Věc T-318/00

Freistaat Thüringen

v.

Komise Evropských společenství

„Státní podpory – Zneužití podpor – Riziko obcházení příkazu k navrácení – Navrácení podpor společnostmi, které získaly provozní aktiva od původního příjemce“

Rozsudek Soudu (třetího rozšířeného senátu) ze dne 19. října 2005

Shrnutí rozsudku

1. Podpory poskytované státy – Správní řízení – Možnost Komise založit napadené rozhodnutí na dostupných informacích – Podmínka – Předchozí použití pravomoci vydávat příkazy dotčenému členskému státu – Soudní přezkum zjištění skutkového stavu – Dosah

(Článek 88 odst. 2 ES; nařízení Rady č. 659/1999, čl. 5 odst. 2, čl. 6 odst. 1, čl. 10 odst. 3 a čl. 13 odst. 1)

2. Podpory poskytované státy – Podpory povolené Komisí – Zneužití příjemcem – Kritéria posouzení

[Článek 87 ES a čl. 88 odst. 2 ES; nařízení Rady č. 659/1999, čl. 1 písm. g)]

3. Podpory poskytované státy – Pojem – Poskytnutí veřejné záruky – Kvalifikace jako podpory odlišné od poskytnutí záruky – Podmínka – Vzdání se ručitelem svých práv snižující dluh příjemce

(Článek 87 ES)

4. Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Dosah – Rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor

(Články 87 ES a 253 ES)

5. Podpory poskytované státy – Zákaz – Odchylky – Dosah odchylky – Striktní výklad – Činnosti Treuhandanstalt – Pojem ,privatizace‘

[Článek 87 odst. 1 a odst. 2 písm. c) ES]

6. Podpory poskytované státy – Rozhodnutí Komise konstatující neslučitelnost individuální podpory poskytnuté na základě předem schváleného obecného režimu podpor se společným trhem – Povinnost uvést odůvodnění – Dosah

(Článek 88 odst. 3 ES)

7. Akty orgánů – Odůvodnění – Nesprávné skutkové zjištění uvedené v jinak dostatečném odůvodnění rozhodnutí – Neexistence vlivu na legalitu rozhodnutí

(Článek 253 ES)

8. Podpory poskytované státy – Existující podpory a nové podpory – Finanční pomoc použitá ke splacení úvěru zajištěného veřejným orgánem – Kvalifikace jako nové podpory

(Článek 88 ES)

9. Podpory poskytované státy – Navrácení protiprávní podpory – Neoprávněně použitá podpora – Neoprávněné použití, jež bylo Komisi známo – Navrácení od příjemce podpory – Vynětí

(Článek 88 odst. 2 ES)

10. Podpory poskytované státy – Navrácení protiprávní podpory – Rozsah působnosti – Podpora poskytnutá skupině podniků provádějící vnitřní převody aktiv – Navrácení od podniku ze skupiny, který nebyl příjemcem pomoci, ani nečerpal prospěch z převodů – Vynětí

(Článek 88 odst. 2 ES)

11. Podpory poskytované státy – Navrácení protiprávní podpory – Navrácení od podniku, který nebyl příjemcem podpory, ale který odkoupil aktiva od příjemce a pokračoval v jeho činnosti – Podmínka – Obcházení rozhodnutí přikazujícího navrácení – Posouzení in casu

(Článek 88 odst. 2 ES)

1. Komise je v rámci správního řízení v oblasti státních podpor oprávněná přijmout rozhodnutí na základě dostupných informací, pokud se jedná o případ členského státu, který neplní svou povinnost spolupracovat a který jí neposkytne informace, které od něho požadovala za účelem přezkumu slučitelnosti podpory se společným trhem. Nicméně před přijetím takového rozhodnutí musí Komise splnit určité procesní požadavky. Především musí členskému státu přikázat, aby jí poskytl ve lhůtě, kterou sama stanoví, všechny dokumenty, informace a údaje nezbytné pro přezkum slučitelnosti podpory se společným trhem. A pouze tehdy, pokud členský stát navzdory příkazu Komise neposkytne požadované informace, může Komise ukončit řízení a přijmout rozhodnutí o slučitelnosti, nebo neslučitelnosti podpory se společným trhem na základě dostupných informací. Tyto požadavky byly převzaty a upřesněny v čl. 5 odst. 2, čl. 10 odst. 3 a čl. 13 odst. 1 nařízení č. 659/1999 týkajícího se provádění článku 88 ES.

V tomto ohledu, vzhledem k tomu, že rozhodnutím o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 6 odst. 1 nařízení a jeho zveřejněním v Úředním věstníku Evropské unie jsou členský stát a ostatní zúčastněné strany informovány o skutečnostech, o které Komise zamýšlí opřít své konečné rozhodnutí, pokud tyto strany mají za to, že určité skutečnosti, které jsou uvedeny v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení, jsou chybné, musí tuto skutečnost oznámit Komisi během správního řízení pod hrozbou nemožnosti zpochybnění těchto skutečností v rámci sporného řízení. Naproti tomu v případě neexistence opačných informací od dotčených stran se Komise může opřít o skutečnosti, i když chybné, které má k dispozici v okamžiku příjímání konečného rozhodnutí, pokud byly dotčené skutkové poznatky předmětem příkazu Komise ve vztahu k členskému státu, aby jí poskytl nezbytné informace. Pokud naopak Komise členskému státu nepřikáže, aby jí předložil informace ohledně skutečností, které zamýšlí konstatovat, nemůže pak odůvodnit případná nesprávná skutková zjištění tím, že uplatní, že se v okamžiku přijetí rozhodnutí o ukončení formálního vyšetřovacího řízení opírala pouze o informace, které jí tehdy byly dostupné.

Komise není vyňata z veškerého soudního přezkumu, pokud jde o zjištění skutkového stavu. Pokud totiž členský stát plně splnil svou povinnost předat veškeré informace požadované Komisí, bude pro něj obzvláště jednoduché prokázat, za pomocí informací, které předal v rámci řízení, že případná nesprávná skutková zjištění v napadeném rozhodnutí nebyla způsobena jeho vinou. Mimoto, pokud Komise opře své rozhodnutí o dostupné informace týkající se určitých skutkových poznatků, aniž by v tomto ohledu dodržela procesní požadavky uznané judikaturou a převzaté v nařízení č. 659/1999, může Soud vykonávat svůj přezkum ohledně toho, zda zohlednění těchto skutkových poznatků mohlo způsobit nesprávné posouzení porušující legalitu napadeného rozhodnutí.

(viz body 73, 88–89)

2. Z článku 88 odst. 2 prvního pododstavce ES a z čl. 1 písm. g) nařízení č. 659/1999 týkajícího se provádění článku 88 ES vyplývá, že za účelem prokázání, že podpora poskytnutá v souladu se schváleným režimem podpor byla zneužita, musí Komise dokázat, že tato podpora byla použita v rozporu s režimem schváleným Komisí, tedy že došlo k porušení vnitrostátních právních předpisů upravujících tento režim nebo doplňujících podmínek přijatých členským státem v rámci schválení režimu Komisí.

V tomto ohledu, porušení pouhé doplňující podmínky uložené jednostranně poskytovatelem podpory, aniž by tato podmínka byla výslovně zakotvena v vnitrostátních předpisech upravujících tento režim schválených Komisí, nemůže být považováno za dostatečný prvek pro určení, že došlo ke zneužití podpory ve smyslu čl. 88 odst. 2 prvního pododstavce ES.

(viz body 113–114, 144-145, 149)

3. Je třeba posoudit jak existenci, tak i význam podpory s ohledem na situaci v okamžiku jejího poskytnutí. Proto skutečnost, že veřejná záruka je poskytnuta za okolností, kdy se přijímající podnik nachází v obtížné situaci, nemění povahu této záruky z hlediska článku 87 ES a nezakládá novou podporu.

V určitých případech nicméně skutečnost, že se veřejný ručitel jednostranně vzdá svých práv, která má vůči příjemci na základě plnění ze záruky, může být podporou. Toto je zejména případ, kdy veřejný ručitel nejedná jako racionální hospodářský subjekt při provádění veškerých možných kroků za účelem splacení částky, kterou musel splatit z titulu záruky. Mimoto, pokud se ukáže, že prominutí dluhu původně krytého zárukou je po jejím plnění konečné, což tak vede k přímému snížení zadlužení příjemce, může být toto prominutí v zásadě podporou odlišnou v tom, že poskytuje dodatečné hospodářské zvýhodnění ve vztahu k záruce, jakož i k plnění z ní.

(viz body 125–126)

4. Z odůvodnění požadovaného článkem 253 ES musí být v samotném aktu jasně a jednoznačně patrno uvažování orgánu Společenství tak, aby se zúčastněné strany mohly seznámit s odůvodněními přijatého opatření a soud Společenství mohl vykonávat svůj přezkum.

Co se týče rozhodnutí Komise přijatého v oblasti státních podpor, požadavek odůvodnění musí být posuzován zejména v závislosti na zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká ve smyslu článku 230 ES, na získání těchto vysvětlení. Ukazuje se tedy, že požadavek odůvodnění rozhodnutí přijatého v oblasti státních podpor nelze stanovit pouze v souladu se zájmem členského státu, kterému je toto rozhodnutí určeno, jelikož tento zájem může být méně významný ze zvláštních důvodů týkajících se některých skutkových a právních poznatků, které mohly být zpochybněny během správního řízení, ale rozšiřuje se na všechny skutkové a právní úvahy rozhodnutí, které tvoří jeho základ.

(viz body 127, 156)

5. Předpisy přijaté Komisí upravující činnosti Treuhandanstalt jsou sérií odchylek od obecné zásady neslučitelnosti státních podpor se společným trhem zakotvené v čl. 87 odst. 1 ES. Přijetím těchto odchylek Komise zamýšlela usnadnit úlohu Treuhandanstalt, která je jedinou organizací svého druhu, spočívající v restrukturalizaci podniků bývalé Německé demokratické republiky a v zajištění jejich přechodu na tržní hospodářství.

Z toho vyplývá, že jako podmínku pro použití režimu odchylujícího se od základní zásady neslučitelnosti státní podpory se společným trhem zakotvené v čl. 87 odst. 1 ES je třeba pojem „privatizace“ v rámci režimů Treuhandanstalt vykládat restriktivním způsobem. V rámci takového výkladu může ve smyslu těchto režimů privatizace proběhnout pouze tehdy, pokud soukromý investor získá část kapitálu v již existujícím veřejném podniku, která je způsobilá mu přiznat kontrolu nad tímto podnikem.

Vznik nového podniku, který by vykonával novou obchodní činnost, a to formou společného podniku mezi podnikem z bývalé Německé demokratické republiky a podnikem ze Spolkové republiky Německo, tak nelze považovat za privatizaci ve smyslu výše uvedených režimů Treuhandanstalt. Na rozdíl od privatizace předpokládané těmito režimy, která zamýšlí převést podnik z plánovaného hospodářství do tržního hospodářství, umožňuje totiž vytvoření nového podniku zavést zcela nový obchodní plán s novými prostředky a novou obchodní činností.

(viz body 176–177)

6. V odůvodnění rozhodnutí, kterým byla státní podpora poskytnutá na základě obecného režimu podpor schváleného Komisí shledána za neslučitelnou se společným trhem, se Komise může omezit na skutečnost, že podpora není v souladu s podmínkami uvedenými během schvalování režimu podpor, při neexistenci ve správním řízení takových upřesnění, které je povinen prokázat dotčený členský stát, které by prokazovaly, že se jednak nejednalo o podporu, a jednak že tato podpora byla v každém případě slučitelná se společným trhem a nebyla zneužita.

(viz bod 180)

7. I když jeden bod odůvodnění sporného aktu obsahuje nesprávné skutkové zjištění, tento nedostatek přesto nemusí vést ke zrušení tohoto aktu, pokud ostatní body odůvodnění napadeného rozhodnutí uvádějí důvody prokazující jeho opodstatněnost.

(viz bod 191)

8. Pouhá skutečnost, že finanční pomoc poskytnutá podniku veřejným orgánem sloužila ke splacení úvěrů zajištěných zárukou tohoto orgánu, neumožňuje dospět k závěru, že se jedná o plnění z této záruky a ne o novou podporu.

(viz body 247, 281)

9. Komise nemá právo vyžadovat navrácení protiprávní státní podpory od podniku, který byl jejím příjemcem, pokud v okamžiku přijetí příslušného rozhodnutí ví nebo nemůže nevědět, že tento podnik nečerpal z podpory výhodu.

V tomto ohledu není rozhodnutí nařizující navrácení podpory od podniku, který je jeho příjemcem, slučitelné se zásadami upravujícími navracení protiprávních podpor, pokud Komise, přinejmenším v okamžiku přijímání tohoto rozhodnutí, měla k dispozici soubor shodujících se nepřímých důkazů, z nichž vyplývalo, že tento podnik nečerpal skutečně prospěch z velké části podpory z důvodu jejího neoprávněného použití, a že tyto nepřímé důkazy umožňovaly pouze přibližně určit rozsah neoprávněného použití. Komise se nemůže za účelem odůvodnění svého rozhodnutí ohradit skutečností, že jí orgány dotčeného členského státu nepředložily přesné údaje ohledně části podpory, která byla použita neoprávněně, pokud nevyužila svou pravomoc k tomu, aby jí tyto údaje byly sděleny.

(viz body 321–323)

10. Podniku patřícímu do skupiny propojených podniků, uvnitř které existují vnitřní mechanismy převodu aktiv, nelze uložit navrácení protiprávní státní podpory, i když tento nebyl jejím příjemcem, z důvodu, že pro svou příslušnost k této skupině z ní měl skutečně prospěch, pokud je nesporné, že uvedené mechanismy převodu byly použity výlučně na úkor tohoto podniku, a nikoli v jeho prospěch.

(viz bod 324)

11. Skutečnost, že podnik koupil část aktiv příjemce protiprávní podpory a pokračuje v jeho činnosti, není nezbytně dostatečná pro dospění k závěru, že se jedná o transakci směřující k obcházení následků rozhodnutí Komise přikazujícího navrácení této podpory. Je totiž namístě určit, zda skutečně došlo k obcházení, zohlednit skutečnosti, jako jsou podmínky uvedeného odkupu, a zejména skutečně zaplacená cena, vlastnictví určitých aktiv příjemcem a hospodářské uvažování transakce.

(viz body 326–343)

ROZSUDEK SOUDU (třetího rozšířeného senátu)

19. října 2005 ( )

„Státní podpory – Zneužití podpor – Riziko obcházení příkazu k navrácení – Navrácení podpor společnostmi, které získaly provozní aktiva od původního příjemce“

Ve věci T‑318/00,

Freistaat Thüringen (Německo), zastoupený M. Schüttem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

žalobce,

podporovaný

Spolkovou republikou Německo, zastoupenou W.-D. Plessingem a T. Jürgensenem, jako zmocněnci, ve spolupráci s R. Bierwagenem, advokátem,

vedlejším účastníkem,

proti

Komisi Evropských společenství, zastoupené K.‑D. Borchardtem a V. Kreuschitzem, jako zmocněnci, ve spolupráci s C. Koenigem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

žalované,

podporované

ODS Optical Disc Service GmbH, se sídlem v Hamburku (Německo), zastoupené I. Brinkerem a U. Soltészem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

vedlejším účastníkem,

jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2000/796/ES ze dne 21. června 2000 o státní podpoře Německa ve prospěch CDA Compact Disc Albrechts GmbH (Durynsko) (Úř. věst. L 318, s. 62),

SOUD PRVNÍHO STUPNĚ

EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (třetí rozšířený senát),

ve složení J. Azizi, předseda, R. García-Valdecasas, J. D. Cooke, M. Jaeger a F. Dehousse, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: D. Christensen, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 5. května 2004,

vydává tento

Rozsudek

Právní rámec

1 Článek 87 ES stanoví:

„1. Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak […]“

2 Článek 88 ES stanoví:

„1. Komise ve spolupráci s členskými státy zkoumá průběžně režimy podpor existující v těchto státech. Navrhuje jim vhodná opatření, která vyžaduje postupný rozvoj nebo fungování společného trhu.

2. Zjistí-li Komise poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek, že podpora poskytovaná některým státem nebo ze státních prostředků není slučitelná se společným trhem podle článku 87 nebo že je zneužívána, rozhodne, že dotyčný stát ve lhůtě stanovené Komisí takovou podporu zruší nebo upraví. […]“

3 Podle článku 5 nařízení Rady č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88] Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339):

„1. Považuje-li Komise informace […], které jí poskytne dotyčný členský stát, za neúplné, požádá o všechny nezbytné dodatečné informace. Pokud členský stát odpoví na tuto žádost, Komise uvědomí členský stát o obdržení odpovědi.

2. Neposkytne-li dotyčný členský stát Komisi požadované informace ve lhůtě stanovené Komisí, nebo poskytne-li neúplné informace, Komise zašle upomínku poskytující přiměřenou dodatečnou lhůtu pro poskytnutí požadovaných informací.

[…]“

4 Mimoto článek 6 nařízení č. 659/1999 stanoví:

„1 Rozhodnutí o zahájení formální[ho] vyšetřovacího řízení shrne relevantní faktické a právní otázky, zahrne předběžné hodnocení Komise o charakteru navrhovaného opatření jako podpory a vyloží pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem. Rozhodnutí vyzve dotyčný členský stát a ostatní zúčastněné strany, aby předložily připomínky v předepsané lhůtě, která obvykle nepřesáhne jeden měsíc. V řádně odůvodněných případech může Komise předepsanou lhůtu prodloužit.

[…]“

5 Podle článku 10 nařízení č. 659/1999:

„1. Pokud má Komise k dispozici informace týkající se údajné protiprávní podpory, přezkoumá je bezodkladně bez ohledu na jejich zdroj.

2. V případě nutnosti si Komise vyžádá informace od dotyčného členského státu. […] čl. 5 odst. 1 a 2 se použijí přiměřeně.

3. Pokud navzdory upomínce podle čl. 5 odst. 2 dotyčný členský stát neposkytne požadované informace ve lhůtě předepsané Komisí nebo pokud poskytne neúplné informace, Komise si rozhodnutím vyžádá poskytnutí informací (dále jen ‚příkaz k poskytnutí informací‘). Rozhodnutí blíže určí, které informace jsou požadovány, a předepíše přiměřenou lhůtu, ve které mají být poskytnuty.“

6 Článek 13 odst. 1 nařízení č. 659/1999 stanoví:

„Přezkoumání možné protiprávní podpory je zakončeno přijetím rozhodnutí podle čl. 4 odst. 2, 3 nebo 4. V případě rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení je přezkoumání zakončeno přijetím rozhodnutí podle článku 7. Nesplní-li členský stát příkaz k poskytnutí informací, je rozhodnutí přijato na základě dostupných informací.“

7 Článek 14 téhož nařízení stanoví:

„1. Je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil (dále jen ,rozhodnutí o navrácení‘). Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství.

2. Podpora, která má být navrácena podle rozhodnutí o navrácení, zahrnuje úroky v přiměřené výši stanovené Komisí. Úroky jsou splatné od data, kdy byla protiprávní podpora k dispozici příjemci, do data jejího navrácení.

3. Aniž je dotčen příkaz [dotčeno usnesení] Soudního dvora Evropských společenství podle článku [242 ES], navrácení se provede bezodkladně a v souladu s postupy vnitrostátního práva dotyčného členského státu za předpokladu, že umožňují okamžitý a účinný výkon rozhodnutí Komise. Aniž je dotčeno právo Společenství, učiní za tímto účelem a v případě řízení před vnitrostátními soudy dotyčné členské státy všechny nezbytné kroky v rámci jejich právních řádů, včetně dočasných opatření.“

8 Kromě toho článek 16 nařízení č. 659/1999, nazvaný „Zneužití podpory“, stanoví:

„Aniž je dotčen článek 23, může Komise v případech zneužití podpory zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 4 odst. 4. Články 6, 7, 9 a 10, čl. 11 odst. 1, články 12, 13, 14 a 15 se použijí přiměřeně.“

9 Konečně Komise přijala v roce 1994 pokyny Společenství pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (Úř. věst. C 368, s. 12), změněné v roce 1997 (Úř. věst. C 283, s. 2) (dále jen „pokyny pro podpory na záchranu a restrukturalizaci“).

Skutkový základ sporu

10 Rozhodnutím 2000/796/ES ze dne 21. června 2000 o státní podpoře Německa ve prospěch CDA Compact Disc Albrechts GmbH (Durynsko) (dále jen „napadené rozhodnutí“) Komise rozhodla o legalitě finančních pomocí, které byly poskytnuty různými německými veřejnými subjekty během let 1991 až 1995 továrně na výrobu kompaktních disků (dále jen „CD“) a příslušenství CD, se sídlem v Albrechts, ve spolkové zemi Durynsko (dále jen „továrna na CD v Albrechts“).

A – Obecný kontext

11 V napadeném rozhodnutí Komise rozlišila tři fáze, a sice zaprvé fázi výstavby podniku, zadruhé fázi restrukturalizace podniku, a konečně odkoupení určitých aktiv podniku společností MediaTec Datenträger GmbH (dále jen „MTDA“).

1. Fáze založení podniku (od 1990 do 1992)

12 Z napadeného rozhodnutí vyplývá, že továrna na CD v Albrechts byla vybudována na základě smlouvy o společném podniku, uzavřené dne 20. února 1990, mezi jednak VEB Kombinat Robotron (ve vlastnictví státu), se sídlem v Drážďanech, ve spolkové zemi Sasko (dále jen „Robotron“), a jednak společností R. E. Pilz GmbH & Co. Beteiligungs KG (dále jen „PBK“), společností, která je součástí skupiny Pilz, se sídlem v Kranzbergu, ve spolkové zemi Bavorsko (dále jen „skupina Pilz“). Na kapitálu společného podniku, který byl nazván „Pilz & Robotron GmbH & Co. Beteiligungs KG“ (dále jen „společný podnik“), se ze dvou třetin podílel Robotron a z jedné třetiny PBK. Předmětem činnosti společného podniku byla výroba CD, obalů na CD a příslušenství. Reiner Pilz, jednatel skupiny Pilz, zajišťoval rovněž správu tohoto podniku (bod 11 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

13 Za účelem uskutečňování svého předmětu činnosti uzavřel společný podnik dne 29. srpna 1990 obecnou smlouvu se společností Pilz GmbH & Co. Construction KG, společností skupiny Pilz (dále jen „Pilz Construction“), na výstavbu továrny na výrobu CD na klíč za paušální cenu 235 525 000 německých marek (DEM). K těmto nákladům byly připočítány ještě výdaje na vybavení pozemku, odhadnuté na 7,5 milionů DEM (body 12 a 20 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

14 Mimoto, dodatkem ze dne 26. května 1992 oba společníci společného podniku uzavřeli smlouvu o zvýšení kapacity výroby CD a obalů na CD. Celková částka plnění a dodávek nezbytných za tímto účelem činila 39 milionů DEM (bod 22 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

15 Společný podnik, Robotron a PBK si za účelem financování těchto investic vzaly u konsorcia bank úvěr ve výši odpovídající potřebné částce. Tyto bankovní úvěry byly buď částečně, nebo plně zajištěny zárukami poskytnutými Treuhandanstalt, veřejnou agenturou pro financování privatizace podniků bývalé Německé demokratické republiky (dále jen „THA“) a spolkovou zemí Bavorsko. Kromě toho spolková země Durynsko a spolková země Bavorsko, posledně uvedená prostřednictvím Bayerische Landesanstalt für Aufbaufinanzierung, agentury spolkové země Bavorsko pro financování infrastruktury (dále jen „LfA“), poskytly společnému podniku investiční dotace a příspěvky.

16 Mimoto během fáze výstavby továrny na CD v Albrechts došlo k několika převodům vlastnictví podílů na kapitálu společného podniku. Nejdříve byly z důvodu likvidace společnosti Robotron THA v roce 1992 podíly na společném podniku držené touto společností prodány PBK. Následně PBK převedla takřka všechny podíly na společném podniku ve svém držení na společnost Pilz GmbH & Co. Compact Disc KG, další společnost skupiny Pilz (dále jen „Pilz Compact Disc“), takže se společný podnik stal dceřinou společností posledně uvedené. Konečně dne 24. listopadu 1992, v návaznosti na tento převod a přemístění sídla společnosti do Albrechts, změnil společný podnik svou obchodní firmu na Pilz Albrechts GmbH (dále jen „PA“). Neprodleně po tomto přemístění byl začleněn do centralizovaného systému správy financí skupiny Pilz (body 13 a 14 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

2. Fáze restrukturalizace (od 1993 do 1998)

17 Továrna na výrobu CD zahájila svůj provoz v roce 1993. Od zahájení svého provozu měla závažné obtíže a těžce se zadlužila (bod 15 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

18 Za účelem napravení této situace byla dne 7. března 1994 uzavřena smlouva o ozdravění mezi skupinou Pilz (včetně PA), bankami a veřejnými subjekty [THA, LfA, Thüringer Industriebeteiligungsgesellschaft (dále jen „TIB“) a Thüringer Aufbaubank (dále jen „TAB“)], jež se podílely na financování výstavby továrny na CD v Albrechts. V rámci této smlouvy byla buďto plně, nebo částečně splacena velká část bankovních úvěrů poskytnutých na výstavbu továrny na výrobu CD. Kromě toho na základě smlouvy o ozdravění nabyla TIB podíl na kapitálu PA ve výši 98 % a TAB nabyla podíl ve výši 2 % se zpětnou účinností k 1. lednu 1994, a PA v důsledku toho přestala být součástí skupiny Pilz. Od října 1994 tato společnost změnila rovněž obchodní firmu na CDA Compact Disc Albrechts GmbH (dále jen „CD Albrechts“) (body 15 a 17 odůvodnění napadeného rozhodnutí). TAB a LfA kromě toho poskytly CD Albrechts v letech 1994 a 1995 několik úvěrů.

19 Rovněž během roku 1994 německé orgány zjistily, že velká část finančních pomocí, které byly poskytnuty na financování továrny na CD v Albrechts, byla neoprávněna použita, zejména v rámci centralizovaného systému správy financí existujícího ve skupině Pilz, ve prospěch ostatních společností této skupiny. Mimoto dne 25. července 1995 byl podán návrh na prohlášení konkursu na majetek všech společností skupiny Pilz. Konečně, Reiner Pilz byl odsouzen k trestu odnětí svobody za podvodný konkurs a jiná provinění (bod 16 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

3. Odkoupení některých aktiv společností MTDA

20 S účinností od 1. ledna 1998 odkoupila MTDA, stoprocentní dceřiná společnost společnosti TIB, která vyvíjí činnost především v oblasti výroby high-performance nosičů dat, zejména zapisovatelných CD (CD-ROM) a DVD, část aktiv patřících CD Albrechts, a to investiční majetek, provozní aktiva, krátkodobý hmotný majetek, jakož i technické know-how a marketing (bod 18 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

21 Současně s koupí došlo ke změně obchodní firmy CD Albrechts na LCA Logistik Center Albrechts GmbH (dále jen „LCA“), a obchodní firmy MTDA na CDA Datenträger Albrechts GmbH (dále jen „CDA“). LCA nicméně zůstala vlastníkem pozemku nezbytného k provozu budov, které se na něm nacházejí, jakož i technické infrastruktury a zásobovacího zařízení. Mimoto LCA a CDA uzavřely smlouvu o výměně služeb, která obsahuje jednak nájemní smlouvu s ročním nájemným ve výši 800 000 DEM a jednak smlouvu o poskytování služeb v hodnotě přibližně 3 milionů DEM ročně, v závislosti na objemu prodeje (bod 19 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

22 Konečně, dne 22. září 2000 požádala LCA v rámci řízení o prohlášení konkursu o vstup do likvidace.

B – Průběh správního řízení

23 Když se Komise z tisku dozvěděla, že německé orgány poskytly podpory na výstavbu továrny na CD v Albrechts, od října 1994 žádala Spolkovou republiku Německo, aby jí poskytla informace týkající se těchto podpor. Následovala intenzivní výměna korespondence a různá setkání mezi německými orgány a Komisí (body 1 až 3 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

24 Dopisem ze dne 17. července 1998 (dále jen „rozhodnutí o zahájení“) Komise uvědomila Spolkovou republiku Německo o svém rozhodnutí zahájit, pokud jde o podpory, formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 ES. K tomuto dopisu byl připojen seznam otázek určených německým orgánům. Rozhodnutí o zahájení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství dne 15. prosince 1998 [Sdělení Komise podle čl. [88 odst. 2] ES určené ostatním členským státům a dalším zúčastněným stranám o podpoře poskytnuté německou vládou na vytvoření CD Albrechts GmbH v Durynsku (bývalá [s]kupina Pilz, Bavorsko), Úř. věst. C 390, s. 7].

25 Německé orgány odpověděly na rozhodnutí o zahájení zasláním různé korespondence s doplňujícími informacemi. Proběhla rovněž různá setkání mezi těmito orgány a zástupci Komise.

26 Nicméně jelikož Komise měla za to, že informace poskytnuté německými orgány nejsou dostatečnými odpověďmi na její otázky, požádala dopisem ze dne 22. července 1999, aby na ně bylo odpovězeno nejpozději do 31. srpna 1999. Po požádání dopisem ze dne 28. července 1999 o prodloužení této lhůty a po novém setkání se zástupci Komise v Bruselu dne 23. září 1999 poskytly německé orgány doplňující informace.

27 Mimoto po uplynutí lhůty stanovené v rozhodnutí o zahájení se společnost CDA, jakož i společnost Point Group Ltd, konkurent CDA, vyjádřily jako zúčastněné strany a předložily Komisi své připomínky.

28 Konečně dne 21. června 2000 Komise ukončila řízení a přijala napadené rozhodnutí.

C – Zjištění skutkového stavu a právní posouzení

29 Komise posoudila samostatně finanční pomoci, které poskytla Spolková republika Německo během fáze založení, fáze restrukturalizace, a konečně odkoupení některých aktiv CD Albrechts společností MTDA.

1. Finanční pomoci poskytnuté Spolkovou republikou Německo během fáze založení

30 V napadeném rozhodnutí Komise označila pět finančních pomocí poskytnutých během fáze založení. V přehledné tabulce obsažené v bodu 32 odůvodnění napadeného rozhodnutí je popsala následujícím způsobem:

Povaha podpory Částka v milionech DEM Příjemce Poskytovatel Datum Právní základ 1 Záruka ve výši 100 % (původně 80 %) k zajištění 52,7 milionů DEM 54,7 PBK LfA 1991 Zákon o zřizování veřejných záruk a ručení svobodného státu Bavorska 2 Investiční dotace a příspěvky 19,42 Společný podnik LfA 1991/1992 Úkol společného zájmu: „Zvýšení regionální hospodářské struktury“, zákon o investičních příspěvcích 3 Prominutí dluhu 3,0 PBK LfA 1994 Žádný 4 Ručení ve výši 100 % 190,0 Robotron, společný podnik THA 199[2] Režim THA 5 Investiční dotace a příspěvky 63,45 Společný podnik; a PA od 24.11.1992 Durynsko 1991 až 1993 Úkol společného zájmu: „Zvýšení regionální hospodářské struktury“, zákon o investičních příspěvcích Celkem 330,57

31 Z této tabulky zaprvé vyplývá, že THA poskytla v roce 1992 záruku do výše 100 % za částku 190 milionů DEM, která pokrývala velkou část bankovních úvěrů poskytnutých společnosti Robotron a společnému podniku. Podle Komise je třeba tuto záruku považovat za státní podporu neslučitelnou se společným trhem, jelikož nebyla poskytnutá v souladu s podmínkami stanovenými v režimech podpor schválených Komisí v dopise SG(91) D/17825 ze dne 26. září 1991 (dále jen „první režim THA“) a v dopise SG(92) D/17613 ze dne 8. prosince 1992 (dále jen „druhý režim THA“). Domnívá se nicméně, že z původně zajištěné částky 190 milionů DEM je třeba vrátit pouze částku ve výši 120 milionů DEM, kterou THA skutečně vynaložila z titulu záruky.

32 Zadruhé Komise shledala, že do 31. prosince 1993 poskytla spolková země Durynsko společnému podniku, následně pak PA, na základě „Investitionszulagengesetz“ (zákon o investičních příspěvcích) a dvacátého a dvacátého prvního „Rahmenpläne der Gemeischaftsaufgabe ,Verbesserung der regionalen Wirtschaftstruktur‘ “ (rámcové programy přijaté pro roky 1992 a 1993 na základě zákona ze dne 6. října 1969 o úkolech společného zájmu „Zvýšení regionálních hospodářských struktur“, dále jen „režim TIC“), investiční dotace a příspěvky v celkové částce 63,45 milionů DEM. Podle Komise byla však tato regionální podpora poskytnuta z titulu úkolu společného zájmu a na základě zákona o investičních příspěvcích nesprávně, a vzhledem k její neslučitelnosti se společným trhem musí být vrácena. S ohledem na rozhodnutí spolkové země Durynsko o nařízení navrácení částky 32,5 milionů DEM se Komise domnívá, že je třeba ještě navrátit částku 30,95 milionů DEM.

33 Zatřetí Komise shledala, že v letech 1991 a 1992 spolková země Bavorsko poskytla prostřednictvím LfA společnému podniku investiční dotace a příspěvky v celkové částce 19,42 milionů DEM. Komise usuzuje, že jelikož byly tyto dotace a příspěvky neoprávněně použity ve prospěch společností skupiny Pilz, byly poskytnuty nesprávně na základě režimu TIC a zákona o investičních příspěvcích. Podle Komise se tudíž jedná o podpory neslučitelné se Smlouvou o ES.

34 Začtvrté Komise konstatovala, že spolková země Bavorsko na základě „Richtlinien für die Übernahme von Staatsbürgschaften im Bereich der gewerblichen Wirtschaft“ (směrnice o zřizování veřejných záruk pro odvětví průmyslu, zveřejněné sdělením bavorského ministerstva financí L 6511-1/7 – 43358 ze dne 7. srpna 1973, dále jen „právní úprava o poskytování záruk spolkovou zemí Bavorsko“) zřídila záruku v rozsahu 80 až 100 % na bankovní úvěry v celkové částce 54,7 milionů DEM, které nakonec získala PBK. Německé orgány podle Komise i přes žádost o informace obsaženou v rozhodnutí o zahájení neposkytly dostatečně podrobné údaje, který by umožnily vyloučit pochybnosti, co se týče legality transakcí souvisejících se zárukou poskytnutou spolkovou zemí Bavorsko (LfA). Kromě toho, vzhledem ke skutečnosti, že dotčená podpora nesloužila k financování investic, nýbrž byla neoprávněně použita, má Komise za to, že tuto záruku je třeba považovat za neslučitelnou podporu.

35 Zapáté Komise usoudila, že prominutí dluhu LfA ve výši 3 miliony DEM, který vznikl vůči PBK z důvodu zaplacení této částky bankám z titulu záruky uvedené v bodu 34, bylo státní podporou. Podle ní je tato podpora neslučitelná se společným trhem, jelikož byla poskytnuta bez právního základu.

36 S ohledem na tato zjištění Komise dospěla k názoru, že během fáze založení továrny na CD v Albrechts poskytla Spolková republika Německo v rozporu s čl. 88 odst. 3 ES státní podpory v celkové výši 260,57 milionů DEM. Tyto podpory sestávaly z podpory spolkové země Durynsko ve výši 63,45 milionů DEM, z podpory LfA ve výši 77,12 milionů DEM (54,7 milionů DEM ve formě záruky, 19,42 milionů DEM ve formě investičních příspěvků, a 3 miliony DEM ve formě prominutí dluhu), a podpory THA ve výši 120 milionů DEM.

37 Tyto podpory byly podle Komise neslučitelné především proto, že zvýhodnily společnosti skupiny Pilz, a že v důsledku toho došlo k jejich zneužití ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES.

2. Finanční pomoci poskytnuté během fáze restrukturalizace

38 Komise v napadeném rozhodnutí označila a kvalifikovala jako podporu dvanáct finančních pomocí poskytnutých během fáze restrukturalizace podniku. V přehledné tabulce obsažené v bodu 39 odůvodnění napadeného rozhodnutí jsou tyto podpory uvedeny následovně:

Povaha podpory Částka v milionech DEM Příjemce Poskytovatel Datum Právní základ 1 Úvěr 25,0 PA TAB Říjen 1993 Žádný 2 Úvěr 20,0 PA TAB Březen 1994 Žádný 3 Kupní cena 3,0 PBK TIB Březen 1994 Žádný 4 Dotace 12,0 PA TIB Březen 1994 Žádný 5 Základní kapitál 33,0 PA TIB (98 %) TAB (2 %) Březen 1994 Žádný 6 Úvěr 2,0 PA LfA Březen 1994 Žádný 7 Půjčka od společníka 3,5 PA TIB Duben 1994 Žádný 8 Úvěr 15,0 Skupina Pilz LfA Červen 1994 Žádný 9 Úvěr 15,0 CD Albrechts TAB Říjen 1994 Žádný 10 Úvěr 7,0 CD Albrechts LfA Prosinec 1994 Žádný 11 Úvěr 9,5 CD Albrechts TAB Leden 1995 Žádný 12 Úroky 21,3 Od konce roku 1993 Celkem 166,3

39 Zaprvé Komise shledala, že TAB poskytla PA v říjnu 1993 úvěr ve výši 25 milionů DEM za účelem pokrytí nedostatku likvidity této společnosti, avšak tyto prostředky obdržely prostřednictvím centralizovaného systému správy financí skupiny Pilz přímo ostatní společnosti této skupiny.

40 Komise zadruhé zjistila, že TAB poskytla PA v březnu 1994 úvěr ve výši 20 milionů DEM za účelem splacení bankovních úvěrů zajištěných zárukou THA, ale že tyto prostředky získaly z důvodu centralizovaného systému správy financí rovněž přímo společnosti skupiny Pilz.

41 Zatřetí Komise konstatovala, že TIB uhradila PBK v březnu 1994 částku ve výši 3 miliony DEM jako kupní cenu za nabytí podílu PBK v PA.

42 Začtvrté Komise zjistila, že TIB poskytla v březnu 1994 dotaci ve formě příspěvku do kapitálu PA v celkové výši 12 milionů DEM.

43 Zapáté Komise zjistila, že v březnu 1994 TIB a TAB nabyly 98 % respektive 2 % základního kapitálu PA, v hodnotě 33 milionů DEM.

44 Zašesté Komise shledala, že spolková země Bavorko poskytla PA v březnu 1994 prostřednictvím LfA úvěr ve výši 2 miliony DEM.

45 Zasedmé Komise konstatovala, že TIB poskytla PA v dubnu 1994 půjčku společníka ve výši 3,5 milionů DEM.

46 Zaosmé Komise zjistila, že LfA poskytla v červnu 1994 skupině Pilz provozní úvěr ve výši 15 milionů DEM, který měl být použit jako překlenovací úvěr do doby nalezení nového investora do továrny na CD v Albrechts.

47 Zadeváté Komise zjistila, že TAB poskytla CD Albrechts v říjnu 1994 úvěr ve výši 15 milionů DEM. Podotkla, že i když byly tyto prostředky poskytnuty CD Albrechts, sloužily na poskytování služeb podnikům skupiny Pilz, přičemž tyto za ně nikdy nezaplatily, takže pouze tyto společnosti byly tímto zvýhodněny.

48 Zadesáté Komise zjistila, že v prosinci 1994 poskytla spolková země Bavorsko CD Albrechts prostřednictvím LfA nový úvěr ve výši 7 milionů DEM.

49 Zajedenácté Komise shledala, že TAB poskytla v lednu 1995 CD Albrechts úvěr ve výši 9,5 milionů DEM.

50 Zadvanácté Komise na základě informací německých orgánů zjistila, že PA a CD Albrechts čerpaly výhody ve formě úroků v celkové výši 21,3 milionů DEM za období od konce 1993 do 1998.

51 Podle Komise je třeba dvanáct výše popsaných finančních pomocí v celkové výši 166,3 milionů DEM považovat za protiprávní státní podpory neslučitelné se společným trhem. Jelikož totiž byly tyto pomoci výhodou pro TIB a TAB poté, co tyto společnosti převzaly ekonomickou odpovědnost za továrnu na CD v Albrechts, mohly být schváleny Komisí pouze na základě čl. 87 odst. 3 písm. c) ES a v souladu s pokyny pro podpory na záchranu a restrukturalizaci. Podle Komise je přitom zjevné, že uvedené pomoci nejsou v souladu s těmito pokyny, jelikož informace, které má k dispozici, neumožňují prokázat, že byly poskytnuty v rámci životaschopného restrukturalizačního plánu obsahujícího konkrétní provozní opatření, jenž by Komisi umožnil konstatovat obnovení rentability a dlouhodobé životaschopnosti podniku v přiměřené lhůtě. Mimoto se neobjevil žádný nový soukromý investor připravený koupit stávající společnosti LCA a CDA, tak že v případě neexistence soukromé účasti nelze stanovit, zda je podpora úměrná nákladům na restrukturalizaci.

3. K navrácení podpor

52 Komise na základě čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999 rozhodla, že Spolková republika Německo je povinna požádat o vrácení protiprávní podpory neslučitelné se společným trhem, která byla poskytnuta jak během fáze založení, tak během fáze restrukturalizace továrny na CD v Albrechts.

53 Kromě toho Komise zdůraznila, že za účelem zajištění dodržování jejího rozhodnutí a vyloučení jakéhokoli narušení hospodářské soutěže, měla povinnost v případě potřeby vyžadovat, aby řízení o navracení podpory nebylo omezeno pouze na původního příjemce podpory, ale bylo rozšířeno na podnik, který pokračoval v jeho činnosti pomocí převedených výrobních prostředků. Uvedla, že za účelem posouzení, zda podnik skutečně vyvíjí činnost původního příjemce podpory, vzala v úvahu řadu skutečností, mezi jinými předmět převodu, kupní cenu, totožnost společníků a vlastníků původního podniku a nového kupujícího, datum převodu a jeho obchodní charakter. Přitom měla za to, že v projednávaném případě LCA a CDA určitě těžily výhodu z podpory, která byla dříve poskytnuta PBK, společnému podniku a PA, poněvadž používaly některá aktiva a infrastrukturu těchto podniků, aby tam provozovaly činnost. Proto Komise rozhodla, že tyto podpory musí vrátit LCA, CDA a všechny ostatní podniky, na které byla nebo budou převedena aktiva společného podniku, PA nebo PBK, jelikož tyto je rovněž třeba považovat za „příjemce“ těchto podpor.

4. Výrok napadeného rozhodnutí

54 S ohledem na tyto závěry Komise vydala následující rozhodnutí:

„Článek 1

1. Státní podpora poskytnutá [Spolkovou republikou] Německo [ve prospěch PBK, společného podniku a PA] na výstavbu, provozování a konsolidaci továrny na CD v Albrechts (spolková země Durynsko) byla použita ve výši 260,57 milionů DEM jinými členy skupiny Pilz.

Podpora se skládá z pomoci [spolkové země] Durynsko ve výši 63,45 milionů DEM, [LfA] v celkové výši 77,12 milionů DEM a [THA] ve výši 120 milionů DEM.

Neoprávněné použití představuje zneužití podpory ve smyslu čl. 88 odst. 2 […] ES. V důsledku toho je tato podpora neslučitelná se Smlouvou o ES.

2. V souladu s čl. 87 odst. 1 […] ES je podpora v celkové výši 166,3 milionů DEM, určená na restrukturalizaci [CD Albrechts], neslučitelná s ustanoveními Smlouvy o ES.

Článek 2

1. [Spolková republika] Německo přijme všechna opatření, jež jsou nezbytná k vymáhání navrácení podpory od příjemce popsané v článku 1, která mu byla poskytnuta protiprávně.

2. Vymáhání bude provedeno v souladu s vnitrostátními postupy. Částky k navrácení jsou zvýšeny o úroky od data poskytnutí podpory příjemci až do dne, kdy ji skutečně vrátí. Tyto úroky jsou vypočteny na základě referenční sazby používané pro výpočet ekvivalentu dotace podpor poskytnutých k regionálním účelům.

3. Pro účely tohoto článku pojem ,příjemce‘ označuje [CDA] a [LCA], jakož i všechny ostatní podniky, na které byly nebo budou převedeny aktiva nebo infrastruktura [PBK], [společného podniku] nebo [PA] za účelem vyhnutí se následkům tohoto rozhodnutí.“

Řízení a návrhy účastníků řízení

55 Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 10. října 2000 podala spolková země Durynsko žalobu směřující ke zrušení napadeného rozhodnutí. Tato žaloba byla zapsána do rejstříku pod číslem T‑318/00.

56 Usnesením předsedy třetího rozšířeného senátu Soudu ze dne 28. května 2001 bylo povoleno vedlejší účastenství Spolkové republiky Německo na podporu spolkové země Durynsko a vedlejší účastenství ODS Optical Disc Service GmbH (dále jen „ODS“), konkurentu CDA, na podporu návrhů Komise.

57 ODS a Spolková republika Německo předložily svá vyjádření vedlejších účastníků dne 29. srpna a 3. září 2001. Spolková země Durynsko a Komise předložily svá vyjádření k vyjádřením vedlejších účastníků ODS a Spolkové republiky Německo dne 24. října 2001.

58 Usnesením ze dne 30. září 2002 Soud (třetí rozšířený senát) rozhodl přerušit řízení do doby vydání rozsudku Soudního dvora ve věcech C‑328/99, Itálie v. Komise, a C‑399/00, SIM 2 Multimedia v. Komise. S přihlédnutím k rozsudku v těchto spojených věcech vydanému dne 8. května 2003 vyzval Soud účastníky řízení, aby se vyjádřili k jeho následkům na projednávanou žalobu. Tato vyjádření byla předložena ve dnech 23. a 24. června 2003.

59 Na základě zprávy soudce zpravodaje Soud požádal účastníky řízení, aby se vyjádřili k příhodnosti případného spojení projednávané žaloby se žalobou podanou CDA, zapsanou do rejstříku v kanceláři Soudu pod číslem T‑324/00, jejíž předmět je shodný. Po přijetí vyjádření účastníků řízení byly věci usnesením ze dne 8. března 2004 spojeny pro účely jednání a rozsudku.

60 Na základě zprávy soudce zpravodaje Soud rozhodl zahájit ústní část řízení, a vyzval v rámci organizačních procesních opatření uvedených v článku 64 jednacího řádu Soudu účastníky řízení, aby předložili určité dokumenty a písemně jim položil otázky.

61 Řeči účastníků řízení a jejich odpovědi na otázky položené Soudem byly vyslechnuty při jednání konaném dne 5. května 2004.

62 Usnesením ze dne 23. července 2004 byla řízení T‑318/00 a T‑324/00 oddělena pro účely rozsudku.

63 Spolková země Durynsko navrhuje, aby Soud:

– zrušil napadené rozhodnutí;

– podpůrně, zrušil čl. 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž prohlašuje za neslučitelné se společným trhem podpory poskytnuté společnému podniku a PA, a zrušil čl. 1 odst. 2 a čl. 2 odst. 3 napadeného rozhodnutí;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

64 Spolková republika Německo, vedlejší účastník, navrhuje, aby Soud:

– zrušil napadené rozhodnutí.

65 Komise, podporovaná ODS, navrhuje, aby Soud:

– zamítl žalobu;

– uložil spolkové zemi Durynsko náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

I – Úvodní poznámky

66 Na podporu své žaloby uplatňuje spolková země Durynsko několik žalobních důvodů vycházejících z porušení zásady dodržování práv obhajoby, nesprávného zjištění některých skutečností, porušení povinnosti uvést odůvodnění, porušení článků 87 a 88 ES, jakož i jejich prováděcích předpisů, porušení zásady proporcionality, a konečně porušení zásady právní jistoty a „zásady jistoty“.

67 Soud se rozhodl nejprve přezkoumat žalobní důvody dovolávané na podporu návrhů na zrušení článku 1 napadeného rozhodnutí. Následně Soud přezkoumá žalobní důvody týkající se příkazu k navrácení obsaženého v článku 2 napadeného rozhodnutí.

II – K legalitě článku 1 napadeného rozhodnutí

68 Spolková země Durynsko v podstatě uplatňuje, že článek 1 napadeného rozhodnutí je protiprávní, jelikož posouzení Komise různých finančních pomocí, které byly poskytnuty v rámci projektu továrny na CD v Albrechts, je založeno na nesprávných skutkových zjištěních, je v rozporu s čl. 87 odst. 1 ES a čl. 88 odst. 2 ES, a nesplňuje povinnost uvést odůvodnění.

69 Je tedy třeba postupně přezkoumat pro každou z finančních pomocí, které byly označeny v tabulkách převzatých v bodech 30 a 38 výše, žalobní důvody předložené spolkovou zemí Durynsko.

70 Soud považuje nicméně za nezbytné úvodem přezkoumat argumentaci spolkové země Durynsko, podle které nebyla Komise oprávněna opřít se o informace dostupné v okamžiku přijetí napadeného rozhodnutí.

A – K možnosti založit napadené rozhodnutí na dostupných informacích

1. Argumenty účastníků řízení

71 Spolková země Durynsko má za to, že Komise nebyla v projednávaném případě oprávněna založit napadené rozhodnutí na informacích dostupných v okamžiku přijetí napadeného rozhodnutí. Úvodem poznamenává, že, jak vyplývá z čl. 13 odst. 1 druhé věty nařízení č. 659/1999 a z ustálené judikatury, Komise může založit rozhodnutí na informacích, které má k dispozici, pouze pokud členský stát opomenul odpovědět nebo neodpověděl úplně na příkaz k poskytnutí informací, který mu byl v tomto smyslu dán Komisí (rozsudky Soudního dvora ze dne 14. února 1990, Francie v. Komise, zvaný „Boussac“, C‑301/87, Recueil, s. I‑307, body 19 a 22, a ze dne 13. dubna 1994, Německo a Pleuger Worthington v. Komise, C‑324/90 a 342/90, Recueil, s. I‑1173, bod 26). Rovněž podotýká, že i když vnitrostátní orgány mají povinnost poskytnout Komisi všechny relevantní informace za účelem zajištění její úlohy kontrolovat státní podpory, posledně uvedená má povinnost objasnit v nejširší možné míře skutkový stav. Podle ní to znamená, že Komise jasně a přesně informuje vnitrostátní orgány o všech údajích, které potřebuje v rámci své úlohy, a že vydá rozhodnutí na základě dostupných informaci pouze v extrémním případě, kdy i přes její žádosti neobdrží požadovaná vysvětlení. Přitom podle spolkové země Durynsko německé orgány v projednávaném případě odpověděly na různé žádosti Komise o informace, a především na otázky uvedené v příloze rozhodnutí o zahájení. Poznamenává totiž, že až na jednu výjimku otázky obsažené ve výzvě dopisem ze dne 22. července 1999 neodpovídaly těm, které byly obsaženy v příloze rozhodnutí o zahájení, což podle jejího názoru prokazuje, že došlo k vývoji v řízení. Podle ní, pokud Komise měla za to, že odpovědi na otázky v příloze rozhodnutí o zahájení byly nedostačující, měla je upřesnit v dopise ze dne 22. července 1999. Spolková země Durynsko má tudíž za to, že jelikož Komise si od německých orgánů nevyžádala taková upřesnění, nebyla oprávněna založit napadené rozhodnutí na dostupných informacích.

72 Komise, podporovaná ODS, zpochybňuje tvrzení spolkové země Durynska.

2. Závěry Soudu

73 Z judikatury vyplývá, že Komise je oprávněná přijmout rozhodnutí na základě dostupných informací, pokud se jedná o případ členského státu, který neplní svou povinnost spolupracovat a který jí neposkytne informace, které od něho požadovala za účelem přezkumu slučitelnosti podpory se společným trhem (rozsudky Boussac, bod 71 výše, bod 22, a Německo a Pleuger Worthington v. Komise, bod 71 výše, bod 26). Nicméně před přijetím takového rozhodnutí musí Komise splnit určité procesní požadavky. Především musí členskému státu přikázat, aby jí poskytl ve lhůtě, kterou sama stanoví, všechny dokumenty, informace a údaje nezbytné pro přezkum slučitelnosti podpory se společným trhem. A pouze pokud členský stát navzdory příkazu Komise neposkytne požadované informace, může Komise ukončit řízení a přijmout rozhodnutí o slučitelnosti nebo neslučitelnosti podpory se společným trhem na základě dostupných informací (rozsudek Boussac, bod 71, body 19 a 22). Tyto požadavky byly převzaty a upřesněny v čl. 5 odst. 2, čl. 10 odst. 3 a čl. 13 odst. 1 nařízení č. 659/1999.

74 Právě ve světle těchto zásad je třeba v projednávaném případě zjistit, zda Komise byla oprávněna přijmout napadené rozhodnutí pouze na základě informací, které měla k dispozici v červnu 2000.

75 Nejdříve je třeba připomenout průběh správního řízení v projednávané věci.

76 Toto řízení bylo zahájeno v říjnu 1994 zasláním dopisu německým úřadům. V tomto dopise Komise od německých orgánů požadovala, aby jí poskytly informace ohledně státní pomoci poskytnuté na výstavbu továrny na CD v Albrechts. V odpovědi německé orgány dopisem ze dne 9. listopadu 1994 oznámily podporu spolkové země Durynska a spolkové země Bavorska ve prospěch společného podniku a skupiny Pilz. Dopisem ze dne 15. listopadu 1994 Komise požádala o přesnější informace o této podpoře. Německé orgány na tento dopis odpověděly dopisem ze dne 3. března 1995 tím, že doplnily oznámení sdělením nových podpor poskytnutých THA, jakož i spolkovými zeměmi Durynskem a Bavorskem. Jelikož tyto podpory již byly poskytnuty, Komise je zapsala do rejstříku pod číslem NN 54/95 (bod 2 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Dopisy ze dne 1. srpna, 16. října 1995 a 25. listopadu 1996 Komise položila doplňující otázky, na které německé orgány odpověděly dopisy ze dne 22. srpna 1995, 25. srpna 1995, 18. ledna 1996 a 17. dubna 1997. Ve dnech 3. února a 22. a 23. září 1997 proběhla mezi zástupci Komise a německých orgánů setkání v Bruselu a v Erfurtu. V dopise ze dne 20. ledna 1998 posledně uvedené předložily své souhrnné připomínky po setkání se zástupci Komise (bod 3 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

77 Jelikož Komise měla po úvodním přezkumu informací předaných německými orgány za to, že sporná opatření vyvolávala vážné obavy, co se týče jejich slučitelnosti se společným trhem, přijala dne 17. července 1998 rozhodnutí o zahájení.

78 Tímto rozhodnutím mimoto Spolkové republice Německo přikázala „sdělit jí, ve lhůtě jednoho měsíce od obdržení [uvedeného rozhodnutí] všechny dokumenty, informace a údaje nezbytné pro posouzení slučitelnosti podpor s článkem [87 ES]“. K rozhodnutí o zahájení byla připojena příloha obsahující sedm otázek.

79 Spolková republika Německo reagovala na rozhodnutí o zahájení dopisem ze dne 26. srpna 1998. Dne 15. října 1998 se uskutečnilo v Bruselu nové setkání mezi zástupci Komise a německých orgánů. Dopisem ze dne 11. listopadu 1998 posledně uvedené předložily doplňující informace.

80 Jelikož Komise měla za to, že předložené informace nebyly ještě dostatečné, dopisem ze dne 4. března 1999 ještě jednou německým orgánům přikázala, aby předložily nezbytné informace a zejména odpověděly na otázky přiložené k rozhodnutí o zahájení.

81 V odpovědi na tento nový příkaz sdělily německé orgány v dopisech ze dne 30. března, 1. dubna a 16. dubna 1999 doplňující informace.

82 Komise měla nicméně za to, že tyto informace i nadále nebyly dostatečnou odpovědí na otázky obsažené v příloze rozhodnutí o zahájení (zejména otázky č. 3 až 7 v příloze). Proto dopisem ze dne 22. července 1999 požádala, aby na ně bylo odpovězeno nejpozději do 31. srpna 1999. Mimoto požádala, aby jí Spolková republika Německo poskytla doplňující informace a dokumenty.

83 Po požádání dopisem ze dne 28. července 1999 o prodloužení lhůty stanovené Komisí a po novém setkání s jejími zástupci dne 23. září 1999 v Bruselu poskytly německé orgány dne 28. září a 19. října 1999 doplňující informace.

84 Konečně dne 21. června 2000 Komise přijala napadené rozhodnutí.

85 Pokud jde o argument spolkové země Durynsko, podle kterého německé orgány sdělily všechny požadované informace, takže Komise nebyla oprávněna opírat se o dostupné informace, je třeba úvodem konstatovat, že z průběhu správního řízení jasně vyplývá, že Komise dodržela procesní požadavky stanovené judikaturou a zakotvené v nařízení č. 659/1999. Přikázala totiž formálně třikrát, aby jí Spolková republika Německo poskytla informace nezbytné pro posouzení slučitelnosti sporných podpor se společným trhem.

86 Mimoto v rozporu s tvrzením spolkové země Durynsko z dopisu Komise ze dne 22. července 1999 nevyplývá, že německé orgány odpověděly na všechny otázky s výjimkou jedné. V tomto dopise totiž Komise naopak naléhavě požadovala, aby německé orgány odpověděly na otázky č. 3 až 7 obsažené v příloze rozhodnutí o zahájení.

87 Dále pak spolková země Durynsko neprokázala, že německé orgány vyčerpávajícím způsobem odpověděly na všechny otázky Komise uvedené v příloze rozhodnutí o zahájení. Zejména neprokázala, že tyto orgány předložily přesný několikrát Komisí požadovaný seznam podpor poskytnutých od roku 1991. Rovněž nepředložila důkaz o tom, že tyto orgány odpověděly na otázku týkající se existence případných restrukturalizačních plánů. Mimoto ze spisu vyplývá, že tyto orgány odpověděly pouze vágním způsobem na otázku týkající se popisu transakcí, které byly uzavřeny v rámci převzetí společného podniku TAB a TIB, jakož i na otázku ohledně popisu okolností a podmínek prominutí úvěrů soukromými bankami v roce 1994.

88 V tomto ohledu je třeba rovněž připomenout, že podle čl. 6 odst. 1 nařízení č. 659/1999 „[r]ozhodnutí o zahájení formální[ho] vyšetřovacího řízení shrne relevantní faktické a právní otázky, zahrne předběžné hodnocení Komise o charakteru navrhovaného opatření jako podpory a vyloží pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem“. Tímto rozhodnutím a jeho zveřejněním v Úředním věstníku Evropské unie jsou členský stát a ostatní zúčastněné strany informovány o skutečnostech, o které Komise zamýšlí opřít své rozhodnutí. Z toho vyplývá, že pokud tyto strany mají za to, že určité skutečnosti, které jsou uvedeny v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení, jsou chybné, musí tuto skutečnost oznámit Komisi během správního řízení pod hrozbou nemožnosti zpochybnění těchto skutečností v rámci sporného řízení (viz v tomto smyslu, pokud jde o členský stát, rozsudek Soudního dvora ze dne 14. září 1994, Španělsko v. Komise, C‑278/92 až C‑280/92, Recueil, s. I‑4103, bod 31). Naproti tomu, v souladu se zásadami zakotvenými judikaturou a právními předpisy uvedenými v článku 73 výše, v případě neexistence opačných informací od dotčených stran se Komise může opřít o skutečnosti, i když chybné, které má k dispozici v okamžiku příjímání konečného rozhodnutí, pokud byly dotčené skutkové poznatky předmětem příkazu Komise ve vztahu k členskému státu, aby jí poskytl nezbytné informace. Pokud naopak Komise členskému státu nepřikáže, aby jí předložil informace ohledně skutečností, které zamýšlí konstatovat, nemůže pak odůvodnit případná nesprávná skutková zjištění tím, že uplatní, že se v okamžiku přijetí rozhodnutí o ukončení formálního vyšetřovacího řízení opírala pouze o informace, které jí tehdy byly dostupné.

89 V rozporu s tím, co předestírá spolková země Durynsko, tak Komise není vyňata z veškerého soudního přezkumu, pokud jde o zjištění skutkového stavu. Pokud totiž členský stát plně splnil svou povinnost předat veškeré informace požadované Komisí, bude pro něj obzvláště jednoduché prokázat, za pomocí informací, které předal v rámci řízení, že případná nesprávná skutková zjištění v napadeném rozhodnutí nebyla způsobena jeho vinou. Mimoto, pokud Komise opře své rozhodnutí o dostupné informace týkající se určitých skutkových poznatků, aniž by v tomto ohledu dodržela procesní požadavky uznané judikaturou a převzaté v nařízení č. 659/1999, může Soud vykonávat svůj přezkum ohledně toho, zda zohlednění těchto skutkových poznatků mohlo způsobit nesprávné posouzení porušující legalitu napadeného rozhodnutí.

90 Za podmínek uvedených v bodech 85 až 88 výše a s ohledem zejména na tři příkazy Komise spolkové zemi Durynsko během správního řízení, přitom tato země neprokázala, že Komise v napadeném rozhodnutí zohlednila skutkové poznatky, aniž by dodržela v tomto ohledu vyžadované procesní požadavky. V důsledku toho byla Komise oprávněna opřít se při přijímání napadeného rozhodnutí o informace, které jí byly dostupné.

91 S ohledem na výše uvedené je namístě zamítnout projednávanou část žalobního důvodu.

B – K záruce poskytnuté PBK spolkovou zemí Bavorsko (LfA)

1. Argumenty účastníků řízení

92 Spolková země Durynsko zaprvé uplatňuje, že Komise se dopustila nesprávného skutkového zjištění, pokud jde o tuto pomoc. Zdůrazňuje totiž, že v rozporu s tím, co Komise konstatovala v bodu 30 odůvodnění napadeného rozhodnutí, záruka spolkové země Bavorsko, která nejprve kryla 80 % bankovních úvěrů poskytnutých PBK, nebyla změněna na záruku pokrývající 100 % úvěrů v celkové výši 54,7 milionů DEM. Uvádí zejména, že částka 54,7 milionů DEM, kterou zmiňuje Komise, odpovídá účetní hodnotě úvěrů (bez úroků), které byly zajištěny spolkovou zemí Bavorsko do výše 80 % v okamžiku uzavření smlouvy o ozdravění v březnu 1994. Podle ní, v rozporu s tím, co konstatovala Komise v napadeném rozhodnutí, se spolková země Bavorko nezavázala zajistit tuto částku do výše 100 %. Právě naopak, v rámci smlouvy o ozdravění byla celková částka úvěrů zajištěných spolkovou zemí Bavorsko snížena jednak následkem ustoupení bank od splacení úvěrů zajištěných do částky 12 milionů DEM, a jednak následkem různých plnění spolkové země Bavorsko. Zdůrazňuje, že se jedná pouze o zbytkovou částku, tedy 41,4 milionů DEM, kterou se v rámci smlouvy o ozdravění spolková země Bavorsko (LfA) zavázala zajistit do výše 100 %, a že v roce 1995 LfA musela splnit svou záruku v plném rozsahu, a to zaplacením odpovídající částky bankám. Mimoto upřesňuje, že pohledávka spolkové země Bavorsko za společným podnikem ve výši 41,4 milionů DEM vyplývající z této platby, jakož i jiné pohledávky spolkové země Bavorsko za touto společností ve výši 9 milionů DEM byly nakonec odkoupeny TAB dne 7. listopadu 1995 za částku 15 milionů DEM. Podle ní byla tato pohledávka TAB za společným podnikem uhrazena v plném rozsahu CDA poté, co tato nabyla aktiva LCA.

93 Spolková země Durynsko zdůrazňuje, že německé orgány sdělily tyto informace Komisi v rámci správního řízení. Podotýká totiž, že z dopisu ze dne 18. ledna 1996 a 30. března 1999 jasně vyplývá, že záruka spolkové země Bavorsko, která kryla původně 80 % bankovních úvěrů poskytnutých PBK, nebyla změněna na záruku pokrývající 100 % úvěru v celkové výši 54,7 milionů DEM. Poskytnutí této údajné záruky do výše 100 % bylo podle ní totiž ve skutečnosti plněním z původní záruky a krylo pouze zbytkovou částku ve výši 41,4 milionů DEM. Podle ní Komise nesprávně opomenula učinit zjištění v tomto ohledu, přestože byl tento poznatek rozhodující, jelikož umožňoval prokázat, že poskytnutí záruky spolkovou zemí Bavorsko ve výši 100 % v rámci smlouvy o ozdravění netvořilo novou podporu, ale plnění existující podpory, poskytnuté v rámci schváleného režimu podpor.

94 Spolková země Durynsko kromě toho zdůrazňuje, že z těchto informací vyplývá, že v rozporu s tím, co shledala Komise v bodu 30 odůvodnění napadeného rozhodnutí, LfA neuhradila částku 54,7 milionů DEM, zvýšenou o 7 milionů DEM, v rámci svého plnění ze záruky. Podle spolkové země Durynsko totiž LfA uhradila nanejvýše částku 48,4 milionů DEM, jelikož v březnu 1994 zaplatila 3 miliony DEM bankám, a poskytla PA dvě půjčky, každou ve výši 2 milionů DEM, jednu za účelem splacení zajištěných úvěrů a druhou za účelem zajištění zaplacení budoucích úroků z těchto úvěrů, a v roce 1995 zaplatila bankám 41,4 milionů DEM. Má za to, že rozdíl mezi touto částkou 48,4 milionů DEM a částkou 54,7 milionů DEM uvedenou v bodu 30 odůvodnění napadeného rozhodnutí je způsoben zejména skutečností, že Komise zohlednila určité částky dvakrát, a sice poprvé jako částku zajištěnou spolkovou zemí Bavorsko, a podruhé jako částku zaplacenou LfA z titulu této záruky.

95 Spolková země Durynsko zadruhé uplatňuje, že Komise porušila čl. 87 odst. 1 ES, jelikož se v bodech 89 až 93 odůvodnění napadeného rozhodnutí nesprávně domnívala, že z důvodu přeměny sporné záruky na záruku ve výši 100 % již nesplňovala sporná záruka podmínky stanovené v právní úpravě o poskytování záruk spolkovou zemí Bavorsko.

96 Nakonec má spolková země Durynsko za to, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění, jelikož neodůvodnila své zjištění, podle kterého nebyla záruka spolkové země Bavorsko v souladu s použitelnou právní úpravou.

97 Komise, podporovaná ODS, se domnívá, že celou argumentaci spolkové země Durynsko, pokud jde o záruku spolkové země Bavorsko, je třeba zamítnout jako neopodstatněnou.

98 Jednak zpochybňuje to, že by se dopustila pochybení ve zjištění skutkového stavu, pokud jde o tuto záruku. Podotýká úvodem, že navzdory jejímu příkazu německé orgány neobjasnily skutečnosti týkající se této pomoci. Poznamenává totiž, že v dopise ze dne 30. března 1999 se německé orgány spokojily s hodnocením zvýšení záruky z 80 % na 100 % jako „logickým“, ale nepředložily v tomto ohledu žádné vysvětlení. Proto se domnívá, že byla oprávněna, podle rozsudku Soudního dvora ze dne 30. června 1992, Itálie v. Komise, „Italgrani“ (C‑47/91, Recueil, s. I‑4145) přijmout rozhodnutí na základě dostupných informací. Přitom podle Komise z těchto informací vyplývalo, že účinné poskytnutí záruky neodpovídalo, z důvodu její přeměny, původním podmínkám stanoveným v právní úpravě o poskytování záruk spolkovou zemí Bavorsko. V tomto ohledu totiž poznamenává, že jelikož tento režim podpor, který byl předem schválen Komisí, stanovil, že záruka může krýt maximálně 80 % úvěrů, měla být v důsledku prominutí úvěrů ve výši 12 milionů DEM ze strany bank snížena záruka spolkové země Bavorsko. Mimoto uplatňuje, že ani německé orgány, ani spolková země Durynsko nebyly schopny vysvětlit zvýšení zajištěné částky z 52,72 milionů DEM na 54,72 milionů DEM. Konečně Komise poznamenává, že i kdyby měla spolková země Durynsko pravdu, když tvrdí, že zajištěné riziko bylo uskutečněno v okamžiku, kdy se spolková země Bavorsko zavázala zajistit zbývající částku ve výši 100 %, nic to nemění na tom, že spolková země Bavorsko měla zajistit novou vymahatelnou částku pouze do výše 80 %.

99 Krom toho se domnívá, že spolková země Durynsko nesprávně uplatňuje, že Komise porušila čl. 87 odst. 1 ES a povinnost uvést odůvodnění ohledně právního posouzení záruky spolkové země Bavorsko.

2. Závěry Soudu

100 Spolková země Durynsko zpochybňuje legalitu článku 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž jako státní podporu neslučitelnou se společným trhem kvalifikuje finanční pomoc poskytnutou LfA ve formě záruky za úvěr ve výši 54,7 milionů DEM, z důvodů nesprávného skutkového zjištění, porušení čl. 87 odst. 1 ES a porušení povinnosti uvést odůvodnění.

101 V tomto ohledu je úvodem třeba přezkoumat, zda se Komise nedopustila nesprávného skutkového zjištění tím, že v bodu 30 odůvodnění napadeného rozhodnutí shledala, že „[z] důvodu poskytnutí tak významných regionálních podpor byla účetní hodnota úvěru konsorcia bank, a sice 65,85 milionů DEM, nakonec pouze 54,7 milionů DEM“, a že „LfA zřídila tedy záruku zajišťující 100 % této částky namísto původně stanovených 80 %“.

102 Jak bylo zdůrazněno v bodu 88 výše, tak tomu může být jen tehdy, pokud je spolková země Durynsko schopna prokázat, že Komise v rámci správního řízení obdržela nezbytné informace, které jí umožňovaly opravit případné nepřesnosti skutečností uvedených v rozhodnutí o zahájení.

103 V tomto ohledu je namístě připomenout, že v bodu 2.2.1 třetím pododstavci rozhodnutí o zahájení Komise uvedla, že „[s]polková země Bavorsko zřídila k tomuto úvěru záruku na základě schváleného režimu podpor“, a že „tato záruka kryla 80 % jeho částky, tedy 52,72 milionů [DEM]“. V pátém pododstavci téhož bodu rozhodnutí o zahájení je uvedeno následující:

„Jelikož [PBK] byla ve skutečnosti příjemcem vyšších investičních dotací a příspěvků, nežli bylo stanoveno, byl úvěr ve výši 65,85 milionů [DEM] poskytnutý konsorciem bank převeden pouze do výše 54,7 milionů [DEM]. V roce 1994 proto spolková země Bavorsko změnila svou záruku, která se původně vztahovala na 80 % částky úvěru (52,72 milionů [DEM]) na záruku ve výši 100 % (54,7 milionů [DEM]) […]“

104 Konečně rozhodnutí o zahájení v rámci prozatímního posouzení podpor stanoví, že „[K]omise má rovněž závažné pochybnosti, zda opatření přijatá v rámci této záruky, tedy její přeměny na záruku ve výši 100 % a zvýšení zajištěné částky z 52,72 milionů [DEM] na 54,7 milionů [DEM], spadají pod [schválený režim podpor]“ (bod 3.1.1 první pododstavec rozhodnutí o zahájení).

105 Z těchto úvah jasně vyplývá, že Komise ve stádiu zahájení řízení dospěla z informací, které jí byly dostupné, k závěru, že jednak v roce 1994 byla záruka spolkové země Bavorsko pokrývající původně 80 % úvěru přeměněna na záruku ve výši 100 % a jednak že zajištěná částka byla zvýšena z 52,75 na 54,7 milionů [DEM].

106 Je přitom třeba zdůraznit, že v dopise ze dne 30. března 1999 německé orgány uvedly své stanovisko ohledně tohoto vylíčení skutečností, pokud jde o záruku spolkové země Bavorsko. Zdůraznily totiž, že v rámci smlouvy o ozdravění banky prominuly částku 12 milionů DEM z úvěrů zajištěných touto zárukou, a že z důvodu tohoto prominutí bylo jejich vlastní riziko z těchto úvěrů kryto v plném rozsahu, takže „zbytková částka úvěrů zůstala v důsledku toho pokryta ve výši 100 % zárukou spolkové země Bavorsko“. Mimoto připomněly vývoj úvěrů zajištěných touto zárukou. Z tohoto popisu vyplývá, že před prominutím ze strany bank v rámci smlouvy o ozdravění činila celková částka úvěrů krytých zárukou spolkové země Bavorsko 58,4 milionů DEM. Po prominutí částky ve výši 12 milionů DEM bankami, plnění spolkové země Bavorsko z titulu její záruky částky ve výši 3 miliony DEM a poskytnutí LfA společnosti PA úvěru ve výši 2 miliony DEM na splacení úvěrů, byla částka záruky snížena na 41,4 milionů DEM.

107 S ohledem na tyto informace, které Komise podrobně nepopírá a nejsou vyvráceny žádnou písemností ve spise, je třeba dospět k závěru, že Komise v podstatě nesprávně v bodu 30 napadeného rozhodnutí shledala, že zajištěná částka byla zvýšena z 52,72 na 54,7 milionů DEM.

108 Co se týče následků tohoto skutkového pochybení, je třeba zdůraznit, že Komise měla na základě zjištění uvedeného v bodu 30 odůvodnění napadeného rozhodnutí za to, že částka podpory k navrácení z titulu záruky spolkové země Bavorsko činila 54,7 milionů DEM (body 89 až 93 a 123 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Z toho vyplývá, že z důvodu výše uvedeného nesprávného skutkového zjištění Komise stanovila nesprávně částku podpory k navrácení.

109 V tomto ohledu se Soud rovněž domnívá, že nemá k dispozici všechny skutečnosti, které by mu umožnily vykonat jeho přezkum opodstatněnosti napadeného rozhodnutí, a že je proto povinen uplatnit i bez návrhu žalobní důvod vyplývající z nedostatku odůvodnění napadeného rozhodnutí v tomto ohledu (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 20. února 1997, Komise v. Daffix, C‑166/95 P, Recueil, s. I‑983, bod 24; rozsudky Soudu ze dne 2. července 1992, Dansk Pelsdyravlerforening v. Komise, T‑61/89, Recueil, s. II‑1931, bod 129, a ze dne 8. července 2004, Mannesmannröhren-Werke v. Komise, T‑44/00, Sb. rozh. s. II‑2223, bod 210). Odůvodnění obsažené v bodech 30, 32 a 89 odůvodnění napadeného rozhodnutí totiž brání výkonu přezkumu Soudem tím, že přesně a konzistentně nevysvětluje způsob, kterým Komise stanovila spojení mezi zaprvé částkou bankovních úvěrů, sníženou z 65,58 na 54,7 milionů DEM (bod 30 odůvodnění napadeného rozhodnutí), zadruhé částkou záruky poskytnuté LfA, zvýšenou z původní výše 80 % úvěrů na 100 % úvěrů (body 30 a 32 odůvodnění napadeného rozhodnutí), a zatřetí částkou poskytnuté záruky, zvýšené z 52,72 na 54,7 milionů DEM (bod 30 a 89 odůvodnění napadeného rozhodnutí), aby tak odůvodnila svůj výpočet příslušné hodnoty dotčených podpor a dospěla ke svému nesprávnému závěru uvedenému v bodu 108 výše. Mimoto Komise v napadeném rozhodnutí ani neodpověděla na argumenty Spolkové republiky Německo uvedené v dopisech německých orgánů ze dne 18. ledna 1996 a 30. března 1999, podle kterých byly pohledávky spolkové země Bavorsko odkoupeny s konečnou platností TAB za částku 15 milionů DEM, ani neodůvodnila své posouzení ohledně případného dopadu této transakce na hodnotu a vrácení dotčených podpor. Za těchto okolností je třeba konstatovat, že z těchto různých důvodů Komise rovněž porušila povinnost uvést odůvodnění stanovenou v článku 253 ES.

110 Je třeba dále přezkoumat, zda Komise v rámci svého právního posouzení této finanční pomoci rovněž porušila čl. 87 odst. 1 a 2 ES. V tomto ohledu je třeba připomenout, že spolková země Durynsko uplatňuje, že Komise nesprávně konstatovala, že nebyly dodrženy podmínky obsažené v právní úpravě o poskytování záruk spolkovou zemí Bavorsko, jelikož jednak došlo k přeměně původní záruky na záruku ve výši 100 % a jednak byly úvěry kryté touto zárukou použity neoprávněně ve prospěch skupiny Pilz. Podle spolkové země Durynsko z toho Komise rovněž neopodstatněně vyvodila, že záruka spolkové země Bavorsko byla hned od začátku neslučitelná se společným trhem.

111 Je třeba nejprve připomenout, že v bodu 89 až 93 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise vysvětlila důvody, které ji vedly k rozhodnutí vyžadovat navracení částky podpory odpovídající záruce spolkové země Bavorsko. Poté, co tak Komise v bodu 89 odůvodnění zdůraznila, že neúplné informace německých orgánů neumožnily odstranit pochybnosti ohledně přeměny původní záruky, konstatovala, že v rozporu s požadavky právní úpravy o poskytování záruk spolkovou zemí Bavorsko „dotčená podpora zjevně nesloužila k financování investice, jež byla předmětem žádosti o pomoc, a investor neposkytl vlastní prostředky v náležitém poměru k nákladům investice“ (bod 90 a 91 odůvodnění). Mimoto poznamenala, že prohlášení německých orgánů, podle kterých zajištěné úvěry čerpaly ve většině případů pouze společnosti skupiny Pilz, umožňují dospět k závěru o zneužití podpor (bod 92 odůvodnění). Dospěla proto k závěru, že „podpora nebyla použita na investiční projekt na výstavbu továrny na CD, nýbrž sloužila na podporu skupiny Pilz jako celku, a tudíž byla zneužívána ve smyslu čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES“, a že „[v] důsledku toho podpora není slučitelná s ustanoveními Smlouvy o ES a musí být zrušena a navrácena německými orgány“ (bod 93 odůvodnění).

112 Zaprvé z těchto důvodů jasně vyplývá, že Komise měla z důvodu zneužití podpory poskytnuté v rámci záruky spolkové země Bavorsko za to, že tato podpora musí být vrácena. Jak to Komise správně zdůrazňuje, otázka přeměny původní záruky na záruku ve výši 100 % byla připomenuta pouze podpůrně a není v žádném případě základem pro posouzení Komise v tomto kontextu.

113 Zadruhé je třeba zdůraznit, že pojem zneužití vyplývá přímo z čl. 88 odst. 2 prvního pododstavce ES, který stanoví, že „[z]jistí-li Komise poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek, že podpora poskytovaná některým státem nebo ze státních prostředků […] je zneužívána, rozhodne, že dotyčný stát ve lhůtě stanovené Komisí takovou podporu zruší nebo upraví“. Mimoto čl. 1 písm. g) nařízení č. 659/1999 definuje pojem „zneužití podpory“ jako „podporu použitou příjemcem v rozporu s rozhodnutím přijatým na základě čl. 4 odst. 3 nebo čl. 7 odst. 3 nebo 4 tohoto nařízení“.

114 Z těchto ustanovení vyplývá, že za účelem prokázání, že podpora poskytnutá v souladu se schváleným režimem podpor byla zneužita, musí Komise dokázat, že tato podpora byla použita v rozporu s režimem schváleným Komisí, tedy že došlo k porušení vnitrostátních právních předpisů upravujících tento režim nebo doplňujících podmínek přijatých členským státem v rámci schválení režimu Komisí.

115 Je přitom třeba konstatovat, že Komise v projednávaném případě jasně prokázala, že záruka spolkové země Bavorsko byla použita v rozporu s právní úpravou o poskytování záruk spolkovou zemí Bavorsko. Komise nejprve v bodu 90 odůvodnění napadeného rozhodnutí připomněla, že na základě tohoto režimu poskytuje spolková země Bavorsko záruky za účelem krytí úvěrů určených na financování investice (výstavba, rozšíření, atd.), a že pro možnost čerpání této záruky se způsobilý podnik musí v náležité míře účastnit na financování projektu vlastními prostředky, a tak zajistit celkové financování projektu placením úroků a splácením úvěrů v přiměřených lhůtách. Následně konstatovala, že jednak „podstatná část dotčené podpory zjevně nesloužila k financování investice, jež byla předmětem žádosti o pomoc, a investor neposkytl vlastní prostředky v náležitém poměru k nákladům investice“ (bod 91 odůvodnění) a jednak „tyto úvěry zajištěné veřejnou zárukou […] čerpaly ve většině případů pouze společnosti skupiny Pilz“ (bod 92 odůvodnění).

116 S ohledem na výše uvedené není skutečnost, že záruka byla původně poskytnuta v souladu s režimem podpor, relevantní. Jak totiž správně zdůrazňuje Komise, zneužitím podpory není původní poskytnutí podpory, nýbrž její následné použití v rozporu s ustanoveními schváleného režimu podpor. Mimoto z čl. 88 odst. 2 prvního pododstavce ES jasně vyplývá, že zjištění zneužití je odlišným kritériem nezávislým na kriteriu slučitelnosti se společným trhem, jež takto samo o sobě odůvodňuje rozhodnutí Komise o zrušení nebo změně podpory. V rozporu s tvrzením spolkové země Durynsko Komise tedy v napadeném rozhodnutí právem nezahrnula odůvodnění směřující k prokázání neslučitelnosti záruky spolkové země Bavorsko se společným trhem. Z toho tak vyplývá, že Komise splnila v tomto ohledu svou povinnost uvést odůvodnění podle článku 253 ES.

117 Proto je třeba argumenty spolkové země Durynsko ohledně údajného porušení článku 87 ES zamítnout jako neopodstatněné.

118 S ohledem na výše uvedené je třeba zrušit článek 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž v něm Komise měla za to, že státní podpora poskytnutá v rámci výstavby továrny na CD v Albrechts zahrnuje částku 54,7 milionů DEM z titulu záruky spolkové země Bavorsko.

C – K prominutí dluhu ve výši 3 miliony DEM ve prospěch PBK spolkovou zemí Bavorsko (LfA)

1. Argumenty účastníků řízení

119 Spolková země Durynsko uplatňuje, že Komise v bodu 96 odůvodnění napadeného rozhodnutí nesprávně konstatovala, že PBK byla příjemcem podpory z důvodu prominutí dluhu LfA ve výši 3 miliony DEM tomuto podniku. Poznamenává totiž, že Komise tímto zjištěním zobecňuje skutečnost, že již zohlednila tuto částku jako podporu v rámci posouzení záruky poskytnuté spolkovou zemí Bavorsko, tedy částky ve výši 54,72 milionů DEM. Přitom jak to německé orgány sdělily Komisi v dopisech ze dne 3. března 1995 a 30. března 1999, vznik této pohledávky za PBK je přesně důsledkem zaplacení odpovídající částky bankám za účelem snížení výše úvěrů krytých původní zárukou.

120 Dále uplatňuje, že se Komise dopustila nesprávného posouzení, když se v napadeném rozhodnutí domnívala, že prominutí dluhu LfA ve výši 3 miliony DEM představuje novou podporu. Poznamenává totiž, že, jak je zdůrazněno v předcházejícím bodu, tato pomoc sloužila ke splacení bankovních úvěrů, které byly poskytnuty pro účely výstavby továrny na CD v Albrechts a které byly kryty zárukou spolkové země Bavorsko. V každém případě má za to, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění, jelikož neuvedla důvody, pro které měla za to, že prominutí dluhu LfA ve výši 3 miliony DEM ve prospěch PBK tvořilo podporu neslučitelnou se společným trhem.

121 Komise, podporovaná ODS, zpochybňuje v plném rozsahu argumentaci spolkové země Durynsko ohledně prominutí dluhu ve výši 3 miliony DEM. Podotýká nejprve, že se nedopustila nesprávného skutkového zjištění a nesprávného právního posouzení ohledně této pomoci, jelikož se nejednalo o plnění ze záruky, které bylo kvalifikováno jako doplňková podpora, nýbrž právě následné prominutí dluhu vzniklého tímto plněním. Mimoto zdůrazňuje, že i přestože toto prominutí bylo kvalifikováno jako podpora při zahájení formálního vyšetřovacího řízení, zejména v tabulce na straně 9 rozhodnutí o zahájení, německé orgány proti němu následně nepodaly žádné námitky. Komise má mimoto za to, že dodržela svou povinnost uvést odůvodnění ohledně této podpory. Podotýká totiž, že v bodu 96 odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala, na základě neúplných informací od německých orgánů, že se jednalo o podporu, která byla poskytnuta bez právního základu, a která byla proto neslučitelná se společným trhem.

2. Závěry Soudu

122 Spolková země Durynsko ohledně prominutí dluhu LfA ve výši 3 miliony DEM vůči PBK uplatňuje nesprávné skutkové zjištění, zjevně nesprávné posouzení a porušení povinnosti uvést odůvodnění.

123 Úvodem je třeba připomenout, že v bodu 96 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise konstatovala, že „[v]zdání se splacení úvěru ve výši 3 miliony DEM […] je rovněž třeba považovat za neslučitelnou podporu, která musí být vrácena, jelikož byla poskytnuta bez právního základu“.

124 Podle spolkové země Durynsko se toto zjištění zakládá na nesprávném skutkovém zjištění a na nesprávném právním posouzení, jelikož tím, že Komise zohlednila rovněž jak celkovou částku záruky spolkové země Bavorsko (54,7 milionů DEM) tak i hodnotu pohledávky, kterou se posledně uvedená rozhodla nevymáhat od PBK (3 miliony DEM), zohlednila tutéž podporu dvakrát. V každém případě Komise porušila povinnost uvést odůvodnění, protože neuvedla důvody, proč považovala prominutí dluhu za podporu neslučitelnou se společným trhem.

125 V tomto ohledu je třeba připomenout, že je třeba posoudit jak existenci, tak i význam podpory s ohledem na situaci v okamžiku jejího poskytnutí. Proto skutečnost, že veřejná záruka je poskytnuta za okolností, kdy se přijímající podnik nachází v obtížné situaci, nemění povahu této záruky z hlediska článku 87 ES a nezakládá novou podporu.

126 Je pravda, že v určitých případech skutečnost, že se veřejný ručitel jednostranně vzdá svých práv, která má vůči příjemci na základě plnění ze záruky, může být podporou. Toto je zejména případ, kdy veřejný ručitel nejedná jako racionální hospodářský subjekt při provádění veškerých možných kroků za účelem splacení částky, kterou musel splatit z titulu záruky. Mimoto pokud se ukáže, že prominutí dluhu původně krytého zárukou je po jejím plnění konečné, což tak vede k přímému snížení zadlužení příjemce, může být toto prominutí v zásadě podporou odlišnou v tom, že poskytuje dodatečné hospodářské zvýhodnění ve vztahu k záruce, jakož i k plnění z ní.

127 Přitom je třeba poznamenat, že Komise až v průběhu jednání uvedla, že nekvalifikovala jako dodatečnou podporu plnění ze záruky, ale právě následné prominutí dluhu vzniklého z tohoto plnění. Je nicméně třeba konstatovat, že bod 31 a 96 odůvodnění napadeného rozhodnutí neumožňují ani procesním subjektům, ani Soudu pochopit, právně dostačujícím způsobem, odůvodnění předložené v tomto ohledu, a tedy přezkum Soudu důvodů, na základě kterých měla Komise při přijímání tohoto rozhodnutí za to, že prominutí dluhu tvořilo novou podporu, odlišnou od té, která byla vzata v úvahu z titulu záruky spolkové země Bavorsko nebo jejího plnění. Mimoto podle ustálené judikatury nemohou vysvětlení předložená Komisí v průběhu sporného řízení před Soudem v zásadě napravit nedostatky v odůvodnění napadeného rozhodnutí (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 24. října 1996, Německo a další v. Komise, C‑329/93, C‑62/95 a C‑63/95, Recueil, s. I‑5151, body 47 a 48; rozsudky Soudu ze dne 25. června 1998, British Airways a další a British Midland Airways v. Komise, T‑371/94 a T‑394/94, Recueil, s. II‑2405, body 116 až 119, a ze dne 18. ledna 2005, Confédération nationale du Crédit mutuel v. Komise, T‑93/02, Sb. rozh. s. II‑143, body 123 až 126).

128 Aniž by proto bylo nezbytné přezkoumat otázku, zda Komise opravdu vzala v úvahu tutéž podporu dvakrát, má Soud v každém případě za to, že se Komise nemohla spokojit se zjištěním obsaženým v bodu 96 odůvodnění napadeného rozhodnutí, že prominutí úvěru bylo podporou neslučitelnou se společným trhem, jelikož byla „poskytnuta bez právního základu“.

129 Aniž by proto bylo nezbytné přezkoumat ostatní části žalobního důvodu, kterých se dovolává v tomto ohledu spolková země Durynsko, spolková země Durynsko správně uplatňuje, že Komise porušila svou povinnost uvést odůvodnění podle článku 253 ES, co se týče kvalifikace prominutí dluhu LfA ve výši 3 miliony DEM vůči PBK jako podpory.

130 S ohledem na výše uvedené je třeba zrušit čl. 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž Komise měla za to, že státní podpora pro účely výstavby, provozování a konsolidace továrny na CD v Albrechts zahrnuje částku ve výši 3 miliony DEM z titulu prominutí dluhu vůči PBK.

D – K investičním dotacím a příspěvkům ve výši 63,45 milionů DEM a 19,42 milionů DEM poskytnutých spolkovou zemí Durynsko a spolkovou zemí Bavorsko (LfA) společnému podniku a PA

1. Argumenty účastníků řízení

131 Spolková země Durynsko uplatňuje, že se Komise dopustila několika nesprávných skutkových zjištění, nesprávných posouzení a porušila povinnost uvést odůvodnění, co se týče investičních dotací a příspěvků poskytnutých spolkovou zemí Durynsko a spolkovou zemí Bavorsko (LfA).

132 Nejdříve uplatňuje, že jelikož Komise v bodu 88 odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala, že rozhodnutí bylo přijato proti CD Albrechts za účelem vymáhání vrácení částky 32,45 milionů DEM poskytnuté z titulu investičních dotací a příspěvků, které tato země poskytla, v článku 2 napadeného rozhodnutí nesprávně vyžaduje navrácení celé částky těchto dotací, tedy částky 63,45 milionů DEM.

133 Dále uplatňuje, že v rozporu s tím, co Komise shledala v bodu 87 a 88 odůvodnění napadeného rozhodnutí, investiční dotace a příspěvky, které byly poskytnuty v rámci založení továrny na CD v Albrechts, jsou existujícími podporami v souladu s režimy podpor předem schválených Komisí, a nejsou novými podporami, které by byly neslučitelné se společnými trhem proto, že byly poskytnuty v rozporu s domnělým zákazem podpory na vybavení propojených podniků. Poznamenává totiž, že obecně ani zákon o investičních příspěvcích, ani TIC režim, ani právo Společenství neobsahují zákaz takového dosahu. Dále poznamenává, že i pokud by režim TIC obsahoval takový zákaz podpory na vybavení propojených podniků, tento zákaz byl v projednávaném případě dodržen, jelikož před poskytnutím dotací pokaždé vyžadovala potvrzení od společného podniku, že dotace nebudou sloužit na podporu vybavení propojených podniků. Podle ní tyto skutečnosti vyplývají jasně z obžaloby státního zastupitelství u Landgericht Mühlhausen ze dne 9. dubna 1998, která byla sdělena Komisi v příloze dopisu ze dne 28. září 1999. Mimoto podle jejího názoru není možné mít za to, že v okamžiku uzavření smlouvy o výstavbě továrny na CD v Albrechts byly vztahy mezi společným podnikem a Pilz Construction vztahy mezi „propojenými podniky“, jelikož v tomto okamžiku byla skupina Pilz pouze menšinovým podílníkem společného podniku. Domnívá se proto, že jelikož poskytnutí dotací bylo v souladu s podmínkami stanovenými v režimu TIC, spadalo tak pod schválený režim podpor, a proto bylo slučitelné se společným trhem. Podle ní to bylo totiž pouze neoprávněné použití části dotací ve prospěch skupiny Pilz, které způsobilo, že tato část investičních dotací byla v rozporu s podmínkami stanovenými v režimu TIC, a proto je neslučitelná se společným trhem. V tomto ohledu mimoto zpochybňuje tvrzení Komise, že během formálního vyšetřovacího řízení německé orgány nepředložily důkaz o tom, že část dotací byla použita řádným způsobem. Poznamenává totiž, že tato informace byla obsažena v obžalobě státního zastupitelství u Landgericht Mühlhausen ze dne 9. dubna 1998 (strany 10 až 12).

134 Mimoto, co se týče poskytnutí investičních příspěvků, spolková země Durynsko uplatňuje, že Komise nestanovila podmínky pro jejich poskytování, a proto dospěla nesprávně k závěru, že domnělý zákaz podpory uvnitř propojených podniků bránil poskytnutí těchto příspěvků. Poznamenává totiž, že zákon o investičních příspěvcích nestanoví takový zákaz, a že naopak zakotvuje právo investora na poskytnutí těchto příspěvků bez ohledu na dodavatele vybavení. Mimoto podle ní Komise nezohlednila skutečnost, že část investičních příspěvků, a sice částka ve výši 6,137 milionů DEM, byla předmětem žádosti o navrácení, a že pro zbývající částku byly zákonné podmínky nepochybně splněny.

135 Konečně spolková země Durynsko zpochybňuje tvrzení ODS, podle kterého investiční dotace a příspěvky neměly být poskytnuty, jelikož investiční projekt byl zahájen dne 29. srpna 1989, tedy před sjednocením Německa. Podle ní, mimo skutečnost, že toto zjištění je nesprávné, je třeba poznamenat, že usnesení o plánování ze dne 25. ledna 1991 o podrobnostech způsobu poskytování podpory podle režimu TIC umožnilo podporovat rovněž projekty, které byly zahájeny po 1. červenci 1990, a tedy před 3. říjnem 1990 (Bundestag, tisk 12/895, příloha 4). Mimoto zdůrazňuje, že co se týče investičních příspěvků, příslušná právní úprava již byla na území Německé demokratické republiky v platnosti před sjednocením, a zůstala v platnosti po sjednocení na základě smlouvy ze dne 31. srpna 1990 mezi Spolkovou republikou Německo a Německou demokratickou republikou o sjednocení Německa (BGBl. 1990 II, s. 889).

136 Komise zpochybňuje, že se ohledně investičních dotací a příspěvků dopustila nesprávného skutkového zjištění a nesprávného posouzení.

137 Úvodem zdůrazňuje, že tvrzení spolkové země Durynsko, že nezohlednila podmínku, kterou posledně uvedená výslovně stanovila pro poskytnutí investičních dotací na základě režimu TIC, je nepochopitelné, jelikož přesně na této podmínce založila své právní posouzení těchto podpor (body 87 a 88 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Má kromě toho za to, že přidání takové podmínky bylo logické, jelikož i když neexistuje obecný zákaz poskytování dotací propojeným podnikům, je nicméně třeba zakázat poskytnutí veřejných prostředků, když v rámci centralizovaného systému správy financí jsou tyto prostředky automaticky použity v rozporu se svým účelem a plynou z tohoto důvodu do jiných podniků skupiny, které nesplňují podmínky pro poskytnutí uvedených dotací (v projednávaném případě společnosti skupiny Pilz). Poznamenává totiž, že pokud jsou dotace schválené na základě čl. 87 odst. 3 ES poskytnuty podniku, který je součástí centralizovaného systému správy financí, je třeba tyto dotace výjimečně považovat za bez dalšího protiprávní, a tudíž je třeba je navrátit. Podle Komise totiž takový systém od začátku brání tomu, aby dotace byly použity ke svému účelu. Kromě toho podle ní je žádost spolkové země Durynsko o navrácení investičních dotací přiznáním nesprávného použití těchto podpor společným podnikem. Má navíc zato, že pokud chce spolková země Durynsko uplatňovat, že zbytek dotací byl použit správně, musí toto tvrzení prokázat. Poznamenává nicméně, že během správního řízení ani německé spolkové orgány, ani spolková země Durynsko, ani žádný další subjekt nebyly schopny prokázat, že aspoň část dotací sloužila na výstavbu, rozšíření, transformaci nebo racionalizaci podniku.

138 Dále podotýká, že jelikož jí německé orgány nepředaly rozhodnutí spolkové země Durynsko požadující navracení podpor, neměla jinou možnost než opřít své rozhodnutí o informace, které měla k dispozici v okamžiku přijetí napadeného rozhodnutí, tedy obžalobu státního zastupitelství u Landgericht Mühlhausen ze dne 9. dubna 1998. Přitom podle ní z tohoto dokumentu vyplývá, že při výpočtu částky podpor, jejíž navrácení žádaly, durynské orgány vycházely nesprávně z předpokladu, že zneužitá částka byla nižší, jelikož v době určení částky, jež má být vrácena, ještě nevěděly, že byl porušen zákaz dotací propojeným podnikům ohledně celého projektu, a že proto neměla být poskytnuta žádná dotace. Má proto za to, že měla v napadeném rozhodnutí právem za to, že všechny poskytnuté dotace je třeba kvalifikovat za protiprávní, a tudíž je třeba je navrátit. Podle ní je navíc tento závěr třeba přijmout, jelikož v okamžiku přijetí napadeného rozhodnutí neměla k dispozici informace, ze kterých by vyplývalo, že částka 32,45 milionů DEM požadovaná spolkovou zemí Durynsko byla skutečně vrácena.

139 Mimoto v odpovědi na argumentaci spolkové země Durynsko, podle které nezohlednila možnost, že továrna na CD v Albrechts je dotovaná v rámci režimu regionálních podpor, připomíná, že se během posouzení investičních dotací a příspěvků opírala o pokyny k vnitrostátní regionální podpoře [Sdělení Komise o pokynech k vnitrostátní regionální podpoře (Úř. věst. 1998, C 74, s. 9), naposledy změněné sdělením pozměňujícím pokyny k vnitrostátní regionální podpoře (Úř. věst. 2000, C 258, s. 5), dále jen „pokyny k regionální podpoře“], takže není namístě projednat tuto otázku.

140 Konečně má za to, že jelikož je jednak nesporné, že investiční příspěvky byly použity v rámci centralizovaného systému správy financí neoprávněně, a že jednak nebyl předložen důkaz o správném použití části příspěvků, je třeba vyžadovat vrácení těchto příspěvků v plném rozsahu, jelikož je třeba je od jejich poskytnutí považovat za neslučitelné. Poznamenává, že i když již bylo požadováno navrácení částky ve výší 6,4 milionů DEM, zvýšené o 2,2 milionů DEM (bod 79 odůvodnění napadeného rozhodnutí), nemá k dispozici informace ohledně skutečného zaplacení této částky, takže vyžadovala zaplacení celé částky, tedy 19,42 milionů DEM. Má rovněž za to, že argument spolkové země Durynsko, podle kterého nerozhodla o investičních příspěvcích, není v souladu se skutečností. Poznamenává totiž, že rozhodla o této otázce, jelikož, s odkazem na předcházející body odůvodnění, v bodu 94 odůvodnění napadeného rozhodnutí prokázala neslučitelnost těchto příspěvků, přičemž se opřela o prohlášení německých orgánů, která umožňovala domnívat se, že prostředky nebyly vynaloženy na investiční projekt, ale sloužily k udržení provozu celé skupiny Pilz, a tedy byly zneužity.

141 ODS se, co se týče investičních dotací a příspěvků, připojuje k vysvětlením Komise. Zdůrazňuje kromě toho, že existuje ještě další důvod ve prospěch názoru Komise, podle kterého nebyly investiční dotace a příspěvky poskytnuté společnému podniku a poté PA v souladu s režimem podpor stanoveným v zákoně o investičních příspěvcích a s režimem TIC, které byly schváleny Komisí. Poznamenává totiž, že podle tvrzení samotné spolkové země Durynsko byly tyto podpory poskytnuty před sjednocením, tedy v okamžiku, kdy tyto režimy podpor ještě nevstoupily ve vztahu ke spolkové zemi Durynsko (body 1.2, 3.2 a 2.9.2 režimu TIC a pokynů k regionální podpoře, bod 4.2) v platnost.

2. Závěry Soudu

142 V rámci této části žalobního důvodu je namístě přezkoumat samostatně argumenty spolkové země Durynsko týkající se investičních dotací a příspěvků poskytnutých spolkovou zemí Durynsko a argumenty týkající se investičních dotací a příspěvků poskytnutých spolkovou zemí Bavorsko (LfA). V napadeném rozhodnutí totiž Komise rozdílně odůvodnila tyto dvě pomoci.

a) K investičním dotacím a příspěvkům poskytnutým spolkovou zemí Durynsko

143 Podle čl. 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí jsou investiční dotace a příspěvky poskytnuté spolkovou zemí Durynsko neslučitelné se Smlouvou o ES, jelikož byly zneužívány ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES.

144 Pojem zneužívání vyplývá přímo z čl. 88 odst. 2 ES, který stanoví, že „[z]jistí-li Komise poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek, že podpora poskytovaná některým státem nebo ze státních prostředků […] je zneužívána, rozhodne, že dotyčný stát ve lhůtě stanovené Komisí takovou podporu zruší nebo upraví“. Podle čl. 1 písm. g) nařízení č. 659/1999 je podpora zneužita, pokud je „použitá příjemcem v rozporu s rozhodnutím přijatým na základě čl. 4 odst. 3 nebo čl. 7 odst. 3 nebo 4 [uvedeného] nařízení“.

145 Z těchto ustanovení vyplývá, že za účelem prokázání, že podpora poskytnutá v rámci schváleného režimu podpor byla zneužita, musí Komise dokázat, že tato podpora byla použita v rozporu s vnitrostátními předpisy upravujícími tento režim nebo s doplňujícími podmínkami, které byly přijaty členským státem v okamžiku schvalování režimu Komisí.

146 V projednávaném případě v bodu 87 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise své posouzení zneužití dotací a příspěvků poskytnutých spolkovou zemí Durynsko odůvodnila následujícím způsobem:

„Na základě vyšetřování německých soudních orgánů došlo uvnitř skupiny k výměně výrobků a služeb mezi dotčenými podniky skupiny Pilz v celkové částce 109 milionů DEM. Z toho důvodu neměl celý investiční projekt být podporován, jelikož došlo k porušení zákazu podpory použité na vybavení u propojených podniků. V důsledku toho není tato investiční dotace, která byla poskytnuta nesprávně na základě [režimu TIC] a zákona o investičních příspěvcích pro roky 1991 a 1992, v souladu s programem ve výši 63,45 milionů DEM a není možné ji považovat za pokrytou [schválenými režimy].“

Komise proto dospěla k závěru, že tuto podporu, která se dostala do centralizovaného systému správy financí skupiny Pilz, je třeba považovat za neslučitelnou se společným trhem a je ji třeba vrátit. Kromě toho uvedla, že rozhodnutím ze dne 27. července 1995 požadovala spolková země Durynsko navrácení pouze částky 32,5 milionů DEM, takže k navrácení zůstala ještě částka 30,95 milionů DEM (bod 88 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

147 Z těchto důvodů vyplývá, že Komise měla z důvodu existence výměny výrobků a služeb uvnitř skupiny Pilz a neoprávněného použití prostředků prostřednictvím centralizovaného systému správy financí v napadeném rozhodnutí za to, že došlo k porušení zákazu podpory na vybavení propojených podniků, a proto ke zneužití ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES.

148 Přitom je namístě poznamenat, že ve svých písemných vyjádřeních spolková země Durynsko tvrdila, aniž by v tomto ohledu byla zpochybňována Komisí, že tento zákaz nebyl uveden ani v režimu TIC, ani v zákoně o investičních příspěvcích, které byly schváleny Komisí jako režimy podpor, ale že se jednalo o doplňující podmínku, jejímuž splnění spolková země Durynsko v projednávaném případě podřídila poskytnutí každé části dotací a příspěvků, aby se zamezilo jejich použití na podporu jiných podniků skupiny Pilz. Obžaloba státního zastupitelství u Landgericht Mühlhausen, která byla Komisi sdělena v rámci správního řízení, může být toho rovněž důkazem.

149 Jelikož zákaz podpory není uveden ani v dotčených režimech podpor, ani v rozhodnutí o schválení těchto režimů, Komise se nemohla v projednávaném případě opřít pouze o porušení tohoto zákazu, aby mohla dospět k závěru o existenci zneužití. Jak bylo totiž zdůrazněno v bodu 145 výše, aby bylo prokázáno, že podpora poskytnutá v souladu se schváleným režimem podpor byla zneužita, musí Komise dokázat, že tato podpora byla použita v rozporu s vnitrostátními předpisy upravujícími tento režim nebo s doplňujícími podmínkami, které byly přijaty členským státem v okamžiku schvalování režimu. Nicméně porušení pouhé doplňující podmínky uložené jednostranně poskytovatelem podpory, aniž by tato podmínka byla výslovně zakotvena v těchto vnitrostátních předpisech schválených Komisí, nemůže být považováno za dostatečný prvek pro určení, že došlo ke zneužití podpory ve smyslu čl. 88 odst. 2 prvního pododstavce ES.

150 Je pravda, že se obecně může ukázat užitečným, aby, v případě jako je projednávaný případ, kde je příjemce podpor součástí skupiny společností, ve které byl zaveden centralizovaný systém správy financí, bylo poskytnutí dotací a jiných podpor podřízeno striktnímu zákazu použití podpor jinými podniky skupiny, do které patří příjemce. Z obžaloby státního zastupitelství u Landgericht Mühlhausen mimoto vyplývá, že právě z tohoto konkrétního důvodu spolková země Durynsko v projednávaném případě podmínila takovým zákazem poskytnutí dotací. Nicméně pouhá skutečnost, že by bylo žádoucí stanovit určité ustanovení v režimu podpor, nemůže zakrýt skutečnost, že v projednávaném případě takové ustanovení nebylo stanoveno ani v dotčených režimech, ani v rozhodnutí Komise, takže jeho nedodržení nemůže způsobovat zneužití ve smyslu čl. 88 odst. 2 prvního pododstavce ES, neboť jinak by byla ohrožena předvídatelnost kontroly prováděné Komisí na základě tohoto ustanovení.

151 Spolková země Durynsko tedy právem uplatňuje, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když měla za to, že investiční dotace a příspěvky poskytnuté spolkovou zemí Durynsko byly zneužity ve smyslu čl. 88 odst. 2 prvního pododstavce ES pouze z důvodu porušení zákazu stanoveného během jejich poskytování.

152 S ohledem na předcházející, aniž by bylo třeba přezkoumat ostatní části žalobního důvodu, kterých se spolková země Durynsko v tomto ohledu dovolává, je třeba zrušit čl. 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž Komise měla za to, že státní podpora prohlášená za neslučitelnou se společným trhem zahrnuje částku 63,45 milionů DEM z titulu investičních dotací a příspěvků poskytnutých spolkovou zemí Durynsko.

b) K investičním dotacím a příspěvkům poskytnutým spolkovou zemí Bavorsko (LfA)

153 Z bodu 93 až 95 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že, co se týče investičních dotací a příspěvků poskytnutých spolkovou zemí Bavorsko (LfA), Komise učinila následující zjištění:

„[P]odpora nebyla použita na investiční projekt výstavby továrny na CD, ale sloužila na podporu celé skupiny Pilz, a proto byla zneužita ve smyslu čl. 88 odst. 2 […] ES […]

Toto se týká rovněž celkové částky ve výši 19,42 milionů DEM, která byla poskytnuta na základě zákona o investičních příspěvcích nebo předpisů týkajících se pomocí TIC.

Německé orgány informovaly Komisi o tom, že přijaly opatření zakotvená v německém právu pro navrácení podpory v konkursním řízení týkajícím se skupiny Pilz.“

154 V tomto ohledu je třeba poznamenat, že spolková země Durynsko správně uplatňuje, že toto vágní a málo podrobné odůvodnění porušuje článek 253 ES, jelikož žádným způsobem neuvádí důvody, na základě kterých měla Komise za to, že investiční dotace a příspěvky poskytnuté spolkovou zemí Bavorsko byly použity v rozporu s režimem TIC a zákonem o investičních příspěvcích.

155 Není totiž dostačující konstatovat, že, jak to vyplývá z bodu 95 odůvodnění napadeného rozhodnutí, německé orgány informovaly Komisi o přijetí opatření zakotvených v německém právu za účelem požadování navrácení této podpory. Bez ohledu na to, zda takový požadavek mohl být legitimně Komisí vykládán jako uznání těmito orgány, že došlo k nesprávnému použití dotčených podpor, toto nemůže zprostit Komisi její povinnosti uvést odůvodnění na základě článku 253 ES, pokud jde o neslučitelnost dotčené podpory se společným trhem.

156 Z ustálené judikatury vyplývá, že z odůvodnění požadovaného článkem 253 ES musí být jasně a jednoznačně patrno uvažování orgánu tak, aby se zúčastněné strany mohly seznámit s odůvodněními přijatého opatření a soud Společenství mohl vykonávat svůj přezkum (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 14. února 1990, Delacre a další v. Komise, C‑350/88, Recueil, s. I‑395, bod 15 a uvedená judikatura). Mimoto, co se týče pojmu zúčastněné strany ve smyslu výše uvedené judikatury, Soudní dvůr rozhodl, že požadavek odůvodnění musí být posuzován zejména v závislosti na zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká ve smyslu článku 230 ES, na získání těchto vysvětlení (rozsudek Soudního dvora ze dne 13. března 1985, Nizozemsko a Leeuwarder Papierwarenfabriek v. Komise, 296/82 a 318/82, Recueil, s. 809, bod 19; rozsudek Confédération nationale du Crédit mutuel v. Komise, výše uvedený v bodu 127, bod 68). Ukazuje se tedy, že požadavek odůvodnění rozhodnutí přijatého v oblasti státních podpor nelze stanovit pouze v souladu se zájmem členského státu, kterému je toto rozhodnutí určeno, jelikož tento zájem může být méně významný ze zvláštních důvodů týkajících se některých skutkových a právních poznatků, které mohly být zpochybněny během správního řízení (viz v tomto smyslu rozsudek British Airways a další a British Midland Airways v. Komise, výše uvedený v bodu 127, bod 92). V důsledku toho pokud se napadené rozhodnutí dotýká žalobce bezprostředně a osobně ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, jako je tomu v projednávaném případě ve vztahu ke spolkové zemi Durynsko, je žalobce oprávněn požadovat, aby za účelem splnění podmínek článku 253 ES z odůvodnění uvedeného rozhodnutí byly patrny všechny skutkové a právní úvahy, které tvoří jeho základ.

157 Z toho vyplývá, že Ko