STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØE

přednesené dne 27. září 2018 ( 1 )

Spojené věci C‑183/17 P a C‑184/17 P

International Management Group

proti

Evropské komisi

„Kasační opravný prostředek – Rozvojová spolupráce – Plnění unijního rozpočtu v rámci nepřímého řízení – Úkol rozpočtového plnění svěřený subjektu – Nahrazení pověřeného subjektu jiným subjektem – Žaloba na neplatnost – Přípustnost – Napadnutelné akty – Pochybnosti týkající se postavení mezinárodní organizace původně pověřeného subjektu – Výkon práva na obhajobu před přijetím aktů nepříznivě zasahujících do právního postavení – Důvěrnost vyšetřování OLAF“

I. Úvod

1. Předmětem spojených věcí C‑183/17 P a C‑184/17 P jsou kasační opravné prostředky podané International Management Group (dále jen „IMG“) proti rozsudkům Tribunálu Evropské unie ze dne 2. února 2017, International Management Group v. Komise (T‑29/15 ( 2 )) a IMG v. Komise (T‑381/15 ( 3 )).

2. Uvedené dvě věci mají stejný skutkový rámec, tedy změnu akčního programu pro Myanmar (Barmu), v rámci které bylo společnosti IMG odejmuto provádění projektu v rámci nepřímého řízení z důvodu existence pochybností týkajících se jejího postavení mezinárodní organizace, které vyvstaly v důsledku vyšetřování Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF).

3. Rozsudkem ve věci T‑29/15 Tribunál zamítl žalobu IMG směřující ke zrušení prováděcího rozhodnutí C(2014) 9787 final přijatého dne 16. prosince 2014 Evropskou komisí ( 4 ). Rozsudkem ve věci T‑381/15 Tribunál zamítl další žalobu IMG směřující jednak k prohlášení neplatnosti dopisu ze dne 8. května 2015, kterým Komise zejména informovala IMG o svém rozhodnutí odepřít jí možnost uzavřít nové dohody podle způsobu nepřímého řízení použitelného na mezinárodní organizace ( 5 ), a jednak k nařízení náhrady škody údajně utrpěné IMG v důsledku takto přijatých opatření.

4. Navíc se projednávané věci týkají vzájemných kasačních opravných prostředků podaných Komisí zejména za účelem zrušení výše uvedených rozsudků v rozsahu, v němž Tribunál prohlásil žaloby v prvním stupni podané IMG za přípustné, což je podle Komise nesprávné.

5. Na návrh Soudního dvora se toto stanovisko omezuje na analýzu hlavních nových právních otázek, které vyvstaly v projednávaném případě, tedy otázek vznesených konkrétně vzájemnými kasačními opravnými prostředky, druhými důvody kasačních opravných prostředků podaných v projednávané věci, jakož i čtvrtým důvodem ve věci C‑183/17 P a třetím důvodem ve věci C‑184/17 P.

6. V tomto ohledu je před rozhodnutím ve věci samé třeba přezkoumat, zda akty, jako jsou akty, jejichž zrušení je požadováno, jsou akty napadnutelné. Dále pro účely posouzení opodstatněnosti postoupených rozsudků bude třeba soustředit se na případné implikace v projednávaném případě pojmu „mezinárodní organizace“ ve smyslu relevantních ustanovení finančních předpisů Unie ( 6 ). Konečně je třeba vyjasnit rozsah práva osoby předložit svoji obhajobu před tím, než je ohledně ní přijato opatření, a konkrétně způsob, jakým toto právo vyjádřit a zachovat přitom důvěrnost spojenou s vyšetřováními OLAF.

7. Úvodem pravím, že podle mého názoru by Soudní dvůr měl z důvodů, které uvedu níže, odmítnout nejen námitky nepřípustnosti vznesené Komisí, ale rovněž obě skupiny důvodů kasačního opravného prostředku vznesených IMG, které budou analyzovány v tomto stanovisku.

II. Skutkové okolnosti sporů

8. Skutkové okolnosti sporů byly podrobně uvedeny v napadených rozsudcích v obou projednávaných věcech, na které se v tomto ohledu odkazuje ( 7 ). Podstatné skutečnosti nezbytné pro pochopení tohoto stanoviska mohou být shrnuty následujícím způsobem.

9. Dne 7. listopadu 2013 přijala Komise prováděcí rozhodnutí C(2013) 7682 o ročním akčním programu na rok 2013 pro Myanmar (Barmu) financovaném ze souhrnného rozpočtu Evropské unie ( 8 ). Toto rozhodnutí zejména stanovilo, v příloze 2 ( 9 ), že úkoly rozpočtového plnění jsou svěřeny IMG, kterou toto rozhodnutí představovalo jako mezinárodní organizaci ( 10 ).

10. Dne 17. února 2014 informoval OLAF Komisi, že zahájil vyšetřování týkající se právního postavení IMG.

11. Dne 26. února 2014 přijala Komise zajišťovací opatření na základě ustanovení týkajících se vyšetřování OLAF ( 11 ) a odůvodnila je pochybnostmi o postavení IMG jako mezinárodní organizace, které vyvstaly v důsledku námitek ze strany několika členských států Evropské unie. Dopisem ze dne 25. dubna 2014 informovala IMG o přijetí uvedených opatření a jejich důvodech.

12. Dne 15. prosince 2014 obdržela Komise zprávu vypracovanou OLAF na závěr vyšetřování ( 12 ), v níž daný úřad v podstatě dospěl k závěru, že IMG není „mezinárodní organizace“ ve smyslu nařízení č. 1605/2002.

13. Dne 16. prosince 2014 přijala Komise rozhodnutí, kterým pověřila jiný subjekt než IMG prováděním v rámci nepřímého řízení programu na rozvoj obchodu stanoveného původním prováděcím rozhodnutím, které bylo takto pozměněno ( 13 ). Toto rozhodnutí bylo předmětem žaloby přezkoumané ve věci C‑183/17 P.

14. Dne 16. ledna 2015 vypracovala právní služba Komise posudek, v němž provedla právní analýzu závěrečné zprávy OLAF.

15. Dopisem ze dne 8. května 2015 informovala Komise IMG o důsledcích, které je třeba vyvodit z jednotlivých doporučení obsažených v závěrečné zprávě OLAF, a zejména o skutečnosti, že služby Komise s ní neuzavřou nové smlouvy na základě zvláštního řízení zavedeného nařízením č. 966/2012 pro mezinárodní organizace, dokud nenastane naprosté jasno ohledně jejího právního postavení. Tento dopis byl předmětem žaloby přezkoumané ve věci C‑184/17 P.

III. Řízení před Tribunálem a napadené rozsudky

A. Řízení a rozsudek ve věci T‑29/15

16. Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 21. ledna 2015 podala IMG žalobu registrovanou pod číslem T‑29/15, která směřovala ke zrušení rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014, na základě článku 263 SFEU.

17. Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 24. března 2015 vznesla Komise námitku nepřípustnosti. Usnesením ze dne 30. června 2015 si Tribunál vyhradil rozhodnout o této námitce spolu s věcí samou a rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.

18. Dne 13. ledna 2016 podala IMG žádost k Tribunálu směřující k tomu, aby nařídil Komisi předložit závěrečnou zprávu OLAF a stanovisko své právní služby k uvedené zprávě ( 14 ).

19. Dne 2. února 2017 vydal Tribunál rozsudek ve věci T‑29/15. Především rozhodl, že ani jedna z námitek nepřípustnosti vznesených Komisí není opodstatněná, protože rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 mělo vůči IMG závazné právní účinky a nebylo čistě potvrzujícím aktem zajišťovacích opatření ze dne 26. února 2014, takže uvedené rozhodnutí představovalo napadnutelný akt, a tudíž byla žaloba podaná IMG přípustná ( 15 ).

20. Dále o věci samé měl Tribunál za to, že žádný ze sedmi žalobních důvodů uplatněných IMG ( 16 ) nebyl opodstatněný a že její žaloba na neplatnost musí být tedy zamítnuta ( 17 ). Mimoto zamítl žádost IMG o předložení dokumentů a uložil jí náhradu nákladů řízení ( 18 ).

B. Řízení a rozsudek ve věci T‑381/15

21. Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 14. července 2015 podala IMG žalobu registrovanou pod číslem T‑381/15, která směřovala k prohlášení neplatnosti dopisu 8. května 2015, na základě článku 263 SFEU, jakož i k nařízení náhrady škody údajně způsobené přijetím opatření v uvedeném dopisu, na základě článku 268 SFEU.

22. Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 25. září 2015 vznesla Komise námitku nepřípustnosti. Usnesením ze dne 29. ledna 2016 si Tribunál vyhradil rozhodnout o této námitce spolu s věcí samou a rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.

23. V průběhu písemné a ústní části řízení Komise navrhla, aby dva důkazy předložené IMG, tedy závěrečná zpráva OLAF a stanovisko její vlastní právní služby k uvedené zprávě, byly vyškrtnuty ze soudního spisu ( 19 ).

24. Dne 2. února 2017 vydal Tribunál rozsudek ve věci T‑381/15. Především rozhodl o dvou námitkách nepřípustnosti vznesených Komisí v tom smyslu, že žaloba na neplatnost je přípustná, neboť se týká opatření obsaženého v napadeném dopise, kterým Komise rozhodla, že IMG již nemůže uskutečňovat projety v rámci nepřímého řízení jako „mezinárodní organizace“, dokud existují pochybnosti o jejím právním postavení, a že ve zbývající části je žaloba buď nepřípustná, nebo již neexistuje právní zájem na podání žaloby ( 20 ).

25. Dále ohledně věci samé měl Tribunál za to, že žádný z osmi žalobních důvodů vznesených IMG ( 21 ) není opodstatněný a že její žaloba na neplatnost musí tedy být zamítnuta ( 22 ). Mimoto Tribunál zamítl žádost o náhradu škody podanou IMG a uložil jí náhradu nákladů řízení ( 23 ).

26. Konečně, Tribunál vyhověl Komisi a vyškrtl ze spisu stanovisko její právní služby, ale zamítl její žádost směřující k vyškrtnutí závěrečné zprávy OLAF ( 24 ).

IV. Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastnic řízení

27. Návrhy došlými kanceláři Soudního dvora dne 11. dubna 2017 podala IMG dva kasační opravné prostředky, registrované pod čísly C‑183/17 P a C‑184/17 P, kterými navrhuje, aby Soudní dvůr: – zrušil rozsudek ve věci T‑29/15 a s konečnou platností rozhodl ve sporu tak, že zruší rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 a uloží Komisi náhradu nákladů řízení; – zrušil rozsudek ve věci T‑381/15 a s konečnou platností rozhodl ve sporu tak, že jednak prohlásí neplatnost dopisu ze dne 8. května 2015 a jednak uloží Komisi náhradu újmy údajně způsobené přijetím opatření v uvedeném dopise, a uloží Komisi náhradu všech nákladů řízení v obou stupních.

28. V kasační odpovědi a v duplice týkající se věcí C‑183/17 P a C‑184/17 P Komise navrhla, aby Soudní dvůr oba kasační opravné prostředky zamítl a uložil IMG náhradu veškerých nákladů řízení.

29. Mimoto Komise podala vzájemné kasační opravné prostředky v obou věcech, kterými navrhla, aby Soudní dvůr zaprvé zrušil rozsudky vydané ve věcech T‑29/15 a T‑381/15 v rozsahu, v němž byly odmítnuty námitky nepřípustnosti vznesené v prvním stupni, zadruhé s konečnou platností rozhodl ve sporu tak, že konstatuje nepřípustnost žalob na neplatnost podaných IMG, a zatřetí uložil IMG náhradu nákladů řízení. Mimoto ve věci C‑184/17 P Komise navrhla, aby Soudní dvůr vyškrtl závěrečnou zprávu OLAF ze soudního spisu a vymazal jakýkoli odkaz na tuto zprávu, jakož i na její obsah ( 25 ).

30. Rozhodnutím ze dne 20. března 2018 byly věci C‑183/17 P a C‑184/17 P spojeny pro účely ústní části řízení a vydání rozsudku.

31. Na jednání konaném dne 13. června 2018 přednesly IMG a Komise svá vyjádření.

V. Analýza

32. Na podporu kasačních opravných prostředků směřujících ke zrušení rozsudku ve věci T‑29/15 a rozsudku ve věci T‑381/15 vznáší IMG čtyři důvody ve věci C‑183/17 P ( 26 ) a pět důvodů ve věci C‑184/17 P ( 27 ), které se částečně překrývají. Mimoto ve věci C‑183/17 P kritizuje rozhodnutí Tribunálu zamítnout její žádost o předložení závěrečné zprávy OLAF. Ve věci C‑184/17 P napadá zamítnutí její žádosti o náhradu škody, jakož i rozhodnutí Tribunálu konstatovat nepřípustnost a nepřidat do spisu stanovisko právní služby komise k závěrečné zprávě OLAF.

33. Komise ve vzájemných kasačních opravných prostředcích podaných v obou věcech vytýká Tribunálu, že rozhodl, že akty dotčené žalobami IMG na neplatnost představují napadnutelné akty. Navíc ve věci C‑184/17 P podpůrně Tribunálu vytýká, že ze soudního spisu nevyškrtl závěrečnou zprávu OLAF.

34. K posledně uvedenému poznamenávám, že návrhy obou účastnic řízení týkající se uvedené zprávy jsou nyní bezpředmětné, neboť z ústních prohlášení Komise plyne, že několik dnů po jednání před Soudním dvorem sama od sebe předala dotčenou zprávu a její přílohy IMG, což IMG na jednání potvrdila.

35. Mimoto připomínám, že předmětem tohoto stanoviska, které se soustředí na hlavní právní otázky uvedené níže, budou pouze námitky nepřípustnosti vznesené ve vzájemných kasačních opravných prostředcích, kromě určitých aspektů druhých důvodů kasačních opravných prostředků podaných v obou věcech, jakož i čtvrtého důvodu ve věci C‑183/17 P a třetího důvodu ve věci C‑184/17 P ( 28 ).

A. K napadnutelnosti aktů dotčených v žalobách podaných IMG (vzájemné kasační opravné prostředky ve spojených věcech C‑183/17 P a C‑184/17 P)

36. Vzájemné kasační opravné prostředky podané Komisí vznáší procesní otázky, které se konkrétně týkají přípustnosti žalob IMG podaných k Tribunálu, které je třeba přezkoumat před analýzou problémů týkajících se věci samé, vznesených v kasačních opravných prostředcích podaných IMG.

37. Vzájemnými kasačními opravnými prostředky ve věcech C‑183/17 P a C‑184/17 P ( 29 ) se Komise domáhá zrušení napadených rozsudků z důvodu, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 a dopis ze dne 8. května 2015 představují napadnutelné akty ve smyslu článku 263 SFEU a že žaloby na neplatnost, které proti nim podala IMG, jsou tudíž přípustné.

38. IMG v odpovědi tvrdí, že odmítnutí námitek nepřípustnosti Tribunálem je opodstatněné. Tento názor sdílím z následujících důvodů.

1. K závazným právním účinkům dotčených aktů

39. Na podporu svých tvrzení Komise zaprvé vytýká Tribunálu, že rozhodl, že rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 a dopis ze dne 8. května 2015 měly závazné právní účinky ovlivňující zájmy IMG, kdežto podle uvedeného orgánu tomu tak nebylo.

40. Připomínám, že podle ustálené judikatury Soudního dvora a Tribunálu jsou způsobilé být předmětem žaloby na neplatnost podle článku 263 SFEU všechny akty unijních orgánů, které mají závazné právní účinky, které mohou ovlivnit zájmy třetích dotčených osob tím, že podstatným způsobem mění jejich právní postavení. Pro účely určení, zda akt vyvolává takové účinky, je třeba se zabývat zejména jeho předmětem, obsahem a podstatou, jakož i skutkovým a právním rámcem, jehož je součástí, přičemž je v zásadě lhostejné, v jaké formě je přijat ( 30 ).

41. Ve věci C‑183/17 P, týkající se rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014, Komise v podstatě tvrdí, že subjekt, jemuž tento orgán svěřil úkol rozpočtového plnění, jako je IMG, nemůže napadnout akt typu uvedeného rozhodnutí, který do budoucnosti uvedený úkol svěřuje jinému subjektu, v projednávané věci GIZ ( 31 ).

42. Podle Komise se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že změna provedená rozhodnutím ze dne 16. prosince 2014 měla právní následek spočívající ve zbavení IMG možnosti uzavřít dohodu o pověření, která jí byla dána původním prováděcím rozhodnutím. Zaprvé tvrdí, že ze znění článku 84 nařízení č. 966/2012 ( 32 ) plyne, že rozhodnutí o financování přijaté na uvedeném základě, jako je rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014, je aktem čistě interní povahy, který předchází případnému rozpočtovému či právnímu závazku týkajícímu se výdajů ( 33 ) a který tedy nemá žádné závazné právní účinky vůči třetím osobám. Zadruhé tvrdí, že pouhá zmínka o IMG v původním prováděcím rozhodnutí jí nedává nárok na uzavření dohody o pověření ( 34 ), takže změna uvedeného aktu v důsledku nahrazení GIZ, jako subjektem určeným za účelem uzavření takové dohody, mohla mít na situaci IMG pouze skutkové účinky, a nikoli právní. Zatřetí tvrdí, že Tribunál v projednávaném případě nesprávně uplatnil judikaturu, která se týká veřejných zakázek, zatímco režim nepřímého řízení stanovený unijními finančními předpisy je velmi specifický.

43. Mám nicméně za to, že různé výtky formulované Komisí jsou zčásti neopodstatněné a zčásti nepřípustné. Na jedné straně totiž Tribunál podle mého názoru právem rozhodl, že rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 nelze považovat za akt interní povahy ( 35 ), neboť uvedené rozhodnutí má za cíl právě zbavit IMG možnosti uzavřít dohodu o pověření s Komisí na základě ustanovení nařízení č. 966/2012 ( 36 ), a mám za to, že judikatura uplatňovaná Komisí nemůže vést k jinému závěru ( 37 ). Na druhé straně, ačkoli je nesporné, že IMG zajisté nikdy nenabyla práva na uskutečnění této možnosti, nic to nemění na tom, že právním účinkem sporného rozhodnutí bylo zbavení, s určitostí a konečnou platností, dotčené osoby takové příležitosti, neboť nahrazení GIZ za IMG vedlo k tomu, že IMG ztratila postavení subjektu případně pověřeného prováděním rozpočtu dotčeného projektu ( 38 ). Konečně ohledně posledního výše uvedeného argumentu, který vychází z údajně nesprávného uplatnění judikatury specifické pro veřejné zakázky, stačí podle mě konstatovat, že jej Komise zjevně dostatečně neodůvodnila ( 39 ), aby jej mohl Soudní dvůr zohlednit ( 40 ).

44. Mimoto ve věci C‑184/17 P, týkající se dopisu ze dne 8. května 2015, Komise v podstatě tvrdí, že pověřený subjekt jako IMG nemůže napadnout akt takového druhu, jako je uvedený dopis, kterým uvedený orgán danému subjektu naznačil, že mu již nesvěří úkoly rozpočtového plnění, dokud nenastane naprostá jistota ohledně jeho právního postavení ( 41 ).

45. Podle Komise měl sporný dopis vůči IMG čistě skutkové účinky, nikoli právní, a navíc pouze potenciální, a nikoli skutečné. Uvádí, že se v dopise omezila na naznačení svého úmyslu s IMG neuzavírat dohody v rámci režimu nepřímého řízení použitelného na mezinárodní organizace podle nařízení č. 966/2012 ( 42 ), dokud existují pochybnosti o jejím právním postavení. Dodává, že posledně uvedená neměla na uzavření dohod nárok, jelikož to závisí na vůli Komise, a už vůbec neměla nárok na uzavření dohod podle dotřeného zvláštního postupu, který je vyhrazen jen některým organizacím.

46. Nicméně v souladu s výše provedenou analýzou rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 konstatuji, že dopis ze dne 8. května 2015 měl pro postavení IMG závazné právní účinky, a nikoli pouze skutkové či potenciální, neboť Komise v něm vyjádřila svoji skutečnou vůli neuzavřít s ní nové dohody o pověření ( 43 ), což je akt s povahou rozhodnutí, který bezprostředně a přímo ukončil jakoukoli možnost, že úkoly rozpočtového plnění budou svěřeny IMG jako mezinárodní organizaci, a to až do nového rozhodnutí.

47. Mám proto za to, že Tribunál se ve dvou napadených rozsudcích nedopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 a dopis ze dne 8. května 2015 měly závazné právní účinky podstatně ovlivňující zájmy IMG, a že tudíž dva akty dotčené žalobami podanými IMG byly z toho titulu napadnutelné na základě článku 263 SFEU.

2. K nepotvrzující povaze dotčených aktů

48. Zadruhé, pouze ve věci C‑183/17 P Komise vytýká Tribunálu, že odmítl druhou námitku nepřípustnosti, kterou vznesla. V tomto ohledu mu vytýká, že měl za to, že sporné rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 nepředstavovalo pouze akt potvrzující dopis ze dne 25. dubna 2014, kterým Komise informovala IMG o přijetí zajišťovacích opatření k datu 26. února 2014. IMG má za to, že Tribunál námitku nepřípustnosti odmítl právem. To je také můj názor.

49. Zaprvé podle Komise měl Tribunál nesprávně za to, že se objevila „nová skutečnost“ spočívající v tom, že rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014„s konečnou platností“ vyloučilo možnost IMG případně uzavřít dohodu o pověření, ačkoli ji dopis ze dne 25. dubna 2014 vyloučil „dočasně“ nebo „provizorně“ ( 44 ).

50. V tomto ohledu připomínám, že z ustálené judikatury plyne, jednak že je nepřípustná žaloba na neplatnost podaná proti aktu, který pouze potvrzuje jiné rozhodnutí, které nabylo právní moci ( 45 ), a jednak, že tomu tak je v případě, že sporný akt neobsahuje ve srovnání s předchozím rozhodnutím žádné nové faktické či právní skutečnosti ( 46 ). V takovém případě totiž dotčený akt nemá závazné právní účinky nezávislé na závazných právních účincích rozhodnutí, které potvrzuje ( 47 ).

51. V projednávaném případě může prima facie protiřečit napadenému rozsudku, jak uvádí Komise, že sporné rozhodnutí bylo přijato v rámci stejných skutkových okolností jako zajišťovací opatření přijatá dříve, tedy z důvodu existujících pochybností o postavení mezinárodní organizace IMG, takže dotčené rozhodnutí neobsahovalo nové skutečnosti ( 48 ). Zdá se mi však nezpochybnitelné, že v období mezi přijetím dotčených aktů nastala řada událostí představujících nové skutečnosti, a to zejména skutečnost, že Komise dne 15. prosince 2014 obdržela závěrečnou zprávu OLAF ( 49 ).

52. Především mám za to, že Tribunál správně konstatoval, že uvedená zajišťovací opatření skutečně byla odlišná od rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014, a to podle mého názoru jak s ohledem na jejich právní povahu, tak na jejich důsledky. Jak Tribunál uvedl, zajišťovací opatření měla účinky spočívající v pouze dočasném pozastavení ( 50 ) možnosti IMG případně uzavřít s Komisí dohodu o pověření, zatímco sporné rozhodnutí tuto možnost trvale vyloučilo a za IMG nahradilo GIZ ( 51 ). Sporné rozhodnutí se tedy neomezuje na potvrzení podstaty předchozího aktu, ale vykazuje nové skutečnosti ve smyslu výše připomenuté judikatury, neboť jeho předmět a právní dosah se liší od předmětu a dosahu zajišťovacích opatření ( 52 ), o kterých byla IMG informována dopisem ze dne 25. dubna 2014.

53. Zadruhé Komise uvádí, že i kdyby uvedený dopis a rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 byly přijaty v různých správních řízeních a spočívaly na různých právních základech, jak uvedl Tribunál ( 53 ), takové konstatování je irelevantní, neboť druhý z uvedených aktů je pouze přímým a automatickým důsledkem prvního aktu.

54. Tento náhled nesdílím, neboť mám za to, že v souladu s kritérii pro posouzení, která opakovaně zohledňuje jak Soudní dvůr, tak Tribunál ( 54 ), sporné rozhodnutí patří do jiného normativního rámce a má autonomní právní účinky, ve srovnání s dříve přijatými opatřeními, která tedy nemohou být považována za opatření jednoduše potvrzená sporným rozhodnutím.

55. Rozsudek napadený ve věci C‑183/17 P totiž podle mě právem zdůraznil, že Komise přijala dotčená zajišťovací opatření v rámci vyšetřování OLAF týkajícího se postavení mezinárodní organizace IMG a na základě ustanovení nařízení č. 883/2013 týkajících se provádění takového vyšetřování ( 55 ), zatímco sporné rozhodnutí bylo přijato v rámci financování ročního akčního programu 2013 pro Myanmar (Barmu) ze všeobecného unijního rozpočtu a na základě ustanovení nařízení č. 966/2012 o finančních pravidlech použitelných na uvedený rozpočet. Dále Tribunál správně uvedl, že sporné rozhodnutí skutečně vykazovalo novou skutečnost ( 56 ), neboť pouze žaloba na neplatnost podaná proti němu umožnila IMG napadnout legalitu opatření týkajících se nikoli vyšetřování OLAF s ohledem na ustanovení nařízení č. 883/2013, ale případného poskytnutí finančních prostředků v rámci uvedeného akčního programu s ohledem na ustanovení nařízení č. 966/2012 ( 57 ).

56. Mám tedy v rozporu s tvrzeními Komise za to, že rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 vůbec není přímým a nezbytným prodloužením zajišťovacích opatření oznámených IMG dopisem ze dne 25. dubna 2014 ( 58 ).

57. S ohledem na uvedené skutečnosti mám za to, že napadené rozsudky ve věcech C‑183/17 P a C‑184/17 P nejsou stiženy nesprávným právním posouzením z důvodu, že Tribunál odmítl námitky nepřípustnosti vznesené Komisí v prvním stupni. Vzhledem k tomu, že oba akty napadené před tímto soudem ( 59 ) jsou skutečně napadnutelné, žaloby na neplatnost proti nim podané IMG musely být prohlášeny za přípustné, jak Tribunál podle mě právem rozhodl. Mám tudíž za to, že vzájemné kasační opravné prostředky podané Komisí v projednávaných věcech nelze přijmout.

B. K opodstatněnosti rozhodnutí přijatých ve vztahu k postavení IMG s ohledem na unijní finanční předpisy (druhé důvody kasačních opravných prostředků ve věcech C‑183/17 P a C‑184/17 P)

58. Druhými důvody kasačních opravných prostředků podaných ve věcech C‑183/17 P a C‑184/17 P, které vycházejí z porušení unijních finančních předpisů, z porušení povinnosti uvést odůvodnění, jakož i ze zkreslení údajů obsažených ve spise, IMG v podstatě tvrdí, že Tribunál nesprávně rozhodl, že rozhodnutí Komise ze dne 16. prosince 2014 a dopis Komise ze dne 8. května 2015 byly řádně odůvodněny existujícími pochybnostmi o postavení IMG jako mezinárodní organizace.

59. V obhajobě Komise tvrdí, že uvedené důvody jsou nepřípustné, nebo zjevně neopodstatněné. Mám za to, že uvedené důvody jsou přípustné, ale neopodstatněné s ohledem na následující úvahy týkající se především argumentů IMG, které se mi zdají nejdůležitější ( 60 ), a dále těch, které považuji za méně významné.

1. K hlavní části druhých důvodů kasačních opravných prostředků ve věcech C‑183/17 P a C‑184/17 P

60. Podle uvedených důvodů IMG vytýká Tribunálu hlavně to, že neprovedl přiměřený přezkum nesrovnalostí, které vytkla Komisi v obou projednávaných věcech. Především IMG tvrdí, že odůvodnění napadených rozsudků je nesprávné, neboť dotčená osoba neměla před přijetím sporných aktů přístup k prohlášením států, která přijal OLAF ( 61 ). Dále tvrdí, že odůvodnění uvedených rozsudků bylo neúplné, neboť Tribunál nevysvětlil, proč s ohledem na relevantní ustanovení unijních finančních předpisů ( 62 ) dostačuje, že pět států zpochybnilo postavení IMG jako „mezinárodní organizace“, k odůvodnění toho, že jí v napadených aktech bylo toto postavení odepřeno ( 63 ).

61. V obhajobě Komise tvrdí, že uvedené výtky jsou nepřípustné, ve stadiu kasačního opravného prostředku, protože jednak nevznášení právní, ale skutkové otázky, a jednak uvádí argumenty nevznesené v prvním stupni, a tedy nové. Dodává, že v každém případě za předpokladu, že by tyto výtky byly přípustné, byly by zjevně neopodstatněné, protože žaloby před Tribunálem se netýkaly otázky, zda IMG je či není mezinárodní organizace ve smyslu unijní finanční úpravy ( 64 ), ale měly za cíl určit, zda s ohledem na existující pochybnosti o právním postavení IMG spadaly sporné akty do posuzovací pravomoci, kterou disponuje Komise za účelem provádění unijního rozpočtu.

62. Mám za to, že zaprvé výtky uvedené v dotčené části druhých důvodů jsou přípustné, neboť jak uvedla IMG v replice, argumentace uvedená v tomto rámci není ani skutková, ani nová. Na jedné straně totiž tato argumentace spočívá na údajném porušení právního ustanovení, neboť ve vztahu k unijním finančním předpisům zpochybňuje právní opodstatněnost odůvodnění uvedeného v napadených rozsudcích za účelem zamítnutí žalob podaných IMG. Na druhé straně v podstatě přebírá tezi, kterou IMG uvedla již v prvním stupni, tedy že Komise porušila uvedené předpisy přijetím sporných aktů ( 65 ).

63. Zadruhé ohledně věci samé sdílím názor Komise, podle kterého je teze hájená IMG nesprávná, neboť ani Komise, a tudíž ani Tribunál nerozhodl o tom, zda IMG má či nemá postavení „mezinárodní organizace“, přičemž mám za to, že neexistence právní kvalifikace je klíčová. Tribunál ve skutečnosti přezkoumal, zda s ohledem na pochybnosti existující v tomto ohledu, mohla Komise právoplatně rozhodnout, tedy aniž by se dopustila zjevně nesprávného posouzení či nesprávního právního posouzení, že úkoly rozpočtového plnění již nesvěří IMG jako mezinárodní organizaci, dokud nebudou tyto pochybnosti rozptýleny ( 66 ). V částech napadených rozsudků, které zde kritizuje navrhovatelka, Tribunál soustředí přezkum na otázku, zda Komise s ohledem na existenci pochybností o postavení IMG jako mezinárodní organizace a z toho plynoucích důsledků mohla či nemohla překročit meze své posuzovací pravomoci a porušit podmínky stanovené použitelnými ustanoveními unijních finančních předpisů ( 67 ). Tribunál na tyto otázky odpověděl záporně a odůvodnil to podle mého názoru právně dostačujícím způsobem.

64. S ohledem na takto vymezený předmět řízení v prvním stupni se mi zdá nepotřebné, až zbytečné přezkoumávat výtky IMG spočívající v tom, že Tribunál nezohlednil, že splnila dvě podmínky požadované pro postavení „mezinárodní organizace“ ve smyslu uvedených předpisů ( 68 ), navzdory dotčeným prohlášením některých států, které jsou údajně členy či bývalými členy daného subjektu, neboť pouze pět států z šestnácti ( 69 ) vyjádřilo v tomto ohledu námitku ( 70 ). Mám totiž za to, že tyto faktory v žádném případě nemohou prokázat, že se Komise dopustila právního pochybení, když vyjádřila pochybnosti o postavení IMG jako mezinárodní organizace a vyvodila z toho výše uvedené důsledky. Mám mimoto za to, že se Tribunál nedopustil nesprávného použití pravomoci přezkumu, když dospěl k závěru, že s ohledem na důkazy obsažené ve spisu ( 71 ) bylo legitimní a legální rozhodnutí Komise nesvěřovat IMG úkoly rozpočtového plnění IMG, v každém případě jako preventivní opatření, dokud nebude vyřešena otázka jejího právního postavení.

65. Zatřetí ohledně úvodních argumentů IMG, podle kterých se pochybnosti Komise zakládají na skutečnostech vycházejících z vyšetřování OLAF, ačkoli se k nim IMG nemohla včas vyjádřit ( 72 ), se omezím na konstatování, že uvedené argumenty se netýkaly porušení unijních finančních předpisů, které jsou jádrem této části druhých důvodů, ale dodržování práva na obhajobu, které bude přezkoumáno v rámci dalších důvodů vznesených v projednávaných věcech ( 73 ), jelikož tato problematika představuje jejich hlavní předmět.

66. S ohledem na všechny uvedené úvahy mám za to, že výtky vznesené IMG v rámci výše analyzované části druhých důvodů kasačních opravných prostředků ve věcech C‑183/17 P a C‑184/17 P jsou neopodstatněné.

2. K doplňujícím částem druhých kasačních opravných prostředků ve věcech C‑183/17 P a C‑184/17 P

67. Zaprvé na začátku druhých důvodů kasačních opravných prostředků ve věcech C‑183/17 P a C‑184/17 P IMG v podstatě tvrdí, že odůvodnění uvedené Tribunálem v napadených rozsudcích spočívalo na důvodech stižených nesrovnalostí, neboť uvedený soud se dopustil nesprávného právního posouzení a zkreslil skutečnosti uvedené ve spisu ( 74 ). Tvrdí, že Tribunál napadeným aktům přiřadil nesprávné odůvodnění v uvedených věcech, tedy rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 a dopis ze dne 8. května 2015.

68. Poznamenávám, jak uvádí sama IMG a zpochybňuje Komise, že jde o argument opakující výtky formulované již v rámci prvních důvodů kasačních opravných prostředků podaných v obou věcech, které nejsou předmětem tohoto stanoviska. Uvádím pouze, že mám za to, že v částech citovaných IMG ( 75 ) zamýšlel Tribunál uvést nikoli odůvodnění obsažené v aktech samotných, jak tvrdí navrhovatelka, ale kontext, do kterého akty patří, konkrétně za účelem zdůraznění skutečnosti, kterou Komise oznámila IMG před přijetím uvedených aktů, že má pochybnosti o jejím právním postavení ( 76 ). Tvrzení o údajné nesrovnalosti odůvodnění napadených rozsudků, na které se zaměřuje IMG, je tedy zjevně neopodstatněná, neboť podle mě jde o nesprávný výklad uvedených rozsudků.

69. Zadruhé podle druhého důvodu kasačního opravného prostředku ve věci C‑184/17 P IMG uplatňuje zkreslení údajů obsažených ve spise ( 77 ) nepříznivě zasahující do jejího právního postavení a vytýká Tribunálu, že měl za to, že nepředložila dostatečné důkazy rozptylující pochybnosti vyjádřené Komisí, ačkoli Komisi a poté Tribunálu předložila řadu dokumentů směřujících k prokázání, že uvedené pochybnosti nebyly opodstatněné. Navrhovatelka tvrdí, že z osmi dokumentů, na které poukázala, plyne, že „pět dotčených států[ ( 78 )] podepsalo zakládající akt IMG; že Norsko podepsalo stanovy IMG; že Norsko, Belgie a Portugalsko se účastnily setkání řídícího orgánu IMG. Mimoto bylo dvakrát potvrzeno předsedou setkání ze dne 25. listopadu 1994, že pět uvedených členských států podepsalo zakládající akt IMG a žádný ze států neoznámil, že z IMG vystupuje ( 79 )“. Komise tuto výtku odmítá a zpochybňuje nejen postoj hájený navrhovatelkou, ale také analýzu uvedených dokumentů, kterou IMG provedla ( 80 ).

70. Z ustálené judikatury plyne, že v rámci kasačního opravného prostředku nemůže posouzení ze strany Tribunálu důkazní síly údajů ve spise být zpochybněno před Soudním dvorem, s výhradou porušení pravidel v oblasti důkazního břemene a správy důkazů a zkreslení důkazů. Mimoto navrhovatel nemůže pod námitkou zkreslení údajů ve spise předložených Tribunálu ve skutečnosti skrývat skutečný úmysl dosáhnout jejich nového posouzení, a zejména hodnoty, jaká jim má být přisuzována, neboť to nepodléhá pravomoci Soudního dvora ( 81 ).

71. V projednávané věci se zdá, že v kritizovaných bodech 102 a 106 rozsudku ve věci T‑381/15 měl Tribunál v podstatě za to, že s ohledem na důkazy předložené IMG, nebylo právně dostačujícím způsobem prokázáno, že dotčené státy se skutečně nadále považovaly za její členy, bez ohledu na prohlášení učiněné před OLAF. Mám za to, že posouzení uvedených důkazů provedené Tribunálem za účelem posouzení jejich důkazní síly nevykazuje žádné zkreslení jejich obsahu, a konkrétně IMG neuvedla žádnou věcnou nepřesnost v Tribunálem provedeném výkladu.

72. Zatřetí, stále ve věci C‑184/17 P IMG tvrdí, že Tribunál nesplnil povinnost uvést odůvodnění, a uvádí, že napadený rozsudek obsahoval jednak protichůdné důvody ohledně neexistence vlivu zaujetí stanoviska Komise před vyšetřováním OLAF a jednak diskutabilní důvody týkající se zpochybnění financial backing (finanční záruka) IMG poté, co některé státy vyjádřily námitky ( 82 ).

73. Připomínám, že podle ustálené judikatury Tribunál není povinen odůvodnit každou svoji volbu, pokud na podporu svého rozhodnutí použije určitý důkaz, kdežto jiný nikoli. Nicméně z odůvodnění rozsudku musí jasně a jednoznačně plynout úvahy Tribunálu, aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody přijatého rozhodnutí a Soudní dvůr mohl provést svůj soudní přezkum ( 83 ).

74. V projednávané věci poznamenávám k první výše uvedené výtce týkající se bodu 105 rozsudku ve věci T‑381/15, který vyřazuje z kontextu, že s ohledem na předchozí body sporného výňatku ( 84 ) se zdá jednoznačné, že Tribunál zamýšlel odmítnout argument IMG vycházející z toho, že Komise ji dříve považovala za mezinárodní organizaci, a uvedl, že toto stanovisko předcházelo pochybnostem plynoucím z vyšetřování OLAF, které vedly Komisi k tomu, že změnila stanovisko, a jsou klíčové pro závěr vyvozený Tribunálem. Skutečnost, že podle výtky IMG údajně Tribunál nezohlednil skutečnosti sdělené IMG během vyšetřování OLAF, nelze podle mého názoru považovat za kontradikci, ani nemůže zpochybnit dostatečnost odůvodnění v dotčeném bodě ( 85 ). Tuto výtku je tedy třeba odmítnout.

75. K druhé výše uvedené výtky týkající se bodů 102 a 108 téhož rozsudku poznamenávám, že IMG v podstatě vytýká Tribunálu, že měl za to, že prohlášení států zpochybňující jejich členství v IMG musí být překážkou její kvalifikace jako mezinárodní organizace, protože ji to připraví o jejich finanční podporu, ačkoli podle IMG není s ohledem na finanční nařízení z roku 2012 uvedený parametr podmínkou požadovanou pro získání takové kvalifikace ( 86 ). Podle mého názoru však z přezkumu kritizovaných dvou bodů plyne, že Tribunál takové odůvodnění nevyjádřil ( 87 ) a uplatněné odůvodnění je samo o sobě jasné a odůvodňuje závěr, který má podporovat, takže uvedená výtka je zjevně neopodstatněná.

76. Podle mého názoru z výše uvedeného plyne, že body napadeného rozsudku dotčené uvedenými dvěma výtkami nejsou stiženy porušením povinnosti uvést odůvodnění.

77. Závěrem mám za to, že druhé důvody kasačních opravných prostředků podaných IMG ve věcech C‑183/17 P a C‑184/17 P musí být odmítnuty jako neopodstatněné.

C. K rozsahu práva na obhajobu uplatňovaného IMG (čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑183/17 P a třetí důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑184/17 P)

78. Mám za to, že argumenty vycházející z údajného porušení práva na obhajobu uvedené IMG v rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku ve věci C‑183/17 P a třetího důvodu ve věci C‑184/17 P, musí být předmětem doplňující, avšak oddělené analýzy, jelikož jejich znění vykazují některé společné, ale také odlišné body.

1. Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku ve věci C‑183/17 P

79. Čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku ve věci C‑183/17 P IMG vytýká Tribunálu, že se v napadeném rozsudku ( 88 ) dopustil porušení zásady řádné správy a porušení práva být vyslechnut ( 89 ). Stejně jako Komise, která tuto argumentaci odmítá v kasační odpovědi ( 90 ), mám za to, že uvedený důvod je z následujících důvodů neopodstatněný.

80. Zaprvé IMG odkazuje na rozsudek Tribunálu týkající se práva každého být vyslechnut před přijetím rozhodnutí nepříznivě zasahujícího do jeho právního postavení ( 91 ) a tvrdí, že v projednávané věci nebyla informována o přesných důvodech, proč Komise pochybovala o jejím postavení jako mezinárodní organizace, a neměla příležitost představit svůj pohled na věc před tím, než Komise přijala sporné rozhodnutí, tedy rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014.

81. Připomínám, že právo být vyslechnut je zakotveno v článku 41 de Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), který zaručuje právo na řádnou správu. Podle odstavce 2 písm. a) uvedeného článku 41 toto právo zahrnuje především právo každého být vyslechnut před přijetím jemu určeného individuálního opatření, které by se jej mohlo nepříznivě dotknout. Podle ustálené judikatury to znamená, že adresát rozhodnutí nepříznivě zasahujícího do jeho právního postavení musí mít možnost účelně vyjádřit stanovisko ke skutečnostem, na kterých správní orgán zamýšlí založit své rozhodnutí, tak, aby jeho ústní či písemné vyjádření mohl případně ovlivnit obsah daného rozhodnutí, nebo dokonce zpochybnit jeho přijetí ( 92 ).

82. V projednávaném případě mám za to, že Tribunál, po důkladné analýze skutkových okolností a aniž se dopustil nesprávného právního posouzení, rozhodl, že Komise dostatečně informovala IMG o původu svých pochybností týkajících se jejího právního postavení a platně jí ve stadiu před přijetím sporného rozhodnutí poskytla příležitost uvést argumenty v rámci různých dopisů týkajících se dané věci, a že právo IMG být vyslechnuta tedy bylo dodrženo ( 93 ).

83. Zadruhé IMG vytýká Tribunálu, že nenastolil rovnováhu mezi zachováním důvěrnosti vyšetřování OLAF a zaručením základního práva IMG být vyslechnuta. Má za to, že Tribunál nesprávně usoudil, že zachování důvěrnosti může odůvodnit, proč Komise neposkytla IMG závěrečnou zprávu OLAF, k níž měla Komise přístup těsně před přijetím rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 ( 94 ). Konkrétně IMG odkazuje na bod 142 rozsudku ve věci T‑29/15, který zmiňuje „nové skutečnosti“ uvedené Komisí.

84. V tomto ohledu uvádím, ve vztahu k výše připomenutému právu být vyslechnut ( 95 ), že čl. 41 odst. 2 písm. b) Listiny zaručuje právo každého na přístup ke spisu, který se jej týká, při respektování oprávněných zájmů důvěrnosti a profesního a obchodního tajemství. Nařízení č. 883/2013 týkající se vyšetřování OLAF přitom v čl. 10 odst. 1 až 3 stanoví, že informace předané nebo získané v rámci vnějšího vyšetřování v jakékoli formě jsou chráněny a unijní orgány zaručí dodržování důvěrnosti těchto informací. Navíc čl. 11 odst. 3 až 5 uvedeného nařízení stanoví předání vyšetřovací zprávy OLAF příslušným vnitrostátním orgánům či dotčeným institucím, avšak žádné ustanovení nařízení nestanoví předání zprávy osobě, které se vyšetřování týká ( 96 ). Tribunál právem opakovaně uvedl, že ve věcech týkajících se podobné problematiky z právního rámce použitelného na OLAF plyne, že pouze pokud orgány, které jsou příjemci zprávy OLAF mají v úmyslu přijmout akty nepříznivě zasahující do právního postavení osoby, které se vyšetřování týká, na základě takové zprávy, musí v souladu s procesními použitelnými pravidly dát uvedené osobě přístup k dané zprávě, který jí umožní výkon práva na obhajobu ( 97 ).

85. V projednávané věci C‑183/17 P mám za to, že v rozsahu, v němž Komise zamýšlela založit rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 – nepříznivě zasahující do právního postavení IMG ( 98 ) – přímo na závěrečné zprávě OLAF ( 99 ), měla IMG umožnit přístup k obsahu uvedené zprávy a umožnit jí přednést svoji obhajobu ( 100 ), zejména pokud se ukázalo, že dokument obsahoval nové skutečnosti, které vůči ní mohla Komise použít.

86. Především však poznamenávám, že ze znění napadeného rozsudku se zdá, že Tribunál opakovaně uvedl, že je třeba nalézt rovnováhu mezi případným sdělením „nových skutečností“ ze strany Komise a potřebou zachovat důvěrnost vyšetřování OLAF, a to nikoli s ohledem na závěrečnou zprávu OLAF, jak uvádí IMG v kasačním opravném prostředku, ale s ohledem na dopis ze dne 25. dubna 2014 ( 101 ). Přitom poznamenávám, že uvedený dopis Komise zaslala IMG v okamžiku, kdy dosud probíhalo vyšetřování OLAF a ochrana důvěrnosti byla tedy obzvláště nutná. Navíc z konstatování Tribunálu plyne jednak, že dopis ze dne 25. dubna 2014 uvádí, že „nové skutečnosti“ plynoucí z vyšetřování pouze potvrdily pochybnosti o postavení IMG, které již Komise vyjádřila ( 102 ), a jednak, že IMG navíc před Tribunálem nezpochybnila, že Komise měla na základě článku 10 nařízení č. 883/2013 povinnost zachovat důvěrnost, a tudíž nezveřejnit podrobností uvedených nových skutečností ( 103 ).

87. Mimoto a v každém případě měl Tribunál podle mě správně za to, že navzdory údajně omezené povaze informací předaných Komisí IMG, je skutečností, že IMG znala důvody, proč bylo rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 přijato, zejména díky dopisu ze dne 25. dubna 2014 ( 104 ), a to s přesností dostačující k tomu, aby mohla předložit svojí obhajobu před přijetím uvedeného rozhodnutí, pokud by to měla v úmyslu ( 105 ). Jak už totiž zdůraznili jiní generální advokáti ( 106 ), přístup k informacím v držení unijního orgánu není sám o sobě cílem, ale má umožnit dotčené osobě se hájit, takže akt nemůže být zrušen, pokud je konstatováno, že údajná nesrovnalost neměla vliv na výkon práva na obhajobu. Dodávám, že posouzení skutkových okolností provedené Tribunálem v tomto ohledu nemůže tento kasační opravný prostředek zpochybnit, jelikož na této úrovni nebylo prokázáno ani tvrzeno, žádné zkreslení ( 107 ).

88. Z toho důvodu mám za to, že napadený rozsudek, a zejména jeho bod 142, který IMG v tomto ohledu zejména kritizuje, obsahuje odůvodnění nestižené nesprávným právním posouzením, když odkazuje na požadovanou rovnováhu mezi důvěrností vyšetřování OLAF a možností dotčené osoby vykonávat právo na obhajobu.

89. Zatřetí IMG kritizuje konkrétně odůvodnění uvedené Tribunálem v bodě 143 rozsudku ve věci T‑29/15, a to ze tří úhlů. Zaprvé uvádí porušení povinnosti řádné správy ohledně takzvaného přímého spojení mezi opatřeními přijatými Komisí a sporným rozhodnutím. Zadruhé opakuje argument, podle kterého Komise porušila její právo být ohledně údajných pochybností vyslechnuta před přijetím rozhodnutí. Zatřetí IMG tvrdí, že měla před Tribunálem prokázat, nikoli že výsledek řízení by se lišil, ale pouze že mohl být odlišný, kdyby měla možnost uplatnit svůj úhel pohledu.

90. Ohledně první výtky nesouhlasím s analýzou IMG, podle které Tribunál nesprávně rozhodl, že rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 bylo „přímým důsledek“ aktů, které mu předcházely ( 108 ), zatímco podle navrhovatelky byly uvedené akty a poté rozhodnutí přijaty v rozsahu několika měsíců, přičemž mezitím Komise obdržela závěrečnou zprávu OLAF a nemohla zaujmout jasné stanovisko ve stadiu zajišťovacích opatření přijatých dříve. Zdá se mi totiž, že v bodě 143 napadeného rozsudku se Tribunál ve skutečnosti právem omezil na konstatování, že sporné rozhodnutí přímo vyplývalo z pochybností týkajících se právního postavení IMG, o kterých již IMG věděla ( 109 ), a že tedy IMG byla informována o tom, že v případě neexistence informací z její strany umožňujících pochybnosti rozptýlit jí nebude moci být svěřen výkon úkolů rozpočtového plnění pro projekt dotčený v původním prováděcím rozhodnutí.

91. Ohledně druhé výtky týkající se práva IMG na obhajobu postačí konstatovat, že je z výše uvedených důvodů neopodstatněná ( 110 ).

92. Ohledně třetí výtky, podle které Tribunál údajně požadoval, aby IMG prokázala skutečný dopad údajného porušení práva být vyslechnuta na výsledek dotčeného řízení, zatímco judikatura ( 111 ) ukládá pouze předložit důkaz o možném dopadu, mám za to, že Tribunál se nedopustil nesprávního právního posouzení. Podle ustálené judikatury, na kterou odkazuje Tribunál, přísluší soudu, aby v případě nesrovnalostí ověřil, zda v závislosti na skutkových a právních okolnostech projednávané věci mohlo řízení mít jiný výsledek, kdyby daná nesrovnalost neexistovala a žalobce mohl lépe zajistit svoji obhajobu ( 112 ). V důsledku toho Tribunál mohl v napadeném rozsudku správně rozhodnout ( 113 ), v rámci svébytného posouzení skutečností, že nebylo prokázáno, ani s ohledem na argumenty IMG, ani na skutečnosti v soudním spise, že výsledek řízení mohl být odlišný, kdyby Komise specificky informovala IMG o svém úmyslu přijmout rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014.

93. S ohledem na všechny uvedené úvahy mám za to, že čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vznesený ve věci C‑183/17 P musí být odmítnut jako neopodstatněný.

2. Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku ve věci C‑184/17 P

94. Ve věci C‑184/17 P třetí důvod kasačního opravného prostředku vznesený IMG ( 114 ) zčásti kopíruje výše uvedený čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑183/17 P, neboť vychází z porušení práva na obhajobu, které je tvrzeno na základě podobných argumentů, jako byly uvedeny v uvedeném čtvrtém důvodu, ale navíc vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění a zkreslení důkazů, které nejsou uváděny ve věci C‑183/17 P ( 115 ). Stejně jako Komise ( 116 ) mám za to, že dotčený třetí důvod je z následujících důvodů neopodstatněný.

95. Zaprvé IMG v podstatě vytýká Tribunálu, že nevyvodil důsledky ze svého vlastního konstatování, podle kterého Komise nemohla přijmout rozhodnutí plynoucí z dopisu ze dne 8. května 2015 dříve, než umožní IMG se seznámit se závěrečnou zprávou OLAF.

96. S ohledem na výše uvedenou judikaturu týkající se možnosti přístupu k důvěrným dokumentům vypracovaným OLAF ( 117 ) mám za to, že důvody Tribunálu nejsou rozporné a že se při posouzení skutečností nedopustil zkreslení ( 118 ), takže mohl rozhodnout, že závěrečná zpráva OLAF měla jistě být předem Komisí oznámena IMG ( 119 ), ale že za okolností projednávané věci zjištěná nesrovnalost nicméně nemohla mít určující vliv na právo IMG na obhajobu, jelikož IMG měla opakovaně a před zasláním sporného dopisu příležitost předložit vyjádření k pochybnostem týkajícím se jejího právního postavení ( 120 ).

97. Zadruhé IMG tvrdí, že by mohla uvést argumenty ke skutečnostem, na kterých Komise zamýšlela založit rozhodnutí, až po zohlednění návrhu samotného rozhodnutí ( 121 ).

98. Nicméně v rozporu s tím, na čem IMG trvá v projednávané věci C‑184/17 P, se mi nezdá, že by z relevantní judikatury plynulo, že právo být vyslechnuta před přijetím rozhodnutí nepříznivě zasahujícího do jejího právního postavení znamená, že by mohla uplatnit svůj pohled na skutečnosti, na kterých administrativa zamýšlí založit své rozhodnutí, a nikoli rovněž na obsah zamýšleného rozhodnutí, takže by jí musel předem být předložen návrh rozhodnutí ( 122 ).

99. Zatřetí IMG tvrdí, že nepřísluší jí, ale Komisi, aby prokázala, že výsledek mohl být odlišný, kdyby přijeté sporného rozhodnutí nebylo stiženo dotčenou nesrovnalostí ( 123 ).

100. Podle mého názoru však z judikatury uvedené v napadeném rozsudku a nyní připomenuté ( 124 ) plyne, že pokud má soud podezření na procesní nesrovnalost, musí ověřit, zda by dotčené řízení mohlo vést k jinému výsledku, kdyby k nesrovnalosti nedošlo, a to s ohledem na specifické okolnosti dotčené věci, jakož i s ohledem na všechny důkazy předložené k přezkumu, a konkrétně ty, které předložil účastník řízení poukazující na danou nesrovnalost ( 125 ). Zdá se mi přitom, že část napadeného rozsudku, kterou konkrétně IMG v tomto ohledu kritizuje, obsahuje důkladnou analýzu argumentů, které předložila Tribunálu, jakož i údajů ze soudního spisu ( 126 ), přičemž Tribunál z této analýzy mohl vyvodit, aniž se dopustil nesprávného právního posouzení, že nebylo prokázáno, že při neexistenci dotčené nesrovnalosti ( 127 ) by Komise mohla přijmout odlišné rozhodnutí, než je rozhodnutí plynoucí ze sporného dopisu ( 128 ).

101. Mám tudíž za to, že třetí důvod kasačního opravného prostředku podaný IMG ve věci C‑184/17 P musí být odmítnut jako neopodstatněný.

VI. Závěry

102. S ohledem na předcházející úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr: – zamítl vzájemné kasační opravné prostředky podané Evropskou komisí ve spojených věcech C‑183/17 P a C‑184/17 P jako neopodstatněné, a – aniž je předjímána opodstatněnost ostatních důvodů kasačních opravných prostředků podaných International Management Group, či rozhodnutí o nákladech řízení, odmítl jako neopodstatněné druhý a čtvrtý důvod ve věci C‑183/17 P, jakož i druhý a třetí důvod ve věci C‑184/17 P.

( 1 ) – Původní jazyk: francouzština.

( 2 ) – Nezveřejněný rozsudek, EU:T:2017:56 (dále jen „rozsudek ve věci T‑29/15“ nebo „napadený rozsudek“).

( 3 ) – Nezveřejněný rozsudek, EU:T:2017:57 (dále jen „rozsudek ve věci T‑381/15“ nebo „napadený rozsudek“, nebo společně s rozsudkem ve věci T‑29/15 „napadené rozsudky“).

( 4 ) – Rozhodnutí, kterým se mění prováděcí rozhodnutí Komise C(2013) 7682 final o ročním akčním programu na rok 2013 pro Myanmar (Barmu) financovaném ze souhrnného rozpočtu Evropské unie (dále jen „rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014“ nebo „sporné rozhodnutí“).

( 5 ) – Dále jen „dopis ze dne 8. května 2015“ nebo „sporný dopis“.

( 6 ) – Je třeba upřesnit, že projednávaná věc se týká nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2002, L 248, s. 1), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 1081/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (Úř. věst. 2010, L 311, s. 9) (dále jen „nařízení č. 1605/2002“); nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení [č. 1605/2002] (Úř. věst. 2002, L 357, s. 1), ve znění nařízení Komise (ES, Euratom) č. 478/2007 ze dne 23. dubna 2007 (Úř. věst. 2007, L 111, s. 13) (dále jen „nařízení č. 2342/2002“ a společně s nařízením č. 1605/2002 „finanční předpisy z roku 2002“); nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení [č. 1605/2002] (Úř. věst. 2012, L 298, s. 1), jakož i nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení [č. 966/2012] (Úř. věst. 2012, L 362, s. 1) (nařízení č. 966/2012 společně s nařízením č. 1268/2012 jsou dále označovány jen „finanční předpisy z roku 2012“).

( 7 ) – Viz body 1 až 15 rozsudku ve věci T‑29/15 a body 1 až 17 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 8 ) – Dále jen „původní prováděcí rozhodnutí“.

( 9 ) – Tato příloha popisuje druhou akci obsaženou v akčním programu schváleném uvedeným rozhodnutím, přičemž uvádí, že tato akce byla tvořena programem rozvoje obchodu plně financovaným Evropskou unií, který měl být proveden prostřednictvím společného řízení s mezinárodní organizací.

( 10 ) – Viz bod 8.3.1 a poznámku pod čarou 2 uvedené přílohy.

( 11 ) – Opatření přijatá na základě čl. 7 odst. 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 883/2013 ze dne 11. září 2013 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) a o zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 a nařízení Rady (Euratom) č. 1074/1999 (Úř. věst. 2013, L 248, s. 1).

( 12 ) – Dále jen „závěrečná zpráva OLAF“ shrnutá v bodě 7 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 13 ) – Podle jediného článku rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 jeho příloha nahrazuje přílohu 2 původního prováděcího rozhodnutí [viz zejména bod 4.3.1 nové přílohy, který odkazuje na subjekt nahrazující IMG, tedy Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit (GIZ) GmbH, dále jen „GIZ“].

( 14 ) – Řízení před Tribunálem je podrobně popsáno v bodech 16 až 25 rozsudku ve věci T‑29/15.

( 15 ) – Viz body 28 až 78 rozsudku ve věci T‑29/15.

( 16 ) – Důvody uvedené v bodě 26 rozsudku ve věci T‑29/15.

( 17 ) – Viz body 79 až 169 rozsudku ve věci T‑29/15.

( 18 ) – Viz body 170 až 175 rozsudku ve věci T‑29/15.

( 19 ) – Řízení před Tribunálem je podrobně popsáno v bodech 18 až 25 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 20 ) – Viz body 29 až 75 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 21 ) – Důvody uvedené v bodu 76 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 22 ) – Viz body 76 až 160 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 23 ) – Viz body 161 až 173 a 185 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 24 ) – Viz body 174 až 184 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 25 ) – Tento návrh se mi však s ohledem na informace poskytnuté účastnicemi řízení na jednání zdá bezpředmětný (viz bod 34 tohoto stanoviska).

( 26 ) – Důvody IMG shrnuje takto: „1) Porušení povinnosti uvést odůvodnění – Porušení povinnosti soudu uvést odůvodnění – Zkreslení údajů obsažených ve spise; 2) Porušení nařízení [č. 1605/2002] a nařízení [č. 2342/2002] – Porušení nařízení [č. 1268/2012] a nařízení [č. 966/2012] – Porušení povinnosti soudu uvést odůvodnění – Zkreslení údajů obsažených ve spise; 3) Porušení zásady řádné finanční správy – Porušení povinnosti uvést odůvodnění – Porušení povinnosti soudu uvést odůvodnění – Porušení nařízení [č. 966/2012] (čl. 61 odst. 1 a čl. 60 odst. 2); 4) Porušení zásady řádné správy – Porušení práva být vyslechnut“.

( 27 ) – Důvody IMG shrnuje takto: „1) Porušení jednacího řádu Tribunálu, prováděcích předpisů k jednacímu řádu Tribunálu a práva na obhajobu – Porušení povinnosti žalované uvést odůvodnění – Porušení povinnosti soudu prvního stupně uvést odůvodnění – Zkreslení skutečností vyplývajících ze spisu; 2) Porušení [č. 1268/2012] a nařízení [č. 966/2012] – Zjevně nesprávné posouzení – Porušení povinnosti soudu prvního stupně uvést odůvodnění – Zkreslení skutečností vyplývajících ze spisu; 3) Porušení práva na obhajobu – Porušení povinnosti soudu prvního stupně uvést odůvodnění – Zkreslení skutečností vyplývajících ze spisu; 4) Porušení zásady proporcionality – Porušení povinnosti soudu prvního stupně uvést odůvodnění – Zkreslení skutečností vyplývajících ze spisu; 5) Porušení zásady právní jistoty – Porušení povinnosti soudu prvního stupně uvést odůvodnění a z porušení článku 61 nařízení [č. 966/2012]“.

( 28 ) – Viz také body 5 a 6 tohoto stanoviska.

( 29 ) – Je nesporné, že vzájemné kasační opravné prostředky splňují požadavky uvedené v článku 178 jednacího řádu Soudního dvora, a konkrétně v odstavci 2.

( 30 ) – Viz zejména rozsudek ze dne 19. ledna 2017, Komise v. Total a Elf Aquitaine (C‑351/15 P, EU:C:2017:27, body 35 až 36); usnesení ze dne 11. října 2017, Guardian Glass España, Central Vidriera v. Komise (T‑170/16, EU:T:2017:722, body 85 a násl.), jakož i rozsudek ze dne 8. května 2018, Esso Raffinage v. ECHA (T‑283/15, EU:T:2018:263, body 49 až 51).

( 31 ) – Komise uvádí konkrétně body 46, 50 až 52, 57 a 59 až 63 rozsudku ve věci T‑29/15.

( 32 ) – Podle uvedeného čl. 84 odst. 1 až 3, nadepsaného „Rozhodnutí o financování“:

„1. Každý výdaj musí být přidělen na závazek […].

2. […] musí přidělení výdajů na závazek předcházet rozhodnutí o financování přijaté orgánem […].

3. Rozhodnutí o financování uvedené v odstavci 2 vymezí sledovaný cíl, očekávané výsledky, způsob provedení a celkovou částku. Obsahuje rovněž popis činností, které mají být financovány, výši finančních částek přidělených na jednotlivá opatření a orientační harmonogram jejich provádění.

V případě nepřímého řízení se v rozhodnutí […] uvádí rovněž subjekt […] pověřený podle čl. 58 odst. 1 písm. c), kritéria pro výběr tohoto subjektu […] a úkoly, kterými byl pověřen.“

( 33 ) – Podle Komise právní závazek výdajů spočívá ve „smlouvách, dohodách, zastupování atd.“ a zadavatel má v tomto ohledu prostor pro posouzení.

( 34 ) – Komise zdůrazňuje, že článek 3 původního prováděcího rozhodnutí, bez změny provedené sporným rozhodnutím, uvádí, že úkoly rozpočtového plnění v rámci společného řízení „mohou být“ – a nikoli „budou“ – svěřeny subjektům uvedeným v přílohách.

( 35 ) – Podle ustálené judikatury tedy vnitřní opatření v zásadě vyvolávají účinky pouze uvnitř správy a nezakládají žádné právo či povinnost třetím osobám (viz zejména rozsudky ze dne 6. dubna 2000, Španělsko v. Komise, C‑443/97, EU:C:2000:190, bod 28, jakož i ze dne 22. dubna 2015, Planet v. Komise, T‑320/09, EU:T:2015:223, bod 63).

( 36 ) – Jak bylo uvedeno v bodě 50 rozsudku ve věci T‑29/15, „skutečnost, že není jisté, zda bude uzavřena dohoda o zastupování s [GIZ] nemá vliv na konstatování, že uvedená dohoda může být v každém případě uzavřena pouze s [GIZ], a nikoli s [IMG]“, která k tomu v důsledku sporného rozhodnutí není způsobilá.

( 37 ) – V tomto ohledu se Komise opírá hlavně o rozsudek ze dne 25. února 1988, Les Verts v. Parlament (190/84, EU:C:1988:94, body 7 a 8), ačkoli ten předchází nařízení č. 966/2012 a netýká se rozhodnutí stejné povahy, jako je sporné rozhodnutí.

( 38 ) – Připomínám, že původní prováděcí rozhodnutí označilo IMG jako subjekt pověřený úkoly rozpočtového plnění „s výhradou uzavření příslušné dohody o pověření“. (viz bod 4 rozsudku ve věci T‑29/15). IMG správně zdůrazňuje, že jí dané rozhodnutí nedalo právo na uzavření takové dohody, mělo nicméně právní následek spočívající v tom, že v případě, že by Komise později chtěla dohodu uzavřít, mohla by tak učinit pouze s IMG, čemuž učinilo konec rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014.

( 39 ) – V jednotlivých bodech napadeného rozsudku, které uvádí Komise v první části vzájemného kasačního opravného prostředku ve věci C‑183/17 P (tedy body 46, 50 až 52, 57 a 59 až 63 rozsudku ve věci T‑29/15), Tribunál citoval jediné soudní rozhodnutí (předběžné opatření ze dne 8. ledna 2014, Stichting Sona a Nao v. Komise, T‑505/13 R, nezveřejněné, EU:T:2014:1), kterého se navíc dovolávala sama Komise před Tribunálem a které se mi zdá v projednávané věci irelevantní z důvodů, které Tribunál právem uvedl (viz body 61 až 63 uvedeného rozsudku). Ohledně částí rozsudku citovaných v bodě 56 (neuveden) rozsudku ve věci T‑29/15, jsou odrazem ustálené judikatury s všeobecnou působností (uvedeno v bodě 40 tohoto stanoviska), která zjevně přesahuje oblast veřejných zakázek.

( 40 ) – Bylo opakovaně rozhodnuto, že kasační opravný prostředek musí přesně uvést kritizované části napadeného rozsudku, jehož zrušení se domáhá, jakož i právní argumenty, které tento návrh specificky podporují, aby mohl být předmětem soudního přezkumu umožňujícího Soudnímu dvoru výkon funkce, která mu při přezkumu legality přísluší, přičemž jinak je dotyčný opravný prostředek nebo důvod opravného prostředku nepřípustný [zejména rozsudek ze dne 1. února 2018, Panalpina World Transport (Holding)a další v. Komise, C‑271/16 P, nezveřejněný, EU:C:2018:59, bod 17].

( 41 ) – Komise uvádí výslovně body 44 až 48 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 42 ) – Konkrétně podle čl. 58 odst. 1 písm. c) bodu ii) uvedeného nařízení, který stanoví „Komise plní rozpočet […] nepřímo (dále jen „nepřímé řízení“) […]tak, že pověří úkoly souvisejícími s plněním rozpočtu […] mezinárodních organizací a jejich poboček“.

( 43 ) – K obsahu sporného dopisu viz body 10 až 16 a 44 rozsudku ve věci T‑381/15, a zejména body týkající se aspektů napadených vzájemným opravným prostředkem Komise ve věci C‑184/17 P.

( 44 ) – V tomto ohledu Komise výslovně uvádí body 70 až 73 rozsudku ve věci T‑29/15.

( 45 ) – Žaloba proti potvrzujícímu rozhodnutí je nepřípustná, pouze pokud potvrzené rozhodnutí nabylo právní moci, protože proti němu nebyla ve stanovené lhůtě podána žaloba (viz zejména rozsudek ze dne 31. května 2017, DEI v. Komise, C‑228/16 P, EU:C:2017:409, bod 35).

( 46 ) – Kromě judikatury Tribunálu citované v bodě 69 rozsudku ve věci T‑29/15, rozsudky ze dne 15. července 2015, Westfälische Drahtindustriea další v. Komise (T‑393/10, EU:T:2015:515, bod 107), a ze dne 13. října 2015, Intrasoft International v. Komise (T‑403/12, EU:T:2015:774, body 48 až 52); pokud jde o judikaturu Soudního dvora, viz zejména rozsudky ze dne 19. ledna 2017, Komise v. Total a Elf Aquitaine (C‑351/15 P, EU:C:2017:27, body 37 až 49), jakož i ze dne 31. května 2017, DEI v. Komise (C‑228/16 P, EU:C:2017:409, body 33 a 34).

( 47 ) – Viz zejména rozsudky ze dne 19. ledna 2017, Komise v. Total a Elf Aquitaine (C‑351/15 P, EU:C:2017:27, body 37 až 49), jakož i ze dne 8. května 2018, Esso Raffinage v. ECHA (T‑283/15, EU:T:2018:263, body 50 a 81 až 83).

( 48 ) – Komise s ohledem na rozsudek ze dne 7. února 2001, Inpesca v. Komise (T‑186/98, EU:T:2001:42, bod 49) dodává, že sporné rozhodnutí není výsledkem „přezkumu“. Zdá se mi však, že v uváděné judikatuře se Tribunál zabývá případným odmítnutím opětovného posouzení ze strany administrativy, takže jde o jiný kontext, než existuje v projednávané věci C‑183/17 P. Stejně tak, ačkoli v bodě 69 rozsudku ve věci T‑29/15 Tribunál hovoří o „přezkumu“ a odkazuje na rozsudek ze dne 22. května 2012, Sviluppo Globale v. Komise (T‑6/10, nezveřejněný, EU:T:2012:245, bod 22), má být podle mého názoru uvedená část vykládána s ohledem na jeho body 21, 24, 31 a 37, kde jde o otázku takového přezkumu. V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 26. října 2017, Global Steel Wirea další v. Komise (C‑454/16 P až C‑456/16 P a C‑458/16 P, nezveřejněný, EU:C:2017:818, body 30 až 35), jakož i ze dne 2. června 2016, Moreda-Riviere Trefileríasa další v. Komise (T‑426/10 až T‑429/10 a T‑438/12 až T‑441/12, EU:T:2016:335, body 545 až 549).

( 49 ) – Viz události popsané v bodech 7 až 13 rozsudku ve věci T‑29/15.

( 50 ) – Ohledně dočasné a napravitelné povahy zajišťovacích opatření viz obdobně rozsudek ze dne 5. října 2017, Mabrouk v. Rada (T‑175/15, EU:T:2017:694, bod 147).

( 51 ) – IMG podle mého názoru správně zdůrazňuje, že rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 nemá obecnou a dočasnou povahu, ale že konkrétně a s konečnou platností vylučuje jednu ze dvou akcí stanovených na základě akčního programu pro Myanmar (Barmu) na rok 2013.

( 52 ) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. dubna 2014, Komise v. Nizozemsko a ING Groep (C‑224/12 P, EU:C:2014:213, body 69 až 72), kde se zejména zdůrazňuje, že „úvodní přezkum [opatření,] které ukládalo přijetí naléhavých opatření, totiž nemůže podléhat týmž kritériím, kterými se musí řídit konečné rozhodnutí“.

( 53 ) – V tomto ohledu Komise uvádí body 74 až 76 rozsudku ve věci T‑29/15.

( 54 ) – K zohlednění specifického normativního rámce autonomních právních účinků napadeného aktu při přezkumu přípustnosti žaloby na neplatnost viz, kromě judikatury citované v poznámce pod čarou 47 tohoto stanoviska, zejména rozsudky ze dne 13. února 2014, Maďarsko v. Komise (C‑31/13 P, EU:C:2014:70, body 57 a násl.), jakož i ze dne 8. prosince 2011, Deutsche Post v. Komise (T‑421/07, EU:T:2011:720, body 49 a násl.).

( 55 ) – Viz rovněž poznámku pod čarou 11 tohoto stanoviska.

( 56 ) – Ve smyslu judikatury citované ve spojení s bodem 50 a násl. tohoto stanoviska.

( 57 ) – Viz konkrétně bod 76 rozsudku ve věci T‑29/15.

( 58 ) – Podpůrně poznamenávám, že se zdá kontradiktorní tvrdit, jak tvrdí Komise, že sporné rozhodnutí bylo automatickým důsledkem dopisu ze dne 25. dubna 2014, zatímco samo výslovně uvádí, že daný orgán podle původního prováděcího rozhodnutí disponuje prostorem pro posouzení při uzavírání dohody s IMG (viz obsah dopisu popsaný v bodech 8 a 85 rozsudku ve věci T‑29/15).

( 59 ) – Tedy rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 a dopis ze dne 8. května 2015.

( 60 ) – S tím, že Komise svoji obhajobu soustředila na dotčenou část jak v kasační odpovědi, tak v duplice a v ústním vyjádření.

( 61 ) – Konkrétně IMG uvádí bod 105 rozsudku ve věci T‑29/15, jakož i body 102, 105 a 106 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 62 ) – Viz nástroje uvedené v poznámce pod čarou 6 tohoto stanoviska s tím, že druhý důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑183/17 P se týká zároveň finančních předpisů z roku 2002 a finančních předpisů z roku 2012, zatímco druhý důvod ve věci C‑184/17 P se týká pouze posledně uvedených. Ohledně ustanovení použitelných ratione temporis viz bod 27 rozsudku ve věci T‑29/15.

( 63 ) – V tomto ohledu IMG kritizuje konktrétně body 104 až 106, 109 a 110 rozsudku ve věci T‑29/15 (uvedené v části týkající se prvního a druhého žalobního důvodu v uvedené věci), jakož i body 102, 103 a 108 rozsudku ve věci T‑381/15 (uvedené v části týkající se třetího žalobního důvodu v dané věci). Na jednání IMG uvedla, zejména že Tribunál se zmýlil v rozsahu, v němž skutečnost, že jeden stát neuznává mezinárodní organizaci či prohlásí, že není jejím členem, nezpochybňuje její právní existenci.

( 64 ) – Na jednání Komise uvedla, že návrh IMG směřující ke konstatování, že je mezinárodní organizací, nemůže být předmětem tohoto řízení, neboť Komise nezaujala konečné stanovisko, ale vyjádřila pochybnosti v tomto ohledu, a že ani unijní soudy nemohou postavení mezinárodní organizace potvrdit.

( 65 ) – Viz zejména body 26, 79 a 95 rozsudku ve věci T‑29/15, jakož i bod 76 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 66 ) – Viz konkrétně body 103 až 110 rozsudku ve věci T‑29/15, jakož i body 98 (především) až 108 rozsudku ve věci T‑381/15, z nichž plyne, že Tribunál jednak rozhodl, že Komise v napadených aktech neučinila závěr, že IMG není mezinárodní organizace, ale rozhodla se již IMG nesvěřovat úkoly plnění rozpočtu v rámci nepřímého řízení, dokud nebudou rozptýleny pochybnosti o jejím postavení, a jednak rozhodl, že přijetí tohoto rozhodnutí nebylo za okolností, jako jsou okolnosti dotčené v dané věci, ani zjevně nepřiměřené, ani v rozporu s unijními finančními předpisy.

( 67 ) – Konkrétně s ohledem na článek 53c odst. 1 nařízení č. 1605/2002 a čl. 60 odst. 2 nařízení č. 966/2012 (body 95 až 110 rozsudku ve věci T‑29/15), jakož i čl. 60 odst. 2 nařízení č. 966/2012 a čl. 43 odst. 1 nařízení č. 1268/2012 (body 96 až 108 rozsudku ve věci T‑381/15).

( 68 ) – Tedy organizace mezinárodního práva veřejného a založená mezivládní dohodou podle čl. 43 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1268/2012, který uvádí definici „mezinárodních organizací“ dotčených v čl. 58 odst. 1 písm. c) bodu ii) nařízení č. 966/2012.

( 69 ) – Podle žalob ve věcech C‑183/17 P a C‑184/17 P uvádí IMG, že byla založena a vznikla „v roce 1994 na základě mezivládní dohody podepsané 16 státy (Belgie, Dánsko, Finsko, Francie, Itálie, Kanada, Německo, Nizozemsko, Norsko, Portugalsko, Rakousko, Ruská federace, Řecko, Spojené království, Španělsko a Švédsko) a Úřadem Evropského společenství pro humanitární pomoc (ECHO)».

( 70 ) – Vzhledem k tomu, že státy, které měly být zakládajícími či současnými členy IMG jednak tuto skutečnost zpochybnily a jednak vyjádřily pochybnosti ohledně pravomocí osob, které je zastupovaly v okamžiku jejího založení (viz zejména body 8, 85 a 105 rozsudku ve věci T‑29/15, jakož i body 4, 85 a 98 rozsudku ve věci T‑381/15). Na jednání před Soudním dvorem Komise uvedla, že ze závěrečné zprávy OLAF plyne, že ve skutečnosti byly skeptické všechny dotazované státy, nikoli pouze pět států.

( 71 ) – Konkrétně s ohledem na dopis ze dne 25. dubna 2014, v němž Komise uvedla, jednak že „několik zemí (Belgie, Itálie, Norsko, Portugalsko a Španělsko), které [byly] IMG prohlášeny za členské země či zakládající členy, se nepovažují ani za její členy, ani za zakládající členy“, a jednak že „generální tajemník OSN prohlásil, že IMG není specializovaná agentura“, a konečně že „existují pochybnosti ohledně pravomocí osob, které zastupovaly své země v okamžiku založení IMG“. Podle mého názoru odpovědi IMG poskytnuté Komisi nemohly dostatečně zpochybnit uvedené zásadní pochybnosti.

( 72 ) – IMG dodává, že sama Komise neměla přístup k závěrečné zprávě OLAF před dnem 15. prosince 2014, ale nevyvozuje z toho podle mě žádné výtky vůči napadeným rozsudkům.

( 73 ) – Tedy čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑183/17 P a třetí důvod ve věci C‑184/17 P, analyzované v bodech 78 a násl. tohoto stanoviska.

( 74 ) – V tomto ohledu IMG kritizuje výslovně body 103, 105, 106, 109 a 110 rozsudku ve věci T‑29/15, jakož i body 98 a 99 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 75 ) – Tedy výňatek z bodu 89 rozsudku ve věci T‑29/15 a výňatek z bodu 98 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 76 ) – Ze znění částí citovaných IMG plyne, že Tribunál odkazuje výslovně na předcházející body napadených rozsudků (tedy body 85 až 88 rozsudku ve věci T‑29/15 a bod 85 rozsudku ve věci T‑381/15), v nichž uvedený soud popisuje obsah dopisů obdržených IMG před přijetím sporných aktů, a zejména dopisu ze dne 25. dubna 2014, v němž Komise uvedla důvody svých pochybností.

( 77 ) – Navrhovatelka odkazuje zejména na body 102 a 106 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 78 ) – Tedy „Španělsko, Portugalsko, Norsko, Itálie a Belgie“ podle bodů 85 a 98 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 79 ) – IMG také tvrdí, že „sice nepředložila potvrzení od dotčených pěti států, ale nic jí neukládá použít právě tuto formu důkazu“. V tomto ohledu postačí konstatovat, že jak IMG vzápětí přiznává, Tribunál takové potvrzení uvedl pouze příkladmo.

( 80 ) – V části kasační odpovědi týkající se prvního důvodu ve věci C‑184/17 P, na který se však odkazuje prostřednictvím projednávaného druhého důvodu, Komise namítá, že IMG „ignoruje […] skutečnost, že Tribunál provedl celkové posouzení skutečností“ a „soustředí se na izolovanou analýzu dokumentu za dokumentem, čímž zkresluje odůvodnění rozsudku“. Ohledně druhého důvodu tvrdí, že „dokumenty uvedené v bodě 51 kasačního opravného prostředku neprokazují, že IMG má postavení mezinárodní organizace, ani nemohou rozptýlit uvedené pochybnosti“.

( 81 ) – Viz zejména rozsudek ze dne 9. června 2011, Comitato Venezia vuole vivere a další v. Komise (C‑71/09 P, C‑73/09 P a C‑76/09 P, EU:C:2011:368, body 152, 153 a 159); usnesení ze dne 30. června 2016, Slovenská pošta v. Komise (C‑293/15 P, nezveřejněné, EU:C:2016:511, body 29 a 39); rozsudky ze dne 26. ledna 2017, Komise v. Keramag Keramische Werke a další (C‑613/13 P, EU:C:2017:49, body 26 až 27 a 37 až 39), jakož i ze dne 16. listopadu 2017, Ludwig-Bölkow-Systemtechnik v. Komise (C‑250/16 P, EU:C:2017:871, body 38 a 39).

( 82 ) – V tomto ohledu IMG kritizuje bod 105, jakož i body 102 a 108 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 83 ) – Viz zejména rozsudky ze dne 25. října 2017, Slovensko v. Komise (C‑593/15 P a C‑594/15 P, EU:C:2017:800, body 73 a 74); ze dne 7. března 2018, SNCF Mobilités v. Komise (C‑127/16 P, EU:C:2018:165, bod 34), jakož i ze dne 7. června 2018, Equipolymers a další v. Rada (C‑363/17 P, nezveřejněný, EU:C:2018:402, body 44 až 46).

( 84 ) – Body 103 a 104 uvedeného rozsudku zní takto: „[z]a uvedených podmínek je třeba konstatovat, že Komise se nedopustila ani nesprávního právního posouzení, ani zjevně nesprávného posouzení, když s ohledem na prohlášení států konstatovala existenci pochybností ohledně postavení žalobkyně jako mezinárodní organizace“ a „[a]rgumenty předložené žalobkyní v tomto ohledu nemohou tento závěr zpochybnit“.

( 85 ) – Stejně tak Komise tvrdí, že rozsudek ve věci T‑381/15 není stižen nedostatkem odůvodnění ohledně změny postoje tohoto orgánu vůči IMG.

( 86 ) – V obhajobě Komise namítá, že finanční podpora od dotčených států může být legitimně zpochybněna s ohledem na pochybnosti ohledně právního postavení IMG.

( 87 ) – Uvedené body 102 a 108 uvádí v zásadě, že „[IMG] nepředložila ani Komisi, ani Tribunálu, důkazy, například prohlášení dotčených států, že se navzdory prohlášením, které obdržel OLAF, považují za její členy. Existence předpokladu, podle kterého členské státy mezinárodní organizace musejí tuto organizaci podporovat finančně, nemá v tomto ohledu vliv“ a že „v rozsahu, v němž [IMG] tvrdí, že splňuje dvě podmínky pro kvalifikaci mezinárodní organizace […] a že Komise provedla nesprávný výklad pojmu mezinárodní organizace […] je třeba v každém případě konstatovat, že uvedené argumenty nezpochybňují konstatování, že Komise může mít legitimní pochybnosti ohledně postavení [IMG] jako mezinárodní organizace s ohledem na skutečnost, že státy, označené jako členové či zakládající členové, tuto skutečnost popírají“ (viz také poznámku pod čarou 71 tohoto stanoviska).

( 88 ) – V rámci čtvrtého důvodu IMG výslovně kritizuje body 134 až 143 rozsudku ve věci T‑29/15.

( 89 ) – Ve snaze o úplnost uvádím, že podle znění kasačního opravného prostředku IMG prokázala jasné spojení mezi tímto důvodem a určitými argumenty uvedenými v rámci prvního důvodu v téže věci, který však není předmětem tohoto stanoviska.

( 90 ) – Upřesňuji, že uvedený čtvrtý důvod nebyl uveden v replice IMG, a tedy ani v duplice Komise k věci C‑183/17 P, a že byl předmětem stručného vyjádření na jednání.

( 91 ) – IMG odkazuje na rozsudek ze dne 5. října 2016, ECDC/CJ (T‑395/15 P, nezveřejněný, EU:T:2016:598) a tvrdí, že měla mít možnost uvést svůj pohled na věc, a to jednak ohledně skutečností, na kterých Komise založila rozhodnutí, a jednak ohledně samotného návrhu rozhodnutí, které Komise zamýšlela přijmout, avšak tuto možnost neměla.

( 92 ) – Viz zejména rozsudky ze dne 11. prosince 2014, Boudjlida (C‑249/13, EU:C:2014:2431, body 31, 36 až 38); 20. prosince 2017, Prequ’ Italia (C‑276/16, EU:C:2017:1010, body 45 a 46); 5. října 2016, ECDC/CJ (T‑395/15 P, nezveřejněný, EU:T:2016:598, body 54, 55, 57, 60, 62 a 73); 15. prosince 2016, Španělsko v. Komise (T‑466/14, EU:T:2016:742, body 40 a 41), jakož i ze dne 8. února 2018, Institute for Direct Democracy in Europe v. Parlament (T‑118/17, nezveřejněný, EU:T:2018:76, body 36 a 37).

( 93 ) – Viz zejména body 135 až 138, 141 a 142 rozsudku ve věci T‑29/15, kromě bodů 85 až 89 uvedeného rozsudku, které se týkají prvního důvodu kasačního opravného prostředku, kde je obsah uvedených dopisů uveden podrobněji.

( 94 ) – Připomínám, že Komise zprávu obdržela dne 15. prosince 2014, tedy den před přijetím sporného rozhodnutí.

( 95 ) – Viz bod 81 tohoto stanoviska.

( 96 ) – Nicméně jak uvádí bod 24 jeho odůvodnění, nařízení č. 883/2013 chrání práva osoby, která je předmětem vyšetřování, tím, že dává této osobě možnost vyjádřit se v průběhu řízení ke skutečnostem, které se jí týkají. Podle čl. 9 odst. 2 šestého pododstavce má dotčená osoba právo obdržel kopii záznamu výslechu před OLAF, aby ho mohla potvrdit a připojit k němu připomínky.

( 97 ) – V tomto smyslu ve věci zpřístupnění dokumentů OLAF v rámci správní činnosti unijního orgánu viz zejména rozsudky ze dne 26. května 2016, International Management Group v. Komise (T‑110/15, EU:T:2016:322, body 22, 24 a 32 až 37); ze dne 18. května 2017, Panzeri v. Parlament (T‑166/16, nezveřejněný, EU:T:2017:347, bod 98), jakož i ze dne 19. června 2018, Le Pen v. Parlament (T‑86/17, nezveřejněný, EU:T:2018:357, body 81 až 84).

( 98 ) – Ke skutečnosti, kterou dotčené rozhodnutí vytýká IMG, viz úvahy týkající se napadnutelnosti aktu uvedené v bodě 41 a násl. tohoto stanoviska.

( 99 ) – Upřesňuji, že nepovažuji za prokázané, že to je případ projednávané věci.

( 100 ) – Obdobně viz judikatura Tribunálu citovaná v poznámce pod čarou 97 tohoto stanoviska.

( 101 ) – Viz konkrétně bod 142 rozsudku ve věci T‑29/15 (zde analyzovaný bod týkající se druhé části třetího žalobního důvodu vzneseného před Tribunálem, který je předmětem čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku v projednávané věci C‑183/17 P), ale také body 85 a 92 uvedeného rozsudku (týkající se šestého žalobního důvodu vzneseného před Tribunálem).

( 102 ) – Viz opakování skutečností uvedených v bodech 6 až 8 rozsudku ve věci T‑29/15.

( 103 ) – Viz body 92 in fine a 138 in fine rozsudku ve věci T‑29/15.

( 104 ) – Viz body 85 až 89 rozsudku ve věci T‑29/15 (viz také poznámka pod čarou 71 tohoto stanoviska).

( 105 ) – Viz rovněž a obdobně rozsudky ze dne 18. května 2017, Panzeri v. Parlament (T‑166/16, nezveřejněný, EU:T:2017:347, body 99 a 100), jakož i ze dne 19. června 2018, Le Pen v. Parlament (T‑86/17, nezveřejněný, EU:T:2018:357, body 85 a 86).

( 106 ) – Viz stanovisko generální advokátky Trstenjak ve věci C. A. S. v. Komise (C‑204/07 P, EU:C:2008:175, body 100 a násl.), jakož i starší v něm citovaná stanoviska.

( 107 ) – Z ustálené judikatury plyne, že posouzení skutkového stavu a důkazů samozřejmě nepředstavuje, s výhradou zkreslení těchto skutečností a důkazů, právní otázku, která jako taková podléhá přezkumu Soudním dvorem v rámci kasačního opravného prostředku, přičemž zkreslení musí být zjevné z písemností ve spisu, aniž by bylo nutné provést nové hodnocení skutkového stavu a důkazů. Viz zejména rozsudky ze dne 16. listopadu 2017, Ludwig-Bölkow-Systemtechnik v. Komise (C‑250/16 P, EU:C:2017:871, bod 39), jakož i ze dne 28. června 2018, Andres (úpadek Heitkamp BauHolding) v. Komise (C‑203/16 P, EU:C:2018:505, bod 77).

( 108 ) – Tedy podle IMG zajišťovací opatření ze dne 26. února 2014 a dopis ze dne 25. dubna 2014, kterými ji Komise informovala o přijetí uvedených opatření.

( 109 ) – Připomínám, jak plyne z bodů 8 a 135 rozsudku ve věci T‑29/15, že před zasláním dopisu ze dne 25. dubna 2014 si Komise s IMG vyměnila několik dopisů ve věci jejího postavení jako mezinárodní organizace a to od 16. prosince 2013 do 4. dubna 2014.

( 110 ) – Viz body 80 a násl. tohoto stanoviska.

( 111 ) – IMG odkazuje na judikaturu Tribunálu uvedenou v bodě 139 rozsudku ve věci T‑29/15, který uvádí rozsudek ze dne 8. října 2015, Secolux v. Komise (T‑90/14, nezveřejněný, EU:T:2015:772, bod 34 a citovaná judikatura).

( 112 ) – Viz zejména rozsudky ze dne 16. června 2016, SKW Stahl-Metallurgie a SKW Stahl-Metallurgie Holding v. Komise (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, body 69 až 75); ze dne 20. prosince 2017, Prequ’ Italia (C‑276/16, EU:C:2017:1010, bod 62); ze dne 14. června 2018, Makhlouf v. Rada (C‑458/17 P, nezveřejněný, EU:C:2018:441, body 42 až 46); ze dne 13. prosince 2013, Maďarsko v. Komise (T‑240/10, EU:T:2013:645, body 84 a 85), jakož i ze dne 19. června 2018, Le Pen v. Parlament (T‑86/17, nezveřejněný, EU:T:2018:357, body 87 až 91).

( 113 ) – Doslova: „i kdyby ji Komise musela informovat o přijetí napadeného rozhodnutí, nic by to nezměnilo na tom, že [IMG] nepředložila žádný argument umožňující mít za to, že pokud by Komise IMG o svém úmyslu přijmout napadené rozhodnutí informovala, mohl by být výsledek řízení odlišný, přičemž nic takového nevyplývá ani z údajů v soudním spisu“ (bod 143 in fine rozsudku ve věci T‑29/15; viz také bod 139 in fine tohoto rozsudku). Použitá slova jsou sice trochu dvojznačná, avšak výraz „mohl by být“ se běžně používá ve výše citované judikatuře. Odůvodnění této nešťastné formulace nicméně prokazuje, že Tribunál skutečně uplatnil relevantní test, a nedopustil se tedy nesprávného právního posouzení.

( 114 ) – V rámci třetího důvodu IMG výslovně kritizuje body 117 až 122 rozsudku ve věci T‑381/15.

( 115 ) – IMG v tomto ohledu uvádí výtky v kasačním opravném prostředku i v replice.

( 116 ) – Nicméně odmítám argumenty vznesené proti tomuto důvodu Komisí v kasační odpovědi, podle kterých nemohlo dojít k porušení práva na obhajobu, jelikož dopis ze dne 8. května 2015 není aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení IMG (v tomto ohledu viz body 43 a násl. tohoto stanoviska).

( 117 ) – Ohledně rozhodnutí ze dne 16. prosince 2014 sporného ve věci C‑183/17 P obdobně viz body 83 a násl. tohoto stanoviska kromě tam citované judikatury.

( 118 ) – Podle judikatury uvedené v poznámce pod čarou 107 tohoto stanoviska.

( 119 ) – Mám za to, že nepovolený přístup IMG k uvedenému dokumentu, který byl umožněn únikem informací (viz body 174 a 177 rozsudku ve věci T‑381/15), což je okolnost na kterou poukazuje Komise v kasační odpovědi, nemůže tuto procesní nesrovnalost zhojit, neboť v každém případě k němu IMG měla přístup až po zaslání sporného dopisu, tedy podle údajů poskytnutých Komisí na jednání až po dni 12. prosince 2015.

( 120 ) – Viz analýza v bodech 117 a násl. rozsudku ve věci T‑381/15. Konkrétněji ohledně argumentů kasačního opravného prostředku, podle kterých IMG „nemohla znát výhrady vyjádřené členskými státy“ a Tribunál zkreslil údaje ve spise, když měl (v bodě 122) za to, že nic nebrání IMG „tázat se přímo [uvedených států] a požádat je o poskytnutí potvrzení, že jsou jejími členy“, připomínám, že ze skutečností ve spisu přezkoumaných Tribunálem nicméně plyne, že Komise IMG poskytla řadu informací v tomto ohledu, zejména v dopisu ze dne 25. dubna 2014 (viz bod 85), takže údajné zkreslení podle mého názoru není prokázáno.

( 121 ) – V tomto ohledu se IMG opírá o tutéž judikaturu, kterou uvedla ve věci C‑183/17 P (viz poznámka pod čarou 91 tohoto stanoviska).

( 122 ) – Viz zejména judikatura citovaná v poznámce pod čarou 92 tohoto stanoviska. Podle mého názoru rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2016, ECDC v. CJ (T‑395/15 P, nezveřejněný, EU:T:2016:598), na který odkazuje IMG, nemohl vést (konkrétně jeho body 55 a násl.) k jinému přístupu, než jaký plyne z převládající judikatury.

( 123 ) – V tomto smyslu odkazuje IMG na rozsudek Tribunál ze dne 5. října 2016, ECDC v. CJ (T‑395/15 P, nezveřejněný, EU:T:2016:598, bod 72), jakož i na rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 8. října 2015, DD v. FRA, F‑106/13 a F‑25/14 (EU:F:2015:118, body 65 a 93).

( 124 ) – Kromě rozsudku ze dne 8. října 2015, Secolux v. Komise (T‑90/14, nezveřejněný, EU:T:2015:772, bod 34) uvedeného v bodě 114 rozsudku ve věci T‑381/15, viz judikaturu citovanou v poznámce pod čarou 112 tohoto stanoviska.

( 125 ) – Na posledním místě viz zejména rozsudky ze dne 4. února 2016, C & J Clark International a Puma (C‑659/13 a C‑34/14, EU:C:2016:74, bod 140); ze dne 16. června 2016, SKW Stahl-Metallurgie a SKW Stahl-Metallurgie Holding v. Komise (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, bod 69), jakož i ze dne 19. června 2018, Le Pen v. Parlament (T‑86/17, nezveřejněný, EU:T:2018:357, body 88 a násl.).

( 126 ) – Obdobně k rozsahu a správnosti analýzy provedené Tribunálem ohledně možného dopadu procesní nesrovnalosti viz stanovisko generální advokátky Trstenjak ve věci C. A. S. v. Komise (C‑204/07 P, EU:C:2008:175, body 107 až 109).

( 127 ) – Tedy pokud by se IMG seznámila se závěrečnou zprávou OLAF před zasláním sporného dopisu.

( 128 ) – Viz body 119 až 123 rozsudku ve věci T‑381/15, kde Tribunál uvádí, zejména že IMG si stěžuje, že nemohla vyvrátit pochybnosti o své finanční stabilitě, zatímco Komise takové důvody v dopise ze dne 8. května 2015 neuvádí; že IMG sice neobdržela předem závěrečnou zprávu OLAF, ale že Komise tuto skutečnost v dopise nezohlednila, jelikož měla za to, že existují pochybnosti, a nikoli jistota, o právním postavení IMG; a že bez ohledu na předmět otázek položených členským státům OLAF a Komisí měla IMG možnost se užitečně hájit tak, že by se zeptala přímo států, jejichž prohlášení daly vzniknout pochybnostem ohledně jejího postavení jako mezinárodní organizace.