Věc C‑671/15

Předseda Autorité de la concurrence

proti

Association des producteurs vendeurs d’endives (APVE) a další

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie)]

„Řízení o předběžné otázce – Společná zemědělská politika – Článek 42 SFEU – Nařízení (ES) č. 2200/96 – Nařízení (ES) č. 1182/2007 – Nařízení (ES) č. 1234/2007 – Jednání narušující hospodářskou soutěž – Článek 101 SFEU – Nařízení č. 26 – Nařízení (ES) č. 1184/2006 – Organizace producentů – Sdružení organizací producentů – Úlohy těchto organizací a sdružení – Jednání spočívající v určování minimální prodejní ceny – Jednání ve vzájemné shodě týkající se množství uváděného na trh – Jednání spočívající ve výměně strategických informací – Francouzský trh s čekankou“

Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 14. listopadu 2017

[Článek 101 odst. 1 SFEU; nařízení Rady č. 1234/2007 ve znění nařízení č. 491/2009, čl. 122 první pododstavec písm. c) a čl. 125b odst. 1 písm. c)]

V článku 42 SFEU je uvedeno, že ustanovení kapitoly týkající se pravidel hospodářské soutěže se vztahují na zemědělskou produkci a obchod zemědělskými produkty pouze v rozsahu, který podle čl. 43 odst. 2 SFEU a způsobem v něm stanoveným vymezí Evropský parlament a Rada Evropské unie se zřetelem k cílům uvedeným v článku 39 SFEU. Článek 43 odst. 2 SFEU v tomto ohledu stanoví, že Parlament a Rada přijmou mimo jiné ustanovení nezbytná pro sledování cílů společné zemědělské politiky. V zájmu sledování cílů, které spočívají v zavedení společné zemědělské politiky a režimu nenarušené hospodářské soutěže, článek 42 SFEU v této souvislosti uznává přednost společné zemědělské politiky před cíli Smlouvy v oblasti hospodářské soutěže a pravomoc unijního normotvůrce rozhodovat, v jaké míře se pravidla hospodářské soutěže uplatní v oblasti zemědělství (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 5. října 1994, Německo v. Rada,C‑280/93, EU:C:1994:367, bod 61, a ze dne 12. prosince 2002, Francie v. Komise,C‑456/00, EU:C:2002:753, bod 33). Z toho vyplývá, že jak uvedl generální advokát v bodech 51 a 56 svého stanoviska, cílem intervencí, které provádí unijní normotvůrce z tohoto důvodu, není stanovit výjimky ze zákazu jednání uvedených v čl. 101 odst. 1 a článku 102 SFEU nebo je odůvodnit, nýbrž vyloučit z působnosti těchto ustanovení jednání, která by do jejich působnosti spadala, pokud by k nim došlo v jiném odvětví než v odvětví společné zemědělské politiky. (viz body 36–38)

Je třeba uvést, že podle čl. 122 prvního pododstavce nařízení č. 1234/2007, který byl přijat v návaznosti na čl. 11 odst. 1 nařízení č. 2200/96, a článku 125c nařízení č. 1234/2007 má OP nebo SOP působící v odvětví ovoce a zeleniny zajišťovat plánování produkce a její přizpůsobení poptávce, zejména pokud jde o jakost a množství, koncentrovat nabídku a uvádět produkty vyprodukované jejími členy na trh nebo optimalizovat produkční náklady a stabilizovat ceny producentů. Za účelem dosažení cílů uvedených v těchto ustanoveních by přitom mohlo být nutné, aby OP nebo SOP využily prostředků, které se liší od prostředků, které se uplatňují při běžném fungování trhů, konkrétně určitých forem koordinace a jednání ve vzájemné shodě mezi zemědělskými producenty. Aby tudíž OP a SOP nebyly zbaveny prostředků, které jim umožňují dosáhnout cílů, jež jsou jim svěřeny v rámci společné organizace trhu, na které se podílejí – přičemž jak je připomenuto v bodě 7 odůvodnění nařízení č. 2200/96, představují její základní prvek – a nebyl tak zpochybněn užitečný účinek nařízení o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou, na jednání těchto subjektů nezbytná k dosažení jednoho nebo více uvedených cílů se nemůže vztahovat zejména zákaz kartelových dohod stanovený v čl. 101 odst. 1 SFEU. Z toho vyplývá, že v tomto odvětví se předpoklady nepoužitelnosti čl. 101 odst. 1 SFEU neomezují pouze na jednání uvedená v článcích 176 a 176a nařízení č. 1234/2007, ale uplatní se i na jednání zmíněná v předchozím bodě. (viz body 42–45)

Z toho vyplývá, že předpokladem nepoužitelnosti unijních pravidel hospodářské soutěže odůvodněné tím, že dotčené jednání je nezbytné k dosažení jednoho či více cílů společné organizace dotčeného trhu, je, že jde o jednání subjektu, který je k němu v souladu s právní úpravou společné organizace tohoto trhu skutečně oprávněn, a byl proto uznán členským státem. Jednání subjektu, který členský stát neuznal jako subjekt, jenž má sledovat některý z těchto cílů, tedy ze zákazu jednání uvedených v čl. 101 odst. 1 SFEU vyloučeno být nemůže. Co se týče jednání OP nebo SOP, je třeba uvést, že k takovým jednáním musí dojít v rámci téže OP nebo téhož SOP. Zejména podle čl. 122 prvního pododstavce písm. c) a čl. 125b odst. 1 písm. c) nařízení č. 1234/2007 se totiž úlohy spočívající v plánování produkce, koncentraci nabídky a uvádění na trh, optimalizaci produkčních nákladů a stabilizaci cen producentů, které lze svěřit OP nebo SOP na základě právní úpravy použitelné na společnou organizaci dotčeného trhu, mohou týkat pouze produkce samotných členů dotčené OP nebo dotčeného SOP a uvádění jejich produktů na trh. Mohou tudíž zdůvodnit některé formy koordinace nebo jednání ve vzájemné shodě pouze mezi producenty, kteří jsou členy téže OP nebo téhož SOP uznaných členským státem. Z toho vyplývá, že dohody nebo jednání ve vzájemné shodě nikoliv v rámci jedné OP nebo jednoho SOP, nýbrž mezi OP nebo mezi SOP navzájem překračují meze toho, co je nezbytné k plnění těchto úloh. (viz body 53, 54, 56–58)

Co se týče cílů uvedených v bodech 42 a 61 tohoto rozsudku, je třeba uvést, že cíl spočívající v zajištění plánování produkce a jejím přizpůsobení poptávce, cíl spočívající v koncentraci nabídky a uvádění produktů vyprodukovaných členy na trh, jakož i cíl spočívající ve stabilizaci cen producentů nutně vyžadují výměnu strategických informací mezi jednotlivými producenty, kteří jsou členy dotčené OP nebo dotčeného SOP, jež mají sloužit zejména k seznámení se s charakteristikami produkce těchto producentů. Výměna strategických informací mezi producenty téže OP nebo téhož SOP tedy může být přiměřená, dochází-li k ní skutečně v zájmu dosažení cíle nebo cílů této OP nebo tohoto SOP a je-li omezena pouze na informace, které jsou za tímto účelem nezbytně nutné. Cíl spočívající ve stabilizaci cen producentů za účelem zajištění přiměřené životní úrovně zemědělců může zdůvodnit i koordinaci mezi zemědělskými producenty téže OP nebo téhož SOP týkající se množství zemědělských produktů uváděných na trh, jak vyplývá z bodu 16 odůvodnění nařízení č. 2200/96, jakož i z intervenčního režimu, přičemž zásada jeho fungování byla stanovena v článku 23 tohoto nařízení a změněna čl. 103c odst. 2 písm. a) nařízení č. 1234/2007. Cíl spočívající v koncentraci nabídky za účelem posílení postavení producentů z důvodu stále se zvyšující koncentrace poptávky může kromě toho odůvodnit i určitou formu koordinace cenové politiky jednotlivých zemědělských producentů v rámci téže OP nebo téhož SOP. To platí zejména za situace, kdy členové dotčené OP nebo dotčeného SOP uloží této OP nebo tomuto SOP, aby na trh uváděly celou svoji produkci, jak to s výjimkou některých specifických případů vyžaduje čl. 125a odst. 1 písm. c) nařízení č. 1234/2007 ve spojení s článkem 125c tohoto nařízení. Společné určování minimálních prodejních cen v rámci téže OP nebo téhož SOP naproti tomu z hlediska jednání nezbytných ke splnění úloh, jež jsou jim svěřeny v rámci společné organizace dotčeného trhu, nelze považovat za přiměřené cílům stabilizace cen nebo koncentrace nabídky, pokud producentům, kteří svoji vlastní produkci prodávají sami v případech uvedených v čl. 125a odst. 2 nařízení č. 1234/2007, neumožňuje účtovat nižší cenu, než jsou tyto minimální ceny, jelikož vede k oslabení již tak snížené míry hospodářské soutěže na trzích se zemědělskými produkty, a to zejména proto, že je producentům přiznána možnost sdružovat se v rámci OP a SOP za účelem koncentrace jejich nabídky. (viz body 63–66)