ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16

Článek 4 téže směrnice, obsažený v kapitole II nadepsané „Posuzování žádostí o mezinárodní ochranu“, stanoví podmínky posuzování skutečností a okolností. Jeho odstavec 3 stanoví: „Posouzení žádosti o mezinárodní ochranu se provádí jednotlivě a jsou při něm zohledněny: a) všechny významné skutečnosti týkající se země původu v době rozhodování o žádosti, včetně právních předpisů země původu a způsobu jejich uplatňování; b) významná prohlášení a dokumenty předložené žadatelem, včetně informací o tom, zda žadatel byl nebo by mohl být pronásledován nebo zda utrpěl nebo by mohl utrpět vážnou újmu; c) konkrétní postavení a osobní situace žadatele, včetně takových faktorů jako jsou původ, pohlaví a věk, aby na základě osobní situace žadatele bylo možno posoudit, zda by jednání, kterým žadatel byl nebo mohl být vystaven, mohla být považována za pronásledování nebo vážnou újmu; d) skutečnost, zda žadatel po opuštění země původu vyvíjel činnost, jejímž jediným nebo hlavním účelem bylo vytvoření nezbytných podmínek pro požádání o mezinárodní ochranu, aby bylo možno posoudit, zda by tato činnost vystavila žadatele pronásledování nebo vážné újmě, kdyby se do uvedené země vrátil; e) skutečnost, zda by od žadatele bylo možné rozumně očekávat, že by využil ochrany jiné země, ve které mohl požádat o občanství.“
16

Článek 22 této směrnice stanoví: „1. Pokud v dané zóně nebo aglomeraci nelze splnit mezní hodnoty pro oxid dusičitý nebo benzen v rámci lhůt stanovených v příloze XI, může členský stát tyto lhůty pro konkrétní zónu nebo aglomeraci prodloužit nejvýše o pět let, a to za podmínky, že pro zónu nebo aglomeraci, na niž by se prodloužení vztahovalo, se v souladu s článkem 23 vypracuje plán kvality ovzduší; tento plán kvality ovzduší se doplní informacemi uvedenými v oddíle B přílohy XV v souvislosti s danými znečišťujícími látkami a ukazuje, jak bude dosaženo cíle dodržování mezních hodnot před uplynutím nové lhůty. 2. Pokud v dané zóně nebo aglomeraci nelze mezní hodnoty pro PM10 uvedené v příloze XI dodržet v důsledku specifických rozptylových vlastností lokality, nepříznivých klimatických podmínek nebo přeshraničního příspěvku, je členský stát zproštěn povinnosti uplatňovat tyto mezní hodnoty do 11. června 2011, pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 1 a pokud členský stát prokáže, že na celostátní, regionální a místní úrovni byla přijata veškerá náležitá opatření nutná k dodržení lhůt. […] 4. Členské státy oznámí Komisi, kde lze podle jejich názoru použít odstavec 1 nebo 2, a oznámí plán kvality ovzduší uvedený v odstavci 1 včetně všech příslušných informací nezbytných k tomu, aby Komise mohla posoudit, zda jsou či nejsou splněny příslušné podmínky. V rámci posuzování Komise zohlední odhadované účinky opatření, která byla přijata členskými státy, na kvalitu vnějšího ovzduší v členských státech v současnosti i v budoucnosti, jakož i odhadované účinky stávajících i plánovaných opatření na úrovni Společenství, která Komise navrhne, na kvalitu vnějšího ovzduší. Pokud do devíti měsíců od obdržení tohoto oznámení Komise nevznese žádné námitky, považují se příslušné podmínky pro použití odstavce 1 nebo 2 za splněné. Pokud jsou námitky vzneseny, může Komise členské státy požádat, aby plány kvality ovzduší upravily nebo předložily nové.“
19

Dne 5. března 2007 podala společnost 3D I proti tomuto rozhodnutí odvolání ke Commissione tributaria regionale di Milano. Tento soud má za to, že čl. 2 odst. 2 legislativního nařízení č. 544/1992 je v rozsahu, v němž stanoví povinnost, aby byla v účetní rozvaze převádějící společnosti vykázána rezerva za účelem odkladu daně v návaznosti na převod uvnitř Společenství, jinak budou případné kapitálové zisky plynoucí z tohoto převodu zdaněny, v rozporu se směrnicí 90/434 a s ustálenou judikaturou Soudního dvora, která zakazuje opatření bránící volnému pohybu kapitálu a svobodě usazování. Za účelem zabránění takové neslučitelnosti s unijním právem totiž musí členské státy zdanění kapitálových zisků odložit až do okamžiku, kdy jsou kapitálové zisky skutečně realizovány, aniž by toto odložení podléhalo podmínkám, které by nadměrně omezovaly uvedené základní svobody.
79

Jelikož Tribunál konstatoval, že Komise měla právem za to, že dotčené opatření představuje státní podporu, mohl z toho právoplatně dovodit, že Komise v případě tohoto opatření provedla přezkum, který jí svěřuje článek 88 ES, a nepřekročila tedy své pravomoci, a v důsledku toho ani pravomoci přiznané Unii. Navíc vzhledem k tomu, že posuzování slučitelnosti podpory se společným trhem spadá do její výlučné pravomoci, a to pod dohledem unijního soudu (v tomto smyslu viz zejména rozsudky ze dne 16. prosince 1992, Lornoy a další, C-17/91, Recueil, s. I-6523, bod 30, a ze dne 23. března 2006, Enirisorse, C-237/04, Sb. rozh. s. I-2843, bod 23), Tribunál měl právem za to, že Komise nemohla porušit zásadu subsidiarity.
3

Článek 98 ústavy stanoví: „1. Do pravomoci Elegktiko Synedrio patří zejména: a) kontrola hospodaření státu, místních orgánů nebo jiných právnických osob, které podléhají jeho kontrole na základě zvláštní právní úpravy; b) kontrola smluv o vysoké hospodářské hodnotě, jejichž smluvní stanou je stát nebo jakákoliv jiná právnická osoba postavená na základě zákona pro tyto účely na roveň státu; c) kontrola účetnictví státu, místních orgánů nebo jiných právnických osob, které podléhají kontrole stanovené v písm. a); d) předkládání poradních stanovisek k návrhům zákonů týkajících se důchodů nebo uznání počtu odpracovaných let pro účely přiznání důchodu v souladu s čl. 73 odst. 2, a ke všem dalším záležitostem vymezeným zákonem; e) zpracovávání a předkládání zprávy o průběžném plnění státního rozpočtu a ke státnímu závěrečnému účtu parlamentu v souladu s čl. 79 odst. 7; f) rozhodování právních sporů týkajících se přiznání důchodů a kontroly účetnictví podle písm. c); g) rozhodování ve věcech týkajících se odpovědnosti civilních nebo vojenských zaměstnanců státu, zaměstnanců místních orgánů nebo jiných právnických osob veřejného práva za škodu způsobenou úmyslně nebo z nedbalosti státu, místním orgánům nebo právnickým osobám veřejného práva. […]“
11

Cour de cassation, k němuž Expedia podala kasační opravný prostředek proti uvedenému rozsudku, poukazuje na to, že je nesporné, k čemu došel Autorité de la concurrence, totiž že kartelová dohoda dotčená v původním řízení má protisoutěžní účel. Cour de cassation má za to, že s ohledem na judikaturu Soudního dvora v této oblasti není prokázáno, že by Komise stíhala takovou kartelovou dohodu v případě, že by podíly na dotyčných trzích nepřekračovaly prahy stanovené v oznámení de minimis.
34

Je přitom třeba konstatovat, že by vyloučení dodání zboží z působnosti čl. 2 bodu 1 rozhodnutí 2004/290 mohlo zpochybnit užitečný účinek tohoto ustanovení. Důsledkem tohoto výkladu by totiž bylo zejména to, že by stavba budovy mohla být vyloučena z uplatnění odchylky povolené rozhodnutím 2004/290. Toto plnění přitom zcela přirozeně patří mezi „práce související s výstavbou“ a představuje kategorii plnění, která tvoří – jak ve svém vyjádření správně zdůraznila německá vláda – podstatnou část dotčených plnění.
5

Konference předsedů přijala dne 3. března 2011 dva návrhy rozvrhu zasedání: jeden na rok 2012 a druhý na rok 2013. Na říjen 2012 návrh stanovil konání dvou plenárních zasedání, první od 1. do 4. října a druhé od 22. do 25. října. Na říjen 2013 návrh rovněž stanovil konání dvou plenárních zasedání, první od 30. září do 3. října a druhé od 21. do 24. října.
50

Z ustanovení čl. 5 odst. 1 písm. c) a d) nařízení č 2988/95 vyplývá, že úplné nebo částečné odnětí výhody udělené podle předpisů Společenství, a to i tehdy, jestliže hospodářský subjekt měl neoprávněný prospěch pouze z části uvedené výhody, je správní sankcí (v tomto smyslu viz rozsudek Bonda, uvedený výše, bod 34). Podle judikatury Soudního dvora však taková sankce, i když je netrestní povahy, může být uložena pouze tehdy, když je založena na jasném a jednoznačném právním základě (viz rozsudky ze dne 14. prosince 2000, Emsland-Stärke, C-110/99, Recueil, s. I-11569, bod 56; ze dne 11. července 2002, Käserei Champignon Hofmeister, C-210/00, Recueil, s. I-6453, bod 52, jakož i rozsudek ze dne 6. dubna 2006, ED & F Man Sugar, C-274/04, Sb. rozh. s. I-3269, bod 15), a nemůže být tedy uložena pouze na základě těchto ustanovení (v tomto smyslu viz rozsudek SGS Belgium a další, uvedený výše, bod 43).
38

I když z čl. 54 odst. 4 směrnice 2004/17 zajisté vyplývá, že veřejní zadavatelé mohou stanovit kvalitativní kritéria výběru podle kritérií pro vyloučení uvedených v článku 45 směrnice 2004/18, nic to v tomto ohledu nemění na tom, že podle ustálené judikatury Soudního dvora uvedený čl. 45 odst. 2 směrnice 2004/18 stanoví taxativní výčet důvodů, které mohou odůvodňovat vyloučení hospodářského subjektu z účasti na zakázce, založených na objektivních poznatcích a souvisejících s jeho odbornými předpoklady, takže je překážkou pro to, aby členské státy doplňovaly seznam, který obsahuje, o další důvody pro vyloučení založené na kritériích souvisejících s odbornými předpoklady (viz rozsudek ze dne 9. února 2006, La Cascina a další, C-226/04 a C-228/04, Sb. rozh. s. I-1347, bod 22; výše uvedený rozsudek Michaniki, bod 43, jakož i rozsudek ze dne 15. července 2010, Bâtiments a Ponts Construction a WISAG Produktionsservice, C-74/09, Sb. rozh. s. I-7271, bod 43).
45

V této souvislosti je třeba zdůraznit, že výklad čl. 7 odst. 2 písm. c) nařízení č. 1896/2006, který by zbavil žalobce možnosti požadovat úroky narostlé do data zaplacení jistiny, by nebyl v souladu s uvedeným účelem. Generální advokát v bodě 66 svého stanoviska poukázal na to, že kdyby návrh na zaplacení úroků musel být omezen na úroky splatné k datu podání návrhu na vydání evropského platebního rozkazu nebo datu vydání takového rozkazu, mohl by žalobce získat celkovou výši úroků splatných do data zaplacení jistiny pouze podáním několika po sobě jdoucích návrhů, a sice počátečního návrhu, kterým by se domáhal zaplacení jistiny a splatných úroků, po kterém by následoval návrh na zaplacení zbývajících úroků za období od podání počátečního návrhu nebo od vydání platebního rozkazu do zaplacení jistiny.
3

Článek L.541-1 code du travail (zákoník práce) stanoví: „Fond zaměstnanosti nahrazuje zaměstnavatelům v soukromém sektoru pojistné na sociální zabezpečení – část odváděnou zaměstnavatelem i zaměstnancem – za nezaměstnané osoby přijaté do zaměstnání, bez ohledu na to, zda byla těmto osobám poskytována podpora v nezaměstnanosti, či nikoli, za podmínky, že tyto osoby dosáhly věku [45] let a byly po dobu nejméně jednoho měsíce zařazeny do evidence úřadu [ADEM] jako uchazeči o zaměstnání. Uchazeči o zaměstnání ve věku od [40] do [44] let musí být zařazeni do evidence úřadu [ADEM] jako uchazeči o zaměstnání po dobu nejméně třech měsíců a uchazeči o zaměstnání ve věku od [30] do [39] let po dobu nejméně dvanácti měsíců. Podmínka zařazení do evidence úřadu [ADEM] se neuplatní na uchazeče o zaměstnání starší [40] let, kterých se týká plán udržení zaměstnanosti upravený článkem L. 513-3 tohoto zákona, jenž podléhá schválení ministra, do jehož pravomoci spadá oblast zaměstnanosti.“
46

Co se konečně týče práva pobytu osoby, která je státním příslušníkem třetí země, v členském státě, v němž pobývají její děti nízkého věku, jež jsou státními příslušníky tohoto členského státu, jež jsou odkázány výživou na tuto osobu a jež má tato osoba se svým manželem nebo manželkou ve společné péči, Soudní dvůr měl za to že odepření pobytu bude mít za následek to, že tyto děti, které jsou občany Unie, budou donuceny opustit území Unie, aby doprovázely své rodiče, a že tito občané Unie nebudou moci ve skutečnosti využívat podstatné části práv plynoucích z jejich statusu (viz výše uvedený rozsudek Ruiz Zambrano, body 43 a 44).
82

Za těchto podmínek a s ohledem na všechny okolnosti projednávaného případu, zejména okolnosti, že obrat dosažený společností Coppens za rok 2002 na trhu s mezinárodními stěhovacími službami v Belgii činil 58338 eur; že dohoda o předstíraných nabídkách, které se tatáž společnost účastnila, sice může závažně narušit hospodářskou soutěž i zvýšit ceny za dotčené služby k újmě spotřebitelů a může být kvalifikována jako horizontální dohoda o cenách a rozdělení trhů, a patřit tak ze své povahy mezi nejzávažnější narušení hospodářské soutěže, avšak nemůže být považována za dohodu, která spadá do společného záměru sledovaného podle sporného rozhodnutí dalšími účastníky kartelové dohody; že 67 zdokumentovaných případů účasti Coppens na této dohodě bylo prokázáno Komisí a nebylo dosud zpochybněno; že je možné mít za to, že se uvedená společnost, i když její úloha na dotčené kartelové dohodě může být pro roky 1994 a 1995 kvalifikována jako omezená, účastnila uvedené dohody v období 10 let a 9 měsíců, a konečně, že celkový obrat dosažený touto společností v roce 2006 činil 1046318 eur, má Soudní dvůr za to, že je třeba znovu stanovit částku pokuty, která byla Coppens uložena v čl. 2 písm. k) sporného rozhodnutí, na 35000 eur.
42

Zavedení systému odpovědnosti bez zavinění by totiž překračovalo rámec toho, co je nezbytné pro ochranu plateb do veřejného rozpočtu (viz výše uvedený rozsudek Mahagében a Dávid, bod 48).
33

Soudní dvůr měl již příležitost uvést, že uvedené normy a postupy by byly narušeny, kdyby poté, co byl konstatován neoprávněný pobyt státního příslušníka třetí země, dotyčný členský stát před výkonem rozhodnutí o navrácení, či dokonce ještě před přijetím tohoto rozhodnutí vedl trestní stíhání, které může vést k uložení trestu odnětí svobody během řízení o navrácení. Takový postup by totiž mohl oddálit vyhoštění (viz výše uvedené rozsudky El Dridi, bod 59, jakož i Achughbabian, body 37 až 39 a 45).
29

Pokud jde o ustanovení, které je předchůdcem článku 203 směrnice 2006/112, a sice čl. 21 odst. 1 písm. c) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) ve znění směrnice Rady 91/680/EHS ze dne 16. prosince 1991 (Úř. věst. L 376, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 160), Soudní dvůr rozhodl, že podle tohoto ustanovení je každá osoba, která uvede DPH na faktuře nebo jiném dokladu sloužícím jako faktura, plátcem této daně. Platí zejména, že tyto osoby jsou plátci DPH uvedené na faktuře, a to bez ohledu na povinnost odvést tuto daň na základě plnění, jež je předmětem DPH (viz rozsudek ze dne 18. června 2009, Stadeco, C-566/07, Sb. rozh. s. I-5295, bod 26, jakož i citovaná judikatura).
8

Bod 55 odůvodnění směrnice 2010/13 zní následovně: „Pro ochranu základní svobody přijímat informace a pro zajištění úplné a řádné ochrany zájmů diváků v Unii by měli ti, kdo vykonávají výhradní vysílací práva k události vysoce zajímavé pro veřejnost, udělit ostatním subjektům televizního vysílání právo použít krátké výňatky pro účely obecných zpravodajských pořadů, a to za spravedlivých, přiměřených a nediskriminačních podmínek při řádném zohlednění výhradních práv. Tyto podmínky by měly být sděleny v dostatečném předstihu před konáním události vysoce zajímavé pro veřejnost, aby ostatní měli dostatek času pro výkon uvedeného práva. […] Tyto krátké výňatky by mělo být možné použít na kterémkoli programu v rámci celé EU, včetně specializovaných sportovních programů, a jejich délka by neměla přesáhnout devadesát sekund. Právo přístupu ke krátkým výňatkům by se mělo uplatňovat přeshraničně, pouze pokud je to nezbytné. Subjekt televizního vysílání by měl proto žádat o přístup nejprve u subjektu televizního vysílání usazeného ve stejném členském státě, který má výhradní práva k události vysoce zajímavé pro veřejnost. Pojem obecných zpravodajských pořadů by se neměl vztahovat na pořady složené z krátkých výňatků určené k zábavním účelům [...]“
19

Za těchto podmínek se Symvoulio tis Epikrateias rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Je vnitrostátní právní úprava, která za účelem omezení nabídky hazardních her přiznává výlučné právo na provádění, provozování, organizování a pořádání hazardních her jedinému podniku, který má formu akciové společnosti a je kótován na burze, slučitelná s ustanoveními článků 43 ES a 49 ES, když tento podnik navíc propaguje hazardní hry, které pořádá, rozšiřuje svou činnost do jiných států, hráči se her účastní volně a maximální výše sázky a výhry je určena na jednu sázenku, nikoliv na hráče? 2) Je v případě záporné odpovědi na první otázku slučitelná s ustanoveními článků 43 ES a 49 ES vnitrostátní právní úprava, která pouze v rámci boje proti trestné činnosti kontrolováním podniků působících v dotčeném odvětví za účelem zajištění, aby se tyto činnosti vykonávaly pouze v kontrolovaných systémech, přiznává výlučné právo na provádění, provozování, organizování a pořádání hazardních her jedinému podniku, i když takové přiznání práv vede současně k neomezené expanzi příslušné nabídky? Nebo je třeba v každém případě, a to aby takové omezení bylo považováno za vhodné k dosažení cíle boje proti trestné činnosti, nezbytné, aby expanze nabídky byla v každém případě kontrolována, tj. existovala jen v rozsahu, který nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle? Pokud musí být tato expanze v každém případě kontrolována, lze ji z tohoto pohledu považovat za kontrolovanou, je-li v dotčeném odvětví přiznáno výlučné právo podniku s vlastnostmi uvedenými v první předběžné otázce? Pokud se má za to, že přiznání uvedeného výlučného práva vede ke kontrolované expanzi nabídky hazardních her, přesahuje přiznání práva jedinému podniku meze nezbytnosti v tom smyslu, že téhož cíle může být dosaženo i přiznáním tohoto práva více podnikům? 3) Pokud s ohledem na dvě výše uvedené předběžné otázky Soudní dvůr rozhodne, že přiznání výlučného práva podle příslušných vnitrostátních právních předpisů k provádění, provozování, organizování a pořádání hazardních her není v souladu s články 43 ES a 49 ES: a) je přípustné ve smyslu těchto ustanovení Smlouvy, aby vnitrostátní orgány v přechodném období nezbytném k zavedení ustanovení slučitelných se Smlouvou o ES upustily od provádění přezkumu žádostí na zahájení dotčených činností, které předložily subjekty legálně usazené v jiných členských státech? b) v případě kladné odpovědi, na základě jakých kritérií se určuje doba tohoto přechodného období? c) pokud přechodné období není povoleno, na základě jakých kritérií mají vnitrostátní orgány posuzovat příslušné žádosti?“
10

K ukončení protiprávního jednání Tribunál v bodě 53 napadeného rozsudku uvedl, že Komise právem dospěla k závěru, že Pegler neprokázala, že by se distancovala od dohody uzavřené dne 10. června 2000, jejímž předmětem bylo zvýšení cen od 14. srpna 2000, takže se na kartelové dohodě podílela nepřetržitě do dne, kdy měla Komise za to, že kartelová dohoda skončila, tedy do okamžiku neohlášených šetření, která provedla v březnu 2001.
63

S ohledem na okolnosti věci v původním řízení, pokud jde o relevantnost článku 28 směrnice o DPH, podle kterého „[j]estliže se osoba povinná k dani podílí na poskytnutí služby a jedná přitom vlastním jménem, avšak na účet jiné osoby, má se za to, že obdržela i poskytla tuto službu ona sama“, je třeba uvést, že jestliže společnost BGŻ Leasing uzavřela pojistnou smlouvu, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, vlastním jménem a na svůj účet, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, dotyčné plnění do rozsahu působnosti tohoto článku 28 nespadá (per analogiam viz rozsudek ze dne 3. května 2012, Lebara, C-520/10, bod 43). V případě, že by uvedená pojistná smlouva byla uzavřena na účet jiné osoby, se judikatura Soudního dvora týkající se článku 28 směrnice o DPH přiklání k osvobození plnění dotčeného ve věci v původním řízení od daně.
41

Z výše uvedeného plyne, že pokud by se zjistilo, že takové tiskárny, jako jsou tiskárny dotčené ve věci v původním řízení, dovezené před 1. lednem 2007, měly být zařazeny do podpoložky 8471 60 20 KN, a měly by tudíž být osvobozeny od cla, avšak tytéž tiskárny dovezené po tomto datu podléhaly clu ve výši 6 %, znamenalo by to, že Komise překročila meze své pravomoci svěřené jí článkem 9 nařízení č. 2658/87.
25

Úvodem je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je třeba výrazy použité k úpravě osvobození v článku 135 směrnice o DPH vykládat striktně, jelikož představují výjimky z obecné zásady, podle které je DPH vybírána za každé úplatné dodání zboží a poskytnutí služeb uskutečněné osobou povinnou k dani. Výklad těchto výrazů však musí být v souladu s cíli sledovanými těmito osvobozeními a musí splňovat požadavky zásady daňové neutrality, která je vlastní společnému systému DPH. Toto pravidlo striktního výkladu tedy neznamená, že by znění ustanovení o osvobozeních uvedených v článku 135 mělo být vykládáno způsobem, který by vyloučil jejich účinky (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. července 2012, J.J. Komen en Zonen Beheer Heerhugowaard, C-326/11, bod 20 a citovaná judikatura).
8

Článek 6 uvedeného nařízení je následujícího znění: „1. Dotyčná intervenční agentura nebo agentury zašlou Komisi do 24 hodin od uplynutí lhůty pro podání nabídek faxem nebo písemně sdělení, v němž uvedou nařízení o zahájení nabídkového řízení pro jednotlivé partie, jež musí obsahovat: a) jména a adresy účastníků nabídkového řízení, kteří podali platné nabídky, zejména v souladu s články 3, 4 a 5; b) a pro každou přípustnou nabídku nabízený počet, popřípadě množství. Dotyčná intervenční agentura nebo agentury předloží Komisi ve lhůtě uvedené v předchozím pododstavci pro každou partii úplnou kopii dvou nejlepších obdržených nabídek spolu s kopií jistoty a finančního závazku uvedeného v čl. 5 odst. 1 písm. h) a i) a vzorem podpisů osob oprávněných k vydání těchto dokladů. 2. Na základě předložených nabídek může být s ohledem na jednotlivé partie rozhodnuto: — nevybrat nabídku na dodávku nebo — vybrat nabídku na dodávku na základě nabízené ceny nebo množství. 3. Komise co nejdříve oznámí vybranému účastníkovi nabídkového řízení rozhodnutí o výběru nabídky a zašle kopii tohoto rozhodnutí intervenční agentuře nebo agenturám, které obdržely nabídky. 4. Intervenční agentury, které obdržely nabídky, vyrozumí účastníky nabídkového řízení co nejdříve faxem, popřípadě elektronickou poštou o výsledku jejich účasti v nabídkovém řízení.“
32

Tento závěr potvrzuje podle Komise i úvaha, že pokud by chtěl zákonodárce Unie zahrnout do některého bodu přílohy III směrnice 2006/112 kromě konečných výrobků i výrobky užívané k jejich výrobě, výslovně by to uvedl.