ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32.

Ve světle této judikatury mám za to, že úvahy německé vlády jsou liché. Je pravda, že popis skutkových okolností uvedený v předkládacím rozhodnutí je i po jeho doplnění předkládajícím soudem v odpověď na žádost Soudního dvora o vysvětlení méně než jasný. To však nebránilo německé vládě ani Komisi, aby Soudnímu dvoru předložily podrobná vyjádření, a nelze říci, že tento popis je natolik skoupý na informace, že by nedovoloval podat užitečnou odpověď. Pokud jde o otázku, zda vlastnický podíl a hlasovací práva společnosti GGB ve společnosti APSB byly takového rozsahu, že šlo o „kontrolu“ pro účely čl. 2 odst. 4 směrnice, tato problematika je podstatou otázky předkládacího soudu a nelze ji považovat za hypotetickou. O jinou situaci by se mohlo jednat, kdyby společnost GGB poskytla příslušné informace společnosti APSB včas k projednání, což se však evidentně nestalo ( 8 ). Pokud by tak vskutku učinila, řízení podle směrnice 98/59 by pravděpodobně nebylo možné zahájit. Tvrzení německé vlády by tedy měla být odmítnuta.
5.

V bodech 8, 17 a 70 odůvodnění směrnice o službách se uvádí: „(8) Ustanovení této směrnice týkající se svobody usazování a volného pohybu služeb by se měla použít pouze tehdy, jsou-li dotyčné činnosti otevřeny hospodářské soutěži, aby tato ustanovení členským státům neukládala povinnost liberalizovat služby obecného hospodářského zájmu [(dále jen ‚SOHZ‘)] nebo privatizovat veřejné subjekty, které tyto služby poskytují, nebo zrušit stávající monopoly pro jiné činnosti nebo pro určité distribuční služby. […] (17) Tato směrnice se vztahuje pouze na služby, které jsou poskytovány za hospodářské protiplnění. Na služby obecného zájmu se nevztahuje definice v článku 50 [ES (nyní článek 57 SFEU)], a proto tyto služby nespadají do oblasti působnosti této směrnice. [SOHZ] jsou služby poskytované za hospodářské protiplnění, a proto spadají do oblasti působnosti této směrnice. Avšak některé [SOHZ], jako například služby v oblasti dopravy, jsou z oblasti působnosti této směrnice vyloučeny a na některé další [SOHZ], jako například ty, které mohou existovat v oblasti poštovních služeb, se vztahuje výjimka z ustanovení o volném pohybu služeb podle této směrnice. Tato směrnice se nezabývá financováním [SOHZ] a nevztahuje se na režimy podpor poskytovaných členskými státy, zejména v sociální oblasti, v souladu s pravidly Společenství týkajícími se hospodářské soutěže. Tato směrnice se nezabývá následnými kroky v návaznosti na bílou knihu Komise o službách obecného zájmu. […] (70) Pro účely této směrnice a aniž je dotčen článek 16 [ES (nyní článek 14 SFEU)], mohou být služby považovány za [SOHZ] pouze v případě, že jsou poskytovány při plnění zvláštního úkolu veřejného zájmu, kterým byl poskytovatel pověřen dotčeným členským státem. Toto pověření by mělo být provedeno jedním či více akty, jejichž formu si určí dotyčný členský stát, a mělo by uvádět přesnou povahu daného zvláštního úkolu.“
46.

V případě takového hospodářského posouzení jde, shodně s názorem Komise, Portugalska a Irska, o druh fixní ceny ve formě smluvně stanovené minimální odměny. Vzhledem k tomuto je z hlediska daně z přidané hodnoty nerozhodné, zda zákazník za internetové připojení po minimální dobu v trvání 24 měsíců platí každý měsíc 100 eur nebo musí pokračovat v placení 100 eur i v případě, kdy před vypršením doby trvání smlouvy smlouvu ukončí (celková suma 2400 eur). Stejný závěr by platil i v případě, pokud by zákazník ihned zaplatil 2400 eur a měl by právo užívat internetové připojení po celkovou dobu 24 měsíců, pokud by nezměnil byt. V obou případech se vztahuje smluvní částka (2400 eur) na určitou službu (internetové připojení), jejíž rozsah jen není jistý. Posledně uvedené platí ve svém důsledku i u každé jiné paušální ceny.
57.

Z praktického hlediska by však mohlo být užitečné, pokud by předkládající soud zjistil, zda Mardi talu identifikoval půdu, kde se nacházel kamenný hrob, jako součást způsobilé plochy zemědělského pozemku pro účely nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014. Pokud by tomu tak bylo, bylo by v rozporu s tímto zjištěním určit, že ve vztahu k půdě, kde se nacházel kamenný hrob, nemůže být uložena správní sankce pouze proto, že dotčený pozemek nebyl používán pro zemědělskou produkci. Mardi talu by se jinak pokoušel dosáhnout nemožného. Identifikuje-li zemědělec pro účely žádosti o podporu místo, kde se nachází archeologická památka, jako zemědělský pozemek, nemůže současně tvrdit, že se na jeho činnosti na uvedené půdě nemohou uplatnit správní sankce, protože není používána k zemědělské produkci.
55.

Kromě toho mám v souladu s vyjádřením francouzské vlády a Komise za to, že proces tvorby chuti či vůně sice vyžaduje práci a dovednosti, ty by však představovaly předměty, jejichž ochrana může být zajištěna autorským právem, pouze pokud by byly původní ( 27 ). Ochrana autorského práva se vztahuje na původní vyjádření, nikoli však na myšlenky, postupy, způsoby fungování nebo matematické pojmy jako takové ( 28 ). Mám za to, že i když forma, ve které je receptura uvedena (vyjádření), může být chráněna autorským právem, je-li vyjádření původní, autorské právo nechrání recepturu jako takovou (myšlenka). Tento rozdíl se v angličtině nazývá „idea/expression dichotomy“.
70.

Jednání nebo opomenutí unijního orgánu mohou mít různé dopady na finanční situaci podniku, jako jsou společnosti Gascogne Sack Deutschland a Gascogne. Takovému podniku to může způsobit náklady, ale zároveň mu to může přinést určité výnosy. „Škoda“ ve smyslu článku 340 SFEU existuje pouze tehdy, jestliže je čistý rozdíl mezi náklady a výnosy záporný ( 25 ). Jinými slovy zde musí existovat celková ztráta vyplývající z vytýkaného jednání. V opačném případě by nastala paradoxní situace, kdy by i přes finanční přínos z jednání unijní instituce byl podnik zároveň oprávněn domáhat se dalších částek ze strany Unie.
84.

V bodech 23 až 72 a 73 až 77 výše jsem vysvětlil, proč mám za to, že ani náklady na bankovní záruku, ani úroky z pokuty placené společnostmi ASPLA a Armando Álvarez za dobu překročení přiměřené lhůty nepředstavují škodu, která by měla být nahrazena podle článku 340 SFEU. Pokud by tedy v tomto bodě Soudní dvůr souhlasil s mým názorem, doba trvání překročení přiměřené lhůty by neměla pro účely tohoto řízení žádný význam. Společnosti ASPLA a Armando Álvarez totiž nepožadovaly náhradu škody za žádnou jinou formu újmy kromě toho, co bylo rozebráno výše.
34.

Předpokladem tohoto závěru je ovšem to, že dodání mezi společností Doppler a prvními českými kupujícími spadá do oblasti věcné působnosti čl. 138 odst. 2 písm. b) směrnice. Toho se týká první otázka (viz níže oddíl 1.). V rámci druhé otázky chce předkládající soud dále objasnit, zda z daného ustanovení skutečně vyplývá, že za dodání osvobozené od daně je třeba vždy pokládat to dodání v řetězci dodání, v jehož rámci dochází k přepravě v režimu s podmíněným osvobozením od daně (viz níže oddíl 2.).
26.

Ani tento argument UPS však neobstojí. Jak totiž Soudní dvůr opakovaně rozhodl, řízení o kasačním opravném prostředku by bylo oloupeno o část svého účinku, pokud by jeden z účastníků řízení nemohl ve druhém stupni dále sledovat argumentaci předloženou již v prvním stupni ( 14 ). Je sice pravda, že se od navrhovatelky v této souvislosti požaduje, aby se konkrétně zabývala rozsudkem přijatým v prvním stupni ( 15 ). Přesně to ale Komise ve svém kasačním opravném prostředku činí, byť nikoliv příliš strukturovaným způsobem. Komise Tribunálu v podstatě vytýká, že se dostatečně nezabýval její argumentací v prvním stupni a mimoto nesprávně posoudil právní stav ve věci práva na obhajobu. Takovéto výtky jsou ve stadiu kasačního opravného prostředku naprosto přípustné.
36.

Pokud jde o proporcionalitu, Soudní dvůr již rozhodl, že členské státy musí využívat prostředků, které sice umožňují účinně dosáhnout cílů sledovaných vnitrostátní právní úpravou, avšak co nejméně narušují cíle a zásady stanovené dotčenou unijní právní úpravou ( 21 ). Vnitrostátní pravidla by tak neměla přesahovat rámec toho, co je nezbytné pro ochranu plateb do veřejného rozpočtu ( 22 ). V kontextu, v němž správce daně odmítl povolit osvobození od daně u dodání v rámci EU pouze z důvodu, že byly příslušné účetní doklady předloženy opožděně, a nezohlednil skutečnost, že byly splněny věcné hmotněprávní podmínky, Soudní dvůr rozhodl, že vnitrostátní pravidla přesahovala rámec toho, co bylo nezbytné k zajištění správného uložení a výběru daně ( 23 ). Podle mého názoru by se toto odůvodnění mělo uplatnit i na okolnosti předkládané věci. Pokud tedy daňový poplatník splní věcné hmotněprávní podmínky stanovené v čl. 146 odst. 1 písm. e) směrnice o DPH, tyto podmínky nemohou být nahrazeny pouhými formálními požadavky stanovenými vnitrostátním právem.
137.

Tak by u rodiče, který je občanem Unie, který požádal a obdržel prodloužení platnosti pasu pouze pro své dítě, občana Unie, v roce 2012, tedy před 1. dubnem 2013, ale který poté ztratil nizozemskou státní příslušnost, rovněž a automaticky počínaje tímto datem ztratilo tuto státní příslušnost a občanství Unie jeho dítě, i když formálně toto dítě má pas vystavený nizozemskými orgány na pět let, tedy do roku 2017, což by mohlo vést k domněnce, že toto dítě může požívat účinky aktu, který přerušuje běh lhůty deseti let stanovené v čl. 15 odst. 4 zákona o nizozemské státní příslušnosti, tedy do roku 2022, a tím si zachovat nizozemskou státní příslušnost a občanství Unie, přinejmenším až do tohoto data.
(50)

Požadavky na veřejnou službu, a to i pokud jde o službu univerzální, a společné minimální standardy, které z nich vyplývají, je třeba dále zpřísnit, aby se zajistilo, že hospodářská soutěž bude přinášet prospěch a spravedlivé ceny všem spotřebitelům, obzvláště zranitelným zákazníkům. Požadavky na veřejnou službu by měly být definovány na vnitrostátní úrovni s přihlédnutím na vnitrostátní situaci; členské státy by však měly dodržovat právní předpisy Společenství. […]“
Podle této hypotézy by si organizace úkolů prováděných pěstouny vyžadovala v souladu s požadavky směrnice 2003/88 přidělení několika pěstounů a rodin dotčeným dětem. Je tomu tak proto, že jak bylo vysvětleno výše, nevyčerpanou dobu odpočinku a placenou dovolenou za kalendářní rok stanovenou ve směrnici nelze nahradit dodatečnými platbami. Jestli by pěstouni byli považováni za pracovníky pro účely směrnice, znamenalo by to, že pěstounská péče by musela být organizována podle doby odpočinku a dovolené každého pěstouna. V praxi by to znamenalo, že by bylo potřebné děti umístěné do pěstounské péče přesunout z jedné pěstounské rodiny do druhé, a to v souladu se „směnami“ každého pěstouna, což je věc, kterou Komise považuje za přijatelnou. Z hlediska nejlepšího zájmu dotyčných dětí je však nesmyslnost takového řešení zřetelná ( 39 ).
53.

Tato poslední úvaha by mohla vést k myšlence, že snížení příspěvků na sociální zabezpečení má povahu sociální výhody, neboť se týká zvláště a přímo financování sociálního zabezpečení ( 34 ). Nicméně z jiného úhlu by šlo o opatření spadající do rámce přiznání a vyměření daně z příjmu fyzických osob, jehož základ se nachází ve výkonu daňové pravomoci Nizozemska. Bylo by tedy možné mít za to, že je třeba posoudit jeho dopad na volný pohyb pracovníků také s ohledem na judikaturu týkající se daňových opatření ( 35 ).
11.

Usnesením ze dne 3. dubna 2007 Amtsgericht Dortmund (okresní soud v Dortmundu, Německo) jmenoval dočasného správce podstaty pro Wiemer & Trachte a rozhodl, že nakládání s majetkem této společnosti bude platné jen se souhlasem tohoto správce. Toto usnesení bylo zapsáno do německého rejstříku dne 4. dubna 2007. Druhým usnesením vydaným dne 21. května 2007 a zapsaným do rejstříku dne 24. května 2007 tento soud uložil Wiemer & Trachte všeobecný zákaz nakládat se svým majetkem. Třetím usnesením vydaným uvedeným soudem dne 1. června 2007 bylo zahájeno úpadkové řízení na majetek společnosti. Toto třetí usnesení bylo zapsáno do rejstříku dne 5. června 2007.
49.

Mám za to, že ve sporu v původním řízení nevzali nositelé autorských práv v potaz další šíření programů France Télévisions ze strany společnosti Playmédia, jelikož v této záležitosti je v současné době vedeno řízení před Cour de cassation (Nejvyšší soud). V každém případě nelze takové zohlednění presumovat pro účely povinnosti šířit vysílací služby, která jde nad rámec povinnosti upravené v článku 31 směrnice 2002/22. Je tomu tak především s ohledem na to, že podle zjištění v projednávané věci není jasné, zda se podle francouzského vnitrostátního práva vztahuje tato povinnost i na takové podniky, jako je společnost Playmédia. Podle francouzské vlády se na ně dotčená povinnost nevztahuje, což je v rozporu s rozhodnutím, které je předmětem sporu v původním řízení. Zmíněné rozhodnutí bylo navíc vydáno pouze na návrh společnosti Playmédia, která má zájem na možnosti zahrnout do své nabídky programy France Télévisions. Pro nositele autorských práv je totiž velmi obtížné předvídat, které podniky působící na internetu budou mít zájem o další přenos vysílání, v němž jsou obsažena jejich díla.
49.

Z toho vyplývá, že členské státy nemohou jednostranně zavádět poplatky s účinkem rovnocenným vývoznímu clu na vývoz do třetích zemí. Pokud by poplatek, který je předmětem původního řízení, měl být považován za takový poplatek, potom by byl zakázán bez ohledu na to, zda se týká vývozu do členských států, nebo do třetích zemí ( 32 ).
47.

Judikatura vycházející v rozsudku Soudního dvora ve věci Simmenthal ( 13 ) se týká neuplatnění právních předpisů nebo konkrétněji povinnosti státních orgánů zdržet se uplatnění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, která jsou v rozporu s unijním právem, jakožto nevyhnutelný důsledek základní doktríny přímého účinku stanovené ve věci van Gend en Loos ( 14 ). Vedle položení základu pro síť unijních soudů Soudní dvůr ve věci Simmenthal, jak je známo, konstatoval: „21. […] [k]aždý vnitrostátní soudce, který rozhoduje v rámci své pravomoci, má povinnost plně používat právo Společenství a chránit práva, která toto právo poskytuje jednotlivcům, tím, že ponechá nepoužité jakékoli ustanovení vnitrostátního zákona, které by případně bylo s právem Společenství v rozporu, ať už by takové ustanovení předcházelo pravidlu Společenství, nebo bylo vůči němu pozdější. 22. S požadavky vlastními samotné povaze práva Společenství by tudíž bylo neslučitelné jakékoli ustanovení vnitrostátního právního řádu, či jakákoli právní, správní nebo soudní praxe, které by měly za následek oslabení účinnosti práva Společenství tím, že by odmítaly soudci příslušnému pro použití tohoto práva pravomoc učinit v samotném okamžiku tohoto použití vše, co je nezbytné, pro to, aby byly ponechány stranou vnitrostátní legislativní ustanovení případně tvořící překážku pro plnou účinnost norem Společenství. 23. Tak by tomu bylo, kdyby v případě rozporu mezi ustanovením práva Společenství a pozdějším vnitrostátním zákonem bylo řešení tohoto střetu vyhrazeno jinému orgánu, majícímu vlastní posuzovací pravomoc, než je soudce, který má zajistit použití práva Společenství, byť by z toho vyplývající překážka pro plnou účinnost tohoto práva byla jen dočasná. 24. […] tedy […] vnitrostátní soudce pověřený v rámci své pravomoci použitím ustanovení práva Společenství má povinnost zajistit plný účinek těchto norem podle potřeby i tak, že ze své vlastní pravomoci ponechá nepoužité jakékoli odporující ustanovení vnitrostátního zákonodárství, byť by bylo pozdějšího data, aniž by musel žádat nebo čekat na předchozí odstranění tohoto ustanovení legislativní cestou nebo jakýmkoli jiným ústavním postupem.“ ( 15 )
32.

Pro účely boje proti diskriminaci, pokud by byl vynechán přístup ke vzdělání, co by zůstalo v pojmu „vzdělání“? V učebně (pokud zaujmeme velmi klasický pohled na vzdělání) může každý sedět vepředu a každý může klást otázky. V dnešní době by bylo nepředstavitelné, že by určitá etnická skupina musela sedět vzadu a nebylo by jí dovoleno oslovit učitele. Stejně samozřejmě by všichni studenti měli být hodnoceni podle stejných kritérií, podle svých zásluh, a nikoliv jejich rasy nebo etnického původu, a všichni studenti by měli po úspěšném absolvování stejných lekcí získat stejný diplom ( 22 ). Avšak možnost být za stejných podmínek přijat na všechny školy a být připuštěn ke všem lekcím odpovídá přístupu ke vzdělání. Bez tohoto přístupu nemůže existovat žádné vzdělání. Aby bylo jasno, slovo „vzdělání“ nutně zahrnuje slova „přístup ke“ vzdělání; uvedená slova jsou koexistující a vzájemně provázaná a oddělit je od sebe by zbavilo směrnici jejího účelu boje proti diskriminaci ve vzdělání.
Na základě výše uvedeného předpokladu (bod 31) tedy lze v tomto případě k odepření osvobození předmětného dovozu od daně dospět pouze dvěma způsoby. Podle judikatury Soudního dvora (viz část 1) by bylo možné společnosti Vetsch odepřít osvobození zakotvené v článku 143 směrnice o DPH „přímo“ v případě, že by věděla nebo musela vědět o následném daňovém podvodu [viz část 2 písm. a)]. Kromě toho přichází v úvahu, že osvobození dovozu podle článku 143 směrnice natolik souvisí s osvobozením následného dodání zboží uvnitř Společenství, že odepření nároku na osvobození dodání zboží uvnitř Společenství (respektive přemístění zboží uvnitř Společenství) od daně má dopad na osvobození dovozu [k tomu viz část 2 písm. b) a c)], a to i když společnost Vetsch o následném daňovém podvodu nemusela nic vědět. To by však pozdější podvodný úmysl B a K musel být nějakým způsobem způsobilý ovlivnit posouzení dřívějšího přemístění zboží [k tomu viz část 2 písm. d)].
22.

Zaprvé vyvstává otázka, zda zamýšlený prodej podílů je vůbec možné považovat za ekonomickou činnost, a zda tedy spadá do oblasti působnosti daně z přidané hodnoty (k tomu viz část 1.). Následně se soud táže, zda a případně za jakých okolností je možné konstatovat přímou a bezprostřední souvislost přijatých plnění s činností podléhající dani. V případě, že by plnění na vstupu přímo a bezprostředně souvisela s plněním osvobozeným od DPH, nevzniká totiž ani nárok na odpočet DPH (k tomu viz část 2.).
131.

Pokud bychom totiž přijali rozlišování Komise mezi různými účinky, vedlo by to k tomu, že by navrhovatel skutečně býval mohl být propuštěn ze zaměstnání a nebýval by měl žádnou možnost to napadnout. Na rozdíl od odchodu do důchodu by bývalo přímé propuštění ze služby vedlo k ukončení právního vztahu, s nímž by se bývaly nepojily žádné trvající účinky v podobě výplaty důchodů.
41.

Obecně je ustáleným přístupem Soudního dvora, že jakékoli odchylky stanovené ve směrnici o DPH by měl být vykládány restriktivně. To znamená, že jejich rozsah by měl být přísně omezen na znění a na účel, pro který byly navrženy, a to i přesto, že by byla možná i širší odchylka na úrovni výkladu. V poslední době byla tato zásada znovu zdůrazněna Soudním dvorem v rozsudku Avon Cosmetics ( 15 ), v němž jednoznačně odmítl myšlenku, že odchylka týkající se výpočtu základu daně u modelu přímého prodeje by mohla být vykládána tak, že umožňuje rovněž odpočet nákladů na výrobky zakoupené pro předváděcí účely ve výši daně na vstupu. Umožnění takové širší odchylky (určitě obhajitelné na obecné úrovni) by v zásadě znamenalo, že odchylka poskytnutá u jednoho konkrétního prvku by potom mohla vytvářet další „dominové efekty“ v celém systému DPH, což by vyústilo ve vytváření mnoha paralelních „a la carte“ režimů, jednoznačně sahající nad rámec oblasti působnosti odchylky ( 16 ).
73.

Vzhledem ke všem výše uvedeným úvahám navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na první předběžnou otázku položenou Arbeitsgericht Verden (pracovní soud ve Verdenu, Německo) takto: – Článek 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, podle které může být v kolektivních smlouvách sjednáno, že snížení výdělku, k němuž dochází v referenčním období v důsledku zkráceného pracovního úvazku, má vliv na výpočet náhrady mzdy za dovolenou za kalendářní rok, což vede k tomu, že zaměstnanec obdrží za dobu minimální dovolené za kalendářní rok v trvání čtyř týdnů nižší náhradu mzdy, respektive po ukončení pracovního poměru mu bude proplacena nevyčerpaná dovolená v menším rozsahu, než by tomu bylo v případě, kdy by se za základ výpočtu náhrady mzdy za dovolenou brala průměrná mzda, kterou by zaměstnanec obdržel v referenčním období, během kterého by nedošlo ke snížení výdělku. Nicméně v konečném důsledku je na předkládajícím soudu, aby ve světle celkové systematiky spolkové kolektivní rámcové smlouvy pro odvětví stavebnictví a zejména ve světle ustanovení o dovolené za kalendářní rok posoudil, zda tato pravidla neohrožují podstatu práva na dovolenou za kalendářní rok.
114.

Povolení dle čl. 6 odst. 4 směrnice o stanovištích by tak předpokládalo neexistenci alternativních řešení. Takové povolení by mohlo ve věci v původním řízení připadat do úvahy, pokud by se nepodařilo vyloučit jakoukoliv důvodnou vědeckou pochybnost o tom, že záměr nebude mít nepříznivé účinky na celistvost dotčených oblastí ochrany.
1.

Je to již několik let, ale dobře si pamatuji, jak jsem jako malý chlapec viděl revue Holiday on Ice. Tehdy mě fascinovalo fantastické představení, které bylo výsledkem spojení mnoha různých protagonistů: krasobruslařů, osvětlovačů, hudebníků a mnoha dalších. Na co však mnozí diváci Holiday on Ice nemyslí, je, že aby vzniklo takové představení, je třeba v zákulisí skloubit právě tolik věcí, pokud ne víc. Projednávaná žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (odvolací soud ve věcech sociálního zabezpečení a veřejné služby, Nizozemsko) ilustruje, jen kolik právních otázek vyvstává při zprostředkování uvedeného představení lidem v celé Evropě.
84.

Navrhuji proto, aby byl pro dosažení rovnováhy mezi veřejnými a soukromými zájmy vybrán moment, kdy již existuje „soudní rozhodnutí“ odůvodňující podezření z trestné činnosti nebo vážného profesního pochybení. V projednávané věci by například bylo možné vyloučení v okamžiku, kdy došlo k vynesení odsuzujícího rozsudku v prvním stupni u příslušného soudu ohledně trestného činu, který u ADM vzbudil pochybnosti o tom, zda hospodářský subjekt měl požadovanou „důvěryhodnost, profesionalitu a morální způsobilost“ pro potřeby udělení koncese pro služby hry Lotto. Rovněž by bylo nutné, aby existovaly opravné prostředky, které by měl vyloučený koncesionář k dispozici a jež by mu umožnily i) žádat o odklad výkonu rozhodnutí ADM o zrušení koncese až do skončení odvolacího řízení proti předmětnému soudnímu rozhodnutí a ii) domáhat se náhrady škody proti zadavateli, kdyby toto soudní rozhodnutí bylo následně zrušeno ( 58 ). Pro oba typy opravných prostředků by musely být vytvořeny nezbytné mechanismy na základě zákona spíše než ve smlouvě ( 59 ).
39.

SWR, která je podporována německou vládou, má za to, že nebyly splněny podmínky stanovené v judikatuře Soudního dvora k tomu, aby bylo vyžadováno oznámení opatření ( 22 ). Následující prvky nebyly podle ní vůbec změněny: a) oblast činnosti veřejnoprávního vysílání, b) příjemci příspěvku, kterými zůstávají jen veřejnoprávní organizace, c) zdroj financování, relevantním kritériem v tomto ohledu nadále zůstává možnost přijímat audiovizuální vysílání, a nikoli jeho konkrétní sledování a d) výše příspěvku. Má za to, že změna skutečnosti vedoucí ke vzniku povinnosti platit příspěvek odpovídá nutnosti čelit nárůstu nedoplatků a ulehčit důkazní břemeno v mnohých vymáhacích řízeních.
90.

Navíc, jak zdůrazňuje nauka ( 21 ), „[i]n the light of the [HGA] case law it may […] be concluded that where soft law guidelines purport to introduce a legal obligation to submit a specific application form in order to be considered as eligible for an aid scheme it is highly questionable that if an applicant has failed to do so, the Commission could conclude that the aid would be incompatible without more It is submitted that, in the light of [that case law], the failure to comply with such formalities should not establish a non-rebuttable presumption that the aid has no incentive effect and is incompatible – the Commission should look at the circumstances of the case to assess whether the (potential) beneficiary has an incentive to change its behavior. It will of course be for the Member States [or the beneficiaries] to provide sufficient evidence to support this claim“.