ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
17

Verwaltungsgerichtshof sdílí prima facie stanovisko, že dotčená právní úprava obsahuje opatření zasahující do práva volného pohybu kapitálu. Zabývá se však tím, zda by taková opatření nemohla být odůvodněna důvody veřejného pořádku ve smyslu čl. 65 odst. 1 písm. b) SFEU. Je totiž třeba zohlednit veřejný zájem na zachování veřejného pořádku v souvislosti s bezpečnou správou části výdělků obyvatelstva. Pokud by takovýto veřejný zájem bylo skutečně možné přijmout jako odůvodnění, s ohledem zejména na právně upravené zajištění budoucnosti a ukončení pracovní činnosti, bylo by pak nutno posoudit, zda mohou být taková opatření považována za přiměřená vzhledem k sledovaným cílům.
29

Zásada konformního výkladu kromě toho vyžaduje, aby vnitrostátní soudy učinily vše, co spadá do jejich pravomoci, s tím, že vezmou v úvahu veškeré vnitrostátní právo a použijí metody výkladu jím uznané, aby zajistily plnou účinnost dotčené směrnice a došly k výsledku, který by byl v souladu s cílem sledovaným touto směrnicí (viz výše uvedený rozsudek Dominguez, bod 27 a citovaná judikatura).
45

Toto konstatování by totiž zasahovalo do národních ochranných známek totožných s označením, o kterém se má za to, že postrádá rozlišovací způsobilost, neboť by zápis takové ochranné známky Společenství vytvořil situaci, která by mohla odstranit národní ochranu těchto ochranných známek. Uvedené konstatování by tak nerespektovalo systém zavedený nařízením č. 40/94, který je založen na koexistenci ochranných známek Společenství s národními ochrannými známkami, jak uvádí pátý bod odůvodnění tohoto nařízení, přičemž platnost mezinárodní nebo národní ochranné známky může být zpochybněna z důvodu nedostatku rozlišovací způsobilosti výlučně v rámci řízení o prohlášení neplatnosti zahájeného v dotčeném členském státě na základě čl. 3 odst. 1 písm. b) směrnic 89/104 a 2008/95.
—

za Kapitalanlagegesellschaft mbH jménem Alltri Inka, za International Values Series of the DFA Investment Trust Co., Continental Small Co. Series of the DFA Investment Trust Co. a za Generali Investments Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH jménem AMB Generali Aktien Euroland Y. Robertem a S. Lauratet, avocats,
72

Zatřetí, pokud jde o důkaz o dobrém jménu ochranné známky BOTOX, je třeba předně poukázat na to, že Tribunál provedl v tomto ohledu celkové posouzení důkazů předložených společností Allergan, jak to vyplývá z bodu 64 napadeného rozsudku. Argumenty navrhovatelek směřující ke zpochybnění důkazu o tomto dobrém jménu se přitom týkají každého z uvedených důkazů posuzovaných samostatně. V důsledku toho, jak uvedl generální advokát v bodě 20 svého stanoviska, i kdyby Soudní dvůr přijal některé z argumentů uplatněných navrhovatelkami, posouzení Tribunálu by tím nebylo dotčeno, jelikož by se musela ještě při celkovém posouzení Tribunálu určit hodnota důkazu, který je třeba vyloučit. Žádný argument v tomto smyslu však navrhovatelky v rámci kasačního opravného prostředku neuplatnily.
7

Článek 8 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1663/95 ze dne 7. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF (Úř. věst. L 158, s. 6), ve znění nařízení Komise (ES) č. 2245/1999 ze dne 22. října 1999 (Úř. věst. L 273, s. 5; Zvl. vyd. 3/26, s. 335, dále jen „nařízení č. 1663/95“), stanoví: „Dojde-li Komise na základě šetření k závěru, že výdaje nebyly uskutečněny v souladu s předpisy Společenství, sdělí dotyčnému členskému státu výsledky svého šetření a uvede nápravná opatření, která je třeba učinit pro zajištění souladu s těmito předpisy v budoucnosti. Sdělení obsahuje odkaz na toto nařízení. Členský stát odpoví ve lhůtě dvou měsíců a Komise může následně upravit svůj postoj. V odůvodněných případech může Komise tuto lhůtu prodloužit. Po uplynutí lhůty stanovené pro odpověď pozve Komise členský stát k dvoustrannému jednání a obě strany se pokusí dosáhnout dohody o opatřeních, která mají být přijata, a ohledně posouzení závažnosti protiprávního jednání a finanční ztráty Společenství. Po jednání a po uplynutí lhůty pro dodání dalších informací, kterou stanoví Komise po tomto jednání v dohodě s daným členským státem, nebo pokud členský stát nepřijme pozvání k jednání ve lhůtě stanovené Komisí, sdělí Komise formálně po uplynutí této lhůty své závěry členskému státu, přičemž odkáže na rozhodnutí Komise 94/442/ES […]. Aniž je dotčen čtvrtý pododstavec tohoto odstavce, obsahuje toto oznámení posouzení veškerých výdajů, které má Komise v úmyslu vyloučit z financování podle čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení […] č. 729/70. Členský stát uvědomí Komisi co nejdříve o nápravných opatřeních přijatých k zajištění souladu s předpisy Společenství a o dni jejich skutečného použití. Až do dne skutečného použití nápravných opatření přijme Komise případně jedno nebo více rozhodnutí podle čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení […] č. 729/70 pro vyloučení výdajů, kterých se týká nedodržení předpisů Společenství.“
10

Vzhledem k tomu, že Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) měl za to, že řešení sporu, který mu byl předložen, vyžaduje výklad čl. 151 odst. 1 písm. c) směrnice o DPH, rozhodl se přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku: „Je třeba čl. 151 odst. 1 písm. c) [směrnice o DPH] vykládat v tom smyslu, že osvobozuje od DPH poskytnutí služeb ve Spojeném království, jež spočívá v demontáži zastaralých lodí amerického námořnictva, pro United States Department of Transportation Maritime Administration (odbor námořní dopravy ministerstva dopravy USA), a to v jednom nebo v obou následujících případech: a) pokud toto plnění nebylo poskytnuto složce ozbrojených sil členského státu NATO [Organizace Severoatlantické smlouvy], která se podílí na společném obranném úsilí, nebo civilním zaměstnancům, kteří tyto síly doprovázejí; b) pokud toto plnění nebylo poskytnuto složce ozbrojených sil členského státu NATO, která se zdržuje nebo je rozmístěna ve Spojeném království, nebo civilním zaměstnancům, kteří tyto síly doprovázejí?“
25

Na základě tohoto plánu úprav povolilo obecní zastupitelstvo Braine-le-Château rozhodnutím ze dne 14. května 2008 další provozování skládky Cour-au-Bois Nord, a to až do uplynutí platnosti stávajícího povolení, tedy do 27. prosince 2009, zrušilo předcházející podmínky jejího provozování a nahradilo je podmínkami novými.
4

Dne 17. října 2008 společnost Smart Technologies požádala u OHIM na základě nařízení č. 40/94 o zápis slovního označení „WIR MACHEN DAS BESONDERE EINFACH“ („zjednodušujeme to, co je zvláštní“) jako ochranné známky Společenství. Výrobky, pro které byl zápis požadován, spadají do třídy 9 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a odpovídají následujícímu popisu: „Počítačové systémy umožňující zachytit souřadnicové údaje, a sice grafiku, texty, kresby a gesta za účelem interakce se zobrazením vytvořeným počítačem pomocí tužky, stylusu, prstu či ruky; zařízení pro zachycení souřadnicových údajů k používání s čelní projekcí, zadní projekcí a přímým zobrazením; zařízení k zjišťování absolutní a relativní pozice využívající mechanické a optické snímače umožňující interakci se skenerem, dotykovou plochou, dotykovou obrazovkou, zařízením na zobrazování obrazu či v rámci zájmové zóny týkající se zobrazování; progresivní systémy k zjišťování pozice s vstupními údaji vytvářenými díky pasivním či aktivním nástrojům; zobrazovací systémy umožňující zachytit texty a grafická zobrazení; software umožňující zpracovávat texty a grafická zobrazení a sdílet texty a grafická zobrazení na počítačové síti či ukládat texty a grafická zobrazení do počítačové sítě; software umožňující sdílet data a zobrazení lokálně či na odlišných geografických místech; software umožňující vizualizovat, upravovat a sdílet data a zobrazení lokálně či na odlišných geografických místech“.
13

Článek 4 odst. 2 tohoto nařízení stanoví: „Ke stanovení přebytečných zásob každého držitele vezmou členské státy zejména v úvahu: a) průměr zásob, které byly k dispozici během let předcházejících přistoupení; b) obchodní toky existující během let předcházejících přistoupení; c) okolnosti, za nichž došlo k vytvoření zásob. Pojem přebytečné zásoby se vztahuje na produkty dovezené do nových členských států nebo pocházející z těchto států. Pojem přebytečné zásoby se rovněž vztahuje na produkty určené na trh nových členských států. [...]“
9

Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že vnitrostátní ustanovení umožňující ukončit pracovní smlouvu, pokud má pracovník nárok pobírat starobní důchod nebo dosáhl určitého věku, byla vložena do švédského práva v roce 1974. V 80. letech byl věk pro odchod do důchodu, a tedy věk pro ukončení pracovní smlouvy, snížen z 67 let na 65 let. V roce 1991 byl věk pro odchod do důchodu zvýšen na 67 let, ale zákon stále umožňoval ukončit pracovní smlouvu před dosažením tohoto věku na základě dohody nebo kolektivní smlouvy. Od 31. prosince 2002 je na základě pravidla 67 let zakázáno individuální smlouvou nebo dohodou či kolektivní smlouvou stanovit pro povinný odchod do důchodu věk nižší než 67 let.
40

V tomto ohledu je třeba připomenout, že z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že, i když je pravda, že výrazy použité za účelem vymezení osvobození od daně uvedených v článku 13 šesté směrnice je třeba vykládat striktně vzhledem k tomu, že tato osvobození představují odchylky od obecné zásady, podle níž je DPH vybírána z každého poskytnutí služby uskutečněného osobou povinnou k dani za protiplnění (viz zejména rozsudek ze dne 26. června 2003, MKG-Kraftfahrzeuge-Factoring, C-305/10, Recueil, s. I-6729, bod 63, jakož i rozsudek ze dne 19. dubna 2007, Velvet & Steel Immobilien, C-455/05, Sb. rozh. s. I-3225, bod 14), nic to nemění na tom, že striktní výklad nemůže omezit osvobození způsobem, který nenachází oporu ve znění dotčeného ustanovení. Takový přístup by totiž byl v rozporu s cíli systému DPH, jimiž je zejména zajištění právní jistoty (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek SKF, body 46 a 47).
32

Lze si představit několik výkladů. Zaprvé by čl. 4 odst. 2 směrnice 2009/24 mohl být použitelný v případě, že nositel autorského práva dá zákazníkovi svolení – poté, co uzavřel licenční smlouvu – k pořízení rozmnoženiny počítačového programu prostřednictvím stažení tohoto programu z internetu a jeho uložení do počítače. Dotčené ustanovení by právní následek vyčerpání práva na rozšiřování spojilo s prvním prodejem rozmnoženiny programu a nepředpokládalo by nezbytně uvedení hmotné rozmnoženiny počítačového programu do oběhu. Zadruhé by čl. 4 odst. 2 směrnice 2009/24 mohl být použitelný per analogiam v případě prodeje počítačového programu předávaného on-line. Podle zastánců této teze existuje v tomto ohledu nezamýšlená mezera v právní úpravě („planwidrige Regelungslücke“) v důsledku skutečnosti, že tvůrci této směrnice nepředpokládali, ani neupravili předávání počítačových programů on-line. Zatřetí by čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice mohl být nepoužitelný, pokud by vyčerpání práva na rozšiřování podle tohoto ustanovení stále předpokládalo uvedení hmotné rozmnoženiny počítačového programu do oběhu nositelem práva nebo s jeho souhlasem. Tvůrci směrnice 2009/24 by tak vědomě nevztáhli pravidlo vyčerpání práva na předávání počítačových programů on-line.
(36)

Jakákoliv osoba zapojená do distribuce léčivých přípravků by měla mít zvláštní povolení. Lékárníci a osoby oprávněné vydávat léčivé přípravky veřejnosti, kteří vykonávají pouze tuto činnost, by měli být od získání tohoto povolení osvobozeni. Je však nezbytné, aby pro kontrolu úplného distribučního řetězce léčivých přípravků lékárníci a osoby oprávněné vydávat léčivé přípravky veřejnosti uchovávali záznamy, které obdrželi, dokládající transakce s přípravky.“
35

Výklad pojmů „souhrn okolností“ a „událost“, který by nezohledňoval dílčí kroky v časově rozsáhlém ději, by mohl ohrozit cíle připomenuté v předcházejících dvou bodech tohoto rozsudku. Kdybychom totiž vyloučili, že informace týkající se takového dílčího kroku časově rozsáhlého děje může být považována za informaci přesné povahy ve smyslu čl. 1 bodu 1 směrnice 2003/6, odpadla by povinnost uveřejnit tuto informaci, stanovená v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci této směrnice, přestože by tato informace byla zcela konkrétní a navzdory tomu, že by byly též naplněny ostatní znaky důvěrné informace, které jsou vyjmenovány v bodě 25 tohoto rozsudku.
19

Co se týče stanovení dorovnávací částky, společnost Daimler nejprve definuje jakožto základ pro výpočet fiktivní mzdu rovnající se 85 % paušální čisté měsíční odměny za práci vyplácené za práci na plný pracovní úvazek. K tomu vypočte z hrubé mzdy, kterou by G. Erny pobíral, kdyby nepracoval na částečný pracovní úvazek zaměstnance v předdůchodovém věku, paušální čistou mzdu ve výši 70 % z tabulky minimálních čistých částek a zvýší ji na 85 %. Ve věci v původním řízení vycházel zaměstnavatel při zařazení do uvedené tabulky z toho, že G. Ernyho fiktivně zařadil do německé daňové třídy III (ženatý pracovník).
19

Naproti tomu Bundesgerichtshof má za to, že by články 34 a 36 SFEU mohly představovat případnou překážku pro potvrzení odsouzení T. A. J. Donnera, pokud by použití vnitrostátních trestních předpisů muselo být za okolností věci v původním řízení považováno za neodůvodněné omezení volného pohybu zboží.
6

Článek 4 směrnice o stanovištích stanoví: 1. Na základě kritérií stanovených v příloze III (etapa 1) a na základě příslušných vědeckých informací navrhne každý členský stát seznam lokalit, v němž bude uvedeno, jaké typy přírodních stanovišť z přílohy I a jaké druhy z přílohy II, původní pro toto území, se na jednotlivých lokalitách vyskytují. […] […] 2. Na základě kritérií stanovených v příloze III (etapa 2) a v rámci jak každé z devíti biogeografických oblastí uvedených v čl. 1 písm. c) bod iii), tak celého území uvedeného v čl. 2 odst. 1, vypracuje Komise po dohodě s každým členským státem návrh seznamu lokalit významných pro Společenství, které vybere ze seznamů členských států, na nichž se vyskytuje jeden nebo více prioritních typů přírodních stanovišť nebo prioritních druhů. […] Seznam lokalit vybraných jako lokality významné pro Společenství, na nichž se vyskytuje jeden nebo více typů prioritních přírodních stanovišť nebo prioritních druhů, přijme Komise postupem podle článku 21. 3. Seznam uvedený v odstavci 2 bude vypracován do 6 let od oznámení této směrnice. 4. Jakmile je lokalita významná pro Společenství přijata postupem podle odstavce 2, vyhlásí příslušný členský stát co nejdříve a nejpozději do šesti let tuto lokalitu jako zvláštní oblast ochrany a podle významu lokality stanoví priority pro uchování nebo obnovu příznivého stavu z hlediska ochrany u typu přírodního stanoviště uvedeného v příloze I nebo druhu uvedeného v příloze II a pro ekologickou soudržnost sítě NATURA 2000 a také podle toho, jak jsou tyto lokality ohroženy postupným znehodnocováním nebo zničením. 5. Jakmile je některá lokalita zařazena do seznamu uvedeného v třetím pododstavci odstavce 2, vztahuje se na ni ustanovení čl. 6 odst. 2, 3 a 4.“
48

Zavedení systému odpovědnosti bez zavinění by totiž překračovalo rámec toho, co je nezbytné pro ochranu plateb do veřejného rozpočtu (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 11. května 2006, Federation of Technological Industries a další, C-384/04, Sb. rozh. s. I-4191, bod 32, jakož i ze dne 21. února 2008, Netto Supermarkt, C-271/06, Sb. rozh. s. I-771, bod 23).
31

Kdyby se totiž lhůta šesti měsíců uvedená v čl. 7 odst. 1 prvním pododstavci poslední větě osmé směrnice o DPH vykládala jako lhůta pořádková, důsledkem toho by bylo, že by členské státy byly oprávněny uplatňovat své právní úpravy v oblasti promlčení práv, jež jsou v některých případech restriktivnější, takže v posledně zmíněném případě by dobu, jež osoby povinné k dani mají k podání žádosti o vrácení DPH, určovaly v konečném důsledku lhůty vyplývající z této vnitrostátní právní úpravy. Promlčecí doby však nejsou v Evropské unii harmonizovány, a mohou se tedy v jednotlivých členských státech lišit. Takovýto výklad by tudíž byl v rozporu s cílem sledovaným osmou směrnicí o DPH „odstran[it] rozdíly mezi předpisy v současnosti platnými v členských státech“.
29

Komise ve sporném rozhodnutí převzala po věcné stránce důvody uplatněné německými orgány. Kromě toho přezkoumala, zda existuje převažující veřejný zájem ve smyslu čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení č. 1049/2001, odůvodňující zpřístupnění uvedeného dopisu. V daném případě dospěla k závěru, že nemá k dispozici žádné informace, které by nasvědčovaly, že by případně mohl existovat převažující veřejný zájem ve smyslu tohoto ustanovení, jenž by mohl mít přednost před požadavkem na ochranu rozhodovacího procesu Komise.
5

Podle čl. 41 prvního pododstavce zákona o léčivech o zřízení nové lékárny v určité obci nebo části obce rozhoduje Lääkelaitos, pokud je to nutné k zajištění přístupu k léčivům, přičemž splnění této podmínky musí být vyhodnoceno na základě počtu obyvatel dotčené oblasti, již existujících lékárenských služeb a umístění jiných služeb v oblasti péče a zdraví. Rozhodnutí přijímá Lääkelaitos z vlastního podnětu nebo z podnětu obce. Lääkelaitos může rovněž rozhodnout o změně spádové oblasti lékárny a jejím přemístění do jiné části obce, pokud je to nutné k zajištění přístupu k lékárenským službám.
6

Příloha VI protokolu o přijetí, nadepsaná „Seznam uvedený v článku 20 protokolu [o přijetí]: přechodná opatření pro Bulharsko“, v oddílu 1 odst. 1, 2 a 14 stanoví: „1. Článek III-133 a čl. III-144 první pododstavec Ústavy se ve vztahu k volnému pohybu pracovníků a volnému pohybu služeb, zahrnujícímu dočasný pohyb pracovníků vymezený v článku 1 směrnice 96/71/ES, mezi Bulharskem na jedné straně a všemi stávajícími členskými státy na straně druhé, použijí v plném rozsahu pouze za podmínek přechodných ustanovení uvedených v odstavcích 2 až 14. 2. Odchylně od článků 1 až 6 nařízení [Rady] (EHS) č. 1612/68 [ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257, s. 2)] budou stávající členské státy do konce období dvou let po dni přistoupení uplatňovat vnitrostátní opatření nebo opatření, která vyplývají z dvoustranných dohod, upravující přístup bulharských státních příslušníků na jejich trhy práce. Stávající členské státy mohou tato opatření dále uplatňovat do konce období pěti let po dni přistoupení. […] 14. Uplatňování odstavců 2 až 5 a 7 až 12 nesmí vést ke zpřísnění podmínek přístupu bulharských státních příslušníků na trhy práce stávajících členských států v porovnání s podmínkami ke dni podpisu smlouvy o přistoupení. Bez ohledu na uplatňování odstavců 1 až 13 budou stávající členské státy během doby uplatňování vnitrostátních opatření nebo opatření, která vyplývají z dvoustranných dohod, upřednostňovat v přístupu na svůj trh práce pracovníky, kteří jsou státními příslušníky členských států, před pracovníky, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí. Na bulharské migrující pracovníky a jejich rodinné příslušníky, kteří legálně bydlí a pracují v jiném členském státě, nebo na migrující pracovníky z ostatních členských států a jejich rodinné příslušníky, kteří legálně bydlí a pracují v Bulharsku, se nebudou vztahovat větší omezení než na migrující pracovníky a jejich rodinné příslušníky z třetích zemí, kteří bydlí a pracují v členském státě nebo v Bulharsku. Při uplatňování zásady upřednostňování pracovníků z členských států Společenství se s migrujícími pracovníky z třetích zemí, kteří bydlí a pracují v Bulharsku, nesmí zacházet příznivěji než se státními příslušníky Bulharska.“
4

První a čtvrtý až osmý bod odůvodnění nařízení zní takto: „(1) Dosavadní zkušenosti v odvětví motorových vozidel ohledně prodeje nových motorových vozidel, […] umožňují definovat kategorie vertikálních dohod o kterých je možné se domnívat, že zpravidla splňují podmínky uvedené v článku 81 odst. 3 Smlouvy. […] (4) Výhoda výjimky by měla být omezena na vertikální dohody, u kterých se lze s dostatečnou jistotou domnívat, že splňují podmínky čl. 81 odst. 3 Smlouvy. (5) Vertikální dohody spadající do kategorií definovaných v tomto nařízení mohou zlepšit hospodářskou účinnost uvnitř výrobního nebo distribučního řetězce tím, že usnadní koordinaci mezi zúčastněnými podniky. Zejména mohou vést ke snížení obchodních a distribučních nákladů stran a zajistit optimální úroveň jejich prodejů a investic. (6) Pravděpodobnost, že dosažená účinnost převáží případné účinky poškozující hospodářskou soutěž omezeními obsaženými ve vertikálních dohodách, závisí na velikosti tržní síly dotyčných podniků a tedy i na konkurenceschopnosti vůči dalším dodavatelům zboží a poskytovatelům služeb, které kupující považuje za navzájem zaměnitelné nebo nahraditelné […]. (7) Jako ukazatel určení tržní síly dodavatelů je třeba stanovit prahy založené na podílu na trhu. […] Prahy, pod kterými se dá předpokládat, že výhody zajišťované vertikálními dohodami převáží jejich omezující účinky, by se měly lišit podle vlastností různých druhů vertikálních dohod. Dá se proto předpokládat, že obecně mají vertikální dohody tyto výhody tam, kde dotyčný dodavatel má na trhu distribuce nových motorových vozidel nebo náhradních dílů podíl do 30 %, nebo do 40 % tam, kde se pro distribuci nových motorových vozidel používá kvantitativní selektivní distribuce. […] (8) Nad uvedenými prahy podílů na trhu nelze předpokládat, že vertikální dohody spadající do oblasti působnosti čl. 81 odst. 1 obvykle přinesou objektivní výhody takového charakteru a velikosti, že vynahradí nevýhody, které vytvářejí pro hospodářskou soutěž. Tyto výhody však lze předpokládat v případě kvalitativní selektivní distribuce, bez ohledu na podíl dodavatele na trhu.“
36

Stran účelu dotyčných ustanovení je třeba uvést, že litevská vláda a Komise poukazovaly na jednání na to, že cílem sledovaným osvobozeními od dovozního cla a od DPH podle těchto ustanovení je usnadnit jednotlivcům překračování vnějších hranic Unie a zároveň zmírnit celní a daňové kontroly, jež musí provádět příslušné orgány. Systematické prověřování obsahu palivových nádrží všech silničních vozidel, která každodenně vjíždějí na území Unie, by představovalo úkol téměř nemožný a v každém případě by bylo nepřiměřené nákladům a nepříjemným důsledkům pro cestující ve srovnání s částkami dovozního cla a DPH, které by z něj mohly plynout.
17

V tomto ohledu, jak uvedl generální advokát v bodě 39 svého stanoviska, by bylo v rozporu s cílem ochrany zákazníka, který využil letecké služby, sledovaným čl. 23 odst. 1 poslední větou nařízení č. 1008/2008, pokud by tato ochrana závisela na tom, zda je volitelná doplňková služba související se samotným letem a příplatek za tuto službu, které jsou nabízeny v rámci rezervace uvedeného letu, poskytnuta leteckým dopravcem nebo jiným subjektem, než je tento dopravce, který je právně a hospodářsky nezávislý na posledně uvedeném. Pokud by totiž bylo možné, aby tato ochrana závisela na postavení poskytovatele této doplňkové služby, a byla by přiznána pouze tehdy, pokud by byla poskytnuta leteckým dopravcem, uvedenou ochranou by bylo jednoduché obejít, a byl by tedy jistě ohrožen uvedený cíl. V každém případě by byl takový postup neslučitelný s článkem 22 směrnice 2011/83.