upravené v ustanovení 4 rámcové dohody je třeba ověřit, zda se srovnatelnými situacemi není zacházeno rozdílně. Pro účely provedení takového ověření by bylo možno situaci Ch. Motter srovnat se situací učitele vykonávajícího podobnou práci, jenž má po přijetí do zaměstnání na dobu neurčitou na základě výběrového řízení stejný počet odpracovaných let jako Ch. Motter.
13

Vysvětlivky ke KN zveřejněné dne 7. května 2008 (Úř. věst. 2008, C 112, s. 8) a týkající se podpoložek 85287113 až 85287190 KN zní: „85287113 […] – Do této podpoložky patří přístroje bez obrazovky, takzvané ‚set-top boxy s komunikační funkcí‘, které sestávají z těchto hlavních součástí: […] – videotuneru. Přítomnost RF konektoru naznačuje, že přístroj může být vybaven videotunerem, – modemu. Modemy modulují a demodulují příchozí i odchozí datové signály. Umožňují tak obousměrnou komunikaci pro účely získání přístupu na internet. Příkladem takových modemů jsou: modemy V.34, V.90, V.92, DSL nebo kabelové modemy. […] Zařízení, která vykonávají funkci podobnou funkci modemu, ale neprovádějí modulaci a demodulaci signálu, se za modemy nepovažují. Příklady takových přístrojů jsou zařízení sloužící pro připojení k ISDN, WLAN nebo síti Ethernet. […] – […] Set-top boxy se zabudovaným zařízením pro záznam nebo reprodukci (např. pevný disk nebo mechanika DVD) do této podpoložky nepatří (podpoložka 85219000). […] 85287190 […] – Do této podpoložky patří výrobky bez obrazovky, které jsou televizní přijímací přístroje, do kterých však není zabudován videotuner (například tzv. ‚IP-streaming boxy‘).“
29

Z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce totiž musí vyplývat konkrétní skutečnosti, to znamená nikoli hypotetické, nýbrž skutečné indicie, jako jsou stížnosti nebo žaloby podané hospodářskými subjekty se sídlem v jiných členských státech nebo státními příslušníky těchto států, které umožňují pozitivně prokázat existenci požadované vazby. Konkrétně se předkládající soud nemůže omezit na to, že předloží Soudnímu dvoru skutečnosti, které umožňují nevyloučit existenci takovéto vazby, nebo které – posuzováno abstraktně – by mohly představovat indicie v tomto smyslu, ale musí naopak poskytnout objektivní a shodné důkazy, které Soudnímu dvoru umožní ověřit existenci uvedené vazby (viz obdobně rozsudky ze dne 6. října 2016, Tecnoedi Costruzioni, C‑318/15, EU:C:2016:747, body 20 a 22, a ze dne 19. dubna 2018, Oftalma Hospital, C‑65/17, EU:C:2018:263, body 39 a 40).
23

V této souvislosti má předkládající soud za to, že kdyby mu unijní právo umožňovalo zkoumat nekalá jednání obchodníků v řízení o výkonu exekučního titulu týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou, tak jak mu to umožňuje směrnice 93/13 v případě zneužívajících ujednání, mohl by zkoumat platnost novace smlouvy o hypotečním úvěru, k níž došlo dne 18. října 2013. Uvedený soud dále tvrdí, že kdyby byl kodex řádné praxe závazný pro úvěrové instituce, které k němu přistoupily, mohli by odpůrci v původním řízení vyžadovat akceptaci datio in solutum, což by ukončilo exekuční řízení, jakož i jejich osobní odpovědnost.
51

Pokud by přitom kojící zaměstnankyně, která tak jako ve věci v původním řízení pracuje na směny, měla být vyloučena z působnosti článku 7 směrnice 92/85 z důvodu, že vykonává pouze část svých úkolů v nočních hodinách, mělo by to za následek, že by toto ustanovení bylo zbaveno části svého užitečného účinku. Dotyčná zaměstnankyně by totiž mohla být vystavena nebezpečí pro své zdraví nebo bezpečnost a ochrana, na kterou má podle uvedeného ustanovení nárok, by tím byla značně omezena.
17

V případě S. S. Bediho by jeho předčasný starobní důchod pro osoby s těžkým zdravotním postižením dosahoval výše 909,50 eura měsíčně po zohlednění snížení ve výši 10,80 % za 36 kalendářních měsíců, během nichž by tento důchod pobíral předčasně. Horní hranice výše dalších odměn, které by mohl pobírat v souběhu s uvedeným starobním důchodem, aniž by se výše tohoto důchodu snížila, by dosahovala výše 450 eur za měsíc v případě plného starobního důchodu. Horní hranice výše odměny pobírané v souběhu s částečným starobním důchodem, která by byla v případě S. S. Bediho také možná, by dosahovala výše 2310 eur v případě částečného důchodu ve výši jedné třetiny plného důchodu, výše 1750 eur v případě částečného důchodu ve výši 50 % plného důchodu a výše 1200 eur v případě částečného důchodu ve výši dvou třetin plného důchodu. V projednávané věci by S. S. Bedi mohl pobírat částečný důchod ve výši dvou třetin plného důchodu.
57

Jakkoli Soudní dvůr již v několika ohledech a s přihlédnutím k požadavkům vyplývajícím z čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 vymezil způsob, jakým má vnitrostátní soud zajistit ochranu práv, která spotřebitelům vyplývají z této směrnice, nic to nemění na tom, že unijní právo v zásadě neharmonizuje řízení použitelná při přezkumu údajně zneužívající povahy smluvního ujednání, a že tato řízení tudíž spadají do působnosti vnitrostátních právních řádů členských států, avšak za podmínky, že nejsou méně příznivá než řízení upravující podobné situace podléhající vnitrostátnímu právu (zásada rovnocennosti) a že stanoví právo na účinnou právní ochranu ve smyslu článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 14. září 2017, The Trustees of the BT Pension Scheme, C‑628/15, EU:C:2017:687, body 58 a 59 a citovaná judikatura a ze dne 31. května 2018, Sziber, C‑483/16, EU:C:2018:367, bod 35 a citovaná judikatura).
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (daňová a celní správa, Spojené království, dále jen „daňová správa“) a společností Volkswagen Financial Services (UK) Ltd (dále jen „VWFS“) ve věci metody použitelné pro určení vratné části daně z přidané hodnoty (DPH), kterou tato společnost zaplatila na vstupu v rámci části své činnosti, jež spočívá zejména v nabízení služeb leasingu motorových vozidel.
2)

Brání unijní právní úprava v oblasti zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, a konkrétněji články 1 a 2 směrnice 2004/18[…] a články 49, 56, 105 a následující [SFEU], vnitrostátní právní úpravě, která tím, že na ‚akreditované‘ soukromé nemocnice nahlíží jako na nemocnice veřejné, a to prostřednictvím jejich zařazení do veřejného systému organizace zdravotní péče upraveného smlouvami ad hoc odlišnými od běžných akreditačních vztahů s jinými soukromými subjekty, které se účastní systému poskytování zdravotnických služeb, a to i přesto, že tyto ‚akreditované‘ nemocnice nesplňují požadavky na uznání za veřejnoprávní subjekty ani předpoklady pro přímé zadání zakázky podle modelu zadávání in house, vyjímá tyto nemocnice z vnitrostátní i unijní právní úpravy veřejných zakázek, a to i v případech, kdy jsou takové subjekty pověřeny tím, aby vyráběly a bezplatně dodávaly veřejným zdravotnickým zařízením specifické výrobky nutné pro poskytování zdravotní péče, přičemž současně obdrží veřejné prostředky na výrobu těchto dodávek?“
(58)

Členské státy by měly stanovit účinné sankce a ochranná opatření pro případ porušení práv a povinností stanovených touto směrnicí. Členské státy by měly přijmout veškerá nezbytná opatření, aby uvedené sankce a ochranná opatření byly uplatňovány. Sankce takto stanovené by měly být účinné, přiměřené a odrazující a měly by zahrnovat možnost požadovat odškodné a/nebo soudní zákaz a popřípadě žádat o zabavení materiálu porušujícího právo.“
24

Pokud jde o daňové zatížení podniku, zásada daňové neutrality DPH vyžaduje, aby vynaložení prvních investičních nákladů pro potřeby a za účelem podnikání bylo považováno za hospodářskou činnost a bylo by v rozporu s touto zásadou, kdyby uvedená činnost byla zahájena až v okamžiku, kdy vznikne zdanitelný příjem. Každý jiný výklad by vedl k povinnosti hospodářského subjektu platit DPH v rámci jeho hospodářské činnosti, aniž by mu byla dána možnost jejího odečtení, a ke svévolnému rozlišování investičních nákladů vynaložených pro potřeby podniku podle toho, zda byly vynaloženy před skutečným zahájením činnosti tohoto podniku, nebo v jejím průběhu (rozsudek ze dne 21. března 2000, Gabalfrisa a další, C‑110/98 až C‑147/98, EU:C:2000:145, bod 45, jakož i citovaná judikatura).
6

Článek 9 uvedené úmluvy, nadepsaný „Přístup k právní ochraně“, stanoví: „1. Každá strana v rámci své vnitrostátní právní úpravy zajistí, aby každý, kdo se domnívá, že jeho žádost o informace podle článku 4 byla ignorována, neprávem zamítnuta, ať již částečně nebo plně, nesprávně zodpovězena nebo nebyla jinak vyřízena podle ustanovení článku 4, měl možnost dosáhnout přezkoumání postupu před soudem nebo jiným nezávislým a nestranným orgánem zřízeným ze zákona. […] 2. Každá strana v rámci své vnitrostátní právní úpravy zajistí, aby osoby z řad dotčené veřejnosti a) mající dostatečný zájem nebo b) u nichž trvá porušování práva v případech, kdy to procesní správní předpis strany požaduje jako předběžnou podmínku, mohly dosáhnout toho, že soud nebo jiný nezávislý a nestranný orgán zřízený zákonem přezkoumá po stránce hmotné i procesní zákonnost jakýchkoliv rozhodnutí, aktů nebo nečinnosti podle ustanovení článku 6 a v případech, kdy je tak stanoveno vnitrostátním právem a aniž by tím byl dotčen odstavec 3 článku 9, i dalších relevantních ustanovení této úmluvy. Co představuje dostatečný zájem a porušování práva, bude určeno v souladu s požadavky vnitrostátního práva a v souladu s cílem poskytnout dotčené veřejnosti široký přístup k právní ochraně v rozsahu působnosti této úmluvy. K tomuto účelu je zájem jakékoli nestátní neziskové organizace splňující požadavky čl. 2 odst. 5 pokládán za dostatečný pro účely písmene a). U těchto organizací se bude pro účely písmene b) předpokládat, že mají práva, která mohou být porušována. […] 3. Navíc – aniž by tím bylo dotčeno přezkoumání zmíněné výše v odstavcích 1 a 2 – každá strana zajistí, aby osoby z řad veřejnosti splňující kritéria, pokud jsou nějaká stanovena ve vnitrostátním právu, měly přístup ke správním nebo soudním řízením, aby mohly vznášet námitky proti jednání, aktům nebo nečinnosti ze strany soukromých osob nebo orgánů veřejné správy, jež jsou v rozporu s ustanoveními jejího vnitrostátního práva týkajícího se životního prostředí. 4. Navíc – a aniž by tím byl dotčen odstavec 1 – postupy přezkoumání uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 mají zajistit přiměřenou a účinnou nápravu, včetně právně přikázaných úlev ve vhodných případech, a měly by být čestné, spravedlivé, včasné a neměly by vyžadovat vysoké náklady. Rozhodnutí vydaná podle tohoto článku budou předávána či archivována v písemné formě. Rozhodnutí soudů, a kdykoli možno i jiných orgánů, budou veřejně dostupná. 5. K zajištění vyšší účinnosti ustanovení tohoto článku každá strana zajistí poskytování informací veřejnosti o přístupu ke správním a soudním postupům přezkoumání a zváží zavedení vhodných podpůrných mechanismů k odstranění nebo snížení finančních a jiných překážek v přístupu k právní ochraně.“
3

Body 32, 34 a 35 odůvodnění směrnice 2014/40 uvádějí: „(32) Směrnice Rady 89/622/EHS [ze dne 13. listopadu 1989 o sbližování právních a správních předpisů členských států, týkajících se označování tabákových výrobků a zákazu prodeje určitých typů tabáku pro orální užití (Úř. věst. 1989, L 359, s. 1)], zakázala v členských státech prodej určitých druhů tabáku pro orální užití. Směrnice [Evropského parlamentu a Rady] 2001/37/ES [ze dne 5. června 2001 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových výrobků (Úř. věst. 2001, L 194, s. 26)] tento zákaz potvrdila. Článek 151 [Aktu o podmínkách přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. 1994, C 241, s. 21, a Úř. věst. 1995, L 1, s. 1)] povoluje Švédsk[ému] [království] odchylku od tohoto zákazu. Zákaz prodeje tabáku pro orální užití by měl být zachován, aby se tak zabránilo uvedení návykového výrobku s nepříznivými zdravotními účinky do Unie (s výjimkou Švédsk[ého] [království]). Pokud jde o ostatní bezdýmné tabákové výrobky, které nejsou určeny pro široký trh, jsou přísná ustanovení ohledně označování a určitá ustanovení týkající se jejich složek považována za dostačující k tomu, aby se zabránilo jejich dalšímu rozšiřování na trhu mimo jejich tradiční užití. […] (34) Všechny tabákové výrobky jsou schopny způsobit smrt, onemocnění a zdravotní postižení. Jejich výroba, distribuce a spotřeba by tedy měly být regulovány. Je tudíž důležité sledovat vývoj, pokud jde o nové tabákové výrobky. V případě nových tabákových výrobků by výrobci a dovozci měli podléhat oznamovací povinnosti, aniž by tím byla dotčena pravomoc členských států takové nové výrobky zakázat či povolit. (35) Aby byly zajištěny rovné podmínky, měly by nové tabákové výrobky, které jsou tabákovými výrobky ve smyslu této směrnice, splňovat požadavky této směrnice.“
17

Marie Dicu je soudkyní Tribunalul Botoșani (soud prvního stupně v Botoșani). V roce 2014 nejdříve zcela vyčerpala svou placenou dovolenou za kalendářní rok a poté od 1. října 2014 do 3. února 2015 mateřskou dovolenou. Následně čerpala rodičovskou dovolenou od 4. února 2015 do 16. září 2015, období, během něhož jí byl přerušen pracovní poměr. Konečně od 17. září 2015 do 17. října 2015 čerpala 30 dnů placené dovolené za kalendářní rok.
44

Kromě toho je třeba uvést, že za účelem ověření existence porušení práva vlastnit majetek zakotveného v článku 1 dodatkového protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsaného v Paříži dne 20. března 1952, který stanoví, že každá fyzická nebo právnická osoba má právo pokojně užívat svůj majetek, Evropský soud pro lidská práva posuzuje s ohledem na okolnosti projednávané věci, zda sankce finanční povahy, ať už trestní nebo správní, nepředstavují pro osobu, jíž byly uloženy, nadměrné zatížení nebo zbavení majetku tak, že by se tyto sankce staly nepřiměřenými (viz zejména rozsudek ESLP ze dne 18. června 2013, S. C. Complex Herta Import Export S. R. L.Complex Herta Import Export S. R. L. Lipova c. Rumunsko, CE:ECHR:2013:0618JUD001711804, § 38, a rozsudek ESLP ze dne 4. března 2014, Grande Stevens a další c. Itálie, CE:ECHR:2014:0304JUD001864010, § 199).
3

Body 65, 67, 76 a 79 odůvodnění směrnice 2009/28 stanoví: „(65) Výroba biopaliv by měla být udržitelná. Biopaliva používaná k plnění cílů stanovených v této směrnici a biopaliva, na která se vztahují vnitrostátní režimy podpory, by tedy měla splňovat kritéria udržitelnosti. […] (67) Zavedení kritérií udržitelnosti pro biopaliva nepovede ke svému cíli, pokud produkty, které nesplní tato kritéria a které by jinak byly použity jako biopaliva, se místo toho použijí jako biokapaliny pro výrobu tepla nebo elektřiny. Z tohoto důvodu by se kritéria udržitelnosti měla použít i na biokapaliny obecně. […] (76) Kritéria udržitelnosti budou účinná pouze tehdy, pokud povedou ke změnám v chování účastníků trhu. K těmto změnám dojde, pouze pokud biopaliva a biokapaliny splňující tato kritéria ospravedlňují cenovou přirážku v porovnání s těmi, které je nesplňují. Podle metody hmotnostní bilance ověřování souladu, existuje fyzické spojení mezi výrobou biopaliv a biokapalin splňujících kritéria udržitelnosti a spotřebou biopaliv a biokapalin [v Unii], které vytváří vhodnou rovnováhu mezi nabídkou a poptávkou a zajišťuje cenovou přirážku, která je větší než v systémech, kde takové spojení neexistuje. Proto by se k ověření souladu měl použít systém hmotnostní bilance, aby se zajistilo, že biopaliva a biokapaliny splňující kritéria udržitelnosti mohou být prodána za vyšší cenu. Tím by se měla zachovat integrita systému a zároveň zajistit, že průmyslu nebude uložena nerozumná zátěž. Měly by však být posouzeny i jiné metody ověřování. […] (79) Je v zájmu Společenství podporovat uzavírání vícestranných a dvoustranných dohod a vznik dobrovolných mezinárodních anebo vnitrostátních režimů stanovujících normy pro výrobu udržitelných biopaliv a biokapalin a osvědčujících, že výroba biopaliv a biokapalin tyto normy splňuje. Z tohoto důvodu je třeba stanovit, že takovéto dohody anebo režimy poskytují spolehlivá zjištění a údaje, pokud splňují příslušné normy spolehlivosti, transparentnosti a nezávislé kontroly.“
3

Body 15, 16 a 34 odůvodnění nařízení č. 1215/2012 znějí následovně: „(15) Pravidla pro určení příslušnosti by měla být vysoce předvídatelná a měla by vycházet ze zásady, podle které je příslušnost obecně založena na místě bydliště žalovaného. Příslušnost by měla být na tomto základě vždy určitelná, kromě několika přesně vymezených případů, kdy předmět sporu nebo smluvní volnost stran opravňuje k použití odlišného spojujícího prvku. Sídlo právnické osoby musí být v nařízení samostatně vymezeno tak, aby společná pravidla byla přehlednější a zamezilo se sporům o příslušnost. (16) Kromě místa bydliště žalovaného by měla existovat i jiná kritéria pro určení příslušnosti, založená na úzké vazbě mezi soudem a podanou žalobou nebo usnadňující řádný výkon spravedlnosti. Existence této úzké vazby by měla posílit právní jistotu a předejít možnosti, aby žalovaný byl žalován v řízení před soudem členského státu, jehož příslušnost nemohl rozumně předpokládat. To je důležité zejména ve sporech týkajících se mimosmluvních závazků, které vyplývají z porušení práva na soukromí a práv na ochranu osobnosti, včetně pomluvy. […] (34) Měla by být zajištěna kontinuita mezi úmluvou [ze dne 27. září 1968 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 1972, L 299, s. 32)], nařízením [Rady] (ES) č. 44/2001 [ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42)] a tímto nařízením a za tímto účelem by měla být přijata přechodná ustanovení. Stejná potřeba kontinuity trvá, i pokud jde o výklad Bruselské úmluvy z roku 1968 a nařízení, která ji nahrazují, Soudním dvorem Evropské unie.“
17

Body 4, 5 a 19 odůvodnění nařízení Dublin III uvádějí: „(4) Podle závěrů [zvláštního zasedání Evropské rady v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999] by měl […] společný evropský azylový systém v krátké době rovněž zahrnovat jasnou a proveditelnou metodu určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl. (5) Tato metoda by měla být založena na objektivních a spravedlivých kritériích jak pro členské státy, tak pro dotčené osoby. Mělo by být zejména možné urychleně určit příslušný členský stát tak, aby byl zaručen účinný přístup k řízení o poskytnutí mezinárodní ochrany a aby nebyl ohrožen cíl urychleného vyřízení žádostí o mezinárodní ochranu. […] (19) Měly by být stanoveny právní záruky a právo na účinný opravný prostředek, pokud jde o rozhodnutí o přemístění dotyčné osoby do příslušného členského státu, aby byla zaručena účinná ochrana jejích práv v souladu zejména s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie. Pro zajištění souladu s mezinárodní[m] právem by měl účinný opravný prostředek proti takovému rozhodnutí zahrnovat jak přezkum toho, jak je uplatňováno toto nařízení, tak přezkum po právní i skutkové stránce v členském státě, do kterého je žadatel přemisťován.“
45

V tomto ohledu nemá rozdíl existující mezi francouzským mechanismem založeným na poskytnutí slevy na dani, o který jde v projednávané věci, a mechanismem Spojeného království ve věcech, ve kterých byly vydány rozsudky ze dne 12. prosince 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑446/04, EU:C:2006:774), a ze dne 13. listopadu 2012, Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑35/11, EU:C:2012:707), dopad na zásadu připomenutou v předcházejícím bodě. Tento rozdíl se totiž týká pouze daňové techniky použité k dosažení téhož cíle, a sice cíle zamezit dvojímu ekonomickému zdanění rozdělovaných zisků. Každý členský stát si přitom může uspořádat svůj systém zamezení dvojímu ekonomickému zdanění rozdělovaných zisků dle vlastního uvážení, pokud dotčený systém v sobě nezahrnuje diskriminaci zakázanou Smlouvou o FEU (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. listopadu 2012, Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑35/11, EU:C:2012:707, bod 40).