Věc T-251/00 DEP

Lagardère SCA a Canal+ SA

v.

Komise Evropských společenství

„Určení výše nákladů řízení“

Usnesení Soudu (třetího rozšířeného senátu) ze dne 7. prosince 2004

Shrnutí usnesení

1. Řízení – Náklady řízení – Určení výše – Nahraditelné náklady řízení – Pojem – Náklady vynaložené účastníky řízení ve fázi předcházející podání žaloby – Vyloučení

[Jednací řád Soudu, článek 91 b)]

2. Řízení – Náklady řízení – Určení výše – Skutečnosti, které mají být zohledněny

[Jednací řád Soudu, článek 91 b)]

3. Řízení – Náklady řízení – Určení výše – Skutečnosti, které mají být zohledněny – Analýza nové a důležité právní otázky

[Jednací řád Soudu, článek 91 b)]

4. Řízení – Náklady řízení – Určení výše – Skutečnosti, které mají být zohledněny – Otázky, které vyvstaly již v průběhu správního řízení – Spolupráce mezi navrhovatelkami

5. Řízení – Náklady řízení – Určení výše – Nahraditelné náklady řízení – Náklady nevyhnutelně vzniklé účastníkům řízení – Náklady na doručení podání – Podmínky

[Jednací řád Soudu, čl. 43 odst. 6, článek 91 b) a čl. 102 odst. 2]

1. Z článku 91 písm. b) jednacího řádu Soudu vyplývá, že náklady řízení, které jsou nahrazovány, jsou omezeny jednak na ty, které byly vynaloženy pro účely řízení před Soudem, a jednak na ty, které byly pro tyto účely nezbytné.

V tomto ohledu je třeba považovat za náklady řízení nepodléhající náhradě výdaje vynaložené navrhovatelkami z titulu jednání se službami Komise po přijetí napadeného rozhodnutí ve věci v hlavním řízení a před podáním žaloby. „Řízení“ podle článku 91 jednacího řádu se totiž vztahuje pouze na řízení před Soudem s vyloučením fáze jemu předcházející, nezávisle na skutečnosti, že účelem schůzky se službami Komise mohlo být vyhnutí se řízení před Soudem.

(viz body 21–22)

2. Soudce Společenství není oprávněn určit výši odměn, které mají být zaplaceny účastníky řízení jejich vlastním advokátům, ale pouze určit, do jaké výše mají být tyto odměny nahrazeny účastníkem řízení, kterému bylo uloženo nahradit náklady řízení. Při rozhodnutí o návrhu na určení výše nákladů řízení není Soud povinen vzít v úvahu vnitrostátní sazebník stanovící odměny advokátů ani případnou dohodu uzavřenou v tomto ohledu mezi dotyčným účastníkem řízení a jeho zmocněnci nebo poradci.

Při neexistenci předpisů Společenství, které by měly povahu sazebníku, je soudce Společenství povinen volně posoudit okolnosti věci s přihlédnutím k předmětu a povaze řízení, jeho významu z hlediska práva Společenství, jakož i k obtížnosti věci, rozsahu práce, kterou si soudní řízení vyžádalo od zúčastněných zmocněnců nebo poradců, jakož i k ekonomickým zájmům, které účastníci řízení na sporu měli.

(viz body 23–24)

3. Co se týče předmětu a povahy sporu ve věci v hlavním řízení, jakož i jeho významu z hlediska práva Společenství, analýza nové a důležité právní otázky, která nebyla zmíněna v průběhu správního řízení před Komisí a která souvisí s oblastí, pro kterou Komise přijala a uveřejnila svou novou politiku v průběhu řízení v hlavní věci, může odůvodňovat účast vysoce specializovaných advokátů vyžadující značný počet odpracovaných hodin za velmi vysoké hodinové sazby i skutečnost, že navrhovatelky byly zastupovány více advokáty.

(viz bod 26)

4. Co se týče rozsahu práce vykonané v rámci věci v hlavním řízení, soudce Společenství může zohlednit skutečnost, že některé žalobní důvody, kterých se navrhovatelky dovolávaly, byly již předmětem výměny stanovisek v průběhu správního řízení před Komisí, a že advokáti těchto účastníků řízení tedy nutně měli hlubokou znalost projednávaných otázek vzhledem k jejich účasti na tomto jiném řízení.

Krom toho, soudce Společenství může přihlédnout k tomu, že navrhovatelky spolupracovaly při přípravě žaloby a jiných písemných projevů, jelikož je podaly společně, a nikoliv jako samostatná podání, i když každá z navrhovatelek byla zastoupena různými advokáty a i když nebyla uzavřena žádná formální dohoda o rozdělení úkolů, a mít tak za to, že společné předložení žaloby muselo zkrátit čas vynaložený zejména na přípravu a sepsání písemných projevů advokáty každé z navrhovatelek. Soudce Společenství může nicméně také přihlédnout k tomu, že takovou spoluprácí navrhovatelky citelně snížily náklady, pokud jde o vynaloženou práci protistrany a rovněž soudce Společenství.

(viz body 29–30)

5. Soud při svém posuzování nezbytné povahy nákladů na doručení písemných projevů a jiných dokumentů k Soudu zohledňuje zaprvé skutečnost, že existují spolehlivé a málo nákladné prostředky pro přepravu uvedených dokumentů, zadruhé, že byla v čl. 102 odst. 2 jednacího řádu Soudu stanovena lhůta s ohledem na vzdálenost tak, aby umožňovala doručení konvenčními a málo nákladnými způsoby, a konečně, že čl. 43 odst. 6 jednacího řádu stanoví možnost předání písemných projevů moderními prostředky komunikace, zvláště faxem, za podmínky, že podepsaný prvopis podání je doručen do kanceláře nejpozději do deseti dnů poté.

(viz bod 34)

USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ (třetího rozšířeného senátu)

7. prosince 2004 ( )

„Určení výše nákladů řízení“

Ve věci T‑251/00 DEP,

Lagardère SCA, se sídlem v Paříži (Francie), zastoupená A. Wincklerem, advokátem,

Canal+ SA, se sídlem v Paříži, zastoupená J.-P. de La Laurencie, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

navrhovatelky,

proti

Komisi Evropských společenství, původně zastoupené F. Lelievrem a W. Wilsem, poté É. Gippini Fournierem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

odpůrkyni,

jejímž předmětem je návrh na určení výše nákladů řízení, které mají být nahrazeny na základě rozsudku Soudu ze dne 20. listopadu 2002, Lagardère a Canal+ v. Komise (T‑251/00, Recueil, s. II‑4825),

SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (třetí rozšířený senát)

ve složení M. Jaeger, předseda, V. Tiili, J. Azizi, E. Cremona a O. Czúcz, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: H. Jung,

vydává toto

Usnesení

Skutkový stav, řízení a návrhy účastníků řízení

1 Rozsudkem ze dne 20. listopadu 2002, Lagardère a Canal+ v. Komise (T‑251/00, Recueil, s. II‑4825, dále jen „věc v hlavním řízení“) zrušil Soud rozhodnutí Komise ze dne 10. července 2000 o změně rozhodnutí Komise ze dne 22. června 2000 prohlašující spojení podniků za slučitelná se společným trhem a s dohodou o Evropském hospodářském prostoru (věci COMP/JV40 – Canal+/Lagardère a COMP/JV47 – Canal+/Lagardère/Liberty Media) a uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

2 Dopisem ze dne 6. ledna 2003 žádala Lagardère Komisi, aby jí vyplatila částku 179 160,44 eur z titulu jejích nákladů ve věci v hlavním řízení. Dne 16. ledna 2003 vyzvala Komise Lagardère, aby odůvodnila svůj požadavek. Dopisem ze dne 12. února 2003 poskytla Lagardère přesnější rozpis nákladů vynaložených na řízení, přičemž setrvala na celkové výši svého finančního požadavku. Dne 10. března 2003 Komise zamítla náhradu požadovaných nákladů řízení a navrhla vyplatit Lagardère částku ve výši 20 000 eur.

3 Dopisem ze dne 5. března, žádala Canal+ Komisi o vyplacení částky 225 863,24 eur z titulu svých nákladů v hlavním řízení. Dne 12. března 2003 vyzvala Komise Canal+, aby odůvodnila svůj požadavek. Dopisem ze dne 4. června 2003 poskytla Canal+ přesnější rozpis nákladů vynaložených na řízení a trvala nadále na celkové výši svého finančního požadavku. Dne 17. června 2003 zamítla Komise náhradu požadovaných nákladů řízení a navrhla vyplatit Canal+ částku ve výši 20 000 eur. Dne 29. října 2003 zopakovala Canal+ vůči Komisi svou žádost ze dne 5. března 2003.

4 Návrhy došlými kanceláři Soudu dne 2. července 2003, respektive dne 20. srpna 2004 Lagardère a Canal+ podaly návrh na určení výše nákladů řízení na základě čl. 92 odst. 1 jednacího řádu Soudu.

5 Společnost Lagardère navrhuje, aby Soud stanovil výši náhrady nákladů řízení, kterou je jí Komise povinna zaplatit, na částku 179 160,44 eur.

6 Společnost Canal+ navrhuje, aby Soud stanovil výši náhrady nákladů řízení, kterou je jí Komise povinna zaplatit, na částku 228 463,24 eur.

7 Písemnými projevy došlými kanceláři Soudu dne 18. srpna 2003 a 23. července 2004 Komise předložila svá vyjádření k návrhům Lagardère a Canal+. Komise navrhuje, aby Soud stanovil výši náhrady nákladů řízení pro oba navrhovatele na částku 43 250 eur, která se rozdělí mezi tyto oba účastníky řízení.

Argumenty účastníků řízení

Argumenty Lagardère

8 Ve svých dopisech ze dne 6. ledna a 12. února 2003, na které Lagardère odkazuje ve svém návrhu na určení výše nákladů řízení, žádala Lagardère Komisi o náhradu nákladů řízení podrobně uvedených takto:

– odměny advokátů za 407,5 odpracovaných hodin, z toho 72,75 hodin advokáta společníka při hodinové sazbě pohybující se od 550 amerických dolarů (USD) do 765 USD, 246 hodin zkušeného spolupracujícího advokáta při hodinové sazbě pohybující se od 360 do 480 USD a 88,75 hodin advokátního koncipienta při hodinové sazbě pohybující se od 120 do 190 USD, což je za odměny advokátů celkem přibližně 167 000 eur, podrobně uvedených ve čtyřech fakturách týkajících se zaprvé nákladů spojených zejména se schůzkou se službami Komise dne 27. července 2000, jakož i s přípravou a sepsáním žaloby ve věci v hlavním řízení, zadruhé sepsání vyjádření k námitce nepřípustnosti, zatřetí přípravy a sepsání repliky, jakož i analýzy žalobních odpovědí a duplik a začtvrté přípravy vyjádření k organizačním procesním opatřením Soudu a jednání;

– výdaje na telekomunikace (telefon a fax) ve výši přibližně 1 819 eur;

– výdaje na produkci dokumentů (kopie a vazby, přesčasové hodiny sekretariátu) ve výši přibližně 4 254 eur;

– poštovné (expresní pošta, známky, doručení „do vlastních rukou“), ve výši přibližně 360 eur;

– výdaje na taxi při doručování procesních písemností Soudu a cestovné ve výši přibližně 3 985 eur.

9 Podle Lagardère nebyl čas věnovaný advokáty sporu s přihlédnutím k účelu a povaze řízení, jeho významu z hlediska práva Společenství a ekonomickým zájmům, které spor pro účastníky řízení představoval, přehnaný. Lagardère uplatňuje, že ve věci v hlavním řízení vyvstaly obtížné a nové právní otázky, které si vyžádaly rozsáhlé rešerše a výklad. Zdůrazňuje, že zejména z důvodu námitky nepřípustnosti vznesené Komisí si věc vyžádala vyhotovení značného počtu písemných projevů. Dále uplatňuje, že ve snaze o hospodárnost řízení a o snížení pracovní doby věnované věci musela být práce na sepsání písemných projevů s ohledem na to, že žaloba byla podána třemi žalobkyněmi, z nichž jedna stáhla žalobu po skončení písemné části řízení, koordinována mezi advokáty všech tří žalobkyň. Lagardère zdůrazňuje, že advokáti žalobkyň spolupracovali při přípravě žaloby a jiných písemných projevů, že je podali společně, a nikoliv zvláštními podáními, ale že mezi advokáty nebyla uzavřena formální dohoda o rozdělení nákladů.

10 Podle Lagardère se věc dotkla jejích ekonomických zájmů a, jak konstatoval Soud v bodě 111 rozsudku vydaného ve věci v hlavním řízení, napadené rozhodnutí vyvolávalo právní nejistotu, pokud jde o platnost určitých smluvních ustanovení. Vzhledem k tomu, co bylo uvedeno výše, se Lagardère domnívá, že v souladu s judikaturou Soudu jsou počet hodin zúčastněných advokátů a hodinová sazba jejich odměn přiměřené. Poukazování na průměrnou hodinovou sazbu odměn advokátů v jiných věcech je irelevantní, neboť částku nákladů je třeba určit případ od případu.

11 Co se týče dotčených „výdajů za taxi“, tvrdí Lagardère, že zahrnují hlavně výdaje za kurýra při doručení procesních písemností do kanceláře Soudu. Mimoto, co se týče nákladů řízení vztahujících se ke schůzce ze dne 27. července 2000, tvrdí Lagardère, že tato schůzka se konala za účelem dosažení zpětvzetí rozhodnutí ze dne 10. července 2000, a tedy zamezení žalobě před Soudem.

Argumenty Canal+

12 Ve svých dopisech ze dne 5. března a 4. června 2003, na které Canal+ odkazuje ve svém návrhu na určení výše nákladů řízení, žádala Canal+ Komisi o náhradu nákladů řízení podrobně uvedených takto:

– odměny advokátů za 594 odpracovaných hodin při hodinové sazbě pohybující se od 414 do 572 USD za advokáty společníky a zkušené spolupracující advokáty a od 120 do 150 USD za advokátní koncipienty, což je za odměny advokátů celkem 216 662 eur, podrobně uvedených v šesti fakturách týkajících se zvláště zaprvé nákladů spojených s jednáním se službami Komise po přijetí rozhodnutí napadeného ve věci v hlavním řízení a přípravy a sepsání návrhu v hlavním řízení, zadruhé sepsání vyjádření k námitce nepřípustnosti, za třetí sepsání repliky, začtvrté sepsání vyjádření k duplice, zapáté sepsání vyjádření k organizačním procesním opatřením Soudu a zašesté veřejného zasedání;

– různé jiné výdaje (výdaje za cestovné, poštovné, kopie, telefon a fax) ve výši 9 201 eur;

– výdaje vynaložené na přípravu a podání návrhu na určení výše nákladů řízení, který je předmětem tohoto řízení, ve výši 2 600 eur.

13 Co se týče výdajů vynaložených na jednání se službami Komise po přijetí rozhodnutí napadeného ve věci v hlavním řízení, se Canal+ domnívá, že se jedná o výdaje přímo související s řízením. Canal+ totiž zdůrazňuje, že po přijetí rozhodnutí napadeného ve věci v hlavním řízení bylo nutno určit, jaký postoj má zaujmout, co se týče nejistoty vyvolané tímto rozhodnutím a posoudit příhodnost žaloby proti tomuto rozhodnutí.

14 Podle Canal+ byly všechny ostatní výdaje pro účely řízení před Soudem nezbytné. Částka odměn advokátů je podle Canal+ odůvodněna obtížností věci, v níž vyvstaly právní otázky, které dosud nebyly zkoumány soudcem Společenství. Kromě toho uplatňuje Canal+, že musela předložit neobvyklý počet písemných projevů, zčásti z důvodu námitky nepřípustnosti vznesené Komisí. Tato obtížnost věci vyvolala také nutnost využití služeb více advokátů a vynaložení značného počtu hodin jejich práce. Sazby odměn jinak odpovídají běžným sazbám obvyklým u specializovaných advokátů. Canal+ taktéž zdůrazňuje, že spor ve věci v hlavním řízení pro ni neznamenal pouze důležitý ekonomický zájem, ale nastoloval taktéž velmi důležité otázky z hlediska práva Společenství.

15 Konečně se Canal+ domnívá, že vzhledem k tomu, že Soud při určování nákladů řízení, které se nahrazují, bere v úvahu všechny okolnosti věci až do okamžiku vydání svého rozhodnutí a že nerozhoduje zvlášť o výdajích vynaložených účastníky řízení v souvislosti s řízením o určení výše nákladů řízení, je třeba zahrnout výdaje vynaložené zvlášť pro tuto fázi řízení, a sice 2 600 eur, do předloženého návrhu.

Argumenty Komise

16 Komise soudí, že věc v hlavním řízení vykazovala určitý relativní stupeň obtížnosti pouze, co se týče právních otázek souvisejících s přípustností žaloby. Naproti tomu na rozdíl od věcí z oblasti hospodářské soutěže obvykle projednávaných před Soudem nevyznačovala se věc v hlavním řízení žádnou zvláštní obtížností, pokud jde o skutkový stav. Podle Komise tudíž sepsání písemných projevů mělo vyžadovat třetinu až polovinu práce obvykle vynaložené na věc z oblasti hospodářské soutěže. V důsledku toho Komise soudí, že počet odpracovaných hodin nárokovaných oběma účastníky řízení je zjevně přehnaný. Komise popírá, že námitka nepřípustnosti mohla způsobit prodloužení doby práce advokátů navrhovatelek vzhledem k době každopádně nutné k sepsání žaloby a repliky ve věci v hlavním řízení.

17 Dále Komise soudí, že věc nevyžadovala v jednotlivých advokátních kancelářích účast sedmi advokátů společníků a čtyř spolupracujících advokátů. Komise dále soudí, že část odpracovaných hodin zjevně nemůže být považována za nezbytnou pro účely řízení před Soudem. Pokud navrhovatelky uvádějí, že věc vyžadovala koordinaci všech jejich advokátů ve věci v hlavním řízení, domnívá se Komise, že plody této koordinace se nijak neprojevují v částce nákladů řízení, jejíž určení je navrhováno.

18 Komise soudí, že hodinové sazby advokátů navrhovatelek jsou značně vyšší než ty, které jsou obvyklé u specializovaných advokátů. Soudí, že ačkoli judikatura neuznává existenci referenční odměny, a je tudíž nutné posuzovat přiměřenost vynaložených výdajů případ od případu, je přesto užitečné zmínit precedenty a provést několik porovnání, tak aby bylo omezeno riziko svévole a nedostatku spravedlivého posouzení. V tomto ohledu se odvolává na usnesení ze dne 10. ledna 2002, Starway v. Rada (T‑80/97 DEP, Recueil, s. II‑1, bod 36), ve kterém Soud uznal hodinovou sazbu pro výpočet náhrady nákladů řízení ve výši 285,05 eur.

19 Komise soudí, že výdaje vztahující se ke schůzce ze dne 27. července 2000 se týkaly fáze před zahájením soudního řízení. Dále jsou různé výdaje uváděné Lagardère přehnané. Především kopie dokumentů nemohly být přiměřeně účtovány ve výši 0,16 eur za stránku, když v obchodě takové služby stojí méně než 0,02 eur za stránku. Rovněž, co se týče „výdajů za taxi“, zpochybňuje Komise, že by pro účely řízení před Soudem ve smyslu čl. 91 písm. b) jednacího řádu mělo být nezbytné pravidelně využívat pro přepravu procesních písemností k Soudu služeb taxi.

20 Konečně Komise popírá, že věc představovala pro Lagardère důležitý ekonomický zájem či měla základní význam pro právo Společenství.

Závěry Soudu

21 Podle čl. 91 písm. b) jednacího řádu jsou „nutné výdaje vynaložené účastníky řízení v souvislosti s řízením, zejména výdaje na cestu a pobyt a odměny zmocněncům, poradcům nebo advokátům“ považovány za náklady řízení, které se nahrazují. Z tohoto ustanovení vyplývá, že náklady řízení, které jsou nahrazovány, jsou omezeny jednak na ty, které byly vynaloženy pro účely řízení před Soudem, a jednak na ty, které byly pro tyto účely nezbytné.

22 Především je třeba považovat za náklady řízení nepodléhající náhradě výdaje vynaložené navrhovatelkami z titulu jednání se službami Komise po přijetí napadeného rozhodnutí ve věci v hlavním řízení a před podáním žaloby. Je totiž třeba připomenout, že „řízení“ podle článku 91 jednacího řádu se vztahuje pouze na řízení před Soudem s vyloučením fáze jemu předcházející (viz usnesení Starway v. Rada, bod 18 výše, bod 25 a tam citovaná judikatura), nezávisle na skutečnosti, že účelem dotčené schůzky v projednávaném případě mohlo být, jak uplatňuje Lagardère, vyhnutí se řízení před Soudem.

23 Co se týče nákladů řízení týkajících se řízení před Soudem, je podle ustálené judikatury v případě neexistence předpisů Společenství, které by měly povahu sazebníku, Soud povinen volně posoudit okolnosti věci, s přihlédnutím k předmětu a povaze řízení, jeho významu z hlediska práva Společenství, jakož i k obtížnosti věci, rozsahu práce, kterou si soudní řízení vyžádalo od zúčastněných zmocněnců nebo poradců, jakož i k ekonomickým zájmům, které účastníci řízení na sporu měli (viz usnesení Starway v. Rada, bod 18 výše, bod 27 a tam citovaná judikatura).

24 Je třeba zvláště připomenout, že podle ustálené judikatury soudce Společenství není oprávněn určit výši odměn, které mají být zaplaceny účastníky řízení jejich vlastním advokátům, ale pouze určit, do jaké výše mají být tyto odměny nahrazeny účastníkem řízení, kterému bylo uloženo nahradit náklady řízení. Při rozhodnutí o návrhu na určení výše nákladů řízení není Soud povinen vzít v úvahu vnitrostátní sazebník stanovící odměny advokátů ani případnou dohodu uzavřenou v tomto ohledu mezi dotyčným účastníkem řízení a jeho zmocněnci nebo poradci (viz usnesení Soudu ze dne 24. ledna 2002, Groupe Origny v. Komise, T‑38/95 DEP, Recueil, s. II‑217, bod 32, a Starway v. Rada, bod 18 výše, bod 26 a tam citovaná judikatura).

25 Náhrada nákladů řízení musí být v projednávaném případě určena na základě těchto kritérií. V tomto ohledu je namístě přihlédnout k následujícím prvkům posouzení.

26 Co se týče nejprve předmětu a povahy řízení, jakož i jeho významu z hlediska práva Společenství, ve věci vyvstala nová a důležitá právní otázka. Vzhledem k tomu, že Komise vznesla námitku nepřípustnosti vycházející v podstatě z toho, že rozhodnutí napadené ve věci v hlavním řízení nepředstavuje akt, kterým byla zkrácena něčí práva, bylo totiž na místě analyzovat rozsah povinností Komise při posuzování doplňujících omezení oznámených v rámci spojení podniků podle nařízení Rady (EHS) č. 4064/89 ze dne 21. prosince 1989 o kontrole spojování podniků (Úř. věst. L 395, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 31). Tato otázka nebyla zmíněna v průběhu správního řízení před Komisí. Navíc Komise přijala a uveřejnila svou novou politiku týkající se zacházení s doplňujícími omezeními v rámci řízení o spojování podniků až v průběhu řízení v hlavní věci. Analýza této otázky, zejména v rámci vyjádření účastníků řízení k námitce nepřípustnosti, tedy odůvodňovala účast vysoce specializovaných advokátů vyžadující značný počet odpracovaných hodin za velmi vysoké hodinové sazby i skutečnost, že navrhovatelky byly zastupovány více advokáty (viz v tomto smyslu usnesení Starway v. Rada, bod 18 výše, bod 31 a tam citovaná judikatura).

27 Rovněž příprava písemných projevů ve věci v hlavním řízení mohla, co se týče této otázky, vyžadovat rozsáhlejší rešerše i jiné výdaje, jako je kopírování dokumentů.

28 Nicméně, co se týče zejména odměn za sepsání jiných písemných projevů než uvedených vyjádření k námitce nepřípustnosti, je třeba přihlédnout k tomu, že s výjimkou této specifické právní otázky věc nepředstavovala zvláštní stupeň obtížnosti z hlediska právního ani skutkového. Rovněž soudní spis ve věci v hlavním řízení nebyl příliš objemný.

29 Kromě toho je na místě uvést, že různé žalobní důvody, kterých se dovolávaly navrhovatelky ve věci v hlavním řízení, byly již předmětem výměny stanovisek v průběhu správního řízení před Komisí, a že advokáti těchto účastníků řízení tedy nutně měli hlubokou znalost projednávaných otázek vzhledem k jejich účasti na tomto jiném řízení.

30 Krom toho je třeba přihlédnout k tomu, že navrhovatelky spolupracovaly při přípravě žaloby a jiných písemných projevů, které byly podány společně, a nikoliv jako samostatná podání, i když každá z navrhovatelek byla zastoupena různými advokáty a nezdá se, že by byla uzavřena formální dohoda o rozdělení úkolů. V takové situaci, i když se přihlédne k tomu, že jak zdůrazňuje Lagardère, každý účastník řízení musí provést své vlastní posouzení všech prvků uvedených v průběhu řízení před Soudem a advokáti jednotlivých účastníků řízení musejí koordinovat svou práci, zůstává nicméně pravdou, že společné předložení žaloby muselo alespoň do určité míry zkrátit čas vynaložený zvláště na přípravu a sepsání písemných projevů advokáty každé z navrhovatelek ve věci v hlavním řízení. Soud nicméně také přihlíží k tomu, že podáním žaloby a předložením jiných písemných projevů společně, a nikoliv samostatnými podáními navrhovatelky ve věci v hlavním řízení citelně snížily náklady, pokud jde o vynaloženou práci jak protistrany, tak ostatně i Soudu.

31 Konečně se spor dotkl ekonomických zájmů navrhovatelek, jelikož platnost spojení podniků byla rozhodnutím napadeným ve věci v hlavním řízení v určité míře zpochybněna. Ve srovnání s běžně projednávanými věcmi v oblasti spojování podniků nicméně nelze mít za to, že účastníci řízení měli na sporu výjimečný ekonomický zájem.

32 S ohledem na předcházející prvky posouzení považuje Soud předně za přemrštěný počet odpracovaných hodin advokátů navrhovatelek vynaložených na řízení (tedy 407,5 odpracovaných hodin v případě Lagardère a 594 odpracovaných hodin v případě Canal+) a má za to, že náhrada nákladů řízení za odměny advokátů bude spravedlivě stanovena s přihlédnutím k výdajům vynaloženým na toto řízení o určení výše nákladů, na částku 40 000 eur pro každou z navrhovatelek, tj. 80 000 eur za odměny advokátů obou navrhovatelek dohromady.

33 Co se týče ostatních výdajů vykazovaných jako náklady na řízení společností Lagardère, Soud má za to, že tento účastník neprokázal, že ostatní výdaje, totiž výdaje za telekomunikace (1 819 eur), produkci dokumentů (4 254 eur), za zvláštního kurýra a poštovní známky (360 eur) a za cestovné (3 985 eur) byly ve svém souhrnu nezbytné pro účely řízení před Soudem.

34 Soud má zvláště za to, že pro účely řízení před Soudem v zásadě nelze posoudit jako nezbytné použití taxi pro přepravu písemných projevů a jiných dokumentů k Soudu. Zaprvé totiž existují jiné spolehlivé a zjevně méně nákladné prostředky přepravy dokumentů k Soudu. Za druhé byla v čl. 102 odst. 2 jednacího řádu stanovena lhůta s ohledem na vzdálenost tak, aby umožňovala doručení konvenčnějším a levnějším způsobem. Konečně stanoví čl. 43 odst. 6 jednacího řádu od 1. února 2001, tj. od doby, kdy probíhala písemná část řízení v hlavní věci, možnost předání písemných projevů moderními prostředky komunikace, zvláště faxem, za podmínky, že podepsaný prvopis podání, spolu s přílohami a opisy je doručen do kanceláře nejpozději do deseti dnů poté. Nadto s přihlédnutím k tomu, že Lagardère vykazuje uvedené náklady na doručení písemných projevů a jiných dokumentů prostřednictvím taxislužby, se výdaje za telekomunikace, obzvláště za telefax, jeví pro určení výše nákladů řízení jako značně nadsazené.

35 Při nedostatku přesných informací poskytnutých společností Lagardère podrobně vysvětlujících určení těchto jednotlivých výdajů považuje Soud za přiměřené určit, pokud jde o tyto ostatní výdaje, výši nákladů řízení, které se nahrazují, na 6 000 eur.

36 Co se týče ostatních výdajů vykazovaných na řízení společností Canal+, je třeba vzít v úvahu, že tento účastník poskytl jejich velmi podrobný popis. Z tohoto důvodu, ovšem současně s přihlédnutím k tomu, že výdaje za telekomunikace a fax se pro určení výše nákladů řízení jeví jako značně nadsazené, považuje Soud za přiměřené určit pro Canal +, pokud jde o tyto ostatní výdaje, výši nákladů řízení, které se nahrazují, na 8 500 eur.

37 V důsledku toho má Soud za to, že výše náhrady nákladů řízení, které se nahrazují, bude spravedlivě stanovena na částku 46 000 eur pro Lagardère a 48 500 eur pro Canal+.

38 Vzhledem k tomu, že Soud při určování nákladů řízení, které se nahrazují, bere v úvahu všechny okolnosti věci až do okamžiku vydání svého rozhodnutí není namístě rozhodnout zvlášť o výdajích vynaložených účastníky řízení v souvislosti s tímto řízením o určení výše nákladů řízení (viz v tomto smyslu usnesení Starway v. Rada, bod 18 výše, bod 39).

Z těchto důvodů

SOUD (třetí rozšířený senát)

rozhodl takto :

1) Náklady řízení, které má Komise nahradit Lagardère ve věci T‑251/00, se stanovují na částku 46 000 eur.

2) Náklady řízení, které má Komise nahradit Canal+ ve věci T‑251/00, se stanovují na částku 48 500 eur.

Vydáno v Lucemburku dne 7. prosince 2004.

Vedoucí soudní kanceláře Předseda