Sbí rka soudních roz hodnutí 
VěcC-6 4 6 / 1 5  
T rustees of the P Panayi Ac cumulation & Maintenance Sett lements  
proti  
Comm issioners for Her Majesty’s Revenue and Customs  
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber)] 
„Řízení o předběžné otázce – Přímé daně – Svoboda usazování – Volný pohyb služeb – Volný pohyb 
kapitálu – Trust (svěřenský fond) – Trustees (svěřenští správci) – Jiné právnické osoby – Pojem – Daň 
z výnosů z majetku svěřenského fondu z důvodu přesunu daňového domicilu svěřenských správců do 
jiného členského státu – Stanovení výše daně v okamžiku tohoto přesunu – Okamžitá úhrada daně – 
Odůvodnění – Proporcionalita“ 
Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. září 2017 
1. Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Ustanovení Smlouvy – Rozsah působnosti – Pojem – 
Jiné právnické osoby – Svěřenský fond disponující právy a povinnostmi, jež mu umožňují jednat 
jako právnická osoba a vykonávat skutečnou hospodářskou činnost – Zahrnutí 
(Článek 54 SFEU) 
2. Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Ustanovení Smlouvy – Rozsah působnosti – 
Přesun sídla skutečného vedení společnosti založené podle vnitrostátního práva do jiného členského 
státu – Vnitrostátní daňová právní úprava použitelná na přesun – Zahrnutí 
(Články 49 a 54 SFEU) 
3. Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Omezení – Daňové právní předpisy – Přesun sídla 
nebo bydliště většiny svěřenských správců svěřenského fondu založeného podle vnitrostátního práva 
do jiného členského státu – Vnitrostátní právní úprava stanovící zdanění latentních kapitálových 
výnosů z majetku svěřenských fondů – Absence možnosti odkladu platby daně – Nepřípustnost 
(Článek 49 SFEU) 
1. Článek 49 SFEU ukládá zrušení omezení svobody usazování pro státní příslušníky jednoho 
členského státu na území jiného členského státu. Podle článku 54 prvního pododstavce SFEU se na 
společnosti založené podle právních předpisů některého členského státu, jež mají své sídlo, ústřední 
správu nebo hlavní provozovnu uvnitř Unie, pro účely použití ustanovení Smlouvy o svobodě 
usazování nahlíží jako na fyzické osoby, jež jsou příslušníky členských států. 
V souladu s čl. 54 druhým pododstavcem SFEU se „společnostmi“ rozumějí společnosti založené podle 
občanského nebo obchodního práva včetně družstev a jiné právnické osoby veřejného nebo 
soukromého práva s výjimkou neziskových organizací. 
CS 
ECLI:EU:C:2017 :682 1 
SHRNU TÍ – VĚCC-646/15  
TRUSTEES OF THE P P ANAYI ACCUMU LATION &MAINTENANCE SETTLEMENTS  
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že svoboda usazování, která je jedním ze základních institutů 
unijního práva (rozsudek ze dne 24. května 2011 , Komise v. Belgie, C-47/08, EU:C:2011 :334, bod 77 
a citovaná judikatura), jež přispívají k dosažení cíle vytvořit vnitřní trh (v tomto smyslu viz rozsudek 
ze dne 13. prosince 2005 , SEVIC Systems, C-411/03, EU:C:2005 :762, bod 19), má velmi široký rozsah. 
V tomto ohledu, jak v podstatě uvedla generální advokátka v bodech 33 a 34 svého stanoviska, pojem 
„jiné právnické osoby“ zahrnuje entity, které mají v souladu s vnitrostátním právem práva 
a povinnosti, jež jim bez ohledu na absenci specifické právní formy umožňují jako takovým vystupovat 
v příslušných právních vztazích, a jejichž účelem je dosahování zisku. 
Právní úprava dotčená ve věci v původním řízení tedy pro účely svých ustanovení patrně považuje 
svěřenské správce povinné k dani z latentních kapitálových výnosů z majetku svěřenského fondu za 
celek, tj. jakožto entitu, a nikoli jednotlivce, má-li se za to, že tento fond přesunul své sídlo správy do 
jiného členského státu, než je Spojené království. Takový přesun nastává v případě, že většina správců 
přestane být rezidentem Spojeného království. Činnost správců ve vztahu k vlastnictví a správě 
majetku svěřenského fondu je tedy neoddělitelně spojena se samotným fondem, a tudíž s ním tvoří 
nedílný celek. Za těchto okolností je třeba svěřenský fond považovat za entitu, která má v souladu 
s vnitrostátním právem práva a povinnosti, jež jí jako takové umožňují vystupovat v příslušných 
právních vztazích. 
Pokud jde o otázku, zda je účelem svěřenských fondů dotčených ve věci v původním řízení dosahování 
zisku, stačí konstatovat, že ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že tyto fondy nemají 
sociální nebo dobročinný účel a že byly založeny za účelem toho, aby obmyšleným plynul zisk 
z majetku uvedených fondů. 
Z toho vyplývá, že taková entita, jako je svěřenský fond, který má v souladu s vnitrostátním právem 
práva a povinnosti, jež mu jako takovému umožňují vystupovat v příslušných právních vztazích, 
a který vykonává skutečnou hospodářskou činnost, se může dovolávat svobody usazování. 
(viz body 24–26, 29, 32–34) 
2. Viz znění rozhodnutí. 
(viz body 36–39) 
3. Ustanovení Smlouvy o FEU týkající se svobody usazování brání za takových okolností, jako jsou 
okolnosti věci v původním řízení, kdy se podle vnitrostátního práva svěřenští správci považují za 
jednotný a stálý orgán odlišný od osob, které vykonávají funkci svěřenského správce dočasně, takové 
právní úpravěčlenského státu, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která stanoví zdanění 
latentních kapitálových výnosů z majetku svěřenského fondu, pokud většina správců přesune své 
bydliště nebo sídlo do jiného členského státu, aniž umožňuje odklad platby takto splatné daně. 
Co se týče zaprvé srovnatelnosti dotyčných situací, stačí konstatovat, že pokud jde o právní úpravu 
členského státu, jež zdaňuje kapitálové výnosy dosažené na jeho území, je situace svěřenského fondu, 
který přenáší své sídlo správy do jiného členského státu, z hlediska zdanění kapitálových výnosů 
z majetku svěřenského fondu, kterých bylo dosaženo v prvním členském státě před tímto přesunem, 
obdobná situaci svěřenského fondu, který ponechává své sídlo správy v prvním členském státě 
(v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. listopadu 2011 , National Grid Indus, 
C-371/10, EU:C:2011 :785, bod 38). 
Soudní dvůr nicméně upřesnil, že cíl ochrany rozdělení daňových pravomocí mezi členskými státy 
můžeodůvodnit takové vnitrostátní opatření pouze tehdy, když je členském u státu, na jehož území 
byly příjmy vytvořeny, skutečně bráněno ve výkonu daňové pravomoci ohledně uvedených příjmů 
(rozsudek ze dne 23. ledna 2014 , DMC, C-164/12, EU:C:2014 :20, bod 56). 
ECLI:EU:C:2017 :682 2 
SHRNU TÍ – VĚCC-646/15  
TRUSTEES OF THE P P ANAYI ACCUMU LATION &MAINTENANCE SETTLEMENTS  
Jak uvedla generální advokátka v bodě 50 svého stanoviska, taková vnitrostátní právní úprava, jako je 
úprava dotčená ve věci v původním řízení, tím, že rozhodnutí o daňové pravomoci, která zůstává 
dotyčnému členském u státu, plně ponechává na volném uvážení správců a obmyšlených, nemůže být 
považována za dostatečnou pro účely ochrany daňové pravomoci tohoto členského státu ve vztahu ke 
kapitálovým výnosům dosaženým na jeho území. 
Je tedy nutné konstatovat, že právní úprava členského státu, která v takové situaci, o jakou se jedná ve 
věci v původním řízení, stanoví zdanění latentních kapitálových výnosů z majetku svěřenského fondu 
připřesunu sídla správy tohoto fondu do jiného členského státu bez ohledu na to, že si první členský 
stát může případně zachovat daňovou pravomoc ve vztahu k těmto výnosům, je s to zajistit ochranu 
rozdělení daňových pravomocí mezi členskými státy, jelikož první členský stát ztrácí svou daňovou 
pravomoc ve vztahu k těmto výnosům v důsledku tohoto přesunu. 
Co se konečně týče proporcionality dotčeného opatření, z judikatury Soudního dvora vyplývá, že zásada 
proporcionality je splněna, pokud členský stát původu za účelem ochrany výkonu své daňové 
pravomoci vyměří da ň z latentních kapitálových výnosů, které byly dosaženy na jeho území 
v okamžiku, kdy jeho daňová pravomoc týkající se předmětných kapitálových výnosů zaniká; 
v projednávané věci okamžikem přesunu sídla správy svěřenského fondu do jiného členského státu 
(rozsudek ze dne 29. listopadu 2011 , National Grid Indus, C-371/10, EU:C:2011 :785, bod 52). Kromě 
toho právní úprava členského státu, která stanoví, žesvěřenský fond, jenž přesouvá sídlo správy do 
jiného členského státu, se může rozhodnout mezi okamžitou úhradou daně z těchto výnosů a její 
odloženou úhradou, podléhající případně zaplacení úroků dle použitelné vnitrostátní právní úpravy, 
představuje opatření méně ohrožující svobodu usazování než okamžitá úhrada dlužné daně (v tomto 
smyslu viz rozsudek ze dne 21. května 2015 , Verder LabTec, C-657/13, EU:C:2015 :331, bod 49 
a citovaná judikatura). 
Dále je třeba v této souvislosti poznamenat, že odložená úhrada nemůže mít za následek povinnost 
členského státu původu zohlednit případné kapitálové ztráty, které nastanou po přesunu sídla správy 
svěřenského fondu do jiného členského státu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. listopadu 2011 , 
National Grid Indus, C-371/10, EU:C:2011 :785, bod 61). 
Toto posouzení nemůže být zpochybněno skutečností, že ve v ěci v původním řízení bylo kapitálových 
výnosů dosaženo po stanovení výše daně, ale před tím, než byla tato daň splatná, jelikož nepřiměřená 
povaha právní úpravy dotčené ve věci v původním řízení tkví v tom, že tato právní úprava neposkytuje 
osobě povinné k dani možnost odložit platbu dlužné daně. 
(viz body 49, 53, 55–58, 60, 61 a výrok) 
ECLI:EU:C:2017 :682 3