STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

CHRISTINE STIX-HACKL

přednesené dne 20. ledna 2005 ( )

Věc C‑385/03

Hauptzollamt Hamburg-Jonas

proti

Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof (Německo)]

„Zemědělství – Vývozní náhrady – Nesprávné údaje – Sankce – Výklad čl. 11 odst. 1 prvního a druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 3665/87, ve znění nařízení (ES) č. 2945/94“





I – Úvod

1. Usnesením ze dne 30. července 2003 předložil německý Bundesfinanzhof Německo) Soudnímu dvoru k rozhodnutí předběžnou otázku ohledně výkladu sankční úpravy v oblasti vývozních náhrad. Předkládající soud žádá o výklad čl. 11 odst. 1 prvního a druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 3665/87( ).

2. Soudní dvůr se touto sankční úpravou zabýval již ve svém rozsudku ze dne 11. července 2002 ve věci Käserei Champignon Hofmeister( ) a uznal platnost čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce písm. a) nařízení č. 3665/87 „pokud jde o sankce pro vývozce, který bez vlastního zavinění požadoval vyšší vývozní náhradu, než která mu příslušela“.

3. Soudní dvůr přitom vycházel z toho, že příslušná sankční úprava nemá trestní charakter, takže zásada „nulla poena sine culpa“ se v žádném případě na dotčenou úpravu nepoužije. V této souvislosti však Soudní dvůr vyzdvihl, že „okolnost, že zásada ‚nulla poena sine culpa‘ není použitelná na sankce dotčené v původním řízení, však [neponechává] jednotlivce z toho důvodu zcela bez právní ochrany“. Soudní dvůr odkázal na svoji judikaturu, podle které „sankce, i když nemá trestněprávní charakter, může být uložena pouze tehdy, pokud vychází z jasného a jednoznačného právního základu“( ).

4. V projednávaném případě se sice v zásadě nejedná o platnost dotčené sankční úpravy, nýbrž o její výklad, a to v tom smyslu, že vychází z rozdílu mezi požadovanou vývozní náhradou a náhradou použitelnou na skutečný vývoz, aniž by současně upřesnila, ze kterého dokumentu mají být údaje ohledně požadované náhrady vyčteny. Pokud by se však potvrdila předkládajícím soudem předpokládaná nejasnost sankční úpravy, vyvstala by otázka týkající se dosahu citovaného( ) závěru v rozsudku Käserei Champignon I.

II – Právní rámec

A – Právo Společenství

5. Článek 3 nařízení č. 3665/87 stanoví:

„1. Dnem vývozu se rozumí den, kdy celní orgány přijmou vývozní prohlášení, ve kterém je uvedeno, že bude požadována náhrada.

2. Den přijetí vývozního prohlášení je rozhodující pro:

a) sazbu náhrady, která se použije, nedošlo‑li ke stanovení náhrady předem;

b) jakékoli úpravy, které mají být případně se sazbou náhrady provedeny, došlo-li ke stanovení náhrady předem.

3. Jakýkoli jiný úkon, který má stejný právní účinek jako přijetí vývozního prohlášení, je považován za toto přijetí.

4. Den vývozu je rozhodující pro stanovení množství, povahy a vlastností vyváženého produktu.

5. Doklad použitý při vývozu pro získání nároku na náhradu musí obsahovat všechny údaje nezbytné k výpočtu náhrady a zejména:

a) označení produktů podle nomenklatury používané pro náhrady;

b) čistou hmotnost těchto produktů nebo případně množství vyjádřené v měrných jednotkách, které mají být vzaty v úvahu při výpočtu náhrady;

c) pokud je to nezbytné k výpočtu náhrady, složení příslušných produktů nebo odkaz na něj.

Pokud je dokumentem uvedeným v tomto odstavci vývozní prohlášení, musí rovněž obsahovat tyto údaje, jakož i poznámku ,kód náhrady‘.

6. V okamžiku tohoto přijetí nebo tohoto úkonu jsou produkty umístěny pod celní dohled, dokud neopustí celní území Společenství.“ (neoficiální překlad)

6. Článek 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 zní mimo jiné následovně:

„1. Pokud je zjištěno, že co se týče poskytnutí vývozní náhrady, vývozce požádal o náhradu vyšší, než je použitelná náhrada, je splatnou náhradou pro daný vývoz náhrada pro skutečný vývoz, snížená o částku odpovídající:

a) polovině rozdílu mezi požadovanou náhradou a náhradou použitelnou na skutečný vývoz;

b) dvojnásobku rozdílu mezi požadovanou náhradou a použitelnou náhradou, pokud vývozce úmyslně poskytl nepravdivé údaje.

Za požadovanou náhradu se považuje částka vypočtená na základě údajů poskytnutých podle článku 3 nebo čl. 25 odst. 2. Pokud se sazba náhrady mění podle místa určení, vypočte se rozlišená část náhrady na základě údajů poskytnutých podle článku 47.

Příslušná sankce stanovená v bodě a) se neuplatní:

– v případě vyšší moci,

– v některých výjimečných případech vyznačujících se okolnostmi, které jsou mimo kontrolu vývozce a které se objeví po přijetí vývozního nebo platebního prohlášení příslušnými orgány, a za podmínky, že vývozce, jakmile tyto okolnosti zjistí a ve lhůtě stanovené v čl. 47 odst. 2 o tom uvědomí příslušné orgány, ledaže by tyto orgány již zjistily u požadované náhrady nesrovnalost,

[...]

Pokud příslušné úřady zjistily, že požadovaná výše náhrada není správná, že se vývoz neuskutečnil, a že proto není možné snížení náhrady, zaplatí vývozce částku odpovídající sankci stanovené v písm. a) nebo b). Pokud se sazba náhrady mění podle místa určení, vezme se při výpočtu požadované náhrady a použitelné náhrady, kromě případu, kdy je určeno povinné místo určení, v úvahu nejnižší kladná sazba nebo, je‑li vyšší, sazba, která vyplývá z uvedení místa určení v souladu s čl. 22 odst. 2 nebo čl. 25 odst. 4.“ (neoficiální překlad)

7. Článek 25 odst. 1 a 2 nařízení č. 3665/87 stanoví:

„(1) Pokud vývozce projeví svůj úmysl vyvézt produkty nebo zboží pro zpracování nebo skladování a požádat o náhradu v souladu s ustanoveními uvedenými v článcích 4 a 5 nařízení (EHS) č. 565/80, je použití těchto ustanovení podmíněno tím, že vývozce předloží celním orgánům prohlášení (dále jen ,platební prohlášení‘).

Členské státy mohou označit platební prohlášení jiným názvem.

(2) V platebním prohlášení musí být uvedeny všechny údaje, které jsou nutné pro výpočet náhrady, jakož i platné měnové vyrovnávací částky za vyvážené produkty nebo zboží, zejména:

a) označení produktů nebo zboží podle nomenklatury používané pro náhrady a měnové vyrovnávací částky;

b) čistou hmotnost produktů nebo zboží nebo případně množství vyjádřené v měrných jednotkách, které mají být vzaty v úvahu při výpočtu náhrady nebo měnové vyrovnávací částky;

c) pokud je to nezbytné k výpočtu náhrady nebo měnové vyrovnávací částky, složení produktů nebo zboží nebo odkaz na něj.“ (neoficiální překlad)

8. Článek 29 odst. 2 nařízení č. 3665/87 stanoví:

„Částka bude vyplacena jen na základě písemné žádosti vývozce. Členské státy k tomu mohou stanovit zvláštní tiskopis.“

9. Článek 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87 stanoví:

„Náhradu vyplatí na zvláštní žádost vývozce pouze ten členský stát, na jehož území bylo přijato vývozní prohlášení.

Žádost o náhradu musí být podána:

a) buď písemně; za tím účelem mohou členské státy stanovit zvláštní tiskopis; [...]“

10. První, třetí a pátý bod odůvodnění nařízení č. 2945/94 zní:

„Vzhledem k tomu, že platná právní úprava Společenství stanoví, že vývozní náhrady jsou poskytovány pouze na základě objektivních kritérií, zejména co se týče množství, povahy a vlastností vyváženého produktu a jeho zeměpisného místa určení; že ve světle získaných zkušeností je třeba zesílit boj proti nesrovnalostem, a zejména proti podvodům škodícím rozpočtu Společenství; že je nezbytné za tímto účelem stanovit opatření k navrácení neoprávněně vyplacených částek a sankce, které přimějí vývozce k dodržování právní úpravy Společenství;

[...]

vzhledem k tomu, že pokud vývozce poskytne nesprávné údaje, mohou tyto údaje vést k vyplacení neoprávněných náhrad, jestliže chyba není zjištěna; že pokud je chyba zjištěna, je zcela namístě uložit vývozci sankci spočívající v zaplacení částky přiměřené částce, jež by byla neoprávněně získána, pokud by chyba nebyla zjištěna;

[...]

vzhledem k tomu, že dosud shromážděné zkušenosti, jakož i v této souvislosti zjištěné nesrovnalosti a zejména případy podvodů ukazují, že takové opatření je jak potřebné, tak i přiměřené, bude dostatečně odrazující a musí být ve všech členských státech používáno jednotně.“ (neoficiální překlad)

B – Vnitrostátní právo

11. Německé nařízení o vývozních náhradách ze dne 24. května 1996( ) (Ausfuhrerstattungsverordnung, dále jen „nařízení o vývozních náhradách“) rovněž uvádí pravidla ohledně žádosti o výplatu vývozní náhrady.

12. Článek 15 nařízení o vývozních náhradách zní:

„Článek 15 – Žadatel a žádost

Žádost o náhradu dle předepsaného vzoru může podat jen ten, kdo:

1. je uveden v případech stanovených v článcích 3 a 5 v rubrice 2 vývozního prohlášení pro účely náhrady nebo

2. podal platební prohlášení dle čl. 8 odst. 1 nebo čl. 11 odst. 2 věty první nebo druhé.“

III – Skutkový stav a původní řízení

13. Dne 29. července 1996 podala žalobkyně v původním řízení, Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG (dále jen „Käserei Champignon“), vývozní prohlášení týkající se zásilky sýrů, zejména taveného sýra, spadající pod různé kódy nomenklatury, přičemž uvedla i zboží, pro které náhrada nepřísluší.

14. Dne 12. srpna 1996 podala Käserei Champignon k Hauptzollamt Hamburg‑Jonas (dále jen „Hauptzollamt“) žádost za účelem získání zálohy na vývozní náhradu. V této žádosti o výplatu byly položky, které odpovídaly zboží, za něž náhrada nepřísluší, proškrtnuty s ručně psanou poznámkou „přeškrtnuto“ a opatřeny zkratkou jména. V dopise připojeném k žádosti o výplatu Käserei Champignon sdělovala, že pro tyto dotčené položky nežádá o náhradu.

15. Hauptzollamt vyplatil zálohu na vývozní náhradu ohledně neproškrtnutých položek v souladu s žádostí, ohledně proškrtnutých položek však rozhodnutím ze dne 26. března 1997 uložil sankci dle čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87.

16. Käserei Champignon podala proti rozhodnutí o uložení sankce stížnost, která však byla rozhodnutím ze dne 25. května 1999 zamítnuta. Naproti tomu žaloba podaná poté k Finanzgericht byla úspěšná. Finanzgericht rozhodl, že žalobkyně nepodala žádost o výplatu ohledně položek 4 a 5, protože podání vývozního prohlášení ještě nelze považovat za takovou žádost. Proti tomuto rozsudku podal Hauptzollamt opravný prostředek „Revision“ k Bundesfinanzhof, který je předkládajícím soudem.

17. Bundesfinanzhof konstatuje, že rozhodnutí o platnosti sankce je závislé na tom, zda žádost o výplatu ve smyslu sankčního ustanovení čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 představuje již podání vývozního prohlášení dle čl. 3 odst. 1 nařízení č. 3665/87 nebo teprve písemná žádost dle čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87. Pokud by totiž byla taková zvláštní písemná žádost předpokladem pro použití sankčního ustanovení, byla by sankce v projednávaném případě stanovena neoprávněně.

18. Hauptzollamt uplatnil před Bundesfinanzhof, že pojetí podle Käserei Champignon a Finanzgericht, tedy že sankce může být uložena pouze tehdy, pokud vývozce podal dodatečně k vývoznímu prohlášení žádost o výplatu stanovenou vnitrostátním zákonodárcem na základě zmocnění právem Společenství, by zničilo odrazující účinek sankčního ustanovení. Nadto se takovéto pojetí odchyluje od závazného výkladu příslušných ustanovení ze strany Soudního dvora.

19. Dle názoru Hauptzollamt vyplývá z preventivního účelu sankční úpravy uvedeného zejména ve třetím a pátém bodě odůvodnění nařízení č. 2945/94, kterým byla zavedena sankční úprava článku 11 nařízení č. 3665/87, že již nesprávné údaje ve vývozním prohlášení znamenají použití sankčního ustanovení.

20. Konečně, argumentuje Hauptzollamt, ve Společenství nemohou existovat rozdílná pravidla ohledně okamžiku, ke kterému má dojít k použití sankce podle čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87, a to podle toho, zda členský stát spatřuje dle vnitrostátních právních předpisů žádost o výplatu ve vývozním prohlášení nebo teprve v pozdější žádosti – odpovídající zmocnění podle čl. 47 odst. 1 a 2 nařízení č. 3665/87.

21. Bundesfinanzhof vůči argumentu Hauptzollamt, že vývozní prohlášení již zahrnuje žádost o náhradu dle čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87, protože vývozce v něm musí prohlásit, že za přihlášené zboží bude požadovat náhradu, namítá znění čl. 47 odst. 1 druhého pododstavce nařízení č. 3665/87. Toto ustanovení, které členské státy zmocňuje výslovně k tomu, aby pro podávání písemné žádosti o výplatu dle čl. 47 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87 stanovily zvláštní tiskopis, ukazuje jasné rozlišení mezi vývozním prohlášením a žádostí o výplatu.

22. Podle názoru Bundesfinanzhof je však nutné v ustanovení čl. 11 odst. 1 druhém pododstavci nařízení č. 3665/87 spatřovat argument podporující více pojetí Hauptzollamt. Toto ustanovení definuje pojem „požadované náhrady“ jako částku vypočtenou na základě údajů poskytnutých ve vývozním prohlášení. Toto ustanovení nepředpokládá vedle vývozního prohlášení ještě zvláštní žádost o výplatu.

23. Bundesfinanzhof k názoru Käserei Champignon, že sankce může být udělena jen tehdy, pokud vývozce podal žádost o výplatu vyžadovanou dle vnitrostátního práva vedle vývozního prohlášení, uvádí, že tento názor se může opírat o znění čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce a čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87.

24. Dále může dle názoru Bundesfinanzhof právní pojetí Käserei Champignon podpořit to, že by mohlo být nepřiměřené uložit jí sankci, i když výslovně nepodala žádost o výplatu vývozní náhrady ohledně proškrtnutých položek a za tyto položky také žádnou náhradu neobdržela.

25. Jelikož Bundesfinanzhof měl pochybnosti o výkladu sankčního režimu čl. 11 odst. 1 prvního a druhého pododstavce nařízení č. 3665/87 ve znění nařízení č. 2945/94, rozhodl se dotázat Soudního dvora.

IV – Předběžná otázka

26. Bundesfinanzhof přerušil řízení a položil Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:

„Musí být čl. 11 odst.1 první a druhý pododstavec nařízení (EHS) č. 3665/87, ve znění nařízení (EHS) č. 2945/94, vykládán – s přihlédnutím rovněž k zásadě proporcionality – v tom smyslu, že nepravdivé údaje týkající se konkrétních položek, uvedených ve vývozním prohlášení, jež mohou vést k náhradě vyšší, než je použitelná náhrada, způsobí samy o sobě snížení vývozní náhrady o částku sankce stanovené v uvedeném článku, třebaže v rámci zvláštní žádosti o výplatu, jež musí být podána na základě vnitrostátního práva, bylo výslovně uvedeno, že pro dotyčné položky prohlášení není výplata vývozní náhrady požadována?“

V – K předběžné otázce

27. Za okolností vylíčených předkládajícím soudem je především sporné, zda údaje, z nichž vyplývá, že bylo požádáno o vývozní náhradu, lze získat z vývozního prohlášení nebo z případně potřebné žádosti o výplatu. Toto je nutné zjistit na základě výkladu čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 při náležitém respektování obecné zásady proporcionality.

A – Ke znění čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87

1. Argumenty účastníků řízení

28. Käserei Champignon rozlišuje mezi vývozním prohlášením a žádostí o výplatu a argumentuje nejprve zněním čl. 11 odst. 1 prvního a druhého pododstavce a čl. 47 odst. 1 druhého pododstavce nařízení č. 3665/87. Podle čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87 závisí uložení sankce na tom, že „vývozce požádal o náhradu vyšší, než je použitelná náhradu“ (zvýraznění jsem provedla já). Podle toho je tedy rozhodující výhradně žádost o náhradu, pro kterou mohou členské státy dle čl. 47 odst. 1 druhého pododstavce 2 nařízení č. 3665/87 stanovit zvláštní tiskopis. Spolková republika Německo této možnosti využila v článku 15 vnitrostátního nařízení o vývozních náhradách a stanovila určitý vzor pro žádost o náhradu, který rozlišuje mezi vývozním prohlášením a žádostí o výplatu vývozní náhrady. Dle německého práva představuje vnitrostátně stanovená žádost o výplatu rozhodující žádost o náhradu. Tento argument uznává rovněž Bundesfinanzhof.

29. Käserei Champignon dále tvrdí, že ani z čl. 11 odst. 1 druhého pododstavce nařízení č. 3665/87 nevyplývá, že žádostí o náhradu je míněno vývozní prohlášení. Druhý pododstavec totiž pojem „požadované náhrady“ nedefinuje, nýbrž pouze prostřednictvím v něm uvedeného odkazu na jiná ustanovení poskytuje základ pro výpočet výše požadované náhrady.

30. Naproti tomu Komise je toho názoru, že ve smyslu čl. 11 nařízení č. 3665/87 „žádost o výplatu“ vůbec neexistuje. Článek 11 odst. 1 druhý pododstavec definuje pojem „požadované náhrady“, který se odlišuje od pojmu „použitelné náhrady“ ve smyslu čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce písm. b). Z odkazu obsaženého v této definici vyplývá, že pro požadovanou náhradu jsou podstatné dle článku 3 nařízení č. 3665/87 údaje ve vývozním prohlášení a dle čl. 25 odst. 2 nařízení č. 3665/87 údaje v platebním prohlášení, které nelze zaměňovat s žádostí o výplatu ve smyslu čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87. Bundesfinanzhof se v tomto bodě ztotožňuje s Komisí a považuje tento argument za závažnější než argument založený na znění ustanovení ze strany Käserei Champignon.

31. Dále Komise odkazuje na to, že německé znění sankčního ustanovení článku 11 nařízení č. 3665/87 sice používá výraz „Zahlungsantrag“, ovšem výraz „Zahlungserklärung“ by byl přesnější. V ostatních jazykových verzích je vyjádřeno, že platební prohlášení podle čl. 25 odst. 2 je rovněž platebním prohlášením podle čl. 11 nařízení č. 3665/87, protože v obou ustanoveních jsou používány stejné pojmy, jako „déclaration de paiement“, „payment declaration“, „declaraccao de pagamiento“.

2. Posouzení

32. V čl. 11 odst. 1 prvním pododstavci nařízení č. 3665/87 je nařízena sankce pro případ, že „vývozce požádal o náhradu vyšší, než je použitelná náhrada“. Co je nutné rozumět požadovanou náhradou, je poté definováno v první větě druhého pododstavce téhož ustanovení, podle kterého se za „požadovanou náhradu [...] považuje částka vypočtená na základě údajů poskytnutých podle článku 3 nebo čl. 25 odst. 2“. Druhá věta druhého pododstavce poukazuje ohledně výpočtu požadované náhrady dále na článek 47, pokud se výše sazby náhrady řídí údaji poskytnutými podle tohoto ustanovení. Z tohoto znění nelze jednoznačně zjistit, zda se v případě druhého pododstavce jedná o zákonnou definici pojmu požadované náhrady ve smyslu prvního pododstavce nebo pouze, jak tvrdí Käserei Champignon, o základ pro výpočet.

33. Souhlasně s Komisí je v každém případě nutné konstatovat, že čl. 11 odst. 1 první a druhý pododstavec nařízení č. 3665/87 zná pouze pojem náhrady, přičemž dle prvního pododstavce je nutné rozlišovat mezi požadovanou náhradou a náhradou použitelnou na každý skutečný vývoz. Článek 11 odst. 1 první a druhý pododstavec tedy neznají „žádost o výplatu“.

34. Sankční ustanovení čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 je podle svého znění založeno na požadované náhradě, přičemž druhý pododstavec obsahuje v každém případě návod k jejímu výpočtu. Rozhodné jsou v tomto smyslu údaje ve vývozním prohlášení dle článku 3 nebo v platebním prohlášení dle čl. 25 odst. 2 nařízení č. 3665/87; údaje v žádosti o výplatu dle článku 47 nařízení č. 3665/87 se použijí pouze ve zvláštních případech( ). Z úpravy čl. 29 odst. 2 nařízení č. 3665/87 navíc vyplývá, jak Komise správně zdůrazňuje, že pojmy „platební prohlášení“ a „žádost o výplatu“ nemají stejný význam, nýbrž je třeba je odlišovat: čl. 29 odst. 2 se vztahuje na platební prohlášení dle čl. 25 odst. 1 nařízení č. 3665/87, zatímco článek 47 se vztahuje k žádosti o výplatu.

35. Z toho je v každém případě zřejmé, že pro zjištění požadované náhrady ve smyslu čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87 není primárně rozhodující žádost o výplatu ve smyslu článku 47 téhož nařízení.

36. Použití výrazu „Zahlungsantrag“ v čl. 11 odst. 1 třetím pododstavci druhé odrážce není dostačující k tomu, aby dokázalo vyvrátit toto zjištění. V ostatních jazykových verzích, jako např. francouzské, anglické, italské, španělské a portugalské, se na stejném místě vychází z platebního prohlášení, které odpovídá pojmu v čl. 25 odst. 2, na který se odvolává již čl. 11 odst. 1 druhý pododstavec. Skutečnost, že německé znění neobsahuje stejně jako ostatní jazykové verze pojem odpovídající čl. 25 odst. 2 – „Zahlungserklärung“, je problémem autentičnosti více jazyků. Jelikož předpisy práva Společenství jsou v různých jazykových verzích stejně závazné, vyžaduje výklad předpisů práva Společenství srovnání všech jazykových znění( ). Nutnost jednotného používání, a tedy výkladu zakazuje pohlížet na předpis izolovaně a přikazuje vykládat jej ve světle všech ostatních znění( ).

37. Pro odůvodnění rozhodujícího charakteru žádosti o výplatu pro účely zjištění požadované náhrady ve smyslu čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87 odkazuje Käserei Champignon dále neprávem na vnitrostátní tiskopis, který je Spolková republika Německo dle čl. 47 odst. 1 druhého pododstavce nařízení č. 3665/87 sice oprávněna stanovit, avšak ustanovení práva Společenství nemůže být vykládáno na základě zvláštní vnitrostátní právní úpravy, kterou členskému státu právo Společenství umožnilo přijmout.

38. Okolnost, že požadovaná náhrada ve smyslu čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87 nemůže být v žádném případě primárně zjišťována na základě žádosti o výplatu, však neumožňuje učinit žádný nutný závěr o tom, jaké dokumenty mají být pro tyto účely použity. V této souvislosti je významné, že čl. 3 odst. 5 mluví o dokladu použitém „při vývozu pro získání nároku na náhradu“ a objasňuje, že se přitom může( ) – ale nemusí – jednat o vývozní prohlášení.

39. Ohledně znění čl. 3 odst. 1 nařízení č. 3665/87 je opětovně nutné konstatovat odchylky mezi jednotlivými jazykovými verzemi. Dle tohoto ustanovení se za den vývozu považuje „den, kdy celní orgány přijmou vývozní prohlášení, ve kterém je uvedeno, že bude požadována náhrada“. Německé – nebo nizozemské – znění této definice svědčí spíše pro to, že o náhradu je požádáno již ve vývozním prohlášení – minimálně pokud jde o podstatu – zatímco použití budoucího času ve francouzském( ), anglickém, italském, španělském nebo portugalském znění spíše svědčí pro to, že vývozní prohlášení nutně takovou žádost neobsahuje.

40. Za všeho výše uvedeného vyplývá, že sankční ustanovení čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 dle svého znění nevychází z žádosti o výplatu ve smyslu čl. 47 odst. 1, pokud používá výraz „požadovaná náhrada“. To vyplývá zejména z odkazu v první větě druhého pododstavce na údaje ve vývozním prohlášení dle článku 3, resp. v platebním prohlášení dle čl. 25 odst. 2 nařízení č. 3665/87, přičemž na tomto místě může být ponecháno stranou, v jakém rozsahu údaje v žádosti o výplatu dle čl. 47 odst. 1 opakují údaje ve vývozním prohlášení, resp. platebním prohlášení, pokud členský stát využil možnosti předpokládané v čl. 47 odst. 1 druhém pododstavci. Ze znění čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 v žádném případě nelze zjistit jednoznačný návod k tomu, z jakého dokumentu vyplývají údaje týkající se požadované náhrady.

B – Systematický výklad

1. Argumenty účastníků řízení

41. Käserei Champignon tvrdí, že již samotná existence čl. 47 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87 hovoří pro rozdíl mezi – dle jejího názoru – vývozním prohlášením a žádostí o náhradu. Toto ustanovení, které jazykově rozlišuje mezi vývozním prohlášením a žádostí o výplatu, by totiž bylo nadbytečným, pokud by již vývozní prohlášení představovalo žádost o výplatu.

42. Podle Käserei Champignon její názor potvrzuje i nařízení Komise (ES) č. 800/1999( ). Článek 49 odst. 1 první pododstavec tohoto nařízení stanoví, že náhrada se vyplatí pouze na zvláštní žádost. První bod odůvodnění nařízení č. 800/1999 uvádí, že tímto nařízením by mělo být z důvodu jasnosti přepracováno nařízení č. 3665/87.

43. Konečně dle názoru Käserei Champignon nelze ani z čl. 11 odst. 1 pátého pododstavce dovodit jakýkoliv důvod toho, aby byly nesprávné údaje obsažené již ve vývozním prohlášení sankcionovány.

44. Na rozdíl od Hauptzollamt nepovažuje Käserei Champignon rozsudek Soudního dvora ze dne 22. ledna 1975 ve věci Unkel( ) za užitečný pro výklad v projednávaném případě. Nařízení, které bylo předmětem tohoto řízení, nevyžadovalo na rozdíl od čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87 žádnou žádost.

45. Komise opírá své názory rovněž o argumenty vyplývající ze systematického výkladu. Již z poměru mezi čl. 3 odst. 1 a čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87 vyplývá, že nesprávné údaje ve vývozním prohlášení vyvolávají sankci. Článek 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87 je ustanovením hlavy 4 nařízení, která upravuje postup pro výplatu náhrad, takže zde uvedená specifická žádost o výplatu musí být kvalifikována pouze jako administrativní úkon pro vlastní výplatu.

46. Komise také uvádí, že čl. 11 odst. 1 třetí a pátý pododstavec nařízení č. 3665/87 ukazují, že žádost o výplatu není předpokladem pro použitelnost sankce. Upuštění od sankce na základě oznámení nesrovnalosti samotným vývozcem dle třetího pododstavce druhé odrážky by totiž nemělo jinak smysl.

2. Posouzení

47. Jak bylo výše dovozeno, je pro čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 rozhodná pouze požadovaná náhrada. Článek 47 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 3665/87, který pojmově rozlišuje mezi vývozním prohlášením a žádostí o výplatu, tedy nemůže poskytnout žádnou informaci o předpokladech pro sankci dle čl. 11 odst. 1, a to již z toho důvodu, že čl. 11 odst. 1 nevychází z žádného z těchto pojmů, nýbrž z požadované náhrady.

48. Navíc je nutné respektovat, že sankční ustanovení článku 11 je obsaženo v hlavě 2( ) kapitole 1( ) nařízení č. 3665/87, zatímco článek 47 se nachází v jeho hlavě 4( ). Článek 11 upravuje předpoklady nároku, má tedy charakter hmotného práva a odkazuje v této souvislosti na článek 3 a článek 25, které jsou rovněž součástí hlavy 2. Článek 47 je jako součást hlavy 4 procesněprávní ustanovení a upravuje žádost o výplatu jako administrativní úkon postupu pro výplatu.

49. Právní kvalifikaci čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87 je možné přenést na prakticky stejně znějící čl. 49 odst. 1 nařízení č. 800/1999, které přepracovává nařízení č. 3665/87. I první bod odůvodnění nařízení č. 800/1999, který hovoří o tom, že často měněné nařízení č. 3665/87 muselo být přepracováno jen „z důvodu jasnosti“, hovoří pro jednotný výklad. Přepracované znění tak nepodporuje názor Käserei Champignon, dle kterého je v souladu s rozlišováním mezi vývozním prohlášením a žádostí o výplatu v čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87 nutné žádost o náhradu – jím takto označenou – spatřovat v žádosti o výplatu.

50. Ze srovnání mezi hmotněprávními ustanoveními článků 3, 11 a 25 nařízení č. 3665/87 a procesněprávním ustanovením článku 47 tohoto nařízení vyplývá pouze, že je nutné v zásadě rozlišovat mezi procesem žádosti( ) a procesem výplaty, přičemž z toho však přímo nevyplývá, z jakého dokumentu vyplývá požadovaná náhrada.

51. Článek 11 odst. 1 třetí a pátý pododstavec nařízení č. 3665/87 však může hovořit pro to, že nesprávné údaje ve vývozním prohlášení vyvolávají sankci podle čl. 11 odst. 1.

52. Článek 11 odst. 1 třetí pododstavec druhá odrážka stanoví výjimku z použití sankce v případě oznámení nesrovnalostí vývozcem. Tato výjimka se však použije jen tehdy, pokud orgány již samy nezjistily, že požadovaná částka byla nesprávná. Jelikož kontrola zboží je prováděna orgány v časovém období po podání vývozního prohlášení a před podáním žádosti o výplatu, ztratilo by toto ustanovení význam, pokud by se při použití sankce vycházelo z pozdější žádosti o výplatu. Rozhodnutí Soudního dvora, že opravu údajů ve vývozním prohlášení již nelze připustit poté, co celní orgán vývozci sdělil, že si chce zboží prohlédnout, nebo poté, co sám zjistil, že dotčené údaje jsou nesprávné( ), lze použít pro případ oznámení nesrovnalostí vývozcem( ).

53. Ani čl. 11 odst. 1 první věta pátého pododstavce nepovažuje žádost o výplatu za předpoklad pro použití sankce podle čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce. Toto ustanovení totiž nařizuje sankci i pro případ, že k vývozu nedojde a požadovaná náhrada je nesprávná. Z toho a contrario vyplývá, že žádost o výplatu nepředstavuje předpoklad pro použití sankce, neboť v takovém případě nemůže být žádná žádost o výplatu podána.

54. Málo přínosný se jeví rovněž rozsudek ve věci Unkel( ). V tomto rozsudku Soudní dvůr rozhodl, že podání kontrolního opisu ve smyslu článku 1 nařízení Komise (EHS) č. 2315/69( ) a článku 5 nařízení Komise č. 1041/67/EHS( ), ve znění článku 1 nařízení Komise (EHS) č. 2586/69( ), k vnitrostátnímu orgánu příslušnému k poskytování náhrady se rovná žádosti o náhradu. Ovšem nařízení č. 1041/67 neobsahovalo ani požadavek zvláštní žádosti o výplatu srovnatelný s čl. 47 odst. 1 první větou nařízení č. 3665/87, ani zmocnění členských států ke stanovení zvláštních tiskopisů srovnatelné s druhou větou čl. 47 odst. 1. Tento rozsudek proto nelze použít.

55. Souhrnně lze konstatovat, že i ze systematického hlediska je nutné rozlišovat mezi procesem žádosti o náhradu a procesem výplaty náhrady, takže požadovanou náhradu ve smyslu čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87 nelze zjišťovat až ze žádosti o výplatu dle čl. 47 odst. 1 tohoto nařízení.

C – Teleologický výklad

1. Argumenty účastníků řízení

56. Käserei Champignon, která v řízení ve věci C‑210/00 zastávala názor, že sankce stanovená v čl. 11 odst. 1 má trestní charakter, nyní poukazuje na to, že tato sankce, jak stanovil Soudní dvůr v dotčeném rozsudku( ), je svým pojetím zápornou částkou náhrady a nemá trestněprávní charakter. Käserei Champignon však nyní argumentuje i tím, že toto ustanovení neupravuje žádný „abstraktní ohrožovací delikt“ (abstraktes Gefährdungsdelikt), a proto nemůže být z hlediska sankcí relevantní pouhé abstraktní ohrožení finančních zájmů Společenství. Tomu neodporuje ani myšlenka, na níž je založen třetí bod odůvodnění nařízení č. 2945/94. Sankci může vyvolat až konkrétní ohrožení, které však nemůže ve stadiu podání vývozního prohlášení nastat.

57. Dále Käserei Champignon zpochybňuje, že preventivní cíl článku 11 nařízení č. 3665/87 by byl ohrožen, pokud by žádost ve smyslu čl. 11 odst. 1 představovala až žádost o výplatu, a nikoli již vývozní prohlášení.

58. Konečně není dle názoru Käserei Champignon při správném posouzení právního stavu dáno ani nebezpečí nejednotného používání sankčního ustanovení v rámci Společenství, neboť to není sankční režim, který se použije k různým okamžikům, nýbrž na základě zmocnění čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87 může být žádost o vývozní náhradu podána k různým okamžikům.

59. Komise naproti tomu zdůrazňuje cíle sankčního ustanovení, které dle prvního bodu odůvodnění nařízení č. 2945/94 spočívají v tom, aby byly silněji potírány nesrovnalosti a podvod, jakož i – dle myšlenky v pátém bodu odůvodnění – aby byl sankci, která je dle třetího bodu odůvodnění použitelná již tehdy, pokud údaje vývozce mohou mít za následek neoprávněné platby, přiznán preventivní a odrazující účinek.

60. Dle názoru Komise i Hauptzollamt by vycházení z údajů v žádosti o výplatu dle čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87 vedlo k tomu, že vývozce by mohl podat vývozní prohlášení s nesprávnými údaji a v případě neexistence dodatečné kontroly i odpovídající žádost o výplatu, aniž by se musel obávat sankce. Toto by zničilo odrazující účinek sankce, který je jí dle pátého bodu odůvodnění nařízení č. 3665/87 vlastní.

61. Kromě toho Komise a Hauptzollamt uvádí, že pokud by se vycházelo z údajů v žádosti o výplatu, značně by to ohrozilo preventivní účinky systému kontrol zboží, protože by kontrole zboží podléhal skutečně pouze omezený počet vývozů.

62. Konečně dle názoru Komise a Hauptzollamt hovoří proti rozhodujícímu charakteru údajů v žádosti o výplatu v rámci článku 11 nařízení č. 3665/87 to, že v takovém případě by bylo sankční ustanovení v členských státech používáno v různých okamžicích, což odporuje pátému bodu odůvodnění nařízení č. 3665/87.

2. Posouzení

63. Sankce stanovené v právní úpravě společné zemědělské politiky -– tak jako v případě nesprávných údajů u požadované vývozní náhrady v úpravě podle čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 – slouží dle ustálené judikatury Soudního dvora k boji proti četným nesrovnalostem, které se objevují v rámci zemědělských podpor, a které mohou tím, že značně zatěžují rozpočet Společenství, ohrožovat opatření, která orgány Společenství v této oblasti přijaly za účelem stabilizace trhů, podpory životní úrovně zemědělců a zajištění dodávek spotřebitelům za přiměřené ceny( ).

64. Ochrana finančních zájmů Společenství je výslovným cílem sankčního ustanovení čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87, jak jasně vyplývá ze znění prvního a třetího bodu odůvodnění nařízení č. 2945/94, které toto ustanovení doplnilo.

65. Soudní dvůr již rozhodl o charakteru sankce stanovené v čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce písm. a) nařízení č. 3665/87 a nepřiznal jí trestní charakter( ).

66. Soudní dvůr totiž k druhu vytýkaných porušení, která mají být takto sankcionována, opakovaně uvedl, že „předpisy, které byly porušeny, byly určeny pouze hospodářským subjektům, které se svobodně rozhodly využít režim podpor v oblasti zemědělství“( ). Soudní dvůr dále uvedl, že „podporu v rámci režimu podpor Společenství lze poskytnout jen tehdy, pokud její příjemce poskytuje úplnou záruku poctivosti a důvěryhodnosti“, a z toho dovodil, že „sankce, která je uložena při nerespektování těchto požadavků, představuje specifický správní nástroj“. Slouží k tomu, „aby byla zajištěna řádná správa veřejných prostředků Společenství“( ).

67. Soudní dvůr v tomto ohledu konstatoval, že „sankce stanovená v čl. 11 odst. 1 prvním pododstavci písm. a) nařízení č. 3665/87 může být uložena pouze těm hospodářským subjektům, které požádaly o vývozní náhradu, pokud se údaje poskytnuté k odůvodnění jejich žádosti ukáží nesprávnými“( ).

68. Soudní dvůr konečně konstatoval, že „sankce stanovená v čl. 11 odst. 1 prvním pododstavci písm. a) nařízení č. 3665/87 spočívá v platbě peněžité pokuty, stanovené dle výše částky, kterou by hospodářský subjekt neprávem obdržel, pokud by příslušné orgány nezjistily nesrovnalost. Je tedy součástí režimu vývozních náhrad a nemá trestněprávní charakter“( ).

69. Ačkoli Soudní dvůr zcela jasně rozhodl, že sankční ustanovení čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 nemá trestněprávní charakter, snaží se Käserei Champignon zařadit jej do kategorií trestního práva tím, že za rozhodující skutečnost pro sankci označuje konkrétní ohrožovací delikt. Toto nemůže být s ohledem na chybějící trestněprávní charakter sankčního ustanovení přesvědčivé. Ponecháno stranou budiž dále, zda právo Společenství zná odpovídající kategorii.

70. Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že sankce podle čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 se v každém případě uplatní při nesprávnosti údajů poskytnutých za účelem požádání o náhradu. Bez významu je v této souvislosti, v jakém dokumentu byly tyto údaje uvedeny. Toto zjištění odpovídá i účelu této sankce stanovenému v prvním bodě odůvodnění nařízení č. 2945/94: podle tohoto bodu odůvodnění je třeba „zesílit boj proti nesrovnalostem a zejména proti podvodům škodícím rozpočtu Společenství; [...] je nezbytné za tímto účelem stanovit opatření k navrácení neoprávněně vyplacených částek a sankce, které přimějí vývozce k dodržování právní úpravy Společenství“. Tento smysl a účel dále zdůrazňuje i třetí bod odůvodnění a stanoví, že „pokud vývozce poskytne nesprávné údaje, mohou tyto údaje vést k vyplacení neoprávněných náhrad, jestliže chyba není zjištěna; že pokud je chyba zjištěna, je zcela namístě uložit vývozci sankci spočívající v zaplacení částky přiměřené částce, jež by byla neoprávněně získána, pokud by chyba nebyla zjištěna“.

71. Z toho vyplývá, že cíl ochrany finančních zájmů Společenství prostřednictvím boje proti podvodům a pomocí preventivního účinku sankce vyžaduje, aby se na škodu pro finance Společenství jen nečekalo, nýbrž aby byly sankcionovány již takové nesprávné údaje, které by mohly vést ke škodě, což odpovídá i znění uvedeného třetího bodu odůvodnění, dle kterého mají být potrestány nesprávné údaje, které mohou vést k vyplacení neoprávněných náhrad.

72. Z toho však ještě nevyplývá výlučná relevance údajů ve vývozním prohlášení pro účely sankčního ustanovení čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87: čl. 3 odst. 5 druhý pododstavec téhož nařízení totiž a contrario dává členským státům možnost stanovit pro žádost o náhradu tiskopis, který není shodný s vývozním prohlášením. Vnitrostátnímu soudu tedy přísluší zjištění, zda s ohledem na okolnosti lze podle vnitrostátního práva vývozní prohlášení považovat za dokument „použitý při vývozu pro získání nároku na náhradu“, či nikoli.

73. Tomuto diferencovanému řešení v zásadě nebrání ani nutnost zajistit jednotné používání práva Společenství, ani preventivní, resp. odrazující účinek sankčního ustanovení čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87.

74. Ohledně preventivního účinku předmětného sankčního ustanovení Komise sice správně zdůrazňuje, že vycházet z žádosti o výplatu jako předpokladu pro sankci by mohlo zničit tento odrazující účinek, jestliže fyzická kontrola předcházela příslušné žádosti o výplatu, neboť dle nařízení Komise (ES) č. 2221/95( ) jen omezený počet vývozů podléhá fyzické kontrole za účelem ověření, zda vývozy byly skutečně a řádně provedeny. Pokud by se tedy vycházelo z pozdější žádosti o výplatu jako předpokladu pro uplatnění sankce, mohl by vývozce v případě zjištění nesprávného vývozního prohlášení na základě namátkové kontroly odvrátit uložení sankce tím, že by pro dotčené zboží nepodal žádost o výplatu. Tím by byla účinnost systému fyzických kontrol, totiž preventivní účinek těchto kontrol, citelně omezena, což by opětovně bylo v rozporu s „effet utile“ sankčního předpisu.

75. Ohledně odrazujícího účinku Komise rovněž nikoli neoprávněně uplatňuje, že pokud by v zásadě záleželo až na údajích v žádosti o výplatu, mohl by vývozce podat vývozní prohlášení s nesprávnými údaji a v případě neexistence dodatečného ověření ve formě namátkové kontroly podat odpovídající žádost o výplatu, aniž by se musel obávat sankce. To se zdá být bezpochyby na újmu odrazujícímu účinku sankčního ustanovení.

76. To, že žádost o výplatu není v souvislosti se sankčním ustanovením čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 relevantní, naopak nesmí vést k tomu, že má být automaticky uložena sankce, pokud vývozní prohlášení obsahuje chyby. Možnost dodatečné opravy původních údajů ve vývozním prohlášení musí zůstat vývozci, který je v dobré víře, zachována( ), za předpokladu, že k této opravě dojde dobrovolně a včas, tj. nikoli na základě dotazu nebo – i když jen plánované – kontroly celních orgánů( )( ).

77. Ohledně jednotného použití práva Společenství je nutné poukázat na to, že dle pátého bodu odůvodnění nařízení č. 2945/94 zavádějícího sankci, „takové opatření [...] musí být ve všech členských státech používáno jednotně“, což rozhodně vylučuje, aby byly stanoveny předpoklady pro uložení sankce v různých členských státech časově rozdílně. V tomto kontextu nemůže být rovněž přesvědčivé vycházet z jednotlivých tiskopisů – ať už se jedná o vývozní prohlášení nebo žádost o výplatu –, neboť tyto formuláře se mohou stát od státu odlišovat v souladu s pravomocí členských států provádět předpisy Společenství a prostorem pro uvážení poskytnutým v této souvislosti nařízením č. 3665/87. V této souvislosti tedy postačí zjištění, že záleží výlučně na údajích poskytnutých vývozcem – bez ohledu na případné tiskopisy, používané dle vnitrostátních předpisů, které mohou být dle možností poskytnutých nařízením č. 3665/87 rozdílné.

78. Jako dílčí závěr tedy lze konstatovat, že smysl a účel sankčního ustanovení čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 a ratio legis nařízení č. 2945/94 vyžadují, aby nesprávné údaje v dokumentu použitém pro uplatnění náhrady – s výhradou dobrovolné včasné opravy takovýchto údajů – vyvolaly stanovenou sankci.

D – Zásada přiměřenosti

1. Argumenty účastníků řízení

79. Käserei Champignon zpochybňuje přiměřenost sankčního ustanovení čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87 pro případ, že vývozní prohlášení je považováno za rozhodnou žádost ve smyslu tohoto ustanovení. Při takovém pojetí ustanovení není sankce způsobilá splnit svůj účel, protože pouze příjemce náhrady může ohrozit finanční zájmy Společenství. Není ani potřebná, protože možnost uložení sankce při nesprávných údajích v žádosti o náhradu má dostatečně odrazující účinek. Sankce není ani přiměřená, jelikož tím, že vychází z vývozního prohlášení, trestá přípravné jednání a dokonaný skutek v trestněprávním smyslu stejně tvrdě, což odporuje tradicím členských států coby právních států. Bundesfinanzhof vyjadřuje rovněž pochybnosti ohledně přiměřenosti.

2. Posouzení

80. Dle zásady přiměřenosti, která patří k obecným zásadám práva Společenství, musí být prostředky použité ustanovením práva Společenství způsobilé k uskutečnění sledovaného cíle a nesmí překračovat meze toho, co je nezbytné k jeho dosažení( ).

81. Soudní dvůr již v rozsudku Käserei Champignon I rozhodl, že sankce stanovená v čl. 11 odst. 1 prvním pododstavci písm. a) nařízení č. 3665/87 neporušuje zásadu proporcionality, neboť nemůže být považována za nevhodnou k uskutečnění cíle sledovaného právní úpravou Společenství, ani nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle( ).

82. Pochybnosti Käserei Champignon a Bundesfinanzhofu o přiměřenosti sankce podle čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87 nad rámec tohoto obecného zjištění vycházejí zjevně z výkladu, který by připustil uložení sankce i v případě, že vývozce původně nesprávné údaje v průběhu řízení opravil.

83. K tomu je nutné při pohledu na projednávaný případ konstatovat, že zásadní možnost uložení sankce vývozci, který bez vlastní viny uvede při žádosti o náhradu nesprávné údaje, vyplývá z charakteru dotčeného sankčního ustanovení, které nezávisí na zavinění. To potvrdil Soudní dvůr již ve svém rozsudku Käserei Champignon I. Je zde tedy bez významu, proč nebyla provedena včasná oprava původně nesprávných údajů( ).

84. Vycházet pro účely sankce podle čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87 z údajů v dokumentu používaném k uplatnění náhrady – s výhradou pozdější případné změny těchto údajů, pokud k ní dojde dobrovolně a včas ve výše popsaném smyslu – se zdá být vhodné pro dosažení cíle boje proti nesrovnalostem a případům podvodů. Ze sledovaného preventivního a odrazujícího účinku sankce vyplývá, že zákonodárce Společenství klade důraz na správnost těchto údajů. K dosažení cílů sankčního režimu je také nezbytné vycházet z dotčených údajů, neboť, na rozdíl od názoru Käserei Champignon, nemá pouhá možnost uložit sankci za nesprávné údaje v žádosti o výplatu dostatečný odrazující účinek( ).

85. Navíc je nutné odkázat na pátý bod odůvodnění nařízení č. 2945/94, dle kterého do té doby shromážděné zkušenosti s nesrovnalostmi a případy podvodu v oblasti vývozních náhrad ukázaly, že jiné sankce a pouhé vrácení vývozní náhrady nepůsobí dostatečně odrazujícím způsobem a nejsou dostatečné k tomu, aby vývozce přiměly k tomu dodržovat právo Společenství( ).

86. Konečně, sankce podle čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3665/87 i v případě, že vychází z údajů v dokumentu, který je používán pro uplatnění náhrady, je stále přiměřená ve vztahu k cíli chránit finanční zájmy Společenství, neboť nebrání opravě těchto údajů, pokud k ní dojde dobrovolně a včas.

87. Pokud Käserei Champignon namítá, že údajné postavení přípravného jednání na roveň dokonanému skutku je v rozporu s tradicemi členských států coby právních států, opomíjí, že dotčené sankční ustanovení právě nemá trestněprávní charakter.

88. Pokud by se ale sankční ustanovení čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 ukázalo v praxi příliš přísným, protože riziko uložení sankce se jeví pro vývozce nepředvídatelné, nemůže být s ohledem na jasné – a ochrany hodné – cíle dotčené úpravy, jejíž platnost zde (nadto) není sporná, úkolem Soudního dvora, aby provedl nápravu; spíše by byl případně povolán zákonodárce Společenství, aby při zvážení všech relevantních zájmů přijal odpovídající řešení.

VI – Závěry

89. Na základě výše uvedeného navrhuji, aby na otázku položenou německým Bundesfinanzhofem bylo odpovězeno takto:

„Článek 11 odst. 1 první a druhý pododstavec nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, ve znění nařízení (ES) č. 2945/94, musí být vykládán – s přihlédnutím rovněž k zásadě proporcionality – v tom smyslu, že nesprávné údaje týkající se konkrétních položek, uvedené v dokumentu, který má být dle vnitrostátních prováděcích předpisů používán pro uplatnění náhrady, jež mohou vést k náhradě vyšší, než je použitelná náhrada, způsobí snížení vývozní náhrady o částku sankce stanovené v uvedeném článku,

– a to i když ve zvláštní žádosti o výplatu, jež musí být podána na základě vnitrostátního práva, bylo výslovně prohlášeno, že pro dotyčné položky tohoto dokumentu není výplata vývozní náhrady požadována,

– za předpokladu, že k tomuto prohlášení došlo až po oznámení nebo provedení kontrol celním orgánem.“