ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
CS Úřední věstník Evropské unie C 39/9

Žaloba podaná dne 18. listopadu 2011 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství

(Věc C-576/11)

2012/C 39/16

Jednací jazyk: francouzština

Účastníci řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: O. Beynet a B. Simon, zmocněnci)

Žalované: Lucemburské velkovévodství

Návrhová žádání

— určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo všechna opatření nezbytná k vyhovění rozsudku, který Soudní dvůr vydal dne 23. listopadu 2006 ve věci C-452/05, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 260 prvního odstavce Smlouvy o fungování Evropské unie,

— uložit Lucemburskému velkovévodství povinnost zaplatit Komisi penále ve výši 11 340 eur za každý den prodlení s vyhověním rozsudku vydanému dne 23. listopadu 2006 ve věci C-452/05, a to ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci do dne, kdy bude vyhověno rozsudku vydanému ve věci C-452/05,

— uložit Lucemburskému velkovévodství povinnost zaplatit Komisi denní paušální částku ve výši 1 248 eur ode dne vyhlášení rozsudku ze dne 23. listopadu 2006 ve věci C-452/05 do dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci, nebo do dne, kdy bude vyhověno rozsudku vydanému ve věci C-452/05, jestliže mu bude vyhověno dříve,

— uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu své žaloby Komise uvádí, že jak vyplývá z přezkumu informací poskytnutých lucemburskými orgány, Lucembursko do dnešního dne nevyhovělo rozsudku Soudního dvora v plném rozsahu, a to téměř pět let po vyhlášení tohoto rozsudku. Lucembursko totiž nedodrželo ustanovení čl. 5 odst. 4 ani ustanovení čl. 5 odst. 2. Šest čistíren odpadních vod pro aglomerace s více než 10 000 obyvateli v Lucembursku totiž stále nesplňuje požadavky stanovené směrnicí 91/271/EHS (1).

(1) Směrnice Rady ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (Úř. věst. L 135, s. 40; Zvl. vyd. 15/02, s. 26)
CS Úřední věstník Evropské unie C 58/5

Žaloba podaná dne 14. prosince 2011 — Evropská komise v. Italská republika

(Věc C-641/11)

2012/C 58/06

Jednací jazyk: italština

Účastnice řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Rozet a L. Pignataro, zmocněnci)

Žalovaná: Italská republika

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že Italská republika tím, že nadále stanoví kritérium přednostního výběru uchazečů s bydlištěm v provincii Bolzano po dobu nejméně dvou let, jak to stanoví článek 12 DPR 752/1976, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 45 SFEU a z čl. 3 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (1);

— uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Komise svojí žalobou napadá zavedení kritéria přednostního výběru uchazečů s bydlištěm v provincii Bolzano (Trentino-Alto Adige) po dobu nejméně dvou let, které je v rozporu s povinnostmi vyplývajícími z článku 45 SFEU a z čl. 3 odst. 1 nařízení (EU) č. 492/2011. Komise totiž připomíná, že podle ustálené judikatury Soudního dvora pravidlo stanovené v článku 45 SFEU v oblasti rovného zacházení zakazuje nejen zjevnou diskriminaci na základě státní příslušnosti, ale také všechny skryté formy diskriminace, které použitím jiných rozlišovacích kritérií vedou ve skutečnosti ke stejnému výsledku (viz zejména rozsudek ze dne 26. května 1996, O' Flynn, C-237/94, Recueil, s. 2617, bod 17). To se vztahuje zejména na opatření, které rozlišuje podle místa bydliště.

Italské orgány ve své odpovědi na odůvodněné stanovisko ze dne 6. srpna 2010 uznaly, že „[u]stanovení o bydlišti obsažené v článku 12 DPR 752/1976 by mohlo obsahovat prvky nepřímé diskriminace, a tudíž být v rozporu s článkem 45 SFEU“, přičemž dodaly, že „[z]a účelem vyřešení tohoto problému bude znění tohoto článku jednoduše změněno“. Komise však dodnes neobdržela žádnou informaci ohledně předmětné změny, a má tudíž za to, že podmínka bydliště stanovená v článku 12 DPR 752/1976 stále platí.

(1) Úř. Věst. L 141, s.1.
2)

Je čl. 16 odst. 6 písm. c) ZDPH, jak je vyložen v napadeném rozsudku (v tom smyslu, že poplatek za vysílání komerční reklamy nepředstavuje částku zaplacenou jménem a na účet příjemce služeb, přestože je zanesen do průběžných položek a je určen veřejnoprávním organizacím, jelikož není vyloučen ze základu daně pro výpočet DPH), slučitelný s čl. 11 části A odst. 3 písm. c) směrnice 77/388/ES (nyní čl. 79 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006) a zvláště se slovním spojením „částky, které osoba povinná k dani obdržela od svého kupujícího nebo zákazníka na úhradu výdajů zaplacených jménem a na účet kupujícího nebo zákazníka a které zanesla do svého účetnictví jako průběžné položky“?
Tribunál tvrdí, že Mindo nemá zájem na pokračování v řízení, protože by nemohla mít žádný prospěch ze zrušení napadeného rozsudku ani ve vztahu k žalobě Alliance One International Inc. („Alliance One“) o vrácení části zaplacené pokuty ani ve vztahu k následným žalobám třetích osob na náhradu škody.
CS Úřední věstník Evropské unie C 49/16

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal du travail de Bruxelles (Belgie) dne 30. listopadu 2011 — Patricia Dumont de Chassart v. Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés

(Věc C-619/11)

2012/C 49/27

Jednací jazyk: francouzština

Předkládající soud

Tribunal du travail de Bruxelles

Účastníci původního řízení

Navrhovatelka: Patricia Dumont de Chassart

Odpůrce: Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés

Předběžná otázka

Porušuje čl. 79 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (1) obecné zásady rovnosti a zákazu diskriminace zakotvené mimo jiné v článku 14 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod podepsané v Říme dne 4. listopadu 1950, případně ve spojení s články 17, 39 nebo 43 konsolidovaného znění Smlouvy o založení Evropského společenství, je-li vykládán v tom smyslu, že dovoluje, aby se pravidla ekvivalence dob pojištění, zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti podle článku 72 nařízení (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství vztahovala jen na zemřelého rodiče, v důsledku čehož pak čl. 56a odst. 1 koordinovaných zákonů o rodinných přídavcích ze dne 19. prosince 1939 znemožňuje, aby pozůstalý rodič — bez ohledu na svou státní příslušnost, avšak za předpokladu, že je státním příslušníkem členského státu nebo spadá do osobní působnosti nařízení (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství a v období dvanácti měsíců uvedeném v čl. 56a odst. 1 koordinovaných zákonů o rodinných přídavcích ze dne 19. prosince 1939 pracoval v jiném státě Evropské unie — předložil důkaz o splnění podmínky, že by jakožto příjemce ve smyslu čl. 51 odst. 3 bodu 1 koordinovaných zákonů o rodinných přídavcích ze dne 19. prosince 1939 mohl mít nárok na šest měsíčních paušálních přídavků za období dvanácti měsíců předcházejících smrti, zatímco pozůstalý rodič — bez ohledu na to, zda je belgickým státním příslušníkem, nebo státním příslušníkem jiného členského státu Evropské unie — který v období dvanácti měsíců uvedeném v čl. 56a odst. 1 koordinovaných zákonů o rodinných přídavcích ze dne 19. prosince 1939 pracoval výhradně v Belgii, například proto, že nikdy neopustil belgické území, takový důkaz předložit může?

(1) Úř. věst. L 149, s. 2.
2)

Je čl. 16 odst. 6 písm. c) ZDPH, jak je vyložen v napadeném rozsudku (v tom smyslu, že poplatek za vysílání komerční reklamy nepředstavuje částku zaplacenou jménem a na účet příjemce služeb, přestože je v účetnictví zanesen jako průběžná položka a je určen veřejnoprávním organizacím, a proto není vyloučen ze základu pro výpočet DPH), slučitelný s čl. 11 části A odst. 3 písm. c) směrnice 77/388/ES [nyní čl. 79 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006] a zvláště se slovním spojením „částky, které osoba povinná k dani obdržela od svého kupujícího nebo zákazníka na úhradu výdajů zaplacených jménem a na účet kupujícího nebo zákazníka a které zanesla do svého účetnictví jako průběžné položky“?
2)

Je čl. 16 odst. 6 písm. c) ZDPH, jak je vyložen v napadeném rozsudku (v tom smyslu, že poplatek za vysílání komerční reklamy nepředstavuje částku zaplacenou jménem a na účet příjemce služeb, přestože je zanesen do průběžných položek a je určen veřejnoprávním organizacím, jelikož není vyloučen ze základu daně pro výpočet DPH), slučitelný s čl. 11 části A odst. 3 písm. c) směrnice 77/388/ES (nyní čl. 79 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006) a zvláště se slovním spojením“částky, které osoba povinná k dani obdržela od svého kupujícího nebo zákazníka na úhradu výdajů zaplacených jménem a na účet kupujícího nebo zákazníka a které zanesla do svého účetnictví jako průběžné položky?
2)

Soudní dvůr Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“) je konkrétně žádán, aby vydal rozsudek v souvislosti s následujícími otázkami: 1) Je nezbytné, aby soudy státu A vyčkaly na výsledek očekávaného podání k soudům státu B a jejich rozhodnutí o tom, zda by soudy státu B měly či neměly přerušit nebo zastavit druhé řízení na základě článku 28 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 předtím, než soudy státu A přijmou rozhodnutí o přerušení či zastavení třetího řízení; 2) není-li nezbytné, aby soudy státu A vyčkaly na výsledek očekávaného podání k soudům státu B a jejich rozhodnutí o tom, zda by soudy státu B měly či neměly přerušit nebo zastavit druhé řízení na základě článku 28 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 předtím, než soudy státu A přijmou rozhodnutí o přerušení či zastavení třetího řízení, zda jsou soudy státu A oprávněny přihlédnout k existenci prvního řízení při rozhodování o tom, zda přeruší či zastaví třetí řízení; 3) v případě, že soudy státu B rozhodnou, že jsou příslušné k rozhodnutí v druhém řízení, zda jsou soudy státu A oprávněny přihlédnout k existenci prvního řízení při rozhodování o tom, zda přeruší či zastaví třetí řízení na základě článku 28 nařízení Rady (ES) č. 44/2001; 4) zda skutečnost, že třetí řízení mohlo být zahájeno (ovšem nebylo) jako vzájemná žaloba v rámci prvního řízení žalobcem ve třetím řízení, je relevantní skutečností, a pokud ano, jak by měly soudy státu A tuto skutečnost řádně zohlednit při svém rozhodování o tom, zda by se měly prohlásit za nepříslušné k rozhodnutí ve třetím řízení nebo třetí řízení přerušit na základě článku 28 nařízení Rady (ES) č. 44/2001.
CS Úřední věstník Evropské unie C 65/7

Kasační opravný prostředek podaný dne 20. prosince 2011 společností Seven for all mankind LLC proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 6. října 2011 ve věci T-176/10, Seven SpA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

(Věc C-655/11 P)

2012/C 65/14

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Seven for all mankind LLC (zástupce: A. Gautier-Sauvagnac, advokát)

Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

— zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 6. října 2011 oznámený dne 7. října 2011 (věc T-176/10),

— potvrdit rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. ledna 2010 oznámené dne 15. února 2010 (věc R 1514/2008-2),

— rozhodnout, že Seven SpA ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů Seven For All Mankind v tomto řízení a v řízení před OHIM.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Navrhovatelka uvádí, že napadený rozsudek musí být zrušen z těchto důvodů:

— zaprvé se Tribunál při posuzování rozlišovací způsobilosti slova SEVEN dopustil procesního pochybení dotýkajícího se zájmů navrhovatelky;
CS Úřední věstník Evropské unie C 65/6

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království) dne 19. prosince 2011 — Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs v. Paul Newey,, podnikající pod názvem Ocean Finance

(Věc C-653/11)

2012/C 65/13

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Účastníci původního řízení

Žalobce: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Žalovaný: Paul Newey, podnikající pod názvem Ocean Finance

Předběžné otázky

1) Jakou váhu má za takových okolností, jako jsou okolnosti projednávané věci, přikládat vnitrostátní soud uzavřeným smlouvám, řeší-li tento soud otázku, která osoba poskytla služby, pro účely DPH? Zejména je postavení vyplývající ze smlouvy rozhodující pro kvalifikaci služby pro účely DPH?

2) Není-li za takových okolností, jako jsou okolnosti projednávané věci, postavení vyplývající ze smlouvy rozhodující, za jakých okolností by měl vnitrostátní soud od postavení vyplývajícího ze smlouvy odhlédnout?

3) Do jaké míry je za takových okolností, jako jsou okolnosti projednávané věci, zejména relevantní: a) zda je osoba, jež poskytuje službu na základě smlouvy, plně ovládána jinou osobou? b) zda jiná osoba, než je ta, která uzavírá smlouvu, disponuje obchodními znalostmi, kontakty a zkušenostmi? c) zda jsou všechny rozhodující složky poskytované služby nebo jejich podstatná část uskutečňovány jinou osobou, než je ta, která uzavírá smlouvu? d) zda obchodní riziko finanční ztráty a újmy na pověsti vyplývající z poskytování služby nese někdo jiný, než je ten, kdo uzavírá smlouvy? e) zda osoba poskytující službu na základě smlouvy využívá pro pořízení rozhodujících složek nezbytných pro poskytování takové služby jako subdodavatele osobu, jež prvně jmenovanou osobu ovládá, a taková subdodavatelská smlouva postrádá některé obchodní rysy?

4) Měl by vnitrostátní soud za takových okolností, jako jsou okolnosti projednávané věci, odhlédnout od rozboru smluvního režimu?

5) Je-li odpověď na čtvrtou otázku záporná, jsou daňové důsledky takového smluvního uspořádání, o jaké jde v projednávané věci, daňovým zvýhodněním, jehož poskytnutí by bylo v rozporu s účelem šesté směrnice (1) ve smyslu bodů 74 až 86 rozsudku Soudního dvora ve věci C-255/02, Halifax a další?

6) Je-li odpověď na pátou otázku kladná, jak je třeba překvalifikovat takové smluvní uspořádání, o jaké jde v projednávané věci?

(1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1).
CS Úřední věstník Evropské unie C 65/8

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Spojené království) dne 22. prosince 2011 — Anita Chieza v. Secretary of State for Work and Pensions

(Věc C-680/11)

2012/C 65/15

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Upper Tribunal

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Anita Chieza

Žalovaný: Secretary of State for Work and Pensions

Předběžná otázka

1) Je rozdílné zacházení na základě pohlaví v rámci systému dávek v pracovní neschopnosti nutně a objektivně spojeno s rozdílným důchodovým věkem, takže se na něho vztahuje výjimka v čl. 7 odst. 1 písm. a) směrnice 79/7 (1) v případě, že žadatelkou: a) je žena; b) onemocní před dosažením důchodového věku (pro ženy, 60 let); c) dostává dávky zákonného nemocenského pojištění od svého zaměstnavatele po dobu 28 týdnů v rámci, které dosáhne důchodového věku; d) po dosažení důchodového věku žádá o krátkodobou dávku v pracovní neschopnosti; e) splňuje požadavky související s placením příspěvků pro získání nároku na dávky v pracovní neschopnosti; f) její žádost o poskytnutí krátkodobých dávek v pracovní neschopnosti je zamítnuta, jelikož podle zákona „doba pracovní neschopnosti“ začala poté, co dosáhla důchodového věku (jelikož právní předpisy stanoví, že doba, po kterou má osoba nárok na dávky zákonného nemocenského pojištění, se nepovažuje za dobu pracovní neschopnosti),

ale v případě, že žadatelem je muž, který onemocní krátce před dosažením 60 let, dostává dávky zákonného nemocenského pojištění od svého zaměstnavatele po dobu 28 týdnů a ve věku 60 let požádá o krátkodobé dávky v pracovní neschopnosti, bude mít zpravidla nárok na tyto dávky, jelikož jeho pracovní neschopnost začala předtím, než dosáhl důchodového věku, třebaže po dosažení 60 let?

(1) Směrnice Rady ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 6, s. 24; Zvl. vyd. 05/01, s. 215).
CS Úřední věstník Evropské unie C 65/6

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené království) dne 19. prosince 2011 — MA, BT, DA v. Secretary of State for the Home Department

(Věc C-648/11)

2012/C 65/12

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Účastníci původního řízení

Odvolatelé: MA, BT, DA

Odpůrce: Secretary of State for the Home Department

Vedlejší účastník řízení: Aire Centre

Předběžná otázka

Který členský stát je podle druhého pododstavce článku 6 nařízení č. 343/2003/ES, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států (Úř. věst. L 50, 25. února 2003, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 109), příslušný pro posouzení žádosti o azyl, pokud žadatel o azyl, jenž je nezletilou osobou bez doprovodu, který nemá rodinného příslušníka oprávněně pobývajícího v jiném členském státu, podal žádost o azyl ve více než jednom členském státu?
CS Úřední věstník Evropské unie C 65/3

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené království) dne 28. listopadu 2011 — Grattan plc v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Věc C-606/11)

2012/C 65/05

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Grattan plc

Žalovaní: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Předběžné otázky

Pokud Soudní dvůr rozhodne, že odpověď na otázku č. 1 položenou ve věci Littlewoods Retail Limited v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (věc C-591/10) je záporná:

1) Vyžaduje zásada efektivity nebo ekvivalence stanovená právem EU, aby se v případě nápravného opatření ohledně přeplatku DPH, který byl vybrán v rozporu s právními předpisy EU, jednalo o jediné nápravné opatření zahrnující jak vrácení hlavní částky přeplatku, tak i užitné hodnoty přeplatku nebo úroků?;

2) Jedná se za okolností, kdy existují alternativní nápravná opatření podle vnitrostátního práva, o porušení zásady efektivity nebo ekvivalence, jestliže nápravné opatření či nápravná opatření nejsou upravena zákonnými ustanoveními, jimiž se řídí hlavní návrh na vrácení a opravné prostředky ohledně správních rozhodnutí o těchto návrzích?; a
CS Úřední věstník Evropské unie C 89/11

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 27. prosince 2011 — Bundeswettbewerbsbehörde v. Schenker und Co AG a další

(Věc C-681/11)

2012/C 89/17

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Oberster Gerichtshof

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: Bundeswettbewerbsbehörde, Bundeskartellanwalt

Odpůrci: Schenker und Co AG, ABX Logistics (Austria) GmbH, Logwin Invest Austria GmbH, Logwin Road + Rail Austria GmbH, Alpentrans Spedition und Transport GmbH, Kapeller Internationale Spedition GmbH, Johann Strauss GmbH, Wildenhofer Spedition und Transport GmbH, DHL Express (Austria) GmbH, G. Englmayer Spedition GmbH, Internationale Spedition Schneckenreither Gesellschaft mbH, Leopold Schöffl GmbH & Co KG, Express-Interfracht Internationale Spedition GmbH, Rail Cargo, A. Ferstl Speditionsgesellschaft mbH, Spedition, Lagerei und Beförderung von Gütern mit Kraftfahrzeugen Alois Herbst GmbH & Co KG, Johann Huber Spedition und Transportgesellschaft mbH, Keimelmayr Speditions- u. Transport GmbH, „Spedpack“-Speditions- und Verpackungsgessellschaft mbH, Thomas Spedition GmbH, Koch Spedition GmbH, Maximilian Schludermann als Insolvenzverwalter über das Vermögen der Kubicargo Spedition GmbH, Kühne + Nagel GmbH, Lagermax Internationale Spedition Gesellschaft mbH, Morawa Transport GmbH, Johann Ogris Internationale Transport- und Speditions GmbH, Traussnig Spedition GmbH, Treu SpeditionsgesmbH, Spedition Anton Wagner GmbH, Gebrüder Weiss GmbH, Marehard u. Wuger Internat. Speditions- u. Logistik GmbH

Předběžné otázky

1) Mohou být porušení článku 101 SFEU, kterých se dopustil určitý podnik, sankcionovány peněžitou pokutou, pokud dotčený podnik nesprávně pokládal své chování za legální a tento omyl mu nelze vytýkat? V případě, že odpověď na první předběžnou otázku bude záporná: 1a) Je pravdou, že nelze vytýkat omyl týkající se zákonnosti chování, jestliže dotčený podnik jednal v souladu s radou právního poradce zkušeného v oblasti práva hospodářské soutěže a nesprávnost této rady nebyla ani zjevná, a daný podnik by ji nemohl odhalit ani v rámci přezkoumání, jehož provedení od něj lze rozumně očekávat? 1b) Je pravdou, že nelze vytýkat omyl týkající se zákonnosti chování, jestliže se dotčený podnik spoléhal na správnost rozhodnutí vnitrostátního orgánu na ochranu hospodářské soutěže, který přezkoumal chování, které bylo předmětem posouzení, pouze podle vnitrostátních právních předpisů v oblasti hospodářské soutěže a shledal ho přípustným?
3)

Pokud se článek 18 SFEU (bývalý článek 12 Smlouvy o ES) uplatní (otázka 1), ale samotný požadavek povolení nebude posouzen jako diskriminační (otázka 2), může členský stát, aniž by porušil zákaz diskriminace, podmínit pod hrozbou pokuty udělení povolení pro vstup do leteckého prostoru pro lety dotčené společnosti směřující ze třetích zemí do Spolkové republiky Německo tím, že letecký dopravce členského státu prokáže u orgánu vydávajícího licenci, že letečtí dopravci s licencí k provozování letecké dopravy ve Spolkové republice Německo nejsou schopni tyto lety provozovat (prohlášení o nedostupnosti)?
1)

Mají být články 43 ES a 49 ES vykládány v tom smyslu, že v zásadě brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je italská právní úprava obsažená v článku 88 TULPS, podle kterého „licence pro provozování sázek může být udělena pouze držitelům koncese nebo povolení ministerstva nebo jiných úřadů, jímž zákon vyhrazuje možnost organizovat a provozovat sázky, jakož i subjektům pověřeným držitelem koncese nebo držitelem povolení, a to na základě téže koncese nebo povolení“ a podle čl. odst. 2b nařízení s mocí zákona č. 40 ze dne 25. března 2010, které bylo změněno na zákon č. 73/2010, na jehož základě „článek 88 Testo unico delle leggi di pubblica sicurezza (konsolidované znění zákonů o veřejné bezpečnosti), upravený v královském nařízení č. 773 ze dne 18. června 1931 ve znění pozdějších změn a doplňku se má vykládat v tom smyslu, že pokud se v něm upravené povolení vydává pro obchody, v nichž dochází k provozování a sběru veřejných her s peněžitými cenami, má být považováno za účinné až po té, kdy bude držitelům těchto povolení vydána příslušná koncese na provoz a sběr těchto her ze strany Ministero dell’economia e delle finanze — Amministrazione autonoma dei monopoli di Stato (ministerstvo hospodářství a financí, nezávislá správa státních monopolů)“?