Věc T-29/05

Deltafina SpA

v.

Evropská komise

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Španělský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES – Stanovení cen a rozdělení trhu – Shoda mezi oznámením námitek a napadeným rozhodnutím – Právo na obhajobu – Definice relevantního trhu – Pokuty – Závažnost protiprávního jednání – Přitěžující okolnosti – Vedoucí úloha – Spolupráce“

Shrnutí rozsudku

1. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Přičtení podniku – Rozhodnutí Komise konstatující odpovědnost podniku, který je činný na trhu bezprostředně navazujícím na dotčený trh a který aktivně a vědomě přispívá ke kartelové dohodě (Čl. 3 odst. 1 písm. g) ES a čl. 81 odst. 1 ES)

2. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Oznámení námitek – Nezbytný obsah – Dodržování práva na obhajobu – Dosah

(Nařízení Rady č. 17 a č. 1/2003)

3. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Dohody mezi podniky – Ovlivnění obchodu mezi členskými státy – Kritéria posouzení

(Čl. 81 odst. 1 ES)

4. Akty orgánů – Pokyny o metodě stanovování pokut uložených za porušení pravidel hospodářské soutěže

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15; sdělení Komise 98/C 9/03)

5. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Posouzení – Posouzení případ od případu

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2 a č. 1/2003, čl. 23 odst. 3; sdělení Komise 98/C 9/03)

6. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Posouzení – Vzájemná závislost tří kritérii výslovně uvedených pokyny vydanými Komisí – Kvalifikace protiprávního jednání jako velmi závažného – Prvořadá role kritéria vycházejícího z povahy protiprávního jednání

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2 a č. 1/2003, čl. 23 odst. 3; sdělení Komise 98/C 9/03)

7. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Skutečný dopad na trh

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2 a č. 1/2003, čl. 23 odst. 3; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 1 A, první pododstavec)

8. Hospodářská soutěž – Pokuty – Právní rámec – Určení – Vliv dřívější rozhodovací praxe Komise – Nedostatek

(Nařízení Rady č. 17 a č. 1/2003)

9. Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Dosah

(Čl. 253 ES)

10. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Oznámení námitek – Nezbytný obsah – Dodržování práva na obhajobu

(Nařízení Rady č. 17 a č. 1/2003; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 2)

11. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Přitěžující okolnosti – Vedoucí úloha při protiprávním jednání – Pojem

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2 a č. 1/2003, čl. 23 odst. 3; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 2)

12. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Polehčující okolnosti – Posouzení – Nezbytnost zohlednit odděleně každou z okolností – Nedostatek – Celkové posouzení

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2 a č. 1/2003, čl. 23 odst. 3; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 3)

13. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Polehčující okolnosti – Chování lišící se od chování, které bylo dohodnuto v rámci kartelové dohody – Posouzení

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 a č. 1/2003, čl. 23; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 3, odrážka 2e)

14. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Polehčující okolnosti – Ukončení protiprávního jednání před zásahem Komise – Vyloučení

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2 a č. 1/2003, čl. 23 odst. 3; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 3, odrážka 3e)

15. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Snížení částky pokuty v důsledku spolupráce dotčeného podniku – Podmínky

(Nařízení Rady č. 17 a č. 1/2003; sdělení Komise 96/C 207/04)

16. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Protiprávní jednání – Pokuty – Určení – Kritéria – Zvýšení obecné úrovně pokut – Přípustnost – Podmínky

(Čl. 81 odst. 1 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 17 a č. 1/2003)

1. Komise nepřekračuje meze zákazu uvedeného v čl. 81 odst. 1 ES tím, že shledá odpovědnost podniku za porušení tohoto ustanovení, jestliže se tento podnik, přestože byl činný na trhu bezprostředně navazujícím na trh, na kterém byly prováděny činnosti omezující hospodářskou soutěž, aktivně a vědomě účastní kartelové dohody mezi výrobci činnými na trhu odlišném od trhu, na kterém sám působí.

Podnik totiž může porušit zákaz stanovený v čl. 81 odst. 1 ES, pokud jeho chování, které je koordinováno s chováním jiných podniků, má za cíl omezit hospodářskou soutěž na konkrétním relevantním trhu v rámci společného trhu, aniž to nutně předpokládá, že bude sám na uvedeném relevantním trhu působit.

Není tak vyloučeno, že se podnik může účastnit jednání omezujícího hospodářskou soutěž, i když neomezuje vlastní svobodu jednání na trhu, na kterém je hlavně činný. Každý jiný výklad by mohl zmenšit rozsah zákazu stanoveného v čl. 81 odst. 1 ES do té míry, že by to bylo v rozporu s jeho užitečným účinkem a jeho hlavním cílem, jak je vykládán s ohledem na čl. 3 odst. 1 písm. g) ES, kterým je zajistit zachování nenarušené hospodářské soutěže na společném trhu, vzhledem k tomu, že by neumožňoval stíhat aktivní přispívání podniku k omezování hospodářské soutěže pouze proto, že toto přispívání nevychází z hospodářské činnosti na relevantním trhu, na kterém se toto omezení projevuje nebo se má projevit.

Výklad výrazů „dohody mezi podniky“ ve světle cílů sledovaných čl. 81 odst. 1 ES a čl. 3 odst. 1 písm. g) ES směřuje k potvrzení existence pojetí kartelové dohody a podniku, který je pachatelem protiprávního jednání, které nerozlišuje podle odvětví nebo trhu, na kterém jsou dotyčné podniky činné.

Přičtení celého protiprávního jednání podniku, který se účastnil kartelové dohody, je v souladu s požadavky zásady osobní odpovědnosti, jsou-li splněny dvě podmínky, objektivní podmínka a subjektivní podmínka.

První podmínka je splněna, co se týče vztahu mezi soutěžiteli působícími na témže relevantním trhu, jakož i mezi takovými soutěžiteli a jejich zákazníky, pokud podnik účastnící se kartelové dohody přispěl k jejímu provádění, byť podřízeným, podružným nebo pasivním způsobem, například mlčky učiněným schválením a neoznámením této kartelové dohody orgánům.

Pokud jde o druhou podmínku, přičtení celého protiprávního jednání zúčastněnému podniku závisí mimo jiné na projevu jeho vlastní vůle, který ukazuje, že souhlasí, i kdyby jen mlčky, s cíli kartelové dohody.

(viz body 48–49, 51, 57–58, 62)

2. Dodržování práva na obhajobu ve všech řízeních, která mohou vést k uložení sankcí, zejména pokut nebo penále, vyžaduje zejména, aby oznámení námitek zaslané Komisí podniku, kterému zamýšlí uložit sankci za porušení pravidel hospodářské soutěže, obsahovalo základní skutečnosti uplatňované vůči tomuto podniku jako vytýkané skutkové okolnosti, jejich kvalifikaci a důkazy, o něž se Komise opírá, aby mohl uvedený podnik užitečně uplatnit své argumenty v rámci správního řízení, které je proti němu vedeno.

Porušení práva na obhajobu ve správním řízení se kromě toho posuzuje ve světle námitek uvedených Komisí v oznámení námitek a v rozhodnutí, kterým uvedené řízení ukončila. Za těchto podmínek konstatování porušení práva na obhajobu předpokládá, že námitka, o které podnik tvrdí, že vůči němu nebyla uplatněna v oznámení námitek, je Komisí uvedena v konečném rozhodnutí. Pouhý rozdíl v prezentaci skutečností, který na ně má v konečném rozhodnutí pouze konkrétně upozornit, nemůže představovat věcnou změnu námitek.

(viz body 113–115, 120)

3. Aby rozhodnutí, dohoda nebo jednání mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy, musí být možné na základě souhrnu objektivních právních a skutkových okolností předpokládat s dostatečnou pravděpodobností, že přímo nebo nepřímo, skutečně nebo potenciálně ovlivňují obchod mezi členskými státy, a to tak že se lze obávat, že by mohly být překážkou uskutečňování jednotného trhu mezi členskými státy. Kromě toho je třeba, aby tento vliv nebyl zanedbatelný.Ovlivnění obchodu uvnitř Společenství tedy obecně vyplývá ze spojení více faktorů, které samy o sobě nejsou nezbytně určující.

Článek 81 odst. 1 ES totiž nevyžaduje, aby kartelové dohody, na které se vztahuje toto ustanovení, citelně ovlivňovaly obchod uvnitř Společenství, ale požaduje, aby bylo prokázáno, že tyto kartelové dohody mohou mít takový účinek.

(viz body 167–169)

4. Pokyny o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 ESUO sice nemohou být kvalifikovány jako právní pravidlo, které správa musí v každém případě dodržovat, představují však orientační pravidlo chování, podle nějž má být v praxi postupováno a od něhož se správa může v konkrétním případě odchýlit, pouze uvede-li důvody, které jsou slučitelné se zásadou rovného zacházení.

(viz bod 230)

5. Skutečnost, že Komise upřesnila v pokynech o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 ESUO svůj přístup k posouzení závažnosti protiprávního jednání, nebrání tomu, aby posoudila toto kritérium globálně v závislosti na všech relevantních okolnostech, včetně faktorů, které nejsou výslovně v pokynech uvedeny.

(viz bod 230)

6. Tři kritéria, která se musí zohlednit při hodnocení závažnosti porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže, jsou v souladu s pokyny o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO jeho povaha, skutečný dopad na trh, pokud jej lze měřit, a velikost relevantního zeměpisného trhu. Tyto tři aspekty hodnocení závažnosti protiprávního jednání nemají v rámci globálního přezkumu stejnou váhu. Povaha protiprávního jednání hraje prvořadou roli zejména pro charakterizování „velmi závažných“ protiprávních jednání.

V tomto ohledu vyplývá z popisu velmi závažných protiprávních jednání v pokynech, že dohody nebo jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem je zejména stanovení cen nebo rozdělení trhů, mohou být již na základě své povahy kvalifikovány jako „velmi závažné“, aniž je nezbytné, aby se taková jednání vyznačovala zvláštním dopadem nebo zeměpisným rozsahem. Tento závěr je podpořen skutečností, že ačkoliv popis závažných protiprávních jednání uvádí výslovně dopad na trh a účinky v rozsáhlých oblastech společného trhu, popis velmi závažných protiprávních jednání naproti tomu žádný požadavek konkrétního dopadu na trh ani účinků ve zvláštní zeměpisné oblasti neuvádí.

Mezi třemi kritérii hodnocení závažnosti protiprávního jednání existuje vzájemná závislost v tom smyslu, že vysoký stupeň závažnosti z hlediska jednoho nebo druhého z kritérií může kompenzovat menší závažnost protiprávního jednání z hlediska jiného aspektu.

Rozsah zeměpisného trhu představuje pouze jedno ze tří kritérií relevantních pro účely celkového posouzení závažnosti protiprávního jednání a není samostatným kritériem v tom smyslu, že by pouze protiprávní jednání týkající se většiny členských států mohla být kvalifikována jako „velmi závažná“. Ani Smlouva o ES, ani nařízení č. 17 nebo nařízení č. 1/2003, ani pokyny či judikatura neumožňují učinit závěr, že pouze zeměpisně velmi rozsáhlá omezení mohou být takto kvalifikována. Omezená velikost relevantního zeměpisného trhu tedy nebrání tomu, aby bylo protiprávní jednání zjištěné v projednávaném případě kvalifikováno jako „velmi závažné“.Toto řešení se a fortiori vztahuje na omezenou velikost relevantního výrobkového trhu, protože velikost výrobkového trhu není v zásadě skutečností, ke které musí být povinně přihlédnuto, ale pouze jedním z více relevantních faktorů pro posouzení závažnosti protiprávního jednání a stanovení výše pokuty.

Přitom je jasné, že protiprávní jednání vytýkané zpracovatelům tabáku a dotčené společnosti, mezi jejíž činnosti patří uvádění zpracovaného tabáku na trh, které spočívá ve stanovení cen různých odrůd surového tabáku v členském státě a v rozdělení množství surového tabáku nakupovaného od výrobců, představuje svou povahou velmi závažné protiprávní jednání. Protiprávní jednání tohoto typu jsou kvalifikována jako zvláště závažná, neboť s sebou nesou přímý zásah do podstatných parametrů hospodářské soutěže na dotčeném trhu nebo zjevná protiprávní jednání porušující pravidla Společenství v oblasti hospodářské soutěže.

(viz body 231, 233–234, 238, 240–242)

7. V rámci posouzení závažnosti porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže za účelem stanovení výše pokuty nemá skutečnost, že Komise právně dostatečně neprokázala, že kartelová dohoda zpracovatelů měla skutečný dopad na trh, vliv na kvalifikaci protiprávního jednání jako „velmi závažného“.

Nedostatečné prokázání skutečného dopadu na trh nemůže zpochybnit výchozí částku pokuty stanovenou Komisí v závislosti na závažnosti protiprávního jednání.

(viz body 250–251)

8. Předchozí rozhodovací praxe Komise nevytváří sama o sobě právní rámec pro pokuty v oblasti hospodářské soutěže.

(viz body 292, 426)

9. Z odůvodnění individuálního rozhodnutí musí jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak, aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a aby příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum. Požadavek uvést odůvodnění musí být posuzován podle okolností případu. Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 253 ES, musí být posuzována s ohledem nejen na znění dotčeného aktu, ale také s ohledem na kontext, v němž byl daný akt přijat, jakož i s ohledem na všechny právní normy upravující danou oblast.

(viz bod 319)

10. Komise splní svou povinnost dodržet právo dotyčných podniků být vyslechnuty, jestliže v oznámení námitek výslovně uvede, že bude zkoumat, zda je třeba uložit dotyčným podnikům pokuty, a pokud uvede hlavní skutkové a právní okolnosti, které mohou vést k uložení pokuty, jako je závažnost a délka trvání předpokládaného protiprávního jednání, stejně jako skutečnost, že k němu došlo „úmyslně nebo z nedbalosti“. Komise jim tak poskytuje údaje, které jsou nezbytné pro jejich obranu nejen proti zjištění protiprávního jednání, ale i proti uložení pokuty. Kromě toho zavazovat Komisi k tomu, aby ve fázi oznámení námitek sdělila dotčeným podnikům konkrétní informace ohledně výše zamýšlených pokut, by znamenalo nutit ji nepřiměřeně předjímat konečné rozhodnutí.

V tomto ohledu pokud je podnik kvalifikován jako vůdce, nese to s sebou významné důsledky ohledně částky pokuty ukládané tomuto podniku. V souladu s bodem 2 pokynů o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO se jedná o přitěžující okolnost, která s sebou nese nikoliv zanedbatelné zvýšení základní částky pokuty. Navíc podle bodu B písm. e) sdělení o spolupráci taková kvalifikace bez dalšího vylučuje prospěch z velmi významného snížení pokuty, i kdyby podnik kvalifikovaný jako vůdce splňoval všechny uvedené podmínky pro takové snížení. Proto je věcí Komise, aby v oznámení námitek uvedla skutečnosti, které považuje za relevantní, aby podnik, který může být kvalifikován jako vůdce kartelové dohody, mohl na takovou výtku reagovat. Nicméně s ohledem na skutečnost, že takové oznámení zůstává jednou z etap při přijímání konečného rozhodnutí, a nepředstavuje tedy konečné stanovisko Komise, není možné vyžadovat, aby Komise již v této fázi přistoupila k právní kvalifikaci skutečností, o které se opře v konečném rozhodnutí při kvalifikaci podniku jako vůdce kartelové dohody.

(viz body 324–325, 327)

11. V rámci určení výše pokuty za porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže musí dotčený podnik, aby mohl být kvalifikován jako vůdce, představovat pro kartelovou dohodu významnou hybnou sílu a nést zvláštní a konkrétní odpovědnost za fungování této dohody.

I když skutečnosti uplatněné Komisí prokazují, že tento podnik hrál aktivní a přímou úlohu v kartelové dohodě, nestačí nicméně prokázat, že představoval významnou hybnou sílu pro tuto kartelovou dohodu, zejména pokud žádná informace ze spisu neuvádí, že dotčený podnik nějak inicioval vytvoření uvedené kartelové dohody nebo se nějak snažil přimět jakýkoliv jiný podnik k přistoupení ke kartelové dohodě a pokud žádná informace ze spisu neuvádí, že dotyčný podnik převzal odpovědnost za činnosti běžně související s výkonem vedoucí úlohy v kartelové dohodě, jako je předsednictví schůzek nebo soustředění a distribuce určitých údajů.

(viz body 332–335)

12. Komise musí při stanovení výše pokut za porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže v zásadě jednat v souladu s ustanoveními svých vlastních pokynů. Nicméně v pokynech o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO není uvedeno, že Komise musí vždy samostatně brát v úvahu každou z polehčujících okolností vyjmenovaných v bodě 3 těchto pokynů, a není povinna automaticky přiznat dodatečné snížení z tohoto titulu, neboť přiměřená povaha případného snížení pokuty z titulu polehčujících okolností musí být posouzena z celkového hlediska při zohlednění všech relevantních okolností.

Předchozí judikatura, podle které je Komise nadána posuzovací pravomocí, v jejímž rámci může při stanovování výše ukládaných pokut zohlednit nebo nezohlednit některé skutečnosti, zejména v závislosti na okolnostech projednávané věci, totiž platí i navzdory přijatým pokynům.

Vzhledem k tomu, že pokyny neobsahují závazné ustanovení ohledně polehčujících okolností, k nimž lze přihlédnout, je třeba mít za to, že si Komise ponechala určitý prostor pro celkové posouzení rozsahu možného snížení částky pokut z důvodu polehčujících okolností.

(viz body 347–348)

13. V rámci stanovení výše pokuty za porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže je Komise povinna uznat existenci polehčující okolnosti z důvodu neprovádění kartelové dohody pouze tehdy, když podnik, který se této okolnosti dovolává, může prokázat, že se provedení této kartelové dohody bránil jednoznačně a v tak velké míře, že tím bylo narušeno její samotné fungování, a že s dohodou ani zdánlivě nesouhlasil a nepodněcoval tak jiné podniky k provedení dotčené kartelové dohody. Pro podniky by bylo příliš jednoduché minimalizovat riziko, že budou muset zaplatit značnou pokutu, pokud by mohly nejprve čerpat výhody plynoucí z protiprávní kartelové dohody, a poté mít prospěch ze snížení pokuty z důvodu, že při provádění protiprávního jednání hrály pouze omezenou roli, ačkoliv jejich chování podnítilo ostatní podniky k tomu, aby ve větší míře jednaly způsobem narušujícím hospodářskou soutěž.

(viz bod 350)

14. V rámci stanovení výše pokuty za porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže může „ukončení protiprávního jednání, jakmile Komise zasáhla (zejména při provádění kontrol)“ uvedené v bodě 3 třetí odrážce pokynů o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO logicky představovat polehčující okolnost pouze tehdy, když existují důvody pro předpoklad, že podnět k ukončení protisoutěžního jednání byl dotčeným podnikům dán předmětným zásahem, přičemž toto ustanovení pokynů se nevztahuje na případ ukončení protiprávního jednání již před prvními zásahy Komise.

(viz body 354–355)

15. Komise má širokou posuzovací pravomoc k výpočtu metody pokut za porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže, a v tomto ohledu může vzít v úvahu celou řadu okolností, mezi něž patří i spolupráce dotčených podniků v průběhu šetření vedeného útvary tohoto orgánu. Má totiž široký prostor pro uvážení při posuzování kvality a užitečnosti podnikem poskytnuté spolupráce, zejména pak v porovnání s přispěním ostatních podniků. Pro odůvodnění snížení výše pokuty na základě spolupráce, musí jednání podniku ulehčit úlohu Komise spočívající ve zjišťování a stíhání uvedených protiprávních jednání. Komise nesmí v rámci posuzování spolupráce poskytnuté podniky porušovat zásadu rovného zacházení, k jejímuž porušení dochází v případě, že je se srovnatelnými situacemi zacházeno odlišně nebo s odlišnými situacemi stejně, není-li toto zacházení objektivně odůvodněné.

(viz body 389–390, 399)

16. Skutečnost, že Komise v minulosti uplatnila pokuty určité výše na určité typy protiprávních jednání, ji nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích uvedených v nařízení č. 1/2003, pokud je to nezbytné k zajištění uplatňování politiky hospodářské soutěže Společenství.

Hospodářské subjekty nemohou vložit legitimní očekávání v zachování existující situace, neboť ta může být Komisí v rámci její posuzovací pravomoci změněna.

V důsledku toho podniky, vůči nimž se vede správní řízení, jež může vyústit v uložení pokuty, nemohou nabýt legitimního očekávání, že Komise nepřekročí úroveň pokut používanou dříve.

Každý podnik, vůči kterému se vede správní řízení, jež může vyústit v uložení pokuty, musí totiž vzít v úvahu možnost, že se Komise kdykoli rozhodne zvýšit úroveň výše pokut ve srovnání s úrovní používanou v minulosti.

(viz body 426, 435)

ROZSUDEK TRIBUNÁLU (čtvrtého senátu)

8. září 2010( )

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Španělský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES – Stanovení cen a rozdělení trhu – Shoda mezi oznámením námitek a napadeným rozhodnutím – Právo na obhajobu – Definice relevantního trhu – Pokuty – Závažnost protiprávního jednání – Přitěžující okolnosti – Vedoucí úloha – Spolupráce“

Ve věci T‑29/05,

Deltafina SpA, se sídlem v Orvieto (Itálie), zastoupená R. Jacchiou, A. Terranovou, I. Piccianem, F. Ferrarem, J.-F. Bellisem a F. Di Giannim, advokáty,

žalobkyně,

proti

Evropské komisi, původně zastoupené É. Gippini Fournierem a F. Amatem, poté Gippini Fournierem a V. Di Buccim, jako zmocněnci,

žalované,

jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2004) 4030 v konečném znění ze dne 20. října 2004 týkajícího se řízení podle čl. 81 odst. 1 [ES] (Věc COMP/C.38.238/B.2 − Surový tabák – Španělsko), a podpůrně snížení pokuty uložené žalobkyni v tomto rozhodnutí,

TRIBUNÁL (čtvrtý senát),

ve složení O. Czúcz, předseda, I. Labucka a K. O’Higgins (zpravodaj), soudci,

vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vrchní rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 9. června 2009,

vydává tento

Rozsudek

Skutečnosti předcházející sporu

1 Žalobkyně, Deltafina SpA, je společnost podle italského práva, jejímiž hlavními činnostmi jsou prvotní zpracování surového tabáku a uvedení zpracovaného tabáku na trh. Je 100% vlastněna americkou společností Universal Corp., a to prostřednictvím 100% dceřiné společnosti Universal Corp., americké společnosti Universal Leaf Tobacco Company Inc. (dále jen „Universal Leaf“).

2 Universal Leaf vlastní rovněž veškerý kapitál Tabacos Españoles, SL (dále jen „Taes“), jednoho ze čtyř podniků, které se zabývají prvotním zpracováním surového tabáku ve Španělsku (dále jen „zpracovatelé“ nebo „španělští zpracovatelé“).

3 Skupina, ke které náleží různé společnosti uvedené v bodech 1 a 2 výše, bude nadále označována jako „skupina Universal“.

4 Dne 3. a 4. října 2001 provedla Komise Evropských společenství, která disponovala informacemi, podle kterých španělští zpracovatelé a producenti surového tabáku porušili článek 81 ES, šetření podle článku 14 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81 ES] a [82 ES] (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), v prostorách tří z těchto zpracovatelů, a sice společností Compañia española de tabaco en rama, SA (dále jen „Cetarsa“), Agroexpansión, SA, a World Wide Tobacco España, SA, (dále jen „WWTE“), jakož i Asociación Nacional de Empresas Transformadoras de Tabaco (dále jen „Anetab“).

5 Komise rovněž provedla šetření v prostorách Domu tabákových profesí a Evropské federace zpracovatelů tabáku dne 3. října 2001, jakož i v prostorách Federación nacional de cultivadores de tabaco (dále jen „FNCT“) dne 5. října 2001.

6 Dopisem ze dne 16. ledna 2002 uplatnili zpracovatelé a Anetab sdělení Komise o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod (Úř. věst. 1996, C 207, s. 4, dále jen sdělení o spolupráci) a oznámili Komisi svou vůli spolupracovat.

7 Dopisem ze dne 21. ledna 2002 poskytli Komisi určité informace.

8 Dopisem ze dne 15. února 2002 informovala Universal Leaf Komisi, že plně podporuje iniciativu společnosti Taes spolupracovat v rámci sdělení o spolupráci. Oznámila jí rovněž, že se společnost Deltafina účastnila spolu se společností Taes vypracování spisu popisujícího úlohu a činnosti této společnosti na španělském trhu s tabákem a že doufá, že Deltafina rovněž bude mít možnost požívat výhod vyplývajících ze sdělení o spolupráci.

9 Dne 18. února 2002 zaslala Taes Komisi spis uvedený výše v bodě 8.

10 Následně zaslala Komise na základě článku 11 nařízení č. 17 vícero žádostí o informace španělským zpracovatelům, Anetab a FNCT. Rovněž požádala o informace španělské ministerstvo zemědělství, rybolovu a výživy (dále jen „ministerstvo zemědělství“) ohledně španělské právní úpravy v oblasti zemědělských výrobků.

11 Dne 11. prosince 2003 zahájila Komise řízení, v němž tkví původ této věci, a přijala oznámení námitek, které zaslala 20 podnikům nebo sdružením, mezi nimi i španělským zpracovatelům, Deltafina, Universal, Universal Leaf, Anetab a FNCT.

12 Dotčené podniky a sdružení měly přístup k vyšetřovacímu spisu Komise ve formě kopie na CD-ROM, který jim byl zaslán, a předložily písemná vyjádření v odpovědi na námitky Komise. Společnost Deltafina předložila písemná vyjádření dne 1. března 2004.

13 Jednání – kterého se účastnila společnost Deltafina – proběhlo dne 29. března 2004.

14 Po konzultaci s Poradním výborem pro restriktivní praktiky a dominantní postavení a s přihlédnutím ke konečné zprávě úředníka pro slyšení přijala Komise dne 20. října 2004 rozhodnutí K(2004) 4030 v konečném znění, týkající se řízení podle čl. 81 odst. 1 [ES] (Věc COMP/C.38.238/B.2 − Surový tabák – Španělsko) (dále jen „napadené rozhodnutí“), jehož shrnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie dne 19. dubna 2007 (Úř. věst. L 102, s. 14).

15 Napadené rozhodnutí se týká dvou horizontálních kartelových dohod uzavřených a prováděných na španělském trhu se surovým tabákem.

16 Cílem první kartelové dohody, do které byli zapojeni španělští zpracovatelé a Deltafina, bylo stanovit pro každý rok mezi lety 1996 a 2001 (maximální) průměrnou dodací cenu pro každou odrůdu surového tabáku bez ohledu na jakost, jakož i rozdělit si množství každé odrůdy surového tabáku, kterou každý ze zpracovatelů mohl nakoupit od producentů (viz zejména body 74 až 76 a 276 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Během let 1999 až 2001 se zpracovatelé a společnost Deltafina dohodli rovněž na cenovém rozpětí pro jednotlivé jakostní třídy u každé odrůdy surového tabáku uvedené v rozpise, jenž tvoří přílohu „smluv o pěstování“, jakož i na „dodatečných podmínkách“, a sice průměrné minimální ceně na producenta a na seskupení producentů (viz zejména body 77 až 83 a 276 napadeného rozhodnutí).

17 Kartelová dohoda popsaná výše v bodě 16 bude nadále označovaná jako „kartelová dohoda zpracovatelů“.

18 Druhá kartelová dohoda identifikovaná v napadeném rozhodnutí zahrnovala tři španělská zemědělská sdružení, a sice Asociación agraria de jóvenes agricultores (dále jen „ASAJA“), Unión de pequeños agricultores (dále jen „UPA“) a Coordinadora de organizaciones de agricultores y ganaderos (dále jen „COAG“), jakož i Confederación de cooperativas agrarias de España (dále jen „CCAE“). Tato kartelová dohoda měla za cíl stanovit pro každý rok během let 1996 až 2001 cenová rozpětí pro jednotlivé jakostní třídy u každé odrůdy surového tabáku uvedené v rozpise, jenž tvoří přílohu „smluv o pěstování“, jakož i „dodatečné podmínky“ (viz zejména body 77 až 83 a 277 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

19 Kartelová dohoda popsaná výše v bodě 18 bude nadále označovaná jako „kartelová dohoda zástupců producentů“.

20 V napadeném rozhodnutí má Komise za to, že každá z těchto kartelových dohod představuje jediné a trvající protiprávní jednání porušující čl. 81 odst. 1 ES (viz zejména body 275 až 277 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

21 V článku 1 tohoto rozhodnutí přičítá odpovědnost za kartelovou dohodu zpracovatelů devíti podnikům, mezi nimi španělským zpracovatelům a společnosti Deltafina, a odpovědnost za kartelovou dohodu zástupců producentů sdružením ASAJA, UPA, COAG a CCAE (dále jen společně „zástupci producentů“).

22 V článku 2 napadeného rozhodnutí Komise nařizuje těmto podnikům a zástupcům producentů, aby okamžitě ukončili, pokud tak ještě neučinili, protiprávní jednání uvedená v článku 1 a zdrželi se napříště jakýchkoliv restriktivních jednání se stejným či rovnocenným cílem či účinkem.

23 V článku 3 napadeného rozhodnutí se ukládají následující pokuty:

– Deltafina: 11 880 000 eur;

– Cetarsa: 3 631 500 eur;

– Agroexpansión: 2 592 000 eur;

– WWTE: 1 822 500 eur;

– Taes: 108 000 eur;

– ASAJA: 1000 eur;

– UPA: 1000 eur;

– COAG: 1000 eur;

– CCAE: 1000 eur.

24 Částka pokuty uložené společnosti Deltafina zohledňuje zejména vedoucí úlohu, kterou hrála v kartelové dohodě zpracovatelů (body 435 a 436 odůvodnění napadeného rozhodnutí). S ohledem na tuto úlohu zvyšuje Komise základní částku pokuty o 50 % z důvodu přitěžujících okolností. Deltafina má nicméně prospěch z 40% snížení základní částky pokuty z důvodu polehčujících okolností (body 437 a 438 odůvodnění napadeného rozhodnutí) a z 10% snížení pokuty z důvodu spolupráce v rámci správního řízení (body 448 až 456 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

25 Z článku 3 napadeného rozhodnutí rovněž vyplývá, že mateřské společnosti WWTE jsou společně a nerozdílně odpovědné za platbu pokuty uložené WWTE a mateřská společnost Agroexpansión za platbu pokuty uložené Agroexpansión.

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

26 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 20. ledna 2005 podala Deltafina tuto žalobu.

27 Tribunál (čtvrtý senát) se na základě zprávy soudce zpravodaje rozhodl zahájit ústní část řízení a v rámci organizačních procesních opatření stanovených v článku 64 svého jednacího řádu vyzval účastnice řízení, aby předložily některé dokumenty, a položil jim otázky. Účastnice řízení těmto žádostem vyhověly ve stanovené lhůtě.

28 Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na otázky položené Tribunálem byly vyslechnuty na jednání konaném dne 9. června 2009.

29 Deltafina navrhovala, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí;

– podpůrně, snížil výši pokuty;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

30 Komise navrhovala, aby Tribunál:

– odmítl žalobu jako částečně nepřípustnou a v každém případě jí zamítl jako zcela neopodstatněnou;

– uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení;

– v případě, že se tak nestane, uložil každé účastnici řízení, aby nesla vlastní náklady řízení, pokud nebude mít žalobkyně ve věci úspěch ve stejném rozsahu jako Komise, nebo uložil žalobkyni, aby nesla vlastní náklady řízení a nahradila část nákladů řízení Komise, pokud žalobkyně nebude mít úspěch ve většině svých žalobních důvodů.

Právní otázky

31 Na podporu své žaloby uplatňuje Deltafina jedenáct žalobních důvodů, které vychází:

– zaprvé, z porušení čl. 81 odst. 1 ES, čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) a zásad legality a osobní odpovědnosti, jakož i z nedostatku odůvodnění a zneužití pravomoci;

– zadruhé, z porušení čl. 27 odst. 1 a 2 nařízení č 1/2003, práva na obhajobu a práva na spravedlivý proces, podstatných formálních náležitostí a zásad legality, právní jistoty a proporcionality, jakož i z nedostatku odůvodnění a zneužití pravomoci;

– zatřetí, z porušení čl. 81 odst. 1 ES, článku 2 nařízení č. 1/2003 a bodu 43 Pokynů k pojmu ovlivnění obchodu podle článků 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2004, C 101, s. 81), jakož i z nedostatku odůvodnění;

– začtvrté, z porušení článku 2 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, bodu 1 A a bodu 5 písm. d) Pokynů o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 [UO] (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3; Zvl. vyd. 08/01, s. 171, dále jen „pokyny“) a zásad proporcionality, „rovného zacházení a sankcí“, jakož i z nedostatku odůvodnění a zneužití pravomoci;

– zapáté, z porušení čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003, bodu 1 B pokynů a zásady rovného zacházení, jakož i ze zneužití pravomoci;

– zašesté, z porušení čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 a bodu 2 pokynů, jakož i z nedostatku odůvodnění a zneužití pravomoci;

– zasedmé, z porušení čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 a bodu 3 pokynů, jakož i ze zneužití pravomoci;

– zaosmé, z porušení čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 a bodu 5 písm. a) pokynů;

– zadeváté, z porušení čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003, preambule a bodu 4 pokynů, bodu B písm. e) a bodu D sdělení o spolupráci a zásady rovného zacházení, jakož i z nedostatku odůvodnění a zneužití pravomoci;

– zadesáté, z porušení čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003, bodu 5 písm. b) pokynů a zásady proporcionality, jakož i ze zneužití pravomoci;

– a zajedenácté, z porušení zásad rovného zacházení, zákazu zpětné účinnosti trestů a ochrany legitimního očekávání, jakož i ze zneužití pravomoci.

32 Tři první žalobní důvody se uplatňují jako hlavní a vztahují se k návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení napadeného rozhodnutí. Sedm následujících žalobních důvodů je vzneseno podpůrně a vztahují se k návrhovým žádáním směřujícím ke snížení pokuty. Poslední žalobní důvod je uplatňován zcela podpůrně za předpokladu, že sedm předchozích žalobních důvodů bude zamítnuto a směřuje rovněž ke snížení pokuty.

1. K přípustnosti výtek týkajících se zneužití pravomoci

33 V rámci různých žalobních důvodů, které uplatňuje na podporu své žaloby, s výjimkou třetího a osmého žalobního důvodu, vytýká společnost Deltafina Komisi zejména to, že se dopustila zneužití pravomoci.

34 V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury pojem „zneužití pravomoci“ odkazuje na případy, ve kterých správní orgán užije své pravomoci za jiným účelem, než pro který mu byly svěřeny. Rozhodnutí může být stiženo zneužitím pravomoci, pouze jeví-li se na základě objektivních, relevantních a shodujících se nepřímých důkazů, že bylo přijato za výlučným nebo přinejmenším rozhodujícím účelem dosáhnout jiných cílů, než jsou uváděné cíle nebo vyhnout se postupu zvláště upravenému Smlouvou o ES pro vyrovnání se s okolnostmi daného případu (rozsudky Soudního dvora ze dne 13. listopadu 1990, Fedesa a další, C‑331/88, Recueil, s. I‑4023, bod 24, a ze dne 25. ledna 2007, Dalmine v. Komise, C‑407/04 P, Sb. rozh. s. I‑829, bod 99).

35 V projednávané věci je třeba konstatovat, že se společnost Deltafina omezuje na abstraktní uplatnění řady výtek vycházejících ze zneužití pravomoci, aniž předkládá sebemenší nepřímý důkaz nebo argumentaci na jejich podporu či aspoň upřesňuje, jaký cíl Komise skutečně sledovala, když přijala napadené rozhodnutí. Tyto výtky, tak jak jsou předkládány, nesplňují požadavky čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu v rozsahu, v němž nejsou dostatečně jasné a přesné, aby umožnily žalované připravit si svou obhajobu a Tribunálu rozhodnout o žalobě případně bez dalších informací. Tyto výtky tedy musí být prohlášeny za nepřípustné (viz v tomto smyslu rozsudek Tribunálu ze dne 14. května 1998, Mo och Domsjö v. Komise, T‑352/94, Recueil, s. II‑1989, body 333 a 334).

2. K návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení napadeného rozhodnutí

K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení čl. 81 odst. 1 ES, čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 a zásad legality a osobní odpovědnosti, jakož i z nedostatku odůvodnění

36 První žalobní důvod vznesený společností Deltafina se skládá ze čtyř částí. V rámci první části kritizuje skutečnost, že jí Komise považuje za odpovědnou za protiprávní jednání spáchané na trhu, na němž není přítomna. V rámci druhé části tvrdí, že jednání, která jsou jí podle ní připisována, nejsou stanovena v čl. 81 odst. 1 ES ani v čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003. V rámci třetí části má za to, že ji Komise nesprávně kvalifikovala jako vůdce kartelové dohody zpracovatelů. Konečně v rámci čtvrté části tvrdí, že Komise v napadeném rozhodnutí nedefinovala relevantní trh.

37 Tribunál přezkoumá společně první dvě části a následně odděleně třetí a čtvrtou část žalobního důvodu.

38 Pokud jde o výtku vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění, kterou společnost Deltafina uplatňuje v rámci tohoto žalobního důvodu, aniž ji připojuje k některé z jeho čtyř částí, je třeba konstatovat, že neposkytuje sebemenší argumentaci, která by ji vysvětlila. Je proto třeba ji odmítnout jako nepřípustnou s ohledem na čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu (viz bod 35 výše).

K první a druhé části, vycházející z toho, že Komise shledala společnost Deltafina odpovědnou za protiprávní jednání spáchané na trhu, na kterém není přítomna, a z toho, že jednání, která jsou přičítána společnosti Deltafina, nejsou stanovena čl. 81 odst. 1 ES ani čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003

– Argumenty účastnic řízení

39 Zaprvé Deltafina uvádí, že není činná na trhu nákupu a zpracování surového tabáku ve Španělsku, takže i za předpokladu, že tento trh představuje relevantní trh, nemůže být shledána odpovědnou za jednání, která jsou na něm uskutečněna.

40 Zadruhé Deltafina tvrdí, že se neúčastnila vypracování dohod uzavřených mezi zpracovateli a neprováděla je, protože neměla povolení k činnosti zpracovatele ve Španělsku, a tedy nemohla vyjednávat a uzavírat smlouvy se španělskými producenty surového tabáku ani se účastnit rozdělení surového tabáku, který měl být nakoupen. Tvrdí, že jí nemůže být přičítána úloha „pachatele nebo spolupachatele jednání“, a ještě méně úloha vůdce kartelové dohody zpracovatelů, ale nanejvýš úloha „osoby objektivně a subjektivně jednající mimo kartel, která ale nepřímo ulehčuje jednání pachatelů přítomností na schůzkách, výměnou informací a sdělení, zprostředkováním mezi účastníky, uchováváním dokumentů a údajů“. Přitom těchto chování se netýká ani čl. 81 odst. 1 ES, ani čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003, a nemohou být tedy předmětem sankcí.

41 Na podporu svých tvrzení se společnost Deltafina dovolává rozhodnutí Komise 2005/349/ES ze dne 10. prosince 2003 týkajícího se řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHS (Případ KOMP/E-2/37.857 – Organické peroxidy) (Úř. věst. 2005, L 110, s. 44, dále jen „rozhodnutí organické peroxidy“). Uvádí, že v tomto rozhodnutí Komise shledala porušení čl. 81 odst. 1 ES ve vztahu ke společnosti mimo dotyčnou kartelovou dohodu, a sice k poradenskému podniku AC‑Treuhand AG, z důvodu různých chování přijatých touto společností, která vykazovala podobnosti s jednáními, která jsou jí vytýkána. Uvádí, že tomuto poradenskému podniku, přestože hrál zásadní úlohu při organizaci a provádění kartelové dohody a byl považován za jejího „strážce“, byla uložena pouze symbolická pokuta 1000 eur z důvodu „relativně nové povahy situace“.

42 Komise zaprvé odpovídá, že tvrzení společnosti Deltafina, podle kterého není čl. 81 odst. 1 ES použitelný na podniky, které nejsou přímo činné na relevantním trhu, nemá žádnou podporu ve znění tohoto ustanovení. Pro použití tohoto ustanovení je třeba, aby se dotčený podnik účastnil jednání omezujícího hospodářskou soutěž, které má přinejmenším potenciálně citelný vliv na obchod mezi členskými státy.

43 Zadruhé Komise uvádí, že tvrzení společnosti Deltafina, podle kterého chování, která jsou jí vytýkána, nespadají pod zákaz stanovený v čl. 81 odst. 1 ES, je nejen zcela neopodstatněné, ale rovněž v rozporu s mnoha údaji uvedenými v žalobě.

44 Krom toho Komise uvádí, že Deltafina má sama za to, že její úloha může být nahlížena jako úloha, kterou přijala AC‑Treuhand ve věci, ve které bylo vydáno rozhodnutí organické peroxidy, a že taková úloha může být sankcionována na základě čl. 81 odst. 1 ES.

– Závěry Tribunálu

45 Pokud jde o první část tohoto žalobního důvodu, je třeba uvést, že mezi účastnicemi řízení je nesporné, že ve Španělsku, které představuje v projednávaném případě relevantní zeměpisný trh, společnost Deltafina ani nenakupuje surový tabák u producentů, ani nevykonává činnosti prvotního zpracování tabáku. V tomto členském státě je společnost Deltafina činná pouze v rámci další fáze odvětví, v projednávané věci fázi nákupu zpracovaného tabáku za účelem jeho dalšího prodeje tabákovým továrnám.

46 Je třeba tedy konstatovat, že společnost Deltafina není přítomna na relevantním trhu, a sice jak bude uvedeno v bodě 82 níže, španělském trhu nákupu a prvotního zpracování surového tabáku.

47 Z tohoto konstatování nemůže být nicméně vyvozeno, že Komise neměla právo sankcionovat společnost Deltafina za porušení čl. 81 odst. 1 ES.

48 Tribunál již totiž rozhodl v bodě 122 svého rozsudku ze dne 8. července 2008, AC‑Treuhand v. Komise (T‑99/04, Sb. rozh. s. II‑1501), že podnik může porušit zákaz stanovený v čl. 81 odst. 1 ES, pokud jeho chování – takové, jaké je koordinováno s chováním jiných podniků – má za cíl omezit hospodářskou soutěž na konkrétním relevantním trhu v rámci společného trhu, bez nutného předpokladu toho, že sám na uvedeném relevantním trhu působí.

49 V témže smyslu Tribunál upřesnil v bodě 127 rozsudku AC‑Treuhand v. Komise, bod 48 výše, že není vyloučeno, že se podnik může účastnit jednání omezujícího hospodářskou soutěž, i když neomezuje vlastní svobodu jednání na trhu, na kterém je hlavně činný. Každý jiný výklad by totiž mohl zmenšit rozsah zákazu stanoveného v čl. 81 odst. 1 ES do té míry, že by to bylo v rozporu s jeho užitečným účinkem a jeho hlavním cílem, jak je vykládán s ohledem na čl. 3 odst. 1 písm. g) ES, kterým je zajistit zachování nenarušené hospodářské soutěže na společném trhu, vzhledem k tomu, že by neumožňoval stíhat aktivní přispívání podniku k omezování hospodářské soutěže pouze proto, že toto přispívání nevychází z hospodářské činnosti na relevantním trhu, na kterém se toto omezení projevuje nebo se má projevit. V bodě 128 téhož rozsudku dospěl Tribunál k závěru, že znění výrazů „dohody mezi podniky“ ve světle cílů sledovaných čl. 81 odst. 1 ES a čl. 3 odst. 1 písm. g) ES směřuje k potvrzení existence pojetí kartelové dohody a podniku, který je pachatelem protiprávního jednání, které nerozlišuje podle odvětví nebo trhu, na kterém jsou dotyčné podniky činné.

50 Přitom v projednávaném případě, jak bude vysvětleno podrobněji v bodech 122 až 133 níže, se jeví, že společnost Deltafina se spolu se zpracovateli aktivně a přímo účastnila kartelové dohody, o které věděla, nebo nemohla nevědět, že jejím cílem bylo vyloučit nebo omezit hospodářskou soutěž v odvětví surového tabáku ve Španělsku.

51 Posouzení Tribunálu uvedené v bodě 48 výše je v projednávaném případě o to relevantnější, že zatímco AC‑Treuhand nebyla ve svém postavení poradenského podniku vůbec činná na dotčeném výrobkovém trhu, a sice trhu organických peroxidů jakožto soutěžitel nebo na straně nabídky či poptávky, společnost Deltafina byla naopak jakožto hlavní zákazník španělských zpracovatelů činná ve Španělsku na trhu bezprostředně navazujícím na trh, na kterém byly prováděny sporné činnosti omezující hospodářskou soutěž. Krom toho v Itálii byla Deltafina přítomná na témže relevantním výrobkovém trhu, jako je trh v projednávaném případě.

52 Z toho vyplývá, že první část prvního žalobního důvodu musí být zamítnuta jako neopodstatněná.

53 Druhá část tohoto žalobního důvodu spočívá na předpokladu, podle kterého se Deltafina neúčastnila kartelové dohody zpracovatelů aktivně a přímo, stejným způsobem jako oni, ale pouze se omezila na „nepřímé“ ulehčení jejího provádění.

54 Jak již přitom bylo uvedeno v bodě 50 výše a bude stanoveno v bodech 122 až 133 níže, tento předpoklad je chybný.

55 V každém případě tvrzení společnosti Deltafina, podle kterého podniky, které přispívají ke kartelové dohodě pouze podřízeným, podružným nebo pasivním způsobem neporušují čl. 81 odst. 1 ES, a tedy jim není možné uložit pokutu na základě čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, je rovněž nesprávné.

56 Tak v rozsudku AC‑Treuhand v. Komise, bod 48 výše, Tribunál zamítl podobné tvrzení, a to poté co připomenul judikaturu týkající se podmínek, které musí splňovat účast podniku na kartelové dohodě, aby tento podnik mohl být považován za odpovědný za celé protiprávní jednání jako spolupachatel (body 129 až 136).

57 Konkrétněji v tomto rozsudku Tribunál připomněl, že přičtení celého protiprávního jednání podniku, který se účastnil kartelové dohody, je v souladu s požadavky zásady osobní odpovědnosti, jsou-li splněny dvě podmínky, objektivní podmínka a subjektivní podmínka.

58 Pokud jde o první podmínku, Tribunál konstatoval, že je podle judikatury splněna, co se týče vztahu mezi soutěžiteli působícími na témže relevantním trhu, jakož i mezi takovými soutěžiteli a jejich zákazníky, pokud podnik účastnící se kartelové dohody přispěl k jejímu provádění, i když podřízeným, podružným nebo pasivním způsobem, například mlčky učiněným schválením a neoznámením této kartelové dohody orgánům (rozsudek AC‑Treuhand v. Komise, bod 48 výše, bod 133).

59 Než dospěl k tomuto závěru, Tribunál nejprve uvedl, že postačuje, aby Komise prokázala, že se dotyčný podnik účastnil setkání, na kterých byly uzavřeny protisoutěžní dohody, aniž se tomu zjevně bránil, aby dostatečně prokázala účast uvedeného podniku na kartelové dohodě (rozsudek AC‑Treuhand v. Komise, bod 48 výše, bod 130). Tribunál doplnil, že za účelem prokázání účasti podniku na jediné dohodě tvořené souhrnem protiprávních jednání rozložených v čase musí Komise dokázat, že tento podnik svým jednáním zamýšlel přispět ke společným cílům sledovaným všemi účastníky a že věděl o faktickém plánovaném nebo uplatňovaném jednání jiných podniků při sledování téhož cíle nebo ho mohl důvodně předvídat a byl připraven podstoupit z toho plynoucí riziko. V tomto ohledu Tribunál připomněl, že mlčky učiněné schválení takovéto protiprávní iniciativy bez veřejného distancování se od jejího obsahu nebo bez jejího oznámení správním orgánům má za následek podporování pokračování protiprávního jednání a ztěžování jeho odhalení. Tribunál zdůraznil, že toto spoluúčastenství představuje pasivní způsob účasti na protiprávním jednání, který tedy může založit odpovědnost podniku v rámci jednotné dohody. Tribunál upřesnil, že se tyto zásady použijí obdobně s ohledem na setkání, kterých se účastnili nejenom soutěžitelé-výrobci, ale rovněž jejich zákazníci.

60 Dále Tribunál uvedl v bodě 131 rozsudku AC‑Treuhand v. Komise, bod 48 výše, že co se týče určení osobní odpovědnosti podniku, jehož účast na kartelové dohodě nemá stejný rozsah a intenzitu jako u ostatních podniků, z judikatury vyplývá, že ačkoliv dohody a jednání ve vzájemné shodě uvedené v čl. 81 odst. 1 ES nutně vyplývají ze shody několika podniků, které jsou všechny spolupachateli protiprávního jednání, avšak jejichž účast může mít různé podoby zejména podle charakteristik dotčeného trhu a postavení každého podniku na tomto trhu, sledovaných cílů a zvolených nebo zamýšlených způsobů provedení, pouhá okolnost, že každý podnik se protiprávního jednání účastní v podobě jemu vlastní, nepostačuje k vyloučení jeho odpovědnosti za celé protiprávní jednání, včetně chování, která jsou opravdu uskutečňována jinými účastnícími se podniky, avšak která mají tentýž protisoutěžní cíl nebo účinek.

61 Konečně dospěl Tribunál v bodě 132 rozsudku AC‑Treuhand v. Komise, bod 48 výše, k závěru, že skutečnost, že se podnik neúčastnil všech prvků zakládajících kartelovou dohodu nebo že hrál menší roli v aspektech, kterých se účastnil, není relevantní pro prokázání existence protiprávního jednání vůči tomuto podniku. Nicméně Tribunál doplnil, že ačkoliv případně omezený význam účasti dotyčného podniku nemůže zpochybnit jeho osobní odpovědnost za celé protiprávní jednání, může nicméně ovlivnit posouzení jeho rozsahu a závažnosti, a tudíž stanovení úrovně sankcí.

62 Pokud jde o druhou podmínku, Tribunál v bodě 134 rozsudku AC‑Treuhand v. Komise, bod 48 výše, připomněl, že přičtení celého protiprávního jednání zúčastněnému podniku závisí mimo jiné na projevu jeho vlastní vůle, který ukazuje, že souhlasí, i kdyby jen mlčky, s cíli kartelové dohody. Tribunál upřesnil, že tato subjektivní podmínka je jednak vlastní kritériu mlčky učiněného schválení kartelové dohody a kritériu veřejného nedistancování se od jejího obsahu v rozsahu, v němž tato kritéria s sebou nesou domněnku, že dotyčný podnik nadále souhlasí s cíli a prováděním kartelové dohody, a jednak představuje odůvodnění umožňující považovat dotyčný podnik za spoluodpovědný, jelikož svým jednáním zamýšlel přispět ke společným cílům sledovaným všemi účastníky a věděl o protiprávním jednání jiných účastníků nebo ho mohl důvodně předvídat a byl připraven podstoupit z toho plynoucí riziko.

63 V bodě 136 rozsudku AC‑Treuhand v. Komise, bod 48 výše, Tribunál uvedl, že se zásady uvedené v bodech 57 až 62 tohoto rozsudku použijí obdobně na účast podniku, který díky své hospodářské činnosti a odborné expertize nemůže nevědět o protisoutěžní povaze dotčeného jednání, a může tak nezanedbatelným způsobem podpořit spáchání protiprávního jednání.

64 Z výše uvedeného vyplývá, že druhá část prvního žalobního důvodu musí být rovněž zamítnuta jako neopodstatněná.

Ke třetí části, vycházející z toho, že Komise nesprávně kvalifikovala společnost Deltafina jako vůdce kartelové dohody zpracovatelů

– Argumenty účastnic řízení

65 Deltafina tvrdí, že ji Komise nesprávně kvalifikovala jako vůdce kartelové dohody zpracovatelů.

66 Na podporu svého tvrzení se dovolává následujících skutečností, které odlišují její situaci od situace jiných podniků, které byly považovány za vůdce kartelové dohody v jiných věcech:

– neměla úlohu iniciátora chování vytýkaného zpracovatelům;

– nepodnítila – a o to méně nepřinutila – žádný podnik, aby se připojil ke kartelové dohodě zpracovatelů;

– nevykonávala na kohokoliv nátlak a v žádném případě neměla moc tak učinit;

– neměla žádnou řídící nebo kontrolní úlohu v kartelové dohodě zpracovatelů, která krom toho nedisponovala „řídícími institucionálními orgány“;

– její předseda pan M. se účastnil pouze čtyř schůzek kartelové dohody zpracovatelů a nemohl „organizovat její strategie“;

– nemohla přijmout chování „cenového vůdce“ (price leader) na straně poptávky, protože vzhledem k tomu, že nejednala v rámci téhož stupně odvětví jako španělští zpracovatelé, nenakupovala surový tabák od producentů;

– nikdy nedisponovala pravomocí nebo skutečnou mocí přijmout sankce nebo odvetná opatření proti členům kartelové dohody zpracovatelů, kteří nejednali v souladu se společnou činností.

67 Krom toho Deltafina zpochybňuje tvrzení Komise, podle kterého vedoucí úloha, která je jí přičtena, byla v napadeném rozhodnutí zohledněna jen jako přitěžující okolnost. Tvrdí, že existence této úlohy je ve skutečnosti jedinou výtkou, která je jí určena.

68 Komise nejprve odpovídá, že i za předpokladu, že se dopustila pochybení tím, že kvalifikovala Deltafina jako vůdce kartelové dohody zpracovatelů, toto nemůže zbavit tuto společnost veškeré odpovědnosti pokud jde o protiprávní jednání, která jsou jí vytýkána, ale může nanejvýš vést ke snížení pokuty. Skutečnost, že Deltafina byla vůdcem kartelové dohody zpracovatelů byla totiž v napadeném rozhodnutí zohledněna pouze jako přitěžující okolnost při stanovení pokuty.

69 Dále má Komise za to, že projednávaná část musí být v každém případě zamítnuta jako neopodstatněná. V tomto ohledu na jedné straně připomíná, že podle judikatury její předchozí rozhodovací praxe nevytváří sama o sobě právní rámec pro pokuty v oblasti hospodářské soutěže. Na straně druhé odkazuje na bod 435 odůvodnění napadeného rozhodnutí, který podle ní dostatečně jasně a přesně uvádí důvody, pro které byla společnost Deltafina považována za vůdce kartelové dohody zpracovatelů.

– Závěry Tribunálu

70 Je třeba uvést, že tato část žalobního důvodu je společností Deltafina uplatněna na podporu jejích návrhových žádání směřujících k zamítnutí napadeného rozhodnutí a že stejně jako první dvě části směřuje k prokázání, že jí Komise nemohla shledat odpovědnou za kartelovou dohodu zpracovatelů.

71 Přitom, jak správně uvádí Komise, postavení vůdce kartelové dohody zpracovatelů přičítané společnosti Deltafina bylo v napadeném rozhodnutí zohledněno pouze v kontextu stanovení výše pokuty a to jako přitěžující okolnost (viz body 435 a 436 odůvodnění napadeného rozhodnutí). V rozporu s tvrzením společnosti Deltafina ji Komise prohlásila odpovědnou za protiprávní jednání nikoliv na základě konstatování, že hrála vedoucí úlohu v rámci kartelové dohody zpracovatelů, ale na základě konstatování, které se opírá zejména o různé skutečnosti shrnuté v bodech 359 až 369 odůvodnění napadeného rozhodnutí, že se přímo a aktivně účastnila uvedené kartelové dohody. Jinými slovy postavení vůdce kartelové dohody přičítané společnosti Deltafina nemá vliv na vznik její odpovědnosti za kartelovou dohodu zpracovatelů.

72 Je pravda, že jednání společnosti Deltafina, o která se Komise opřela při kvalifikaci této společnosti jako vůdce kartelové dohody zpracovatelů, jsou v zásadě stejná jako ta, na základě kterých dospěla k závěru o její účasti na uvedené kartelové dohodě. Nic to však nemění na tom, jak správně uvádí Komise ve svých písemnostech, že otázka, zda se podnik účastnil kartelové dohody a otázka případného rozsahu a intenzity této účasti, jsou předmětem dvou různých posouzení, z nichž první se týká zjištění existence porušení čl. 81 odst. 1 ES a druhá stanovení úrovně sankce.

73 Z výše uvedených úvah vyplývá, že třetí část prvního žalobního důvodu, i kdyby byla opodstatněná, nemůže vést ke zrušení napadeného rozhodnutí. Musí tedy být v rámci tohoto žalobního důvodu zamítnuta jako irelevantní. Tato třetí část bude nicméně zohledněna při přezkumu šestého žalobního důvodu, který částečně spočívá na stejných argumentech.

K čtvrté části, vycházející z toho, že Komise v napadeném rozhodnutí nedefinovala relevantní trh

– Argumenty účastnic řízení

74 Deltafina vytýká Komisi, že v napadeném rozhodnutí nedefinovala relevantní výrobkový a zeměpisný trh.

75 V tomto ohledu společnost Deltafina odkazuje na bod 27 a následující rozsudku Tribunálu ze dne 11. prosince 2003, Adriatica di Navigazione v. Komise (T‑61/99, Recueil, s. II‑5349). Tvrdí, že podle bodu 30 tohoto rozsudku se výtky proti definici relevantního trhu použité Komisí mohou týkat jiných skutečností souvisejících s použitím čl. 81 odst. 1 ES, než je existence „dohody“ mezi podniky, „ovlivnění obchodu mezi členskými státy“ a „narušení hospodářské soutěže“, a sice zejména dosahu dotčené kartelové dohody, její jednotné nebo globální povahy, jakož i dosahu individuální účasti každého z dotyčných podniků. Tyto posledně uvedené skutečnosti jsou úzce spojeny se zásadou osobní odpovědnosti za spáchání kolektivních protiprávních jednání, jakož i s obecnými právními zásadami, jako jsou zásady právní jistoty a proporcionality. Společnost Deltafina uvádí rovněž, že podle bodu 32 téhož rozsudku, „[j]e tedy žádoucí, aby Komise, přijme-li rozhodnutí, v kterém konstatuje účast podniku na komplexním, kolektivním a nepřetržitém protiprávním jednání, jako jsou často kartely, zohlednila kromě ověření dodržení zvláštních podmínek použití čl. [81 odst. 1 ES] skutečnost, že jestliže má takové rozhodnutí vést k osobní odpovědnosti každého z jeho adresátů, je to výlučně z důvodu jejich dokázané účasti na kolektivním sankcionovaném a správně vymezeném jednání“. Doplňuje, že podle téhož bodu, „jelikož [t]akové rozhodnutí může vyvolat významné důsledky pro vztahy dotyčných podniků nejen se správním orgánem, ale rovněž se třetími osobami, je třeba, aby Komise přezkoumala relevantní trh nebo trhy a identifikovala je dostatečně přesně v odůvodnění rozhodnutí, které sankcionuje porušení čl. [81 odst. 1 ES], aby určila podmínky fungování trhu, za jakých je hospodářská soutěž narušena a zároveň dodržela zásadní požadavky právní jistoty“

76 Dále Deltafina tvrdí, že jelikož nebyla činná na trhu, na kterém došlo k jednáním omezujícím hospodářskou soutěž, Komise ji nemůže prohlásit odpovědnou za tato jednání a uložit jí sankci, aniž poruší zásadu osobní odpovědnosti.

77 Konečně společnost Deltafina rovněž uvádí, přičemž uplatňuje stejný důvod, že v napadeném rozhodnutí Komise neprokazuje „vazbu mezi [uvedenými] jednáními a účinky na trh, které se i za přítomnosti svým cílem protiprávního jednání musí projevit důsledky škodlivými pro hospodářskou soutěž“. Domnívá se, že odkaz Komise v bodě 368 odůvodnění napadeného rozhodnutí na bod 136 rozsudku Tribunálu ze dne 15. září 1998, European Night Services a další v. Komise (T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 a T‑388/94, Recueil, s. II‑3141), je irelevantní.

78 V odpovědi na argumenty společnosti Deltafina Komise nejprve uvádí, že v napadeném rozhodnutí dostatečně jasně a podrobně definovala hospodářský a právní kontext trhu, na kterém byla prováděna dotčená restriktivní jednání.

79 Dále Komise odmítá tvrzení společnosti Deltafina, podle kterého narušila zásadu osobní odpovědnosti tím, že ji shledala odpovědnou za dotčená jednání omezující hospodářskou soutěž, i když tato společnost nebyla činná na trhu, na kterém byla tato jednání odhalena.

80 Konečně Komise považuje za „naprosto nesmyslný“ argument společnosti Deltafina, podle kterého, jelikož tato společnost nebyla přítomna na relevantním trhu, neexistuje vazba mezi dotyčnými protiprávními jednáními a jejich účinky na tento trh. Uvádí, že skutečnost, že společnost Deltafina není přímo činná na trhu, na kterém byla konstatována jednání omezující hospodářskou soutěž, ji nezbavuje odpovědnosti za jejich provádění ani nemůže vést k závěru, že tato jednání neměla účinky na uvedený trh. V tomto ohledu tvrdí, přičemž odkazuje zejména na bod 136 rozsudku European Night Services a další v. Komise, bod 77 výše, že podle ustálené judikatury není nezbytné posuzovat konkrétní účinky na trh, které mají dohody, jež jako v projednávaném případě zjevně omezují hospodářskou soutěž.

– Závěry Tribunálu

81 Je třeba konstatovat, že v rozporu s tvrzením společnosti Deltafina Komise neopomenula v napadeném rozhodnutí identifikovat relevantní výrobkový a zeměpisný trh.

82 Z tohoto rozhodnutí totiž dostatečně jasně a přesně vyplývá, že relevantním trhem je španělský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku. Zejména v bodech 19 až 65 napadeného rozhodnutí Komise podrobně popisuje podniky prvotního zpracování surového tabáku ve Španělsku – přičemž upřesňuje jejich činnosti nákupu a zpracování surového tabáku, jakož i obchodní vztahy, které mezi sebou udržují – producenty surového tabáku, zástupce producentů, různé aspekty odvětví surového tabáku ve Španělsku, mezi nimi oblasti produkce, objem a hodnotu produkce, hodnotu prodejů, různé odrůdy surového tabáku a (maximální) průměrné dodací ceny pro každou z těchto odrůd, jakož i právní rámec Společenství a španělský právní rámec použitelný na surový tabák.

83 Krom toho analýza, ke které Komise přistoupila v napadeném rozhodnutí, umožňuje na rozdíl od toho, co tvrdí společnost Deltafina, když cituje poslední větu bodu 32 rozsudku Adriatica di Navigazione v. Komise, bod 75 výše, plně určit podmínky fungování trhu, na kterém je hospodářská soutěž narušena.

84 Společnost Deltafina je o to méně oprávněna tvrdit, že Komise neidentifikovala v napadeném rozhodnutí relevantní trh, když z mnoha částí jejích písemností vyplývá, že přesně pochopila, že tímto trhem byl španělský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku. Tak, aby se uvedl jen jeden příklad, celá argumentace, kterou uvedla na podporu první části projednávaného žalobního důvodu, spočívá právě na této definici.

85 Čtvrtá část prvního žalobního důvodu je tedy zcela skutkově neopodstatněná.

86 Pokud jde o argument společnosti Deltafina, podle kterého Komise nedodržela zásadu osobní odpovědnost tím, že ji shledala odpovědnou za kartelovou dohodu prováděnou na trhu, na kterém nebyla aktivní, tento nemůže být přijat. Jak již totiž bylo uvedeno v bodech 48 a 49 výše, podnik může porušit zákaz stanovený v čl. 81 odst. 1 ES, pokud jeho chování, jak je koordinováno s chováním jiných podniků, má za cíl omezit hospodářskou soutěž na konkrétním relevantním trhu v rámci společného trhu, aniž to nutně předpokládá, že by sám na uvedeném relevantním trhu působil. Ve skutečnosti je třeba k tomu, aby bylo podniku, který se účastnil kartelové dohody, připsáno celé protiprávní jednání v souladu s požadavky zásady osobní odpovědnosti, aby uvedený podnik splnil dvě podmínky, objektivní a subjektivní, připomenuté v bodech 57 až 63 výše, což je případ společnosti Deltafina, jak bude uvedeno dále v bodech 122 až 133.

87 Konečně v rozporu s tím, co zřejmě tvrdí společnost Deltafina (viz bod 77 výše), z pouhé skutečnosti, že tato společnost nebyla aktivní na relevantním trhu nelze vyvodit, že kartelová dohoda zpracovatelů nemohla mít škodlivé účinky na hospodářskou soutěž na tomto trhu.

88 S ohledem na výše uvedené úvahy musí být čtvrtá část prvního žalobního důvodu zamítnuta jako neopodstatněná.

89 Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že první žalobní důvod nemůže být v žádné ze svých částí přijat.

K druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení čl. 27 odst. 1 a 2 nařízení č 1/2003, práva na obhajobu a práva na spravedlivý proces, podstatných formálních náležitostí, zásad legality, právní jistoty a proporcionality, jakož i z nedostatku odůvodnění

90 Druhý žalobní důvod vznesený společností Deltafina se dělí do čtyř částí. V rámci první části kritizuje skutečnost, že v napadeném rozhodnutí jí Komise připsala jinou úlohu, než jakou jí vytýká v oznámení námitek. V rámci druhé části tvrdí, že jednání, která jsou jí vytýkána, musí být ve skutečnosti připsána jejímu předsedovi. V rámci třetí části tvrdí, že Komise jí odmítla poskytnout přístup k určitým dokumentům v její neprospěch. Konečně v rámci čtvrté části tvrdí, že Komise v oznámení námitek nedefinovala dostatečně jasně relevantní výrobkový a zeměpisný trh.

91 Pokud jde o výtku vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění, kterou společnost Deltafina uplatňuje v rámci druhého žalobního důvodu, aniž by ji výslovně připojila k některé z jeho čtyř částí, je třeba konstatovat, že nepředkládá sebemenší argumentaci, která by ji vysvětlila. Je třeba ji proto odmítnout jako nepřípustnou s ohledem na čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu (viz bod 35 výše).

K první části, vycházející z toho, že v napadeném rozhodnutí Komise připsala společnosti Deltafina jinou úlohu, než jakou jí vytýká v oznámení námitek

– Argumenty účastnic řízení

92 Deltafina tvrdí, že Komise tím, že ji v napadeném rozhodnutí shledala odpovědnou jako „pachatele“ nebo „spolupachatele“ protiprávního jednání a tím, že jí kvalifikovala v tomto rozhodnutí jako vůdce kartelové dohody zpracovatelů, jí přisoudila rozdílnou – a závažnější – úlohu, než jakou jí přičetla v oznámení námitek.

93 Na podporu svých tvrzení Deltafina uvádí řadu rozdílů mezi zněním oznámení námitek a napadeného rozhodnutí. Uvádí zejména, že zatímco na žádném místě oznámení námitek jí není vytýkáno, že se účastnila protiprávních dohod a jednání – taková výtka byla formulována pouze proti španělským zpracovatelům – v napadeném rozhodnutí je naopak prezentována jako účastnící se přímo a aktivně těchto dohod a jednání. V oznámení námitek se rovněž nijak neuvádí okolnost, že Deltafina může být považována za vůdce kartelové dohody zpracovatelů. Krom toho Deltafina kritizuje řadu úvah uvedených v napadeném rozhodnutí.

94 Společnost Deltafina tvrdí, že Komise tím, že tak postupovala, nejenže vznesla tvrzení, které není podpořeno skutečnostmi ze spisu, ale rovněž zasáhla do jejího práva na obhajobu. Pokud jde o posledně uvedený bod, konkrétněji Komisi vytýká, že jí neumožnila vyjádřit se k tomu, že byla kvalifikována jako pachatel nebo spolupachatel protiprávního jednání a vůdce kartelové dohody zpracovatelů, jak bylo proti ní použito v napadeném rozhodnutí.

95 Komise tvrdí, že nikdy společnost Deltafina nekvalifikovala jako pachatele nebo spolupachatele dotčených restriktivních jednání, přičemž uvádí, že tyto kvalifikace nemají „právní význam“ v právu hospodářské soutěže. Komise odkazuje na skutkové okolnosti uvedené v bodech 362 až 366 napadeného rozhodnutí a upřesňuje, že závěr, ke kterému v něm dospěla, je ten, že se společnost Deltafina plně „účastnila“ uvedených jednání, a že musí být tedy shledána „plně“ odpovědnou za protiprávní jednání.

96 Komise tvrdí, že v oznámení námitek se opřela o stejné skutkové okolnosti, aby shledala, že se Deltafina účastnila kartelové dohody zpracovatelů, a v důsledku je odpovědná za porušení článku 81 ES. Uvádí, že v odpovědi na toto oznámení námitek se Deltafina krom toho široce bránila úloze, která jí byla přidělena v kartelové dohodě zpracovatelů. Domnívá se, že tedy žádný z „rozdílů ve znění“ oznámení námitek a napadeného rozhodnutí uvedený společností Deltafina nemůže prokázat existenci porušení práva této společnosti na obhajobu.

97 Krom toho Komise odmítá kritiky, které společnost Deltafina uplatňuje proti určitým úvahám obsaženým v napadeném rozhodnutí.

98 Konečně se Komise, která odkazuje na jednání popsaná v bodech 363 až 365 odůvodnění napadeného rozhodnutí, domnívá, že vůbec není „nerozumné“ tvrdit, jak to učinila v bodě 361 odůvodnění napadeného rozhodnutí, že Deltafina hrála „obzvláště aktivní“ úlohu v kartelové dohodě zpracovatelů.

99 Podle Komise z výše uvedených skutečností vyplývá, že se nedopustila ani nesprávného posouzení, ani neporušila právo společnosti Deltafina na obhajobu tím, že ji považovala za účastníka restriktivních jednání uvedených v článku 1 napadeného rozhodnutí, ani tím, že ji prohlásila odpovědnou za tato jednání.

100 Pokud jde o kritiky, které Deltafina formuluje ohledně své kvalifikace v napadeném rozhodnutí jako vůdce kartelové dohody zpracovatelů, Komise nejprve uvádí, že i za předpokladu, že jsou opodstatněné, může to nanejvýš vést ke snížení částky pokuty.

101 Dále Komise připomíná, že podle ustálené judikatury splní svou povinnost dodržet právo podniků být vyslechnuty, pokud ve svém oznámení námitek výslovně uvede, že bude zkoumat, zda je třeba uložit dotyčným podnikům pokuty, a pokud uvede hlavní skutkové a právní okolnosti, které mohou vést k uložení pokuty, jako je závažnost a délka trvání předpokládaného protiprávního jednání, stejně jako skutečnost, že k němu došlo „úmyslně nebo z nedbalosti“ (rozsudek Tribunálu ze dne 20. března 2002, LR AF 1998 v. Komise, T‑23/99, Recueil, s. II‑1705, bod 199). Přitom skutečnosti vyžadované judikaturou jsou v oznámení námitek obsaženy.

102 Konečně Komise uvádí, že v každém případě skutečnost, že výslovně neuvedla v oznámení námitek svůj úmysl shledat zvláštní úlohu, kterou Deltafina hrála v rámci kartelové dohody zpracovatelů, za přitěžující okolnost, nemá důsledky pro obhajobu tohoto podniku. Tato společnost totiž na stránkách 31 až 37 své odpovědi na oznámení námitek výslovně vznesla argumenty směřující k minimalizování její úlohy.

– Závěry Tribunálu

103 Tato část obsahuje dvě hlavní složky. Na jedné straně Deltafina uplatňuje existenci rozdílů mezi oznámením námitek a napadeným rozhodnutím, pokud jde o posouzení její úlohy v kartelové dohodě zpracovatelů. Na straně druhé zpochybňuje opodstatněnost tohoto posouzení, jak bylo provedeno v napadeném rozhodnutí.

104 V rámci každé z těchto dvou složek Deltafina kritizuje zejména to, že jí bylo přisouzeno postavení vůdce kartelové dohody zpracovatelů. V rámci první složky tak vytýká Komisi, že v oznámení námitek nezmínila okolnost, že může být považována za vůdce kartelové dohody zpracovatelů, čímž porušila její právo na obhajobu. V rámci druhé složky uvádí, že závěr Komise v napadeném rozhodnutí, podle kterého hrála takovou úlohu v kartelové dohodě zpracovatelů, není dostatečně podpořen.

105 Jak již bylo konstatováno v bodě 71 výše a jak správně uvedla Komise, vedoucí postavení v kartelové dohodě zpracovatelů připisované společnosti Deltafina bylo v napadeném rozhodnutí zohledněno pouze v kontextu stanovení výše pokuty, a to jakožto přitěžující okolnost. Tak i kdyby porušení práva na obhajobu uplatněné ve vztahu k tomuto postavení bylo prokázané nebo by se ukázalo, že uvedené postavení nebylo právně dostatečně prokázáno, nemůže to vést ke zrušení napadeného rozhodnutí, o což se snaží Deltafina, když poukazuje na tuto část žalobního důvodu, ale nanejvýš ke snížení pokuty, která jí byla uložena. Výše uvedené kritiky tedy musí být zamítnuty jako irelevantní v rámci této části žalobního důvodu. Budou přezkoumány níže v rámci šestého žalobního důvodu, který Deltafina uplatnila na podporu svých návrhových žádání směřujících ke snížení její pokuty a který se v zásadě opírá o tytéž úvahy.

106 Pokud jde o další kritiky, které Deltafina formuluje na podporu této části žalobního důvodu, týkají se tří odlišných otázek, a sice zaprvé otázky, na jakém základu dospěla Komise v napadeném rozhodnutí k závěru, že tato společnost porušila článek 81 ES, zadruhé otázky, zda v tomto ohledu existují rozdíly mezi tímto rozhodnutím a oznámením námitek, a zatřetí, otázky právně dostatečného odůvodnění výše uvedeného závěru Komise.

107 Pokud jde o první otázku, je třeba připomenout, jak již bylo uvedeno v bodech 15 až 21 výše, že se napadené rozhodnutí týká dvou horizontálních kartelových dohod uzavřených a prováděných na španělském trhu se surovým tabákem, přičemž první zahrnuje španělské zpracovatele a Deltafina, a druhá zástupce producentů. Podle napadeného rozhodnutí se obě tyto kartelové dohody vyznačují souborem dohod nebo jednání ve vzájemné shodě a představují jediné a trvající porušení čl. 81 odst. 1 ES (viz zejména body 275 až 277 a 296 až 298 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

108 Španělští zpracovatelé a Deltafina byli shledáni odpovědnými za celé první a zástupci producentů za celé druhé protiprávní jednání (viz zejména článek 1 a body 358, 359 a 366 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

109 Konkrétněji, z vícero bodů odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise má za to, že Deltafina ze stejného důvodu jako španělští zpracovatelé uzavřela dohody a účastnila se jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem bylo každý rok během let 1996/2001 stanovit (maximální) průměrné dodací ceny pro každou odrůdu surového tabáku bez ohledu na jakost, jakož i si rozdělit množství každé odrůdy surového tabáku, kterou každý ze zpracovatelů mohl nakoupit od producentů (viz zejména body 85, 88, 112, 144, 274, 276, 278, 279, 281 až 283, 285 až 287, 301, 303, 305 a 357 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Dále má za to, že Deltafina ze stejného důvodu jako španělští zpracovatelé a během let 1999 až 2001 uzavřela dohody a účastnila se jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem bylo stanovit cenová rozpětí pro jednotlivé jakostní třídy u každé odrůdy surového tabáku uvedené v rozpise, jenž tvoří přílohu smluv o pěstování, jakož i dodatečné podmínky (viz zejména body 85, 274, 276, 290 a 357 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

110 Jinými slovy v napadeném rozhodnutí je společnosti Deltafina vytýkáno, že se přímo a aktivně účastnila kartelové dohody zpracovatelů (viz zejména body 357, 361, 366 a 369 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Za tímto účelem je třeba uvést, že Komise upřesňuje zejména v bodě 369 odůvodnění napadeného rozhodnutí, že „úloha společnosti Deltafina musí být v projednávaném případě považována za přímou a základní, která se neomezuje na úlohu vnějšího koordinátora nebo pomocníka“.

111 V bodech 359 až 366 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvádí s odkazem na další body odůvodnění tohoto rozhodnutí úvahy a zvláštní skutečnosti, na základě kterých dospěla k závěru uvedenému v bodech 109 a 110 výše.

112 Jsou to následující úvahy a skutečnosti:

– Deltafina se prostřednictvím svého předsedy a – někdy – jiných zástupců účastnila určitých schůzek kartelové dohody zpracovatelů (body 67, 112 a 363 odůvodnění napadeného rozhodnutí), v projednávané věci schůzek dne 13. března 1996 v Madridu (Španělsko) (body 88 a 92 odůvodnění napadeného rozhodnutí), dne 17. prosince 1996 (bod 117 odůvodnění napadeného rozhodnutí), dne 30. ledna 1997 v Římě (Itálie) (bod 118 odůvodnění napadeného rozhodnutí) a schůzky v březnu 1999 (bod 186 odůvodnění napadeného rozhodnutí);

– Deltafina, když nebyla přítomná na některých schůzkách kartelové dohody zpracovatelů, byla jimi pravidelně informována o situaci na španělském trhu se surovým tabákem a o jednáních, která prováděli (body 112, 133 až 136, 140 až 143, 145, 149 a 364 odůvodnění napadeného rozhodnutí);

– v roce 1997 byl předseda společnosti Deltafina navíc depozitářem záznamu, který španělští zpracovatelé připravili a podepsali na jedné z jejich schůzek a který podrobně uváděl různé dohody, ke kterým dospěli (body 122 a 364 odůvodnění napadeného rozhodnutí);

– Deltafina se účastnila organizace kartelové dohody zpracovatelů, zejména tím, že jim posílala dopisy s cílem dosáhnout řádného provádění protiprávních dohod, a tím, že jednala jako zprostředkovatel při sporech mezi nimi (body 140 a 365 odůvodnění napadeného rozhodnutí);

– Deltafina hrála ústřední úlohu v rámci jednání mezi španělskými zpracovateli a zástupci producentů ohledně cenového rozpětí týkajícího se nadbytečného tabáku ze sběru v roce 1999 (body 207, 221 a 365 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

113 Pokud jde o druhou otázku, je třeba nejprve připomenout, že z ustálené judikatury vyplývá, že dodržování práv obhajoby ve všech řízeních, která mohou vést k uložení sankcí, zejména pokut nebo penále, představuje základní zásadu práva Společenství, která musí být dodržována, i když se jedná o správní řízení (rozsudky Soudního dvora ze dne 13. února 1979, Hoffmann-La Roche v. Komise, 85/76, Recueil, s. 461, bod 9, a ze dne 2. října 2003, ARBED v. Komise, C‑176/99 P, Recueil, s. I‑10687, bod 19).

114 Tato zásada zejména vyžaduje, aby oznámení námitek zaslané Komisí podniku, kterému Komise zamýšlí uložit sankci za porušení pravidel hospodářské soutěže, obsahovalo základní skutečnosti uplatňované vůči tomuto podniku jako vytýkané skutkové okolnosti, jejich kvalifikaci a důkazy, o něž se Komise opírá, aby mohl uvedený podnik užitečně uplatnit své argumenty v rámci správního řízení, které je proti němu vedeno (viz rozsudek ARBED v. Komise, bod 113 výše, bod 20 a citovaná judikatura).

115 Porušení práva na obhajobu ve správním řízení se krom toho posuzuje ve světle námitek uvedených Komisí v oznámení námitek a v rozhodnutí, kterým uvedené řízení ukončila (rozsudky Tribunálu ze dne 29. června 1995, Solvay v. Komise, T‑30/91, Recueil, s. II‑1775, bod 60, a ICI v. Komise, T‑36/91, Recueil, s. II‑1847, bod 70). Za těchto podmínek konstatování porušení práva na obhajobu předpokládá, že námitka, o které podnik tvrdí, že vůči němu nebyla uplatněna v oznámení námitek, je Komisí uvedena v konečném rozhodnutí.

116 V projednávaném případě Komise jak v oznámení námitek, tak v napadeném rozhodnutí rozlišuje mezi dvěma horizontálními kartelovými dohodami, které se vyznačují souborem dohod a jednání ve vzájemné shodě na španělském trhu se surovým tabákem, přičemž první zahrnuje odvětví prvotního zpracování a druhé odvětví produkce, a kvalifikuje každou z těchto kartelových dohod jako jediné a trvající porušení čl. 81 odst. 1 ES (viz zejména body 1, 316 až 318 a 338 až 340 oznámení námitek). Tak jako v napadeném rozhodnutí jsou v oznámení námitek španělští zpracovatelé a Deltafina považováni za odpovědné za celé první a zástupci producentů za celé druhé protiprávní jednání (viz zejména body 411, 412 a 420 oznámení námitek).

117 Pokud jde konkrétněji o společnost Deltafina, z oznámení námitek jasně vyplývá, že stejně jako v napadeném rozhodnutí se této společnosti připisuje odpovědnost za protiprávní jednání z důvodu její přímé a aktivní účasti na činnostech kartelové dohody zpracovatelů. Tak v první větě bodu 415 oznámení námitek, která je téměř totožná s první větou bodu 361 odůvodnění napadeného rozhodnutí, Komise uvádí, že „společnost Deltafina hrála obzvláště aktivní úlohu v kartelu španělských zpracovatelů surového tabáku“. Rovněž v bodě 420 oznámení námitek, který má podobné znění jako bod 366 odůvodnění napadeného rozhodnutí, Komise zejména dospěla k závěru, že je třeba „mít za to, že společnost Deltafina se aktivně účastnila na přípravě a provedení dohody o průměrných cenách a množstvích uzavírané mezi zpracovateli od roku 1996, jakož i na vyjednáních rozpisu cen nadbytečného tabáku v roce 2000“.

118 Dále odpovídají úvahy a skutečnosti, o které se Komise opírá za účelem prokázání výtky vycházející z přímé a aktivní účasti společnosti Deltafina na protiprávním jednání, v zásadě úvahám a skutečnostem, které obsahuje napadené rozhodnutí a které jsou uvedeny v bodě 112 výše (viz zejména body 412 až 420 oznámení námitek a různé body téhož oznámení, na které odkazují).

119 Je tedy třeba konstatovat, že v rozporu s tvrzením společnosti Deltafina se napadené rozhodnutí neodlišuje od oznámení námitek, pokud jde o důvody, na základě kterých jí byla připsána odpovědnost za protiprávní jednání. Ze znění oznámení námitek musela Deltafina nezbytně pochopit, že Komise, tak jako v napadeném rozhodnutí, zamýšlí vycházet z její přímé a aktivní účasti v kartelové dohodě zpracovatelů. Jelikož oznámení námitek umožnilo společnosti Deltafina nejen seznámit se s výtkou vycházející z její přímé a aktivní účasti na protiprávním jednání, ale rovněž ze skutečností, které Komise použila v napadeném rozhodnutí na podporu této výtky, žalobkyně byla zcela schopna zajistit svou obhajobu v průběhu správního řízení.

120 Je pravda, že v některých částech napadeného rozhodnutí je výslovně uvedeno, že se společnost Deltafina po boku španělských zpracovatelů účastnila sporných dohod nebo jednání ve vzájemné shodě (viz bod 109 výše), zatímco v odpovídajících částech oznámení námitek to uvedeno není. Nicméně se jedná o pouhý rozdíl v prezentaci skutečností, na které se mělo v napadeném rozhodnutí pouze konkrétněji upozornit, a nemůže představovat věcnou změnu námitek, jak byly uvedeny v oznámení námitek. V tomto ohledu je třeba připomenout, že je ustálenou judikaturou, že konečné rozhodnutí Komise nemusí být nutně kopií oznámení námitek (rozsudky Soudního dvora ze dne 15. července 1970, ACF Chemiefarma v. Komise, 41/69, Recueil, s. 661, bod 91, a ze dne 7. června 1983, Musique Diffusion française a další v. Komise, 100/80 až 103/80, Recueil, s. 1825, bod 14; rozsudek Tribunálu ze dne 8. října 1996, Compagnie maritime belge de transports a další v. Komise, T‑24/93 až T‑26/93 a T‑28/93, Recueil, s. II‑1201, bod 113).

121 Rovněž v bodě 413 oznámení námitek prohlašuje Komise, která cituje své rozhodnutí 80/1334/EHS ze dne 17. prosince 1980 v řízení podle článku [81 ES] (IV/29.869 – Lité sklo v Itálii) (Úř. věst. L 383, s. 19, dále jen „rozhodnutí Lité sklo“), že podle její rozhodovací praxe, „jestliže podnik umožní a ,vědomě‘ napomáhá omezování hospodářské soutěže, které je samotným cílem dotyčných dohod, může být shledán ,odpovědným‘ za omezující účinky, které z toho vyplývají“. Tuto poznámku, která nemá obdobu v napadeném rozhodnutí a která se nachází v části oznámení námitek věnované jeho adresátům, a zejména společnosti Deltafina, by bylo možné na první pohled vykládat tak, že znamená, že Komise vytýká společnosti Deltafina, že se neúčastnila přímo a aktivně na kartelové dohodě zpracovatelů, ale pouze ulehčila spáchání protiprávního jednání. Takový výklad však není možné přijmout v rozsahu, v němž nezohledňuje body oznámení námitek, která navazují na tuto poznámku a konkrétně body 415 a 420, ve kterých se společnosti Deltafina jasně vytýká, že se aktivně účastnila kartelové dohody zpracovatelů (viz bod 117 výše). Ve skutečnosti Komise tím, že formulovala tuto poznámku v bodě 413 oznámení námitek – i když je možné litovat, že v tomto ohledu nepoužila přesnější slova – zamýšlela uvést, že podnik může porušit zákaz stanovený v čl. 81 odst. 1 ES, pokud jeho chování, které je koordinováno s chováním jiných podniků, má za cíl omezit hospodářskou soutěž na konkrétním relevantním trhu v rámci společného trhu, aniž to nutně předpokládalo, že by sám na uvedeném relevantním trhu působil. Jasně se to ukáže, když je uvedená poznámka vykládána v kontextu části rozhodnutí Lité sklo, ze které pochází.

122 Pokud jde o třetí otázku, je třeba konstatovat, že Deltafina nezpochybňuje, že skutečnosti, o které se Komise opírá v bodech 359 až 366 odůvodnění napadeného rozhodnutí, aby jí shledala odpovědnou za porušení článku 81 ES, jak jsou připomenuty v bodě 112 výše, jsou podpořeny důkazy obsaženými ve spisu. Společnost Deltafina ve skutečnosti v rámci této části žalobního důvodu zpochybňuje závěr Komise, podle kterého uvedené skutečnosti odůvodňují, aby jí bylo první protiprávní jednání přičteno v plném rozsahu.

123 V tomto ohledu je třeba připomenout, že aby celé protiprávní jednání mohlo být přičteno podniku účastnícímu se kartelové dohody, je třeba, aby byly splněny dvě podmínky, objektivní podmínka a subjektivní podmínka (viz body 57 až 63 výše). Pokud jde o první podmínku, je třeba, aby tento podnik přispíval k provádění kartelové dohody, třeba i podřízeným, podružným nebo pasivním způsobem. Pokud jde o druhou podmínku, uvedený podnik musí prokázat vlastní vůli, která ukazuje, že souhlasí, i kdyby jen mlčky, s cíli kartelové dohody.

124 V projednávaném případě se nejprve ukázalo, že Deltafina během doby trvání protiprávního jednání aktivně a přímo přispívala k provádění kartelové dohody zpracovatelů.

125 Skutečnosti ze spisu tak prokazují, že se dva zástupci společnosti Deltafina, v projednávané věci pan M., její předseda a pan C., ředitel odpovědný za nákupy, účastnili první schůzky kartelové dohody zpracovatelů, a sice schůzky dne 13. března 1996 v Madridu, v průběhu které byla diskutována cena a objemy nákupů surového tabáku pro hospodářský rok 1996/1997 a byla uzavřena dohoda o cenách. Z faxu, který WWTE zaslala společnosti Deltafina dne 10. dubna 1996, uvedeného v bodě 95 odůvodnění napadeného rozhodnutí, vyplývá, že Deltafina aktivně přispěla k uzavření této smlouvy a vyhotovila protokol, který obsahuje. Z tohoto faxu, jakož i z faxu zaslaného společností Agroexpansión společnosti Deltafina dne 22. dubna 1996 vyplývá, že společnosti WWTE a Agroexpansión si Deltafina stěžovali na nedodržení dohody společností Cetarsa.

126 Další schůzka kartelové dohody zpracovatelů byla stanovena na 17. prosince 1996, za přítomnosti pana M. Pan M., jakož i pan C. se rovněž účastnili na schůzce kartelové dohody zpracovatelů dne 30. ledna 1997 v Římě, v průběhu které byly uzavřeny dohody týkající se cen a množství nákupů surového tabáku pro hospodářský rok 1997/1998. Ze spisu vyplývá, že pan M. uschoval záznam vyhotovený a podepsaný španělskými zpracovateli na této posledně uvedené schůzce, který obsahoval podrobnosti o těchto různých dohodách a který nakonec zničil na žádost týchž zpracovatelů.

127 Následně společnosti WWTE a Agroexpansión opakovaně informovaly Deltafina o situaci na španělském trhu se surovým tabákem a stěžovaly si této společnosti na nedodržení dohod uvedených v bodě 126 výše, jakož i dalších dohod, které uzavřely v průběhu prvního měsíce roku 1997. Dne 29. dubna 1997 tak WWTE zaslala fax panu M., ve kterém mu oznámila, že minimální (průměrná) cena, kterou Cetarsa odsouhlasila platit producentům, představovala porušení dohody uzavřené mezi zpracovateli za přítomnosti pana M., a že bylo v důsledku toho nemožné dodržet závazek platit průměrnou cenu 50/60 španělských peset (ESP) za kilo. V odpovědi na tento fax pan M. faxem z téhož dne na papíru s hlavičkou společnosti Deltafina vyzval WWTE, aby „zachovala klid“, a uvedl, že „platit stále víc nikomu nepomůže“. Dne 30. dubna 1997 zaslala Agroexpansión panu M. fax, ve kterém uvedla zejména to, že „dohody a schůzky s dalšími zpracovateli [byly] opět sterilní a směšné“ a že „dodrže[la] kompromis a koupí 5 milionů kilo, ale zaplatí za ně 30 ESP více než minulý rok“. Faxem ze dne 9. července 1997 si WWTE znovu stěžovala společnosti Deltafina na chování společnosti Cetarsa, přičemž zdůraznila zejména nezbytnost „dosáhnout klidu v odvětví“ a „mít dohodu bez dohody“. Ve faxu WWTE rovněž uvedla: „Jak jsi opakovaně říkal, dohoda o cenách není možná bez dohody o množstvích. Dohoda o množstvích nemůže být pouze na jeden rok […] Je nezbytné mít dohodu [v době trvání] případně pěti let, [nebo] minimálně tří let. “

128 Dne 1. října 1997 zaslala společnost Agroexpansión fax společnosti Deltafina, aby ji informovala, že WWTE souhlasila s platbou vyšších cen, než byly dohodnuty. V reakci na tento fax pan M. téhož dne napsal WWTE na papír s hlavičkou společnosti Deltafina, aby jí oznámil, že pokud by se tato informace měla ukázat jako přesná, vyvstane vážný problém a že její chování je možné vykládat jako „nebezpečný útok“ proti společnosti Agroexpansión. Faxem ze dne 2. října 1997 určeným společnosti Deltafina, vyjádřila WWTE svůj názor na tuto otázku.

129 Dne 6. listopadu 1997 zaslala WWTE fax společnosti Deltafina, ve kterém zejména uvedla, že se „všemi prostředky“ snaží dosáhnout dohody o množstvích a že na schůzce, která se uskuteční s ostatními zpracovateli dne 20. listopadu 1997, navrhne „zaručení dohod prostřednictvím složení významných peněžitých částek, které umožní zabezpečit provádění dohod“. K tomuto faxu byla připojena tabulka obsahující informace o určitých cenách placených každým ze španělských zpracovatelů.

130 Deltafina byla informována společností Taes o rámcové dohodě o podmínkách nákupu na hospodářský rok 1998/1999 uzavřené zpracovateli na schůzce v Madridu dne 20. ledna 1998 následující den po této schůzce.

131 Ze zprávy o činnosti společnosti Agroexpansión ze dne 6. dubna 1999 vyplývá, že pan M. se v březnu 1999 účastnil schůzky se španělskými zpracovateli a Anetab, na které byla diskutována cena surového tabáku a rozdělení objemů nákupu surového tabáku pro hospodářský rok 1999/2000.

132 Konečně v roce 2000 společnost Deltafina zasáhla do jednání mezi zpracovateli a zástupci producentů týkajících se cenového rozpětí surového nadbytečného tabáku z roku 1999. Konkrétněji v souvislosti se schůzkou se společností Anetab, která se měla konat na konci února 2000, pan M. zaslal dne 15. února 2000 fax na papíře s hlavičkou společnosti Deltafina společnostem Cetarsa, Agroexpansión a WWTE, aby je za tímto účelem seznámil se svými postřehy, radami a návrhy.

133 Dále s ohledem na všechny objektivní okolnosti charakterizující účast Deltafina, je třeba konstatovat, že tato společnost přispívala ke kartelové dohodě zpracovatelů za plné znalosti věci a úmyslně. Společnost Deltafina totiž zjevně nemohla nevědět nebo věděla o protisoutěžním a protiprávním cíli této kartelové dohody, cíli, který se projevil zejména v konání schůzek s protisoutěžním cílem, ve výměně citlivých informací, na které se aktivně účastnila během celého období trvání protiprávního jednání, a v rámci záznamu obsahujícího obsah určitých dohod týkajících se cen a množství nákupu surového tabáku, který uchovávala. V této souvislosti je třeba doplnit, že Deltafina měla s ohledem na významné postavení, které měla na trhu se španělským zpracovaným tabákem a s ohledem na svou úlohu osoby odpovědné za koordinaci a dohled nad obchodními činnostmi skupiny Universal v Evropě (viz níže body 142 a 268 až 272) zájem na tom, aby byly prováděny dotčené restriktivní praktiky.

134 S přihlédnutím k výše uvedenému je třeba konstatovat, že Komise měla v napadeném rozhodnutí právem, aniž porušila právo společnosti Deltafina na obhajobu, za to, že je žalobkyně odpovědná za protiprávní jednání, které představuje kartelová dohoda zpracovatelů.

135 Z toho vyplývá, že první část tohoto žalobního důvodu musí být zamítnuta jako neopodstatněná.

K druhé části, vycházející z toho, že chování, která jsou vytýkána společnosti Deltafina, musí být ve skutečnosti přičtena jejímu předsedovi

– Argumenty účastnic řízení

136 Deltafina uvádí, že jednání, která jsou jí vytýkána, mohou být přičtena pouze jejímu předsedovi panu M., který vždy jednal v rámci kartelové dohody zpracovatelů svým jménem, a nikoliv jako zástupce nebo orgán této společnosti.

137 Upřesňuje, že španělští zpracovatelé si vybrali pana M. jakožto „strážce svých dohod“ z důvodu záruky neutrality, kterou nabízel, a autority, kterou měl v tabákovém průmyslu jak ve Španělsku a v Itálii, tak ve zbytku světa.

138 Komise navrhuje zamítnutí argumentů společnosti Deltafina.

– Závěry Tribunálu

139 Je třeba konstatovat, že z řady skutečností ze spisu vyplývá, že se pan M. účastnil kartelové dohody zpracovatelů nikoliv vlastním jménem, ale jako zástupce společnosti Deltafina.

140 V tomto ohledu je třeba nejprve připomenout, že pan M. je předseda této společnosti.

141 Dále je třeba uvést, že na určitých schůzkách kartelové dohody byl pan M. doprovázen dalším zástupcem společnosti Deltafina, který v rámci této společnosti vykonával významné úlohy (viz body 125 a 126 výše). Krom toho je třeba konstatovat, že schůzka v Římě dne 30. ledna 1997 (viz bod 126 výše) se konala v kancelářích společnosti Deltafina a že různé dopisy zaslané panem M. španělským zpracovatelům v rámci kartelové dohody zpracovatelů byly na papíře s hlavičkou společnosti. Navíc ve faxu ze dne 29. dubna 1997 zaslanému společnosti WWTE pan M. uvedl jméno společnosti vedle svého (viz bod 127 výše).

142 Konečně je jasné, že účast pana M. na činnostech kartelové dohody zpracovatelů měla za cíl hájit obchodní zájmy společnosti Deltafina na španělském trhu. Je tak jednak třeba uvést, že je Deltafina odpovědná za koordinaci a dohled nad obchodními činnostmi skupiny Universal v Evropě, a tedy ji přímo zajímají činnosti nákupu surového tabáku její sesterskou společností Taes ve Španělsku. Dále Deltafina krom toho, že byla odběratelem téměř celé výroby zpracovaného tabáku společnosti Taes (bod 27 odůvodnění napadeného rozhodnutí), uzavřela významné kupní smlouvy týkající se zpracovaného tabáku se společnostmi Cetarsa (body 20 a 29 odůvodnění napadeného rozhodnutí) a Agroexpansión (body 21 a 29 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Přitom jak vyplývá z určitých písemností ze spisu a je mezi účastnicemi řízení nesporné, cena placená španělskými zpracovateli za nabytí surového tabáku ovlivňovala přímo cenu placenou za nákup zpracovaného tabáku společností Deltafina (viz rovněž bod 32 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

143 Je rovněž třeba uvést, že společnost Taes ve svém vyjádření ze dne 18. února 2002 (viz bod 9 výše) uvádí, že Deltafina měla zájem na uzavření dohody týkající se kupní ceny surového nadbytečného tabáku z roku 1999, jelikož si přála nabýt dodatečná množství zpracovaného tabáku. Je třeba doplnit, že ve vícero dopisech vyměněných mezi společností Deltafina a španělskými zpracovateli v rámci kartelové dohody zpracovatelů se výslovně odkazuje na situaci žalobkyně.

144 S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba zamítnout druhou část tohoto žalobního důvodu jako neopodstatněnou.

K třetí části, vycházející z toho, že Komise odmítla poskytnout společnosti Deltafina přístup k určitým dokumentům svědčícím v její neprospěch

– Argumenty účastnic řízení

145 Deltafina tvrdí, že Komise tím, že jí odmítla zpřístupnit dokumenty stanovící, že hrála vedoucí úlohu v kartelové dohodě zpracovatelů, zasáhla do jejího práva na obhajobu a práva na spravedlivý proces.

146 V tomto ohledu uvádí, že Komise nevyhověla její žádosti o přístup k vyjádřením předloženým v odpovědi na oznámení námitek dalšími podniky, jimž bylo toto oznámení určeno, kterou podala faxem ze dne 23. března 2004 a zopakovala faxem ze dne 24. listopadu 2004. Přitom hlavní argumenty, na které Komise odkazuje v napadeném rozhodnutí, aby jí přičetla vedoucí úlohu, jsou tvořeny některými částmi odpovědí společností Agroexpansión a WWTE na oznámení námitek.

147 Komise popírá, že se opřela o skutečnosti obsažené v odpovědích společností Agroexpansión a WWTE na oznámení námitek, aby stanovila, že Deltafina hrála vedoucí úlohu v kartelové dohodě zpracovatelů. Jak vyplývá z bodu 436 odůvodnění napadeného rozhodnutí, společnosti Agroexpansión a WWTE ve svých odpovědích pouze potvrdily tuto úlohu nebo konkrétněji „skutečnosti, z nichž tato úloha vyplývá“. Nevznesly žádnou skutkovou okolnost, která by již nebyla použita proti společnosti Deltafina v oznámení námitek, a proti které by se tedy nemohla bránit.

– Závěry Tribunálu

148 Tvrzení společnosti Deltafina na podporu této části žalobního důvodu musí být odmítnuta jako irelevantní ze stejných důvodů, jako jsou důvody uvedené v bodech 70 až 73 a 105 výše. Budou přezkoumány níže v rámci šestého žalobního důvodu, který Deltafina uplatňuje na podporu svých návrhových žádání směřujících ke snížení částky její pokuty.

Ke čtvrté části, vycházející z toho, že Komise v oznámení námitek nedefinovala dostatečně jasně relevantní výrobkový a zeměpisný trh

– Argumenty účastnic řízení

149 Deltafina uvádí, že Komise v oznámení námitek nedefinovala dostatečně jasně relevantní výrobkový a zeměpisný trh, a že z tohoto důvodu vážně narušila její právo na obhajobu.

150 Podle společnosti Deltafina, pokud by byl tento trh v oznámení námitek definován „dostatečně jasně“, mohla by Komisi předložit skutkové a právní argumenty, na základě kterých by dospěla k jiným závěrům, než jsou uvedeny v napadeném rozhodnutí. Konkrétněji by jí to umožnilo uvést argumenty ohledně její přítomnosti či nepřítomnosti na relevantním trhu a její úlohy na něm.

151 Komise odmítá tvrzení společnosti Deltafina.

– Závěry Tribunálu

152 Nejprve je třeba konstatovat, že z oznámení námitek dostatečně jasně a přesně vyplývá, že relevantním trhem je španělský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku. V oznámení námitek, jakož i v napadeném rozhodnutí (viz body 82 a 83 výše) Komise podrobně popisuje podniky zabývající se prvotním zpracováním surového tabáku ve Španělsku – přičemž upřesňuje zejména jejich činnosti nákupu a zpracování surového tabáku, jakož i obchodní vztahy, které mezi sebou udržují – producenty surového tabáku a jejich zástupce, různé aspekty odvětví surového tabáku ve Španělsku, mezi nimi oblasti produkce, objem a hodnotu produkce, hodnotu prodejů, různé odrůdy surového tabáku a (maximální) průměrné dodací ceny pro každou z těchto odrůd, jakož i právní rámec Společenství a španělský právní rámec použitelný na surový tabák (viz body 15 až 81 oznámení námitek). Analýza, ke které tak Komise přistoupila v oznámení námitek, umožňuje plně určit podmínky fungování trhu, na kterém je hospodářská soutěž narušena.

153 Dále je třeba konstatovat, že z odpovědi společnosti Deltafina na oznámení námitek vyplývá, že tato společnost nejenže dokonale pochopila způsob, jakým Komise pojala relevantní trh v projednávaném případě, ale rovněž vyjádřila svůj názor na svou úlohu na uvedeném trhu.

154 Za těchto podmínek musí být čtvrtá část druhého žalobního důvodu zamítnuta jako neopodstatněná.

155 S ohledem na výše uvedené úvahy nemůže být druhý žalobní důvod přijat.

K třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení čl. 81 odst. 1 ES, článku 2 nařízení č. 1/2003 a bodu 43 Pokynů k pojmu ovlivnění obchodu podle článků 81 [ES] a 82 [ES], jakož i z nedostatku odůvodnění

Argumenty účastnic řízení

156 Deltafina tvrdí, že Komise dostatečně neprokázala, že dotčené restriktivní praktiky ovlivňují obchod mezi členskými státy.

157 Na podporu tohoto tvrzení nejprve uvádí, že si Komise protiřečí tím, že jednak tvrdí v bodě 316 odůvodnění napadeného rozhodnutí, že „[k]artelová dohoda mezi zpracovateli a společností Deltafina […] může mít […] [přímý nebo nepřímý, skutečný nebo potenciální] vliv na obchod mezi Španělskem a jinými členskými státy v rozsahu, v němž měla za cíl zajistit vývoz zpracovaného španělského tabáku“, a jednak v bodě 412 odůvodnění napadeného rozhodnutí tvrdí, že „nemá nezvratné důkazy o skutečných účincích protiprávního jednání ze strany producentů a zpracovatelů na trh“.

158 Dále Deltafina kritizuje skutečnost, že Komise v projednávaném případě předpokládala existenci ovlivnění obchodu mezi členskými státy „na základě jediného objektivní důvodu, že výrobek lišící se od výrobku na pravděpodobném relevantním trhu může být občas vyvezen na jiné trhy“. Komise tak zohledňuje navazující trh ve vztahu k relevantnímu trhu, přičemž tímto navazujícím trhem byl trh se zpracovaným tabákem. Krom toho Komise nepopisuje „existující síly“ na uvedeném navazujícím trhu ani nevysvětluje, jak může být tento trh ovlivněn „v protisoutěžním smyslu a citelným způsobem“ jednáními, ke kterým došlo na relevantním trhu. Deltafina rovněž vytýká Komisi, že přehlédla skutečnost, že trh se surovým tabákem je výlučně „národní“, protože jiné než španělské podniky nejsou uznávány jako zpracovatelé ve Španělsku a nemohou nakupovat surový tabák od španělských producentů. Doplňuje, že neexistuje dovoz surového tabáku pocházejícího ze Španělska ani vývoz surového tabáku do této země.

159 Deltafina rovněž vytýká Komisi, že ponechala bez povšimnutí bod 43 Pokynů k pojmu ovlivnění obchodu podle článků 81 [ES] a 82 [ES], který zejména stanoví, že „[p]ravděpodobnost, že konkrétní dohoda bude mít přímý nebo případný vliv, musí vysvětlit orgán […], který uvádí, že obchod může být citelným způsobem ovlivněn“ a že „[h]ypotetický nebo spekulativní vliv nepostačuje ke stanovení použitelnosti práva Společenství“ (neoficiální překlad, tak jako ostatní citace těchto Pokynů).

160 Konečně Deltafina uvádí, že dotčená kartelová dohoda se jeví jako „[kartelová dohoda] pokrývající jediný členský stát“ ve smyslu bodů 78 až 82 Pokynů k pojmu ovlivnění obchodu podle článků 81 [ES] a 82 [ES]. Doplňuje, že podle těchto Pokynů „spočívá způsobilost těchto kartelových dohod narušit obchod hlavně v tom, že umožňují vyloučit soutěžitele z ostatních členských států“. Přitom v napadeném rozhodnutí není obsažena žádná informace, která umožňuje stanovit takové účinky vyloučení v projednávaném případě. Podle společnosti Deltafina činí ve skutečnosti regulační překážky, které brání usazení cizích zpracovatelských podniků ve Španělsku, a typické vlastnosti surového tabáku, které vyžadují, aby byl tento výrobek zpracován okamžitě po sběru a v blízkosti místa sběru, „málo pravděpodobným, že vyvstanou aspoň nepřímé účinky, jejichž projevení by mohlo změnit čistě hypotetické ovlivnění obchodu na potenciální ovlivnění“.

161 Komise má za to, že třetí žalobní důvod musí být zamítnut jako neopodstatněný.

162 Nejprve zdůrazňuje, že podmínka týkající se ovlivnění obchodu mezi členskými státy je splněna, jestliže na základě souhrnu právních a skutkových okolností umožňuje dotčená dohoda s dostatečnou pravděpodobností předpokládat, že může přímo nebo nepřímo, skutečně nebo potenciálně ovlivňovat obchod mezi členskými státy. V důsledku toho není pro účely použití článku 81 ES nezbytné prokázat, že obchody byly skutečně ovlivněny.

163 Dále Komise uvádí, že v bodech 316 a 317 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvedla důvody, pro které byly dotčené restriktivní praktiky „potenciálně způsobilé“ ovlivnit obchod mezi členskými státy. Domnívá se, že neexistuje rozpor mezi body 316 a 412 odůvodnění napadeného rozhodnutí.

164 Krom toho Komise uvádí, že Deltafina nezpochybňuje, že kartelová dohoda týkající se kupní ceny surového tabáku může mít vliv na cenu zpracovaného tabáku ani že španělský zpracovaný tabák je hlavně určen na vývoz. S ohledem na tyto okolnosti se domnívá, že nebyla povinna popsat trh se zpracovaným tabákem předtím, než rozhodla, že kartelová dohoda mohla mít vliv na vývoz tohoto výrobku.

165 Konečně Komise odmítá tvrzení společnosti Deltafina, podle kterého jí příslušelo prokázat, že měla za účinek vyloučení soutěžitelů z jiných členských států, jelikož se dotčená kartelová doh