I ‑ 472STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C‑199/06
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
JÁNA MAZÁKA
přednesené dne 24. května 2007 1
I – Úvod
1. V  projednávané žádosti o  rozhod ‑
nutí o  předběžné otázce předkládající soud 
žádá o  objasnění rozsahu povinnosti vnit ‑
rostátních orgánů podle čl.  88 odst.  3  ES 
vymáhat státní podporu poskytnutou 
v  rozporu s  povinnostmi oznámení a  poza ‑
stavení („standstill“) uloženými tímto usta ‑
novením v  případě, kdy Komise následně 
prohlásí dotčenou podporu za slučitelnou se 
společným trhem.
II – Kontext
A – Řízení na úrovni Společenství
2. Centre d’exportation du livre français 
(dále jen „CELF“) obdrželo každý rok od 
roku 1980 až do roku 2002 státní podporu. 
1 —  Původní jazyk: angličtina.Podpora, která byla poskytnuta bez před ‑
chozího oznámení Komisi, byla určena na 
snížení nákladů na vyřizování malých objed ‑
návek ze zahraničí, které se týkaly knih 
psaných ve francouzském jazyce.
3. V  roce 1992 si Société internationale 
de diffusion et d’édition (dále jen „SIDE“), 
v  postavení soutěžitele vůči CELF, stěžovala 
Komisi ohledně dotčené podpory. Rozhod ‑
nutím ze dne 18.  května 1993 Komise shle ‑
dala podporu za slučitelnou se společným 
trhem 2.
4. Toto rozhodnutí bylo pro vady řízení 
částečně zrušeno Soudem prvního stupně 
rozsudkem ze dne 18.  září 1995 3. Soud 
2 —  Podpora vývozcům francouzských knih, č.  NN 127/92 
(Úř. věst. C 174, s. 6).
3 —  Rozsudek SIDE v. Komise (T‑49/93, Recueil, 1995, s. II‑2501). 
Soud prvního stupně v prvním bodě výroku svého rozsudku 
zrušil rozhodnutí Komise ze dne 18.  května 1993 prohlašu ‑
jící některé podpory (NN 127/92), poskytnuté francouzskou 
vládou vývozcům francouzsky psaných knih, za slučitelné se 
společným trhem v rozsahu, ve kterém se týká dotace poskyt ‑
nuté výlučně CELF k vyrovnání mimořádných nákladů vznik ‑
lých vyřizováním malých objednávek francouzsky psaných 
knih učiněných prodejci knih usazenými v zahraničí.
I ‑ 473CENTRE D’EXPORTATION DU LIVRE FRANÇAIS
prvního stupně měl za to, že Komise nespl ‑
nila svou povinnost zahájit řízení inter 
partes  upravené čl.  88 odst.  2  ES. Vychá ‑
zejíc z tohoto rozsudku, zahájila Komise toto 
formální řízení dne 30. července 1996.
5. Dne 10. června 1998 Komise přijala druhé 
rozhodnutí týkající se podpory ve prospěch 
CELF. Podle článku 1 tohoto rozhodnutí 
„[p]odpora poskytnutá CELF při [na] vyřizo ‑
vání malých objednávek francouzsky psaných 
knih je podporou ve smyslu čl. [87 odst. 1 ES]. 
Vzhledem k  tomu, že francouzská vláda 
opomenula oznámit tuto podporu Komisi 
před jejím provedením, byla tato poskytnuta 
nezákonně [protiprávně]. Podpora je přesto 
slučitelná, protože splňuje podmínky pro 
využívání odchylky stanovené v čl. [87 odst. 3 
písm. d) ES]“ 4.
6. Proti tomuto rozhodnutí byly k  soudům 
Společenství podány dvě žaloby na neplat ‑
nost. SIDE podala žalobu k  Soudu prvního 
stupně. Francouzská republika podala žalobu 
k Soudnímu dvoru na základě skutečnosti, že 
se Komise dopustila právního omylu tím, že 
neuplatnila čl. 86 odst. 2 ES.
4 —  Rozhodnutí Komise 1999/133/ES ze dne 10.  června 1998 
o  státní podpoře ve prospěch Coopérative d’exportation du 
livre français (CELF; Úř. věst. 1999, L 44, s. 37).7. Vzhledem k  tomu, že tyto dvě žaloby 
zpochybňovaly platnost stejného aktu, Soud 
prvního stupně přerušil řízení ve své věci do 
vydání rozsudku Soudním dvorem.
8. Rozsudkem ze dne 22. června 2000 Soudní 
dvůr zamítl žalobu podanou Francouzskou 
republikou 5.
9. Soud prvního stupně rozsudkem ze dne 
28. února 2002 zrušil poslední větu článku 1 
rozhodnutí Komise ze dne 10.  června 1998, 
která uváděla, že podpora CELF je slučitelnou 
podporou. Tento soud založil své rozhodnutí 
na skutečnosti, že se Komise dopustila zjevně 
nesprávného posouzení, pokud jde o definici 
trhu 6.
10. Komise ve třetím rozhodnutí ze dne 
20.  dubna 2004 7 sice uznala protiprávní 
5 —  Rozsudek Francie v. Komise (C‑332/98, Recueil, s. I‑4833).
6 —  Rozsudek ze dne 28. února 2002, SIDE v. Komise (T‑155/98, 
Recueil, s. II‑1179).
7 —  Rozhodnutí Komise 2005/262/ES ze dne 20.  dubna 2004 
o podpoře prováděné Francií ve prospěch [Coopérative d’ex ‑
portation du livre français] (CELF; Úř. věst. 2005, L 85, s. 27).
I ‑ 474STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C‑199/06
povahu podpory 8 CELF, ale opět shle ‑
dala tuto podporu slučitelnou se společným 
trhem. Řízení o neplatnost, pokud jde o třetí 
rozhodnutí Komise, v současné době probíhá 
před Soudem prvního stupně 9.
B – Řízení na vnitrostátní úrovni
11. Několik různých řízení týkajících se 
podpory CELF bylo zahájeno před francouz ‑
skými vnitrostátními orgány a  soudy para ‑
lelně s řízeními na úrovni Společenství.
12. Po vydání rozsudku Soudu prvního 
stupně ze dne 18.  září 1995 SIDE požádala 
Ministre de la culture et de la communi ‑
cation (ministr kultury a  komunikace), aby 
ukončil vyplácení podpory CELF a  vymáhal 
již vyplacenou podporu.
13. Rozhodnutím ze dne 9.  října 1996 
ministr kultury a  komunikace zamítl žádost 
SIDE. SIDE podala proti tomuto rozhodnutí 
8 —  Článek 1 rozhodnutí stanoví, že „[p]odpora ve prospěch 
[Coopérative d’exportation du livre français] (CELF) na 
vyřizování malých objednávek francouzsky psaných knih, 
prováděná Francií v  letech 1980 až 2001, vytváří [předsta ‑
vuje] podporu, odpovídající čl.  87 odst.  1 Smlouvy [o  ES]. 
Vzhledem k  tomu, že Francie opomněla oznámit tuto 
podporu Komisi před jejím provedením, byla tato poskyto ‑
vána protiprávně. Avšak podpora je slučitelná se společným 
trhem podle čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy.“
9 —  Věc SIDE v. Komise, T‑348/04, probíhající v současné době 
před Soudem (Úř. věst. 2004, C 262, s. 57).žalobu k  tribunal administratif (správní 
soud). Rozsudkem ze dne 26.  dubna 2001 
správní soud rozhodnutí ministra kultury 
a komunikace zrušil.
14. Ministr kultury a  komunikace a  CELF 
podali odvolání proti rozsudku správního 
soudu ke Cour administrative d’appel (odvo ‑
lací správní soud). Rozsudkem ze dne 5. října 
2004 odvolací správní soud potvrdil rozsudek 
soudu nižšího stupně a uložil francouzskému 
státu vymáhat ve lhůtě tří měsíců podporu 
vyplacenou CELF v  letech 1980 až 2002, 
přičemž stanovil penále ve výši 1000 eur za 
každý den prodlení.
15. Ministr kultury a  komunikace a  CELF 
podali proti rozsudku odvolacího správního 
soudu opravný prostředek ke Conseil d’État 
(Francie).
1. Položené otázky
16. V tomto kontextu položil Conseil d’État 
usnesením ze dne 29. března 2006 Soudnímu 
dvoru následující předběžné otázky:
„1)  Umožňuje článek 88 [ES] státu, jehož 
podpora poskytnutá podniku je proti ‑
I ‑ 475CENTRE D’EXPORTATION DU LIVRE FRANÇAIS
právní, přičemž její protiprávnost určily 
soudy tohoto státu z  toho důvodu, že 
nebyla předem oznámena Evropské 
Komisi, jak je vyžadováno v čl.  88 
odst. 3 ES, aby nevymáhal tuto podporu 
od hospodářského subjektu, který byl 
jejím příjemcem, na základě toho, že 
Komise, poté, co se na ni obrátila se stíž ‑
ností třetí osoba, prohlásila tuto podporu 
za slučitelnou s  pravidly společného 
trhu, a tak vykonala účinným způsobem 
své výlučné právo určit takovou sluči ‑
telnost?
2)  Bude‑li potvrzeno, že zde povinnost 
vrácení podpory existuje, je třeba při 
výpočtu výše částek, které je třeba vrátit, 
zohlednit dobu, během níž byla dotčená 
podpora prohlášena Evropskou komisí 
za slučitelnou s  pravidly společného 
trhu, než byla tato rozhodnutí zrušena 
Soudem prvního stupně Evropských 
společenství?“
2. Řízení před Soudním dvorem
17. Písemná vyjádření předložily SIDE, 
CELF, francouzská, dánská, nizozemská, 
německá a  maďarská vláda, jakož i  Komise 
a  Kontrolní úřad  ESVO. Všichni kromě  nizozemské a  maďarské vlády přednesli svá 
ústní vyjádření na jednání konaném dne 
27. února 2007.
III – Posouzení
A – První otázka
18. Podstatou první otázky předkládajícího 
soudu je, zda podle čl. 88 odst. 3 ES členský 
stát, který poskytl protiprávní podporu 
v  rozporu s  požadavky oznámení a  pozasta ‑
vení stanovenými tímto ustanovením, musí 
vymáhat tuto podporu od jejího příjemce, 
pokud Komise následně přijala rozhodnutí 
prohlašující dotčenou podporu za slučitelnou 
se společným trhem.
19. CELF a  zástupci Francie, Dánska 
a  Německa ve svých vyjádřeních tvrdí, že 
členský stát by neměl vymáhat podporu 
poskytnutou před přijetím konečného 
rozhodnutí Komise, pokud toto rozhod ‑
nutí prohlašuje podporu za slučitelnou se 
společným trhem. Tento názor německá 
vláda vyjádřila až na jednání a liší se zcela od 
jejího stanoviska uvedeného v  jejích písem ‑
ných vyjádřeních. SIDE, nizozemská vláda 
I ‑ 476STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C‑199/06
a  Kontrolní úřad  ESVO mají za to, že za 
podmínek popsaných výše musí být podpora 
vymáhána. Komise má za to, že za těchto 
podmínek není vnitrostátní soud povinen 
podporu vymáhat, ale není mu bráněno, aby 
tak činil, pokud podle použitelného vnitro‑
státního práva je vymáhání důsledkem toho, 
že podpora nebyla oznámena. Maďarská 
vláda, která odpověděla na obě otázky 
společně, tvrdí, že v  rozsahu, ve kterém to 
vnitrostátní právo umožňuje, vnitrostátní 
soud může vymáhat podporu pouze za dobu, 
po kterou tato podpora může být kvalifiko ‑
vána jako protiprávní. Tudíž v případě probí ‑
hajícím před předkládajícím soudem by měla 
být dotčená podpora považována za proti ‑
právní od roku 1980 do roku 1993. Vzhledem 
k  tomu, že Komise o  této podpoře během 
tohoto období nevěděla, Maďarsko tvrdí, že 
Komise nemůže zpětně tuto podporu učinit 
platnou.
20. Režim přezkumu státních podpor stano ‑
vený v  článcích 87  ES a  88  ES se týká jak 
Komise, tak vnitrostátních soudů. Plní 
odlišné úlohy, které se vzájemně doplňují, při 
zajišťování toho, aby byla dodržena pravidla 
Společenství týkající se státní podpory 10.
10 —  Rozsudky ze dne 11. července 1996, SFEI a další (C‑39/94, 
Recueil, s. I‑3547, bod 41), a nejnověji ze dne 5. října 2006, 
Transalpine Ölleitung in Österreich (C‑368/04, Sb.  rozh. 
s. I‑9957, bod 37).21. Co se týče role Komise, články 87 ES až 
89  ES stanoví, mimo jiné, procesní rámec, 
který umožňuje Komisi určit, zda platby 
provedené členským státem nebo ze státních 
prostředků představují podporu ve smyslu 
těchto ustanovení. Článek 88  ES stanoví 
postup, podle kterého Komise průběžně 
sleduje a  zkoumá existující a  nové režimy 
podpor. Tento postup je doplněn nařízením 
č.  659/1999, kterým se stanoví podrobná 
prováděcí pravidla k článku 88 ES 11.
22. Za účelem zajištění účinnosti role 
Komise při sledování a  přezkumu podpory 
v zájmu Společenství ukládá čl. 88 odst. 3 ES 
dvě nesporné povinnosti členským státům, 
pokud zamýšlejí poskytnout novou nebo 
upravit existující podporu: povinnost ozná ‑
mení a  povinnost pozastavení (tzv. povin ‑
nost „standstill“). První věta čl. 88 odst. 3 ES 
vyžaduje, aby členské státy včas  informovaly 
Komisi o  zamýšlené podpoře. Poslední věta 
čl. 88 odst. 3 ES ukládá dotyčným členským 
státům další povinnost zdržet se prove ‑
dení podpory, dokud Komise v  řízení podle 
článku 88  ES nepřijme konečné rozhodnutí. 
Jak Soudní dvůr uvedl v  rozsudku Adria ‑
Wien Pipeline a  Wietersdorfer & Peggauer 
11 —  Nařízení Rady (ES) č.  659/1999 ze dne 22.  března  1999, 
kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy 
o ES [nyní článek 88 ES] (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, 
s. 339).
I ‑ 477CENTRE D’EXPORTATION DU LIVRE FRANÇAIS
Zementwerke 12, článek 88  ES tak „ukládá 
členským státům specifické povinnosti, aby 
ulehčil úlohu Komise a  zabránil tomu, aby 
byl tento orgán postaven před dokončenou 
věc“.
23. Členské státy nemohou poskytnout 
státní podporu, dokud Komise nepřijme 
konečné rozhodnutí, které stanoví, že 
dotčená podpora je slučitelná se společným 
trhem. Nesplnění těchto povinností činí 
státní podporu protiprávní 13.
24. Posouzení slučitelnosti podpory se 
společným trhem patří do výlučné pravo ‑
moci Komise, přičemž její jednání podléhá 
přezkumu soudů Společenství 14. Komise 
nicméně nemá pravomoc prohlásit státní 
podporu za protiprávní pouze na základě 
skutečnosti, že povinnosti oznámení a poza ‑
stavení podle čl.  88 odst.  3  ES byly poru ‑
šeny 15. Může pouze nařídit vrácení podpory, 
12 —  Rozsudek ze dne 8.  listopadu 2001 (C‑143/99, Recueil, 
s. I‑8365, bod 23).
13 —  Rozsudek Transalpine Ölleitung in Österreich, uvedený 
v poznámce pod čarou 10, bod 40 a uvedená judikatura.
14 —  Rozsudky ze dne 21.  listopadu 1991, Fédération nationale 
du commerce extérieur des produits alimentaires a Syndicat 
national des négociants et transformateurs de saumon 
(C‑354/90, Recueil, s.  I‑5505, bod 14; dále jen „rozsudek 
FNCE“); SFEI, uvedený v  poznámce pod čarou 10, bod 
42, a  ze dne 17.  června 1999, Piaggio (C‑295/97, Recueil, 
s. I‑3735, bod 31). Vnitrostátní soud tudíž nemůže prohlásit 
podporu za neslučitelnou se společným trhem (viz obdobně 
usnesení ze dne 24.  července 2003, Sicilcassa a  další, 
C‑297/01, Recueil, s.  I‑7849, bod 47). Tím nejsou dotčeny 
omezené pravomoci Rady podle čl.  87 odst.  3 písm.  e)  ES 
a čl. 88 odst. 2 ES.
15 —  Viz například rozsudek FNCE, uvedený v  poznámce pod 
čarou 14, body 13 a 14.pokud po šetření shledá podporu nesluči ‑
telnou se společným trhem 16.
25. Důležitost ustanovení o  pozasta ‑
vení v  systému Společenství týkajícím se 
přezkumu podpory je zdůrazněna skuteč ‑
ností, že zásah vnitrostátních soudů do 
tohoto systému je výsledkem přímého účinku 
tohoto ustanovení. Na základě ustanovení 
o pozastavení tak vznikají práva ve prospěch 
jednotlivců, která jsou vnitrostátní soudy 
povinny chránit 17. Je ustálenou judikaturou, 
že pokud je čl.  88 odst.  3  ES porušen, vnit ‑
rostátní soudy musí v  souladu s  jejich vnit ‑
rostátním právem vyvodit veškeré důsledky, 
jak co se týče platnosti aktů provádějících 
podporu, tak co se týče vrácení finanční 
podpory poskytnuté v rozporu s tímto usta ‑
novením. Konkrétně zjištění, že podpora 
byla poskytnuta v  rozporu s  poslední větou 
čl. 88 odst. 3 ES, musí vést v zásadě k jejímu 
vrácení v  souladu s  vnitrostátními proces ‑
ními pravidly 18.
16 —  Tím není dotčena pravomoc Komise přijmout prozatímní 
rozhodnutí nařizující pozastavení vyplácení podpory do 
přijetí jejího konečného rozhodnutí.
17 —  Rozsudky ze dne 11. prosince 1973, Lorenz (120/73, Recueil, 
s. 1471, bod 8); FNCE, uvedený v poznámce pod čarou 14, 
bod 11, a SFEI, uvedený v poznámce pod čarou 10, bod 39.
18 —  Viz například rozsudek ze dne 21. července 2005, Xunta de 
Galicia (C‑71/04, Sb. rozh. s. I‑7419, bod 49).
I ‑ 478STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C‑199/06
26. Je ustálenou judikaturou, že rozhodnutí 
Komise prohlašující podporu za slučitelnou 
mají účinek pouze do budoucnosti 19.
27. Naposledy Soudní dvůr znovu potvrdil 
tuto zásadu ve svém rozsudku ve věci Trans ‑
alpine Ölleitung. Podle něj „[r]ozhodnutí 
Komise prohlašující neoznámenou podporu 
za slučitelnou se společným trhem nemá 
za následek dodatečné odstranění proti ‑
právnosti prováděcích aktů, které jsou 
neplatné z  důvodu, že byl při jejich přijetí 
porušen zákaz uvedený v poslední větě čl. 88 
odst. 3 ES, neboť jinak by byl ohrožen přímý 
účinek tohoto ustanovení a došlo by k poru ‑
šení zájmů jednotlivců, jejichž ochrana je 
úkolem vnitrostátních soudů. Jakýkoliv 
jiný výklad by znamenal zvýhodnit nedodr ‑
žení uvedeného ustanovení dotyčným člen ‑
ským státem a zbavil by toto ustanovení jeho 
užitečného účinku“ 20.
28. Několik účastníků řízení, kteří předlo ‑
žili svá vyjádření v této věci, požádalo Soudní 
dvůr, aby znovu zvážil zásadu uvedenou výše 
a judikaturu, která tuto zásadu použila, nebo 
19 —  Rozsudky FNCE, uvedený v poznámce pod čarou 14, body 
16 a 17; ze dne 21. října 2003, Van Calster a další (C‑261/01 
a C‑262/01, Recueil, s. I‑12249, body 62 a 63), a Xunta de 
Galicia, uvedený v poznámce pod čarou 18, bod 31.
20 —  Rozsudek uvedený v poznámce pod čarou 10, bod 41.alespoň odlišil projednávanou věc s ohledem 
na její specifické okolnosti.
29. Francie mimo jiné tvrdí, že rozsudky 
FNCE a  van Calster, které se týkaly žádosti 
o  vrácení poplatků vybíraných k  financo ‑
vání protiprávní podpory, se značně liší 
od případu, který v  současné době projed ‑
nává vnitrostátní soud. V  projednávané 
věci se jedná o  soutěžitele příjemce proti ‑
právní podpory, který žádá vnitrostátní 
soud, aby nařídil vymáhání protiprávní 
podpory. Dánsko tvrdí, že projednávanou 
věc je třeba odlišit od rozsudku Trans ‑
alpine Ölleitung, jelikož tento rozsudek 
se týkal rozšíření okruhu příjemců proti ‑
právní podpory, a  nemá tudíž žádný vztah 
k  případu projednávanému předkládajícím 
soudem. Německo tvrdí, že rozsudky FNCE, 
Van Calster a  Transalpine Ölleitung musí 
být chápany tak, že ukládají vnitrostátnímu 
soudu povinnost, aby nařídil vymáhání proti ‑
právní podpory, i  když byla následně shle ‑
dána slučitelnou. Německo nicméně vyzvalo 
Soudní dvůr, aby znovu posoudil tuto judika ‑
turu ve světle vyjádření předložených Francií 
a  Dánskem. Komise tvrdí, že příkaz vnitro‑
státního soudu vymáhat protiprávní podporu 
by v projednávané věci zbavil její rozhodnutí 
o slučitelnosti veškerého užitečného účinku. 
Tvrdí, že v projednávané věci by příkaz vnit ‑
rostátního soudu vymáhat poskytnutou 
I ‑ 479CENTRE D’EXPORTATION DU LIVRE FRANÇAIS
podporu měl stejný účinek jako rozhodnutí 
Komise prohlašující podporu za nesluči ‑
telnou a nařizující její vrácení.
30. Povinnosti oznámení a  pozasta ‑
vení stanovené čl.  88 odst.  3  ES předsta ‑
vují podle mého názoru jeden ze základních 
kamenů pravidel státní podpory stanovených 
Smlouvou o ES. Generální advokát Jacobs tak 
ve svém stanovisku ve věci Boussac 21 uvedl, 
že povinnost oznámit zamýšlené podpory má 
tak zásadní důležitost pro fungování společ ‑
ného trhu, že povinnost musí být důsledně 
splněna jak co do obsahu, tak i  formy 22. 
Soudní dvůr ve svých rozsudcích Adri ‑
a‑WienPipeline a  Wieterdorfer & Peggauer 
Zementwerke znovu uvedl, že povinnost 
pozastavení „je zárukou přezkumného 
mechanismu zavedeného článkem 88  ES, 
je[n]ž je zase nezbytný k  ochraně řádného 
fungování společného trhu“ 23.
31. Mám za to, že z důvodu ochrany pečlivě 
vytvořeného režimu přezkumu státních 
podpor musí nesplnění požadavků čl.  88 
odst.  3  ES představovat více než jen vadu 
21 —  Rozsudek ze dne 14. února 1990, Francie v. Komise, řečený 
„Boussac“ (C‑301/87, Recueil, s. I‑307).
22 —  Viz bod 19 stanoviska. Generální advokát zdůraznil nutnost 
zaručit přísné dodržení postupů stanovených článkem 
88  ES, zejména při neexistenci procesní úpravy v  této 
oblasti.
23 —  Rozsudek uvedený v poznámce pod čarou 12, bod 25.řízení, která může být dodatečně zhojena 
rozhodnutím Komise prohlašujícím podporu 
za slučitelnou se společným trhem. Takový 
přístup by značně snížil motivaci členských 
států dodržovat čl.  88 odst.  3  ES a  rozsah 
povinnosti Komise přezkoumat státní 
podporu předtím, než je provedena. Porušení 
čl. 88 odst. 3 ES musí tudíž podléhat uložení 
odrazující sankce.
32. Na rozdíl od argumentů několika účast ‑
níku řízení, kteří předložili svá vyjádření, se 
nedomnívám, že účinnou sankcí za porušení 
povinností oznámení a pozastavení stanove ‑
ných v čl.  88 odst.  3  ES by bylo, mimo jiné, 
aby vnitrostátní soud nařídil příjemci proti ‑
právní podpory, která byla následně Komisí 
prohlášena za slučitelnou se společným 
trhem, zaplatit úrok z  podpory za dobu, po 
kterou byla vyplacena předčasně. Rovněž 
nemám za to, že by možnost soutěžitelů 
domáhat se náhrady škody způsobené 
takovou předčasnou platbou byla účinnou 
sankcí. Je značně sporné, zda by za takových 
okolností byli soukromí žalobci motivo ‑
váni podat žalobu k  vnitrostátním soudům, 
pokud by současná sankce vrácení proti ‑
právní podpory byla nahrazena například 
I ‑ 480STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C‑199/06
pouhou povinností zaplatit úrok z  před ‑
časně vyplacené podpory nebo žalobou na 
náhradu utrpěné škody. Při ústním jednání 
totiž zástupci francouzské vlády uvedli, že 
je nepravděpodobné, že by soutěžitel byl 
schopen prokázat příčinnou souvislost mezi 
předčasně vyplacenou podporou a  údajnou 
utrpěnou škodou. Takový přístup by nebyl 
pádným prostředkem odstrašujícím od 
porušení čl. 88 odst. 3 ES a značně by naru ‑
šoval možnost účinného přezkumu podpory 
Komisí v souladu s článkem 88 ES.
33. Po vnitrostátních soudech by se tak mělo 
podle mého názoru nadále v  zásadě poža ‑
dovat, aby sankcionovaly tím, že nařídí vymá ‑
hání protiprávní podpory v  souladu s  vnit ‑
rostátními procesními pravidly, bez ohledu 
na následné rozhodnutí Komise prohlašující 
podporu za slučitelnou se společným trhem. 
Tento postup vůbec neoslabuje roli Komise 
tím, že údajně způsobuje, že její konečné 
rozhodnutí prohlašující podporu za sluči ‑
telnou má v některých případech malý nebo 
žádný význam, ale naopak chrání roli Komise 
v  systému kontroly státních podpor stano ‑veném články 87 ES a 88 ES a zajišťuje, že se 
tato role neoslabuje.
34. Mimoto, narozdíl od argumentů někte ‑
rých účastníků řízení, kteří předložili svá 
vyjádření, si nemyslím, že je možné vykládat 
jinak nebo měnit dlouhotrvající judika ‑
turu Soudního dvora v  této oblasti, jak byla 
nedávno potvrzena v  rozsudku Transalpine 
Ölleitung, nebo nějak smysluplně rozlišovat 
na základě faktické situace rozhodující ve věci 
projednávané před vnitrostátním soudem 
a situací rozhodujících ve věcech FNCE, van 
Calster nebo Transalpine Ölleitung. Je zcela 
jasné, například, z četby rozsudků FNCE a val 
Calster, že Soudní dvůr zamýšlel vztáhnout 
na poplatky vybírané k  financování proti ‑
právní podpory obecnou zásadu, že rozhod ‑
nutí Komise prohlašující podporu za sluči ‑
telnou nemůže zpětně učinit tuto podporu 
platnou. Soudní dvůr nezamýšlel omezit 
tuto obecnou zásadu na vrácení poplatků. 
Co se týče jeho rozhodnutí ve věci Transal ‑
pine Ölleitung, Soudní dvůr znovu potvrdil 
dlouho zavedenou zásadu, že je na vnitrostát ‑
ních soudech, aby na základě čl. 88 odst. 3 ES 
chránily práva jednotlivců vůči možnému 
porušení zákazu poskytnout podporu 
předtím, než Komise přijme konečné rozhod ‑
nutí schvalující tuto podporu, ze strany vnit ‑
rostátních orgánů. Navíc, a  aniž je dotčen 
I ‑ 481CENTRE D’EXPORTATION DU LIVRE FRANÇAIS
předchozí bod, Soudní dvůr měl za to, že ve 
světle velmi specifických okolností věci, kdy 
někteří účastníci řízení usilovali o to, aby se 
podpora ve formě slevy na dani vztahovala 
i na ně, vnitrostátní soudy musí při ochraně 
práv jednotlivců plně zohlednit zájem Spole ‑
čenství a  nesmí přijmout opatření, které by 
mělo jediný účinek, a  to rozšíření okruhu 
příjemců podpory. Soudní dvůr tak v  bodě 
50 svého rozhodnutí uvedl, že „vnitrostátní 
soudy musí dbát na to, aby nápravná opat ‑
ření, která nařizují, mohla skutečně odstranit 
účinky podpory, při jejímž poskytnutí byl 
porušen čl.  88 odst.  3  ES, a  nesmí pouze 
rozšířit podporu na širší skupinu příjemců“.
35. Při ústním jednání zástupci francouzské, 
dánské a  německé vlády uvedli, že rozhod ‑
nutí Soudního dvora v projednávané věci by 
mohlo mít dalekosáhlé finanční důsledky. 
V období mezi rozsudky Ferring 24 a Altmark 
Trans a  Regierungspräsidium Magdeburg 25, 
vydanými tímto Soudním dvorem, byly člen ‑
skými státy prováděny platby jako vyrovnání 
za plnění povinností veřejné služby, které 
by při zpětném pohledu nemusely splňovat 
čtyři kritéria stanovená v  rozsudku Altmark 
Trans a  Regierungspräsidium Magdeburg, 
24 —  Rozsudek ze dne 22.  listopadu 2001 (C‑53/00, Recueil, 
s. I‑9067).
25 —  Rozsudek ze dne 24.  července 2003 (C‑280/00, Recueil, 
s. I‑7747).a tudíž spadat pod čl. 87 odst. 1 ES. Je možné, 
že na základě případu Ferring členské státy 
neoznamovaly určité platby, protože měly za 
to, že nepředstavují podporu.
36. Podle mého názoru se nezdá, že by jaká ‑
koli údajná nejednoznačnost, která mohla 
vzniknout v  mezidobí od vydání rozsudku 
Soudního dvora ve věci Ferring a  jeho 
rozsudku ve věci Altmark Trans a Regierung ‑
spräsidium Magdeburg s  ohledem na platby 
členských států jako vyrovnání za služby 
poskytované při plnění povinností veřejné 
služby, byla jakkoli relevantní vzhledem ke 
specifickým okolnostem případu projedná ‑
vaného předkládajícím soudem. Vzhledem 
k  tomu, že platby CELF se uskutečňovaly 
každý rok počínaje rokem 1980 až do roku 
2002, zdá se nepravděpodobné, že by tyto 
dlouhodobé platby mohly být uskutečněny 
omylem v důsledku rozsudku ve věci Ferring, 
který byl vydán dne 22. listopadu 2001.
37. Docházím tudíž k  závěru, že v  souladu 
s ustanoveními čl. 88 odst. 3 ES členský stát, 
který poskytl protiprávní podporu v rozporu 
s  požadavky oznámení a  pozastavení stano ‑
venými tímto ustanovením, musí vymáhat 
I ‑ 482STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C‑199/06
tuto podporu od jejího příjemce, i  když 
postup podle článku 88  ES vedl ke koneč ‑
nému rozhodnutí prohlašujícímu dotčenou 
podporu za slučitelnou se společným trhem.
B – Druhá otázka
38. Druhá otázka předkládajícího soudu 
vyvstává, pokud je na první otázku odpo ‑
vězeno tak, jak navrhuji v  bodě 37 výše. 
Touto otázkou se předkládající soud ptá, 
zda je třeba pro účely výpočtu částek, které 
mají být vráceny, zohlednit protiprávní 
podporu vyplacenou během období následu ‑
jícího po rozhodnutí Komise prohlašujícím 
tuto podporu za slučitelnou se společným 
trhem, ale předtím, než bylo toto rozhodnutí 
zrušeno Soudem prvního stupně Evropských 
společenství.
39. Tato otázka se zdá být vyvolaná skuteč ‑
ností, že Komise při třech příležitostech 
prohlásila dotčenou podporu za slučitelnou 
se společným trhem a  Soud prvního stupně 
do dnešního dne při dvou příležitostech 
rozhodnutí Komise zrušil. Svojí otázkou se 
předkládající soud ve skutečnosti ptá, zda 
taková situace může představovat mimo ‑
řádnou okolnost, která může být překážkou 
pro vrácení protiprávní podpory za určitá 
období.40. Stejně tak jako první otázka, i  druhá 
otázka vyvolala různé reakce účastníků 
řízení, kteří předložili svá vyjádření.
41. Je ustálenou judikaturou, že aktům 
orgánů Společenství v  zásadě svědčí 
presumpce legality, a  zakládají tedy právní 
účinky tak dlouho, dokud nejsou vzaty zpět, 
zrušeny v  rámci žaloby na neplatnost nebo 
prohlášeny neplatnými v  návaznosti na 
žádost o rozhodnutí o předběžné otázce nebo 
námitku protiprávnosti 26. Nicméně, podle 
článku 231  ES, je‑li žaloba na neplatnost 
opodstatněná, Soudní dvůr prohlásí napa ‑
dený akt za neplatný od počátku. Zrušení 
aktu vede k jeho zpětnému zániku ve vztahu 
ke všech osobám 27.
42. V  projednávané věci byla rozhodnutí 
Komise ze dne 18.  května 1993 a  ze dne 
10.  června 1998 shledávající podporu CELF 
za slučitelnou se společným trhem zrušena 
Soudem prvního stupně v  jeho rozsudcích 
ze dne 18. září 1995 a 28. února 2002. Tyto 
rozsudky tak vedly ke zpětnému zániku 
dotčených rozhodnutí. Pokud vezmeme 
v  úvahu odpověď navrhovanou na první 
otázku výše, třetí rozhodnutí Komise ze dne 
20.  dubna 2004 prohlašující podporu CELF 
26 —  Rozsudek ze dne 5. října 2004, Komise v. Řecko (C‑475/01, 
Sb. rozh. s. I‑8923, bod 18 a uvedená judikatura).
27 —  Rozsudek ze dne 1.  července 2006, P&O European Ferries 
(Vizcaya) a  Diputación Foral de Vizcaya v.  Komise 
(C‑442/03  P a  C‑471/03  P, Sb.  rozh. s.  I‑4845, bod 43 
a uvedená judikatura).
I ‑ 483CENTRE D’EXPORTATION DU LIVRE FRANÇAIS
vyplacenou v  letech 1980 až 2002 za sluči ‑
telnou se společným trhem nemá za následek 
dodatečné odstranění protiprávnosti těchto 
plateb a  tyto musí být v  zásadě členským 
státem vymáhány.
43. Vnitrostátní soud však v  tomto případě 
musí, předtím než nařídí vymáhání podpory 
poskytnuté ve prospěch CELF, přezkoumat, 
zda CELF může mít určitá legitimní očeká ‑
vání nebo zda existují jakékoli zvláštní okol ‑
nosti, které by byly důvodem pro nevrácení 
podpory. V  tomto ohledu několik účastníků 
řízení, kteří předložili svá vyjádření, tvrdí, 
že vzhledem k  tomu, že Komise přijala, 
v  souladu se svou výlučnou pravomocí 
v  této oblasti, několik rozhodnutí prohla ‑
šujících podporu CELF za slučitelnou se 
společným trhem, vnitrostátní soud by při 
výpočtu částky, která má být vymáhána, 
neměl vzít v  úvahu žádné částky vyplacené 
během období následujícího po rozhodnutí 
Komise prohlašujícího tuto podporu za sluči ‑
telnou do zrušení tohoto rozhodnutí Soudem 
prvního stupně.
44. Nesdílím tento názor. Jak bylo uvedeno 
výše, za normálních okolností by měl členský 
stát v  souladu s čl.  88 odst.  3  ES oznámit 
jakoukoli zamýšlenou státní podporu 
a neprovést ji, dokud Komise nevydá konečné 
rozhodnutí prohlašující tuto podporu za 
slučitelnou se společným trhem. Je ustá ‑
lenou judikaturou, že s  ohledem na impe ‑
rativní charakter kontroly státních podpor 
prováděné Komisí na základě článku 88  ES 
mohou podniky, které jsou příjemci podpory, legitimně očekávat, že jde o řádnou podporu, 
v  zásadě pouze v  případě, že tato podpora 
byla poskytnuta při dodržení postupu upra ‑
veného uvedeným článkem. S  řádnou péčí 
postupující hospodářský subjekt musí být 
běžně schopen ujistit se o  tom, že byl tento 
postup dodržen 28.
45. Mimoto, jak bylo uvedeno generálním 
advokátem Tizzanem v  jeho stanovisku 
ve věci P  & O  European Ferries (Vizcaya) 
a  Diputación Foral de Vizcaya v.  Komise 29, 
s  řádnou péčí postupující hospodářský 
subjekt byl měl rovněž vědět, že rozhod ‑
nutí Komise může být napadeno před 
soudy Společenství. Soudní dvůr také uvedl 
v  rozsudku Itálie v.  Komise „[…] že, dokud 
Komise nepřijala rozhodnutí schvalující 
podporu a  dokud období pro podání žaloby 
proti takovému rozhodnutí neuplynulo, 
příjemce si nemůže být jistý ohledně legál ‑
nosti navrhované podpory, která jediná může 
28 —  Rozsudky ze dne 20. září 1990, Komise v. Německo (C‑5/89, 
Recueil, s. I‑3437, bod 14) a ze dne 14. ledna 1997, Španělsko 
v. Komise (C‑169/95, Recueil, s. I‑135, bod 51).
29 —  „[…] soudní přezkum rozhodnutí ve věci státních podpor 
vykonávaný soudem Společenství nelze považovat za výji ‑
mečnou a  nepředvídatelnou událost, neboť je nedílnou 
a  podstatnou součástí systému zavedeného v  této oblasti 
Smlouvou. S  řádnou péčí postupující hospodářský subjekt 
by měl tedy vědět, že rozhodnutí Komise, které prohlašuje, 
že určité státní opatření nepředstavuje státní podporu, 
může být ve lhůtě dvou měsíců stanovené článkem 230 ES 
napadeno před soudem Společenství.“ Rozsudek uvedený 
v poznámce pod čarou 27, bod 153 stanoviska.
I ‑ 484STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C‑199/06
dát vzniknout legitimnímu očekávání z  jeho 
strany“ 30.
46. Nadto, jak uvedl Soud prvního stupně, 
dospět k jinému závěru by zbavilo užitečného 
účinku přezkum prováděný soudy Společen ‑
ství, pokud jde o legalitu rozhodnutí Komise 
prohlašujícího státní podporu za sluči ‑
telnou 31. Zrušení takového rozhodnutí by 
bylo v konečném důsledku Pyrrhovým vítěz ‑
stvím, jelikož negativní účinky podpory by 
nemohly být zhojeny vymáháním podpory. 
Pokud by rozhodnutí Komise prohlašu ‑
jící protiprávní podporu za slučitelnou se 
společným trhem automaticky vyvolalo legi ‑
timní očekávání příjemců podpory, jejich 
soutěžitelé nebo jiné třetí osoby poškozené 
rozhodnutím Komise by neměly žádný zájem 
domáhat se jeho zrušení.
47. Podle mého názoru, v  kontextu vymá ‑
hání protiprávní podpory členským státem 
a  ve světle judikatury Soudního dvora, 
musí být pojem „konečné rozhodnutí“, jak 
je uveden v čl.  88 odst.  3  ES, chápán jako 
rozhodnutí Komise prohlašující podporu 
30 —  Rozsudek ze dne 29.  dubna 2004 (C‑91/01, Recueil, 
s. I‑4355, bod 66).
31 —  Rozsudek ze dne 5.  srpna 2003, P & O  European Ferries 
(Vizcaya) a  Diputación Foral de Vizcaya v.  Komise 
(T‑116/01 a T‑118/01, Recueil, s. II‑2957, bod 209).za slučitelnou se společným trhem, které 
nebylo předmětem přezkumného řízení 
podle článku 230  ES ve lhůtě dvou měsíců, 
stanovené v  tomto ustanovení, nebo, pokud 
takové řízení bylo zahájeno, jehož platnost 
byla potvrzena soudy Společenství.
48. Jsem tudíž toho názoru, že odpověď 
na druhou otázku by měla být taková, že 
povinnost vrátit protiprávní podporu se 
vztahuje na jakékoli období před přijetím 
konečného rozhodnutí Komise prohlašují ‑
cího podporu za slučitelnou se společným 
trhem v  souladu s  postupem podle článku 
88 ES. Pojem „konečné rozhodnutí“ musí být 
přitom chápán jako rozhodnutí, které nebylo 
předmětem přezkumného řízení podle 
článku 230  ES ve lhůtě dvou měsíců, stano ‑
vené v tomto ustanovení, nebo, pokud takové 
řízení bylo zahájeno, jehož platnost byla 
potvrzena soudy Společenství.
I ‑ 485CENTRE D’EXPORTATION DU LIVRE FRANÇAIS
IV – Závěry
49. Mám tudíž za to, že předběžné otázky položené Conseil d’État by měly být 
zodpovězeny následovně:
„1)  V souladu s ustanoveními čl. 88 odst. 3 ES členský stát, který poskytl protiprávní 
podporu v  rozporu s  požadavky oznámení a  pozastavení, stanovenými tímto 
ustanovením, musí vymáhat tuto podporu od jejího příjemce, i když postup podle 
článku 88 ES vedl ke konečnému rozhodnutí prohlašujícímu dotčenou podporu 
za slučitelnou se společným trhem.
2)  Povinnost vrátit protiprávní podporu se vztahuje na jakékoli období před 
přijetím konečného rozhodnutí Komise prohlašujícího podporu za slučitelnou 
se společným trhem v souladu s postupem podle článku 88 ES. Pojem „konečné 
rozhodnutí“ musí být přitom chápán jako rozhodnutí Komise, které nebylo 
 předmětem přezkumného řízení podle článku 230  ES ve lhůtě dvou měsíců, 
stanovené v  tomto ustanovení, nebo, pokud takové řízení bylo zahájeno, jehož 
platnost byla potvrzena soudy Společenství.“