Soud pro veřejnou službu: 30. dubna 2009, Aayhan a další v. Parlament, F‑65/07, Sb. VS s. I‑A‑1‑1054 a II‑A‑1‑567, body 113, 116, 118 a 119; 4. června 2009, Adjemian a další v. Komise, F‑134/07 a F‑8/08, Sb. VS s. I‑A‑1‑149 a II‑A‑1‑841, bod 86

Tento článek totiž pouze definuje pravidla převádění dnů nevyčerpané dovolené za kalendářní rok a jejich náhrady, přičemž dovoluje automatické převedení dvanácti nevyčerpaných dnů do následujícího roku a upravuje možnost převést dny nad rámec tohoto počtu, jestliže k nevyčerpání dovolené za kalendářní rok došlo ze služebních důvodů. Nelze se tedy domnívat, že by článek 4 přílohy V služebního řádu stanovil pro přiznání nebo čerpání nároku na dovolenou za kalendářní rok podmínku, v jejímž důsledku by byl tento nárok zbaven své podstaty, nebo že by byl neslučitelný se strukturou a cílem čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88 o některých aspektech úpravy pracovní doby. Ostatně požadavek, aby byly pro převádění dnů nevyčerpané dovolené za kalendářní rok nebo pro jejich náhradu stanoveny jisté podmínky, se jeví být odůvodněný jak potřebou zamezit neomezené kumulaci nevyčerpané dovolené, tak ochranou finančních zájmů Unie.

I kdyby bylo možné chápat nárok na dovolenou za kalendářní rok jako obecnou právní zásadu, jež platí přímo pro orgány ve vztazích mezi nimi a jejich zaměstnanci a s jejíž pomocí by bylo možné posuzovat legalitu některého z jejich aktů, nelze se ale v žádném případě domnívat, že by článek 4 přílohy V služebního řádu úředníkům v čerpání tohoto nároku bránil.

Vzhledem ke znění čl. 1e odst. 2 služebního řádu se nelze domnívat, že by se v případě tohoto článku jednalo o záměr orgánů provést jeho vložením do služebního řádu konkrétní povinnost stanovenou ve směrnici 2003/88 o některých aspektech úpravy pracovní doby nebo že by v tomto článku obsažená zmínka o minimálních požadavcích použitelných v rámci opatření, která jsou podle Smluv v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví přijímána, odkazovala na čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice, neboť se předmět této směrnice liší od předmětu článku 1e služebního řádu.

V článku 1e služebního řádu, který je zařazen mezi obecná ustanovení hlavy I služebního řádu, se totiž hovoří o souladu pracovních podmínek úředníků v činné službě s „příslušnými normami v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví“, což patrně odkazuje na minimální technické normy v oblasti ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků na pracovišti, jež nejsou upraveny jinými ustanoveními služebního řádu, a nikoli obecně na minimální požadavky v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví zahrnující též požadavky na úpravu pracovní doby uvedené ve směrnici 2003/88, zejména požadavky na dovolenou za kalendářní rok. Natolik široký výklad čl. 1e odst. 2 služebního řádu by totiž byl neslučitelný s autonomií unijního zákonodárce v oblasti veřejné služby zakotvenou v článku 336 SFEU.

Služební řád navíc obsahuje konkrétní ustanovení o úpravě pracovní doby a dovolené v hlavě IV a příloze V. Pravidla převádění dnů nevyčerpané dovolené za kalendářní rok do následujícího roku nebo jejich náhrady jsou zvlášť upravena v článku 4 přílohy V služebního řádu. Vzhledem k tomu, že toto ustanovení obsahuje jasné a přesné pravidlo, jež omezuje právo na převedení a na náhradu dovolené za kalendářní rok dle počtu nevyčerpaných dnů dovolené, nelze použít ustanovení směrnice 2003/88, přičemž by se vycházelo z jiného ustanovení služebního řádu, jako je článek 1e, jakožto z obecně platného pravidla umožňujícího odchýlit se od zvláštních ustanovení služebního řádu v dané oblasti. To by vedlo k výkladu služebního řádu contra legem.

(viz body 52 až 54)