Předpis sekundárního práva Unie se musí vykládat v co největším možném rozsahu tak, aby byl v souladu s ustanoveními Smlouvy a obecnými zásadami unijního práva. Nicméně jak o tom svědčí použití výrazu „v co největším možném rozsahu“, takový výklad se nemůže uplatnit ve vztahu k ustanovení, jehož smysl je jasný a jednoznačný, a nevyžaduje tedy žádný výklad. Ve vztahu k takovému ustanovení přísluší unijnímu soudu, je-li vznesena námitka protiprávnosti ve smyslu článku 277 SFEU, pouze kontrola jeho souladu s ustanoveními Smlouvy a s obecnými zásadami unijního práva.

Podobně, vzhledem k tomu, že se čl. 429 odst. 14 nařízení č. 575/2013 týká pouze expozic vůči subjektům veřejného sektoru disponujícím zárukou státu, znamenalo by odmítnutí odůvodněné v zásadě tím, že se stát může ocitnout v platební neschopnosti, bez přezkumu pravděpodobnosti takové možnosti ve vztahu k dotyčnému státu, že možnost upravená v uvedeném ustanovení je v praxi téměř nepoužitelná. Z toho důvodu a vzhledem ke skutečnosti, že Evropská centrální banka nepřezkoumává pravděpodobnost platební neschopnosti, nemůže objem prostředků úvěrové instituce vůči veřejné finanční instituci, zdůrazněný v rozhodnutí o odmítnutí poskytnutí výhody upravené v čl. 429 odst. 14 nařízení č. 575/2013, sám o sobě odůvodnit zohlednění uvedených expozic ve výpočtu pákového poměru. Uvedený objem by totiž mohl být relevantní pouze tehdy, kdy by uvedená úvěrová instituce v důsledku platební neschopnosti dotčeného státu nemohla obdržet od této finanční instituce částky převedené z titulu regulovaných úspor a musela by přistoupit ke krizovému prodeji aktiv.

Časový odstup v úpravě pozic úvěrové instituce a veřejné finanční instituce by totiž mohl být relevantní pro riziko páky, ve smyslu čl. 4 odst. 1 bod 94 nařízení č. 575/2013, o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky, ve znění nařízení 2015/62, přičemž není relevantní z hlediska rizika likvidity, pouze v tom případě, kdy by výběry vkladů souvisejících s regulovanými úsporami byly takového rozsahu, který by přesahoval „vážné krizové podmínky“ stanovené při výpočtu ukazatele krytí likvidity na základě čl. 412 odst. 1 nařízení č. 575/2013.

K zohlednění takové možnosti za účelem zamítnutí žádosti úvěrové instituce o využití výhody podle čl. 429 odst. 14 uvedeného nařízení však nemůže dojít bez důkladného přezkoumání vlastností regulovaných úspor ze strany Evropské centrální banky. Tento přezkum by měl vést Banku především k tomu, aby posoudila, zda s ohledem na jejich vlastnosti – a zejména s ohledem na záruku státu spojenou s regulovanými úsporami – lze uvažovat o tom, že by výběry regulovaných úspor mohly být natolik objemné a nečekané, že by úvěrová instituce musela přistoupit k opatřením upraveným v čl. 4 odst. 1 bodu 94 nařízení č. 575/2013 a nemohla by čekat na převody prostředků ze strany veřejné finanční instituce z titulu úpravy pozic. Evropské centrální bance přísluší, aby při provádění čl. 429 odst. 14 uvedeného nařízení hledala s ohledem na zvláštnosti každého případu rovnováhu mezi cíli pákového poměru a možností, že některé expozice splňující podmínky stanovené v tomto ustanovení budou vyloučeny z výpočtu uvedeného poměru.

Za těchto podmínek, pokud Evropská centrální banka neprovedla podrobný přezkum vlastností regulovaných úspor a omezila se na to, že abstraktním způsobem vyzdvihla rizika spojená s časovým odstupem v úpravě pozic dotčené úvěrové instituce a pozic veřejné finanční instituce na druhé straně, porušila svou povinnost, která spočívá v řádném a nestranném posouzení všech relevantních okolností projednávaného případu.

(viz body 111–115)