CS Úřední věstník Evropské unie C 27/2

Kasační opravný prostředek podaný dne 18. září 2015 Rainerem Typkem proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 2. července 2015 ve věci T-214/13, Rainer Typke v. Evropská komise

(Věc C-491/15 P)

(2016/C 027/03)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Rainer Typke (zástupkyně: C. Cortese, advokátka)

Další účastnice řízení: Evropská komise

Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

— zrušil body 2 a 3 výroku Tribunálu ze dne 2. července 2015 ve věci T-214/13, Typke v. Evropská komise,

— zrušil rozhodnutí přijaté generálním tajemníkem Evropské komise v řízení GESTDEM 2012/3258,

— uložil Komisi náhradu nákladů řízení navrhovatele v řízeních v prvním i druhém stupni.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel jediný důvod kasačního opravného prostředku.

Zaprvé, Tribunál si nesprávně vyložil nařízení 1049/2001 (1), a zejména jeho čl. 3 písm. a) a čl. 4 odst. 6, jelikož předpokládal, že uplatňování příslušných článků na normalizované relační databáze vyžaduje rozlišování mezi částečným přístupem k dokumentům uloženým v relační databázi a základním přístupem k informacím v nich obsažených. Na posledně uvedený přístup se nevztahují ustanovení nařízení o přístupu, jelikož by to údajně vedlo k vytvoření nového dokumentu. Tribunál zejména pochybil tím, že dospěl k závěru, že nařízení 1049/2001 by vylučovalo z oblasti své působnosti žádost o přístup k normalizované relační databázi vyžadující formulaci vyhledávacího dotazu SQL, který požádaná instituce „[u dotčené databáze víceméně běžně]“ dosud nepoužívá a který je „naprogramovaný“, protože by to údajně nezahrnovalo vyhledávání pomocí vyhledávacích nástrojů, které jsou pro dotčenou databázi k dispozici, a proto by to znamenalo vytvoření nového dokumentu.

Zadruhé, Tribunál pochybil tím, že tvrdil, že žádost žalobce neodkazovala na existující dokument, a v každém případě nespadala do oblasti působnosti nařízení 1049/2001, a to na základě následujících nesprávných předpokladů:

— nebylo by možné, aby žádaná instituce kladně odpověděla na žádost o přístup, jelikož existující dokumenty neodpovídaly požadavku (rozsudek v prvním stupni, bod 73), nebo o přístup k nim žalobce nepožádal (rozsudek v prvním stupni, bod 67)

— žádost žalobce by byla zformulována podle klasifikace, kterou příslušná databáze nepodporuje, zejména z důvodu operací zpracování údajů, které by si vyžádaly (rozsudek v prvním stupni, body 58, 66, 68, 62, 63)

— znamenalo by to vytvoření nového dokumentu, který obsahuje informace v novém formátu a podle výběrových kritérií stanovených žadatelem (rozsudek v prvním stupni, body 61, 67)

Krom všech prohlášení kritizovaných v tomto odstavci Tribunál navíc zkreslil důkazy, jež mu byly předloženy a jež měl k dispozici. Totéž platí pro prohlášení Tribunálu, podle něhož by se v projednávaném případě uplatnila domněnka legality, pokud jde o prohlášení požádané instituce, že dokumenty, k nimž byl požádán přístup, neexistují (rozsudek v prvním stupni, bod 66).

(1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/003, s. 331).