Věc C‑466/17

Chiara Motter

proti

Provincia autonoma di Trento

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Trento (soud v Tridentu, Itálie)]

„Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Směrnice 1999/70/ES – Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Ustanovení 4 – Veřejný sektor – Středoškolští učitelé – Přijímání pracovníků zaměstnaných na dobu určitou do stálé veřejné služby prostřednictvím přijímacího řízení na základě odborné kvalifikace – Stanovení počtu odpracovaných let – Částečné zohlednění období služby odpracovaných v rámci pracovních smluv na dobu určitou“

Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 20. září 2018

Sociální politika – Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Směrnice 1999/70 – Zákaz diskriminace zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou – Zaměstnanec zaměstnaný na dobu určitou přijatý jako stálý úředník bez otevřeného výběrového řízení – Částečné zohlednění období služby odpracovaných v rámci pracovních smluv na dobu určitou pro účely zařazení zaměstnance do platové třídy při jeho přijetí na základě odborné kvalifikace do postavení stálého úředníka – Přípustnost

(Směrnice Rady 1999/70, příloha, ustanovení 4)

Ustanovení 4 Rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která se nachází v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že v zásadě nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava, která je předmětem původního řízení, jež pro účely zařazení zaměstnance do platové třídy při jeho přijetí na základě odborné kvalifikace do postavení stálého úředníka zohledňuje období služby odpracovaná na základě pracovních smluv na dobu určitou v plném rozsahu pouze do čtvrtého roku a dále je zohledňuje částečně do výše dvou třetin.

Cíle dovolávané italskou vládou, které spočívají jednak v zohlednění rozdílných odborných zkušeností mezi oběma dotčenými skupinami pracovníků a jednak v zabránění vzniku obrácené diskriminace stálých úředníků zaměstnaných na základě úspěchu v otevřeném výběrovém řízení, je tedy možno považovat za cíle představující „objektivní důvod“ ve smyslu ustanovení 4 bodu 1 nebo bodu 4 rámcové dohody, pokud odpovídají skutečné potřebě, jsou způsobilé dosáhnout sledovaného cíle a jsou v této souvislosti nezbytné (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. října 2012, Valenza a další, C‑302/11 až C‑305/11, EU:C:2012:646, bod 62).

S výhradou ověření, která jsou zcela v pravomoci předkládajícího soudu, je namístě připustit, že cíle dovolávané italskou vládou v projednávané věci lze legitimně považovat za cíle, které se snaží odpovídat skutečné potřebě.

Na vnitrostátní právní úpravu, jako je právní úprava, která je předmětem původního řízení, jež při zohledňování odpracované doby na základě pracovních smluv na dobu určitou, jež přesahuje čtyři roky, stanoví omezení do výše dvou třetin, nelze nahlížet tak, že překračuje rámec toho, co je nezbytné ke splnění již přezkoumaných cílů a k dosažení rovnováhy mezi legitimními zájmy zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou a zájmy zaměstnanců v pracovním poměru na dobu neurčitou při dodržení hodnot zásluhovosti, jakož i zásad nestrannosti a účinnosti správy, na nichž spočívá přijímání zaměstnanců prostřednictvím výběrových řízení.

(viz body 47, 48, 51, 54 a výrok)