STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

JULIANE KOKOTT

přednesené dne 27. září 2006( )

Věc C‑229/05 P

Strana pracujících Kurdistánu (PKK)

a

Národní kongres Kurdistánu (KNK)

proti

Radě Evropské unie

„Kasační opravný prostředek – Opatření pro boj proti terorismu – Přípustnost žaloby – Existence žalující organizace – Zastoupení žalující organizace – Zkreslení důkazů – Osobní dotčení žalující organizace“

I – Úvod

1. Projednávaný kasační opravný prostředek podali Osman Ocalan, jménem Strany pracujících Kurdistánu (Partiya Karkerên Kurdistan – PKK) a Serif Vanly jménem Národního kongresu Kurdistánu (Kongra Netewiya Kurdistan – KNK). Osman Ocalan je bratrem předsedy PKK Abdullaha Ocalana, který je v tureckém vězení.

2. Oba navrhovatelé kasačního opravného prostředku zpochybňují zápis PKK na seznam teroristických organizací Radou. Soud prvního stupně žalobu PKK zamítl, protože podle svého vlastního tvrzení již neexistovala a O. Ocalan tedy nemohl prokázat, že ji zastupuje. Žaloba KNK byla rovněž zamítnuta jako nepřípustná, protože KNK nebyl rozhodnutím Rady osobně dotčen.

II – Právní rámec a skutečnosti předcházející sporu

3. Soud představuje právní rámec a skutečnosti předcházející sporu v bodech 1 až 9 napadeného usnesení T‑229/02 ze dne 15. února 2005( ) takto:

„1 Ze spisu vyplývá, že Kurdistan Worker's Party (Strana pracujících Kurdistánu) (PKK) se objevila v roce 1978 a zahájila ozbrojený boj proti turecké vládě s cílem dosáhnout uznání práva Kurdů na sebeurčení. PKK vyhlásila podle písemného prohlášení O. Ocalana v červenci 1999 jednostranné příměří s výhradou práva na sebeobranu. Podle téhož prohlášení kongres PKK v dubnu 2002 rozhodl s cílem reflektovat tuto novou orientaci, že všechny činnosti vykonávané pod jménem ,PKK‘ budou ukončeny ke 4. dubnu 2002 a všechny činnosti vedené jménem PKK budou považovány za neoprávněné (příloha 2 žaloby, bod 16). Pro účely demokratického dosažení politických cílů jménem kurdské menšiny bylo založeno nové seskupení Kongreya AzadÓ š Demokrasiya Kurdistan (Kongres pro demokracii a svobodu Kurdistánu – KADEK). Abdullah Ocalan byl jmenován předsedou KADEK.

2 Kurdistan National Congress (Národní kongres Kurdistánu) (KNK) je svazem sdružujícím přibližně třicet organizací. KNK má za cíl posilovat jednotu a spolupráci Kurdů ve všech částech Kurdistánu a podporovat jejich boj se zřetelem k nejvyšším zájmům kurdského národa (čl. 7 odst. A zakládací charty KNK). Podle písemného prohlášení S. Vanlyho, předsedy KNK, byl čestný vedoucí představitel PKK jedním z těch, kdo podporovali založení KNK. PKK byla členem KNK a jednotliví členové PKK částečně financovali KNK.

3 Majíc za to, že je nutné, aby Společenství přijalo opatření k provedení rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 1373 (2001), přijala Rada dne 27. prosince 2001 společný postoj 2001/930/SZBP o boji proti terorismu (Úř. věst. L 344, s. 90; Zvl. vyd. 18/01, s. 213) a společný postoj 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu (Úř. věst. L 344, s. 93; Zvl. vyd. 18/01, s. 217).

4 Podle článku 2 společného postoje 2001/931:

‚Evropské společenství v mezích pravomocí, které mu byly svěřeny Smlouvou o založení Evropského společenství, nařídí zmrazení finančních prostředků a jiného finančního majetku nebo hospodářských zdrojů osob, skupin a subjektů [entit], uvedených v příloze.‘

5 Rada přijala dne 27. prosince 2001 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům [entitám] s cílem bojovat proti terorismu (Úř. věst. L 344, s. 70; Zvl. vyd. 18/01, s. 207).

6 Podle článku 2 nařízení č. 2580/2001:

‚(1) Pokud není podle článků 5 a 6 povoleno jinak,

a) všechny finanční prostředky a jiné finanční a hospodářské zdroje patřící některé fyzické nebo právnické osobě, skupině nebo subjektu [entitě] uvedeným v seznamu podle odstavce 3 nebo jimi vlastněné nebo držené [se zmrazují];

b) žádné finanční prostředky ani jiné finanční a hospodářské zdroje nesmějí být ani přímo, ani nepřímo zpřístupněny žádné fyzické ani právnické osobě, skupině nebo subjektu [entitě] uvedeným v seznamu podle odstavce 3 nebo v jejich prospěch.

(2) Pokud není v článcích 5 a 6 povoleno jinak, zakazuje se poskytovat finanční služby fyzické nebo právnické osobě, skupině nebo subjektu [entitě] uvedeným v seznamu podle odstavce 3 nebo v jejich prospěch.

(3) Rada jednomyslně vypracuje, přezkoumává a mění seznam osob, skupin a subjektů, na které se vztahuje toto nařízení, v souladu s čl. 1 odst. 4, 5 a 6 společného postoje 2001/931/SZBP; tento seznam obsahuje:

i) fyzické osoby, které páchají teroristické činy nebo se je pokusí spáchat, účastní se takových činů nebo napomáhají jejich spáchání;

ii) právnické osoby, skupiny nebo subjekty [entity], které páchají teroristické činy nebo se je pokusí spáchat, účastní se takových činů nebo napomáhají jejich spáchání;

iii) právnické osoby, skupiny nebo subjekty [entity] vlastněné nebo kontrolované jednou fyzickou nebo právnickou osobou, skupinou nebo subjektem [entitou] nebo více fyzickými nebo právnickými osobami, skupinami nebo subjekty [entitami] uvedenými v bodech i) a ii) nebo

iv) fyzické nebo právnické osoby, skupiny nebo subjekty [entity] jednající jménem nebo na pokyn jedné fyzické nebo právnické osoby, skupiny nebo subjektu [entity] nebo několika fyzických nebo právnických osob, skupin nebo subjektů [entit] uvedených v bodech i) a ii.‘

7 Rada přijala dne 2. května 2002 rozhodnutí 2002/334/ES, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001 a kterým se ruší rozhodnutí 2001/927/ES (Úř. věst. L 116, s. 33). Toto rozhodnutí zahrnulo PKK do seznamu stanoveného čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001 (dále jen ‚sporný seznam‘).

8 Návrhem zapsaným pod číslem T‑206/02 podal KNK žalobu na neplatnost proti rozhodnutí 2002/334.

9 Rada přijala dne 17. června 2002 rozhodnutí 2002/460/ES, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001 a kterým se ruší rozhodnutí 2002/334 (Úř. věst. L 160, s. 26). Název PKK byl na sporném seznamu ponechán. Tento seznam byl poté pravidelně aktualizován rozhodnutími Rady.“

4. K doplnění závěru Soudu je třeba pro posouzení projednávaného případu připomenout znění čl. 1 odst. 6 společného postoje 2001/931:

„Jména osob a entit na seznamu uvedeném v příloze se budou pravidelně, nejméně však jednou za šest měsíců, prověřovat s cílem zjistit, zda trvají důvody pro jejich uvedení v seznamu.“

5. KNK nejprve podal žalobu ve věci T‑206/02( ) proti rozhodnutí 2002/334 a poté společně s O. Ocalanem, který jednal jménem PKK, podal žalobu ve věci T‑229/02 proti rozhodnutím 2002/334 a 2002/460. Předmětem projednávaného kasačního opravného prostředku je pouze naposledy uvedená společná žaloba.

III – Usnesení Soudu

6. Na základě námitky nepřípustnosti vznesené Radou Soud napadeným usnesením ve vztahu k oběma žalobcům odmítl žalobu jako nepřípustnou.

7. Soud v bodě 27 uvedeného usnesení uznal, že PKK je rozhodnutími 2002/334 a 2002/460 bezprostředně a osobně dotčena. V bodě 28 zdůraznil, že v těchto případech se nesmí ohledně přípustnosti uplatňovat „nadměrný formalismus“, protože jinak by nebyla možná účinná právní ochrana.

8. Soud však v bodech 34 až 41 napadeného usnesení uvádí, že O. Ocalan neprokázal, že PKK právoplatně zastupuje, nýbrž naopak tvrdí, že PKK již byla zrušena a že všechny činnosti vedené jménem PKK jsou považovány za neoprávněné. Soud tedy konstatoval, že O. Ocalan podal žalobu z vlastního podnětu, a žaloba je tudíž nepřípustná.

9. Aktivní legitimaci KNK Soud přezkoumává v bodech 45 až 56 v závislosti na kritériu, na základě kterého sdružení založené k prosazování kolektivních zájmů určité kategorie procesních subjektů lze považovat ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES za osobně dotčené aktem, kterým jsou dotčeny obecné zájmy této kategorie, jen v případě, jestliže to mohou osobně učinit jeho členové. Vzhledem k tomu, že PKK již neexistuje, není už také členem KNK, a nemůže tedy založit osobní dotčení KNK. Organizace, která je považována za nástupce PKK, KADEK, není členem KNK. Další omezení činností KNK nebo jeho členů, pokud jde o spolupráci s PKK nebo jejími nástupnickými organizacemi, které vyplývají z rozhodnutí 2002/334 a 2002/460, se jich dotýká nikoliv osobně, ale způsobem jako kohokoli jiného.

10. Konečně není nezbytně nutné, aby KNK byl aktivně legitimován, aby vůbec mohl podat žalobu proti uvedeným rozhodnutím. Nástupnické organizace PKK mohou totiž žalobu podat, což se také v případě KONGRA-GEL (Kongra Gelê Kurdistan – Lidového kongresu Kurdistánu) stalo( ).

IV – Návrhová žádání účastníků řízení

11. Navrhovatelé navrhují, aby Soudní dvůr:

1. určil, že žaloba O. Ocalana podaná jménem organizace, která byla dříve známá jako PKK, je přípustná;

2. určil, že žaloba Serifa Vanlyho podaná jménem organizace známé pod jménem KNK je přípustná;

3. rozhodl o náhradě nákladů řízení týkajících se přípustnosti.

12. Rada navrhuje, aby Soudní dvůr:

1. odmítl kasační opravný prostředek obou navrhovatelů jako nepřípustný;

2. podpůrně zamítl kasační opravný prostředek obou navrhovatelů jako neopodstatněný;

3. případně vrátil věc Soudu prvního stupně;

4. uložil navrhovatelům náhradu nákladů řízení.

V – Posouzení

13. Kasační opravný prostředek se týká zamítnutí žaloby ve vztahu k oběma navrhovatelům. Nejprve je třeba přezkoumat kasační opravný prostředek podaný jménem PKK a poté kasační opravný prostředek KNK.

A – Ke kasačnímu opravnému prostředku podanému O. Ocalanem jménem PKK

14. První navrhovatel uplatňuje jménem PKK celkem sedm důvodů kasačního opravného prostředku, které je z části možné projednat společně.

1. K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku – uznání oprávnění k zastupování

15. První navrhovatel uvádí, že Soud si odporoval, když konstatoval, že navrhovatel podal žalobu nikoliv za PKK, nýbrž z vlastního podnětu. To, že platně zastupoval PKK, Soud totiž uznal již tím, když žalobu doručil, místo aby učinil opatření podle čl. 44 odst. 6 jednacího řádu Soudu( ). Toto ustanovení zní takto:

„Nesplňuje-li žaloba podmínky stanovené v odstavcích 3 až 5 tohoto článku, určí vedoucí soudní kanceláře žalobci přiměřenou lhůtu k tomu, aby vady žaloby odstranil nebo předložil výše uvedené písemnosti. Nedojde-li v určené lhůtě k odstranění vad či k předložení požadovaných písemností, rozhodne Soud, zda nedodržení těchto formálních podmínek činí žalobu nepřípustnou.“

16. Pro oprávnění k zastupování má pro zástupce a osobu, která ho k zastupování zmocnila, význam zejména čl. 44 odst. 5 jednacího řádu Soudu:

„Je-li žalobce právnickou osobou soukromého práva, přikládá k žalobě rovněž

a) […]

b) důkaz o tom, že procesní plná moc byla jeho advokátovi řádně udělena orgánem k tomu oprávněným.“

17. První navrhovatel kasačního opravného prostředku se dovolává věci, ve které Soud v návaznosti na tvrzení Komise, že osoba, která zplnomocnila zástupce, nemá oprávnění zastupovat žalující společnost, položil v tomto ohledu žalobkyni otázky( ). V projednávaném případě ani Rada ani samotný Soud nezpochybnily zplnomocnění O. Ocalana tímto způsobem předtím, než bylo vydáno usnesení.

18. Rada však právem odpovídá, že doručení žaloby nemůže omezovat Soud v tom, aby později konstatoval, že O. Ocalanovi chybělo oprávnění k zastupování. Soud tak ve věci, kterou uvedl první navrhovatel, pouze na základě tvrzení Komise objasnil oprávnění zmocnitele k zastupování( ).

19. Mimoto podle názoru prvního navrhovatele je v rozporu, aby byl vyslechnut ohledně přípustnosti, avšak aby mu po zbytek řízení bylo odepřeno oprávnění k zastupování organizace, kterou zastupoval.

20. Ani toto tvrzení není přesvědčivé, jelikož – jak Rada zdůrazňuje – právně je třeba, aby účastník řízení byl vyslechnut v otázce přípustnosti, i když je zatím nejasné, zda ti, kteří za tohoto účastníka řízení vystupují, k tomu skutečně mají oprávnění. Jinak by nemohlo být zajištěno právo být vyslechnut v souvislosti s oprávněním k zastupování. Také prakticky je to jediný užitečný způsob, jelikož tito tvrzení zástupci jsou mezi účastníky řízení pravděpodobně těmi, kteří nejlépe mohou předložit sporné důkazy.

21. V rozsahu, v němž tento důvod opravného prostředku obsahuje dílčí důvod opravného prostředku, že Soud opomenul vyzvat prvního navrhovatele, aby prokázal své zplnomocnění, je třeba zabývat se jím v souvislosti se sedmým důvodem opravného prostředku, jehož předmětem je absence možnosti objasnění stanoviska navrhovatele.

22. První důvod kasačního opravného prostředku je tedy třeba zamítnout.

2. Ke druhému a třetímu důvodu kasačního opravného prostředku – předjímání otázek týkajících se merita věci

23. Těmito dvěma důvody kasačního opravného prostředku první navrhovatel uvádí, že existence PKK neměla být uplatňována a přezkoumávána odděleně v rámci námitky nepřípustnosti a že se tato otázka týká merita žaloby. V tomto ohledu se první navrhovatel dovolává čl. 114 odst. 1 první věty jednacího řádu Soudu.

24. Rada považuje tento důvod kasačního opravného prostředku za nepřípustný, protože jen opakuje argumenty z řízení v prvním stupni. Ovšem právní otázky přezkoumané v řízení v prvním stupni mohou být v řízení o kasačním opravném prostředku znovu položeny, pokud navrhovatel napadá výklad nebo použití práva Společenství Soudem. Pokud by totiž navrhovatelé tímto způsobem nemohli založit svůj kasační opravný prostředek na žalobních důvodech a argumentech, které již byly použity před Soudem, uvedené řízení by bylo zčásti zbaveno svého smyslu( ). V projednávaném kasačním opravném prostředku první navrhovatel sice opakuje svou argumentaci použitou v řízení v prvním stupni, avšak činí tak v rámci napadení rozsudku Soudu, a je tedy přípustný.

25. Tento důvod kasačního opravného prostředku je však neopodstatněný. Aniž by zde bylo třeba zkoumat, do jaké míry existence PKK má skutečně význam pro meritum žaloby, stačí konstatovat, že čl. 114 odst. 1 první věta jednacího řádu Soudu nezakazuje, aby námitka nepřípustnosti byla založena na argumentech, které mají význam rovněž pro meritum věci.

26. Toto ustanovení zní ve svém německém znění takto:

„Will eine Partei vorab eine Entscheidung des Gerichts über die Unzulässigkeit, die Unzuständigkeit oder einen Zwischenstreit herbeiführen, so hat sie dies mit besonderem Schriftsatz zu beantragen.“ (Požaduje-li některý účastník řízení, aby Soud vydal rozhodnutí o nepřípustnosti, nepříslušnosti nebo překážce, aniž by se zabýval věcí samou, předloží svůj návrh samostatným podáním.)

27. Naopak anglické( ) a francouzské znění( ) tohoto ustanovení v podstatě stanoví, že je možné uplatňovat námitku nepřípustnosti, nepříslušnosti nebo námitku s ohledem na jiné předběžné otázky, které se netýkají věci samé.

28. První navrhovatel z toho vyvozuje, že nelze uplatňovat námitku nepřípustnosti ani o ní Soud nemůže rozhodnout, pokud přitom musí být rozhodnuta otázka, která se týká merita věci.

29. Ve skutečnosti lze francouzské a anglické znění čl. 114 odst. 1 první věty jednacího řádu Soudu chápat v tom smyslu, že veškeré námitky, které jsou v uvedeném článku zmíněny, se nemají rozšiřovat na otázky, které vyžadují přezkum merita žaloby. Není vyloučené, že se toto omezení v obou jazykových zněních vztahuje na všechny námitky, ovšem podle kontextu je přirozenější omezit ji na třetí možnost námitky, na námitku s ohledem na jiné předběžné otázky, respektive „Zwischenstreit“ nebo „other preliminary plea“.

30. Naposledy uvedený výklad čl. 114 odst. 1 první věty jednacího řádu Soudu odpovídá rovněž systematickým souvislostem. Pokud Soud přezkoumává přípustnost nezávisle na tom, zda je uplatňována námitka nepřípustnosti, nic nebrání tomu, aby přezkoumal otázky, které by mohly mít rovněž význam pro meritum žaloby. Podle článku 113 Soud může kdykoliv po vyslechnutí účastníků bez návrhu posoudit, zda jsou splněny nepominutelné podmínky řízení. Pokud je žaloba zjevně nepřípustná, Soud dokonce může, aniž by pokračoval v řízení, rozhodnout usnesením o zamítnutí žaloby. V obou případech se nejedná o omezení na otázky, které se netýkají merita věci.

31. Neomezený přezkum otázek přípustnosti odpovídá rovněž logice procesních podmínek jako celku, protože podmínkou toho, aby bylo možné zabývat se meritem věci, je příslušnost Soudu a přípustnost žaloby( ).

32. Mimoto cíl článku 114 jednacího řádu Soudu brání tomu, aby byl přezkum námitky nepřípustnosti omezen na otázky, které pro meritum věci nemají význam. Jak Rada správně zdůrazňuje, námitka nepřípustnosti umožňuje zabránit obsáhlému přezkumu merita věci. Takový přezkum je pro řízení nerelevantní, je-li žaloba nepřípustná. I když je třeba v rámci přípustnosti žaloby přezkoumat otázky, které mají význam rovněž pro meritum věci, ještě z toho nevyplývá, že by bylo nutné vykonat rozsáhlý přezkum merita věci.

33. Otázky, které mohou mít význam pro meritum žaloby, tak mohou být přezkoumány rovněž v rámci námitky nepřípustnosti podle článku 114 jednacího řádu Soudu. Možný význam existence PKK pro meritum věci tedy nebránil ani námitce nepřípustnosti ani rozhodnutí Soudu o této námitce.

34. S ohledem na výše uvedené úvahy je tudíž namístě druhý a třetí důvod opravného prostředku zamítnout.

3. Ke čtvrtému a pátému důvodu kasačního opravného prostředku – zkreslení prohlášení O. Ocalana a zbytková právní subjektivita PKK

35. Čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku první navrhovatel uplatňuje, že Soud jeho argumenty vyložil chybně. Ze žaloby a prohlášení O. Ocalana jasně vyplývá, že PKK své činnosti pod tímto označením ukončila a vytvořila novou spojeneckou organizaci s označením KADEK. Osman Ocalan nikde neuznal, že pro účely žaloby již PKK neexistuje nebo že byla zrušena.

36. V rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku první navrhovatel uvádí, že i když PKK v zásadě již neexistuje, měla by jí být pro účely řízení přiznána nadále zbytková právní subjektivita. V případě, že by PKK byla zakázána, musela by jí být rovněž přiznána dostatečná právní subjektivita, aby se mohla proti zákazu bránit soudní cestou.

37. Rada považuje tyto důvody kasačního opravného prostředku za nepřípustné, jelikož jen opakují argumentaci uplatněnou před Soudem a napadají posouzení skutkového stavu Soudu.

38. Jak bylo uvedeno výše, je nepřípustné znovu uplatňovat argumenty z řízení v prvním stupni, pokud je tím – jako zde – napadáno právní posouzení Soudu. Naproti tomu posouzení skutkového stavu nepředstavuje právní otázku, která jako taková podléhá kontrole Soudního dvora. To ovšem platí jen v případě, pokud Soud nezkreslil důkazy, které mu byly předloženy( ). Oba tyto důvody kasačního opravného prostředku jsou tedy přípustné v rozsahu, v němž první navrhovatel vytýká Soudu zkreslení důkazů.

39. Lze nicméně pochybovat o relevanci těchto důvodů kasačního opravného prostředku, tzn. zda jsou způsobilé zpochybnit napadené usnesení. Pokud nejsou způsobilé zpochybnit napadené usnesení, jedná se podle francouzské terminologie o „moyen inopérant“, tzn. o nerelevantní důvod kasačního opravného prostředku, který neumožňuje dosáhnout cíle opravného prostředku, a je proto neopodstatněný.

40. Aby bylo možné posoudit možnou neopodstatněnost argumentace ohledně existence PKK, je třeba připomenout, že Soud neodmítl žalobu – v souladu s námitkou Rady – z důvodu nedostatku právní a procesní subjektivity, nýbrž z důvodu, že O. Ocalan není zástupcem PKK.

41. Soud však založil své odmítnutí oprávnění O. Ocalana k zastupování výlučně na tom, že O. Ocalan tvrdil, že PKK již neexistuje. Pokud první navrhovatel s těmito důvody kasačního opravného prostředku uspěje, odpadne tím celé odůvodnění v tomto rozhodujícím bodě. Důvody kasačního opravného prostředku jsou tedy potenciálně relevantní.

42. Je tedy nutné přezkoumat, zda Soud zkreslil důkazy. Takové zkreslení musí – bez nového posouzení skutkového stavu a důkazů – zjevně vyplývat ze spisu( ). Tato formulace je ovšem nejasná, protože rovněž zjištění, zda došlo ke zkreslení důkazů, předpokládá minimální míru posouzení. O takové zkreslení se jedná, pokud, aniž by byly uplatněny nové důkazy, se posouzení existujících důkazů jeví zjevně nesprávné.

43. Zjištění o zkreslení důkazů Soudní dvůr zakládal dosud nejvíce na tom, že určitým důkazům Soud přisoudil objektivně nesprávný obsah( ). Soudní dvůr se již ovšem odvolával rovněž na souvislost určitých prohlášení, aby mohl zkreslení důkazů konstatovat( ), avšak rovněž aby mohl zkreslení důkazů odmítnout( ).

44. Na základě těchto kritérií je třeba přezkoumat, zda konstatování, že O. Ocalan tvrdil, že PKK již neexistuje a z toho plynoucí závěr, že PKK ho tedy nemohla zplnomocnit, aby podal žalobu, způsobilo zkreslení důkazů.

45. Konstatování Soudu se může zakládat na bodu 16 žaloby a bodu 27 prohlášení O. Ocalana( ), kde je v každém případě zmíněno rozpuštění PKK. Tato skutečnost je však popsána v tomto prohlášení na jiném místě přesněji. Jak Soud uvádí v bodě 1 napadeného usnesení odkazem na bod 16 prohlášení, kongres PKK v dubnu 2002 rozhodl s cílem reflektovat novou orientaci PKK, že „všechny činnosti vykonávané pod jménem ,PKK‘ budou ukončeny ke 4. dubnu 2002 a všechny činnosti vedené jménem PKK budou považovány za neoprávněné [v originále: ‚illegitimate‘]“.

46. Mimoto byla podle bodu 18 prohlášení přijata nová ústava, která změnila strukturu a organizaci PKK. Různé organizace, které budou vytvořeny v částech Kurdistánu, měla pojmout koordinační organizace. V důsledku toho byl založen KADEK.

47. Z bodů 29 a následujících prohlášení mimoto vyplývá, že zapsání PKK na seznam teroristických organizací je napadnuto především z toho důvodu, že je na újmu činnostem KADEK.

48. Konečně O. Ocalan vystavil zúčastněným advokátům jménem organizace dříve známé pod názvem PKK procesní plnou moc.

49. Je třeba rovněž zohlednit, že organizace, která je předmětem sporu, nemohla mít s ohledem na svou povahu definitivní a formalizované postavení, ve kterém jsou začátek a konec právní existence jednoznačně určitelné.

50. Z důkazů tedy nelze pouze vyvozovat, že PKK již neexistuje, a nemohla tedy zplnomocnit O. Ocalana k zastupování. Je zřejmě oprávněnější chápat KADEK pouze jako nové jméno PKK.

51. I když bude organizace označená jako KADEK – jak to činila Rada během jednání – považována za právního nástupce PKK, která již dále neexistuje, je nutné – na rozdíl od toho, co uvádí Rada – v každém případě u žaloby, která je předmětem této věci, vycházet z toho, že ji skutečně podal KADEK pod jménem PKK a za účelem ochrany nabytých práv PKK.

52. Pro změnu jména, respektive právní nástupnictví mluví rovněž skutečnost, že Rada – jak Soud uvedl v bodu 55 napadeného usnesení – svým rozhodnutím 2004/306/ES ze dne 2. dubna 2004, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001 a kterým se ruší rozhodnutí 2003/902/ES( ) zapsala KADEK a KONGRA-GEL jako alias PKK na sporný seznam. V důsledku toho organizace nesoucí tyto názvy nadále existuje.

53. Navíc první navrhovatel v rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku právem zdůrazňuje, že z důvodu trvalého označení PKK jako teroristické organizace na sporném seznamu je nezbytné přiznat PKK procesní a právní subjektivitu alespoň v rozsahu, v němž by mohla proti tomuto zápisu podat žalobu. Musí být tedy rovněž schopna určit osoby, které mohou jejím jménem podat žalobu.

54. Toto není čistě formální argument. Rada dodnes zjevně nadále vychází z toho, že PKK ještě existuje, protože vůči ní trvá na opatřeních s cílem bojovat proti terorismu. Jak konstatuje Soud v bodě 44, toto zachování existence spočívá v souladu s čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001 na stálém prověřování s cílem zjistit, zda trvají důvody pro jejich uvedení na seznamu. K tomuto prověřování musí docházet podle čl. 1 odst. 6 společného postoje 2001/93( ) nejméně jednou za šest měsíců.

55. Co se týče prohlášení, že všechny činnosti vedené jménem PKK se považují za neoprávněné [v originále: ‚illegitimate‘], musí být chápáno – jak uvedla PKK během jednání – v souvislosti s tím, že PKK se chtěla distancovat – alespoň v rozhodné době – od násilných prostředků činnosti. Takové činnosti neměly být ze strany PKK nadále politicky povolovány. To však nelze vztáhnout na projednávanou žalobu.

56. Sice tím ještě není určeno, zda O. Ocalan vystupoval jménem PKK právem. Přinejmenším však konstatování Soudu týkající se nedostatečného oprávnění O. Ocalana k zastupování zkreslují jeho prohlášení. Již z tohoto důvodu je napadené usnesení postiženo nesprávným právním posouzením, a je tudíž třeba ho zrušit.

4. K šestému důvodu kasačního opravného prostředku – účinná právní ochrana

57. Šestý důvod kasačního opravného prostředku směřuje proti podmínkám, které musejí splňovat individuální žaloby u evropských soudů, zejména proti nezbytnosti osobního dotčení. Tato podmínka porušuje Evropskou úmluvu o ochraně lidských práv a základních svobod, jelikož i přes bezprostřední zásah do lidských práv je žaloba vyloučena, pokud osoba není zároveň osobně dotčena.

58. Rada považuje tento důvod kasačního opravného prostředku za nepřípustný, jelikož se Soud nezabýval příslušnými argumenty v prvním stupni. Tato námitka je nicméně nepřesvědčivá, protože rovněž skutečnost, že se Soud argumenty nezabýval nebo se jimi nezabýval dostatečně, může být z hlediska práva nesprávná.

59. Z kasačního opravného prostředku však nelze poznat, proti které části rozsudku Soudu směřuje, respektive kde se Soud měl těmito argumenty zabývat. V tomto rozsahu je tedy nepřípustný. Ve zbývající části podmínky osobního dotčení v souvislosti se žalobou jménem PKK nemohou založit kasační opravný prostředek, protože Soud v bodu 27 výslovně uznává osobní dotčení této organizace a O. Ocalan ze své strany nepodává přímou žalobu.

60. Co se týče účinné právní ochrany první navrhovatel mimoto tvrdí, že rozhodnutí Soudu o existenci PKK ho zbavilo účinné právní ochrany. Rovněž toto tvrzení však není přesvědčivé. Účinná právní ochrana nevyžaduje, aby osoby mohly podat žalobu jménem třetích osob, pokud nejsou k jejich zastupování oprávněny.

61. Tento důvod opravného prostředku musí být tudíž v plném rozsahu zamítnut.

5. K sedmému důvodu kasačního opravného prostředku – možnost objasnění

62. První navrhovatel se konečně dovolává skutečnosti, že Soud měl povinnost dát mu příležitost, aby objasnil své oprávnění k zastupování. Postup Soudu byl nesprávný, nepřiměřený a v rozporu s přirozeným právem.

63. První navrhovatel však měl v zásadě dostatek příležitostí, aby jasně prokázal své oprávnění k zastupování – totiž nejprve ve své žalobě a poté při odpovědi na námitku Rady. Vzhledem k tomu, že Rada odůvodnila námitku nepřípustnosti tím, že PKK podle tvrzení prvního navrhovatele již neexistuje a nemá proto právní a procesní subjektivitu, existovala i příležitost tyto body objasnit. Této příležitosti první navrhovatel také využil.

64. Jak však první navrhovatel zdůraznil během jednání, když byl k tomuto bodu dotázán, nevyjádřil se k právnímu posouzení Soudu, které Soud nakonec použil na jeho argumenty o skutkovém stavu. Na rozdíl od námitky nepřípustnosti Rady Soud totiž nechal otázku právní a procesní subjektivity otevřenou, avšak odmítl oprávnění O. Ocalana k zastupování.

65. První navrhovatel má tedy za to, že mu Soud měl vysvětlit přijaté právní posouzení, tzn. pochybnosti ohledně jeho oprávnění k zastupování, aby mu umožnil tyto pochybnosti vyvrátit.

66. Soudy však v zásadě nemusejí vyslechnout účastníky řízení ohledně každého bodu svého právního posouzení před vynesením rozsudku. Právě soudy Společenství jsou v tomto ohledu zdrženlivé. Tato zdrženlivost je zárukou jejich neutrality. Vzhledem k tomu, že je stanovena povinnost zastoupení účastníků řízení advokátem, nejsou pokyny soudu běžně vyžadovány. Evropský soud pro lidská práva ve Štrasburku (dále jen „ESPL“) tak nevidí ani u potenciálně klamných pokynů soudu v trestním řízení porušení práva na spravedlivý proces, pokud je dotčený subjekt zastoupen advokátem( ).

67. Nezbytnost pokynů však může vyplývat ze zásady kontradiktornosti. Jejím účelem je mimo jiné zabránit tomu, aby soudní rozhodnutí bylo co nejméně ovlivněno argumenty, které nemohly být předmětem diskuzí mezi účastníky řízení( ). Tím by mělo být zabráněno překvapivosti rozhodnutí.

68. Argumenty, které jsou pro Soud rozhodující, a sice prohlášení o existenci PKK, ovšem bylo předmětem diskuzí mezi účastníky řízení, takže v zásadě nebylo vyžadováno jejich další vyslechnutí.

69. V otázce dostatečného oprávnění k zastupování jednací řád Soudu obsahuje zvláštní pravidlo, které ve výjimečných případech požaduje, aby byl vydán pokyn pro případné nejasnosti a možnost podat vysvětlení. Pokud právnické osoby soukromého práva nepodají s žalobou důkaz o tom, že procesní plná moc byla advokátovi řádně udělena orgánem k tomu oprávněným, vedoucí soudní kanceláře určí podle čl. 44 odst. 5 a 6 žalobci přiměřenou lhůtu k tomu, aby vady žaloby odstranil nebo předložil požadované písemnosti( ). Nezdá se být neobvyklé, že Soud si opatří příslušné informace rovněž v pozdější době( ).

70. V projednávaném případě se netvrdí, že PKK je právnickou osobou soukromého práva. Soud však v bodě 28 napadeného usnesení správně uznal, že pro skupiny a entity, které jsou uvedeny na sporném seznamu, může být obzvlášť těžké podat důkaz o přípustnosti. Na tyto skupiny a entity se tak alespoň musejí vztahovat stejné záruky jako na právnické osoby soukromého práva, které mohou běžně relativně snadno podat důkaz o dostačujícím oprávnění k zastupování osoby, která advokáta zplnomocnila.

71. V důsledku toho rovněž skupiny, které jsou na sporném seznamu, musejí při nedostatečném prokázání oprávnění osoby podávající žalobu jejich jménem k zastupování dostat znovu příležitost, aby mohly tento důkaz předložit.

72. To se v projednávaném případě nestalo, protože Soud prvního navrhovatele před svým rozhodnutím nikdy neupozornil na pochybnosti ohledně jeho oprávnění k zastupování.

73. Zamítnutí žaloby Soudem ve vztahu k prvnímu navrhovateli je tedy postiženo procesní vadou v rozsahu, v němž mu Soud neposkytl příležitost objasnit oprávnění O. Ocalana k zastupování. Také z tohoto důvodu je třeba napadené usnesení Soudu prvního stupně zrušit.

B – K rozhodnutí o přípustnosti žaloby O. Ocalana jménem PKK

74. Nyní je třeba přezkoumat, zda Soudní dvůr na základě návrhu prvního navrhovatele může konečným způsobem rozhodnout o přípustnosti žaloby O. Ocalana jménem PKK nebo zda – jak Rada podpůrně navrhuje – musí věc v plném rozsahu vrátit Soudu k dalšímu projednání. Podle čl. 61 odst. 1 druhé věty statutu Soudního dvora vydání konečného rozhodnutí ve věci je možné za podmínky, pokud to soudní řízení dovoluje.

75. Přípustnost žaloby jménem PKK je nadále ve čtyřech bodech sporná.

76. Zaprvé se dosud ještě nerozhodovalo o námitce Rady, že PKK nemůže být v projednávaném případě považována za entitu s právní a procesní subjektivitou. Zadruhé se Rada domnívá, že ještě nebylo objasněno, zda žaloba týkající se rozhodnutí 2002/334 byla podána ve lhůtě. Tyto obě otázky byly předmětem procesní námitky před Soudem. Je tedy možné vydat konečné rozhodnutí.

77. S druhou námitkou úzce souvisí třetí problém přípustnosti, a sice zda druhý předmět žaloby, rozhodnutí 2002/460, je ve vztahu k PKK napadnutelným právním aktem nebo pouze aktem potvrzujícím předcházející rozhodnutí. Tuto otázku položila Komise v řízení v prvním stupni. Soud se k tomu vyjádřil ve vztahu ke KNK. Rovněž tato otázka tedy může být rozhodnuta.

78. Konečně vyvstává otázka, zda O. Ocalan může být uznán jako zástupce PKK. Tato otázka byla poprvé vznesena v napadeném usnesení Soudu a v rozporu s procesními právy prvního navrhovatele byla rozhodnuta, aniž měl první navrhovatel možnost objasnění. V důsledku toho nebylo možné vydat v okamžiku vydání usnesení konečné rozhodnutí. Řízení o kasačním opravném prostředku však poskytlo prvnímu navrhovateli a dalším účastníkům řízení dostatečnou příležitost předložit další argumenty ohledně oprávnění O. Ocalana k zastupování, a proto je v tomto ohledu možné vydat ve věci rozhodnutí.

1. K právní subjektivitě a procesní způsobilosti PKK

79. Již bylo uvedeno, že PKK musí být považována za entitu s právní a procesní subjektivitou alespoň v rozsahu, v němž jde o její zápis na sporný seznam( ). Tuto námitku Rady je tedy třeba zamítnout.

2. K dodržení lhůty pro podání žaloby

80. Rada se v řízení v prvním stupni dovolávala skutečnosti, že žaloba proti rozhodnutí 2002/334 nebyla podána ve stanovené lhůtě. Lhůta pro žalobu uplynula dne 29. července 2002, žaloba však byla podána až 31. července 2002.

81. Jak rovněž oba navrhovatelé tvrdili Soudu, již 24. července 2002, tedy před uplynutím lhůty pro podání žaloby, však Soudu došel dokument označený jako žaloba. Navrhovatelé tvrdí, že jsou pevně přesvědčeni, že žalobu doručili s originálními podpisy, žádný důkaz o tom ovšem nepředkládají.

82. Navrhovatelé dále tvrdili, že je Soud odpoledne 29. července 2002 informoval o tom, že žádný exemplář žaloby neobsahuje originální podpisy. Exemplář tohoto dokumentu, který je ještě k nahlédnutí v kanceláři Soudu, je kopie žaloby, která byla podepsaná jedním ze zástupců účastníků řízení a obsahovala iniciály dalšího zástupce účastníků řízení. Kromě toho na straně 4 obsahuje kopii vlastnoruční opravy textu.

83. Žaloba zaslaná podle pokynu Soudu došla Soudu až 31. července 2002. Byla podepsaná dvěma zástupci účastníků řízení, jakož i iniciálami třetího zástupce účastníků řízení.

84. Na základě těchto okolností je třeba vycházet z toho, že první dokument označený jako žaloba skutečně neobsahoval originální podpisy, nýbrž se pravděpodobně jednalo o kopii návrhu žaloby.

85. Žaloba vyhovující formě – druhý dokument – došel Soudu tedy teprve po uplynutí lhůty k podání žaloby.

86. Dokumenty došlé 24. července 2002 jako fax nebo jiná kopie rovněž nemohou být uznány jako respektující lhůtu pro podání žaloby na základě čl. 43 odst. 6 jednacího řádu Soudu. Procesní lhůty se u doručení kopie zachovají pouze v případě, pokud Soud také obdrží do deseti dnů originál této kopie. V projednávaném případě však nebyl zaslán originál kopie, nýbrž jiná žaloba s dalším podpisem.

87. Žaloba proti rozhodnutí 2002/334 byla tedy podána po uplynutí lhůty, a je proto nepřípustná. Námitce Rady bylo třeba v tomto ohledu vyhovět. Z tohoto důvodu může tedy napadené usnesení zůstat zachováno v rozsahu, v němž jde o rozhodnutí 2002/334.

3. K napadnutelnosti rozhodnutí 2002/460

88. Co se týče rozhodnutí 2002/460 byla lhůta pro podání žaloby nesporně dodržena. Komise však u Soudu tvrdila, že u tohoto rozhodnutí se ve vztahu k PKK jednalo o akt potvrzující předcházející rozhodnutí. PKK byla totiž uvedena stejným způsobem v rozhodnutí 2002/334.

89. Akt pouze potvrzující předcházející rozhodnutí není aktem, který by bylo možné napadnout žalobou na neplatnost( ). Jinak tomu však je, pokud je napadené rozhodnutí konečným výsledkem nového přezkumu situace( ).

90. Soud v bodě 44 napadeného usnesení ohledně KNK konstatoval, že se jednalo o nové a tím samostatně napadnutelné rozhodnutí:

„Pokud jde o rozhodnutí 2002/460 (dále jen ‚sporné rozhodnutí‘) je zřejmé, že toto rozhodnutí je novým rozhodnutím ve vztahu k rozhodnutí 2002/334, které se jím zrušuje. Zaprvé čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001 stanoví, že Rada vypracuje, přezkoumává a mění seznam osob, skupin a entit, na které se vztahuje uvedené nařízení. Z toho vyplývá, že Rada s každým novým aktem sporný seznam přezkoumává. Zadruhé takové přezkoumání nemůže být omezeno na zapsání nových osob nebo entit nebo na vyjmutí některých osob nebo entit, jelikož ve Společenství, které je právním společenstvím nelze připustit, aby akt zavádějící trvající omezující opatření vůči osobám nebo entitám mohl být neomezeně uplatňován, aniž by je orgán, který je vydal, pravidelně po novém přezkoumání aktualizoval. Skutečnost, že KNK napadl rozhodnutí 2002/334, kterým byla PKK poprvé zapsána na sporný seznam nemůže tedy bránit KNK z důvodu námitky překážky věci zahájené, aby napadl rozhodnutí 2002/460, které ponechává PKK na uvedeném seznamu.“

91. Jako oba účastníci řízení i já se připojuji k tomuto posouzení rozhodnutí 2002/460, zejména z důvodu, že přezkoumání uvedené ve čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001 musí nastat podle kritéria čl. 1 odst. 6 společného postoje 2001/931. Jména osob a entit na seznamu uvedeném v příloze se budou pravidelně, nejméně však jednou za šest měsíců, prověřovat s cílem zjistit, zda trvají důvody pro jejich uvedení v seznamu( ).

92. Rozhodnutí 2002/460 je rovněž ve vztahu k PKK napadnutelným aktem.

4. K oprávnění k zastupování

93. Konečně je třeba přezkoumat, zda O. Ocalan byl skutečně oprávněn zplnomocnit zástupce, aby podali žalobu jménem PKK.

94. Ohledně přezkumu tohoto bodu je třeba připomenout konstatování Soudu v bodě 28 napadeného usnesení:

„Následně je třeba upřesnit, že pravidla, kterými se řídí přípustnost žaloby na neplatnost, pokud jde o osobu uvedenou na sporném seznamu – tedy na seznamu osob, skupin a entit, na které se vztahují omezující opatření s cílem bojovat proti terorismu – musejí být nazírána podle okolností daného případu. Pokud se totiž jedná zvláště o tyto skupiny nebo subjekty [entity], může se stát, že nemají právní subjektivitu nebo že nejsou schopny dodržovat právní pravidla obvykle použitelná na právnické osoby. Nadměrný formalismus by tedy v některých případech vyústil v popření jakékoli možnosti aktivní legitimace k podání návrhu na neplatnost, a to byť by tyto skupiny a entity byly předmětem omezujících opatření Společenství.“

95. Tyto úvahy mě přesvědčují, zejména v souvislosti s přezkumem oprávnění k zastupování jako podmínky řízení. Tento přezkum nemá zabránit tomu, aby byla podána žaloba, pokud je osoba bezprostředně a osobně dotčena. Je spíše určený k tomu, aby zajišťoval, že žalobu podává skutečně dotčená organizace, a nikoliv nějaké třetí osoby, které podávají ve skutečnosti actiopopularis nebo dokonce jednají proti zájmům organizace, která je považována za entitu, která údajně podává žalobu.

96. Bylo by tedy nepřiměřené požadovat, aby bylo zcela prokázáno oprávnění k zastupování osoby, která za takovou organizaci podala žalobu. Spíše musí být v zásadě dostačující, pokud jeho oprávnění bylo prokázáno věrohodně. Pokud by žalovaný orgán měl přesto pochybnosti o tom, že tato osoba zastupuje žalující entitu, bylo by na něm, aby dostatečně odůvodněnými pochybnostmi zpochybnil argumentaci žalobce.

97. Pokud se použijí tato kritéria na argumentaci uplatněnou v řízení v prvním stupni, existují přesto pochybnosti o tom, že O. Ocalan zastupuje PKK. Je sice bratrem předsedy PKK Abdullaha Ocalana, který je v tureckém vězení, a měl být součástí vedení PKK( ). Avšak při zplnomocnění zástupce označil sám sebe jako bývalého člena PKK. Mezitím měl O. Ocalan s dalšími odejít dokonce z organizace nyní označené jako KONGRA-GEL( ). Bylo by tedy úplně možné pochybovat o tom, že O. Ocalan zastupoval PKK, respektive jeho slovy „organizaci dříve známou pod jménem PKK“, když zplnomocnil zástupce, aby jménem PKK podal žalobu.

98. Jak již bylo uvedeno, tyto pochybnosti ovšem Soudu nedovolovaly, aby bez dalšího vyslechnutí žalobce žalobu odmítl. Spíše měly Soud přimět, aby dal prvnímu navrhovateli příležitost k objasnění věci( ).

99. V tomto řízení o kasačním opravném prostředku první navrhovatel předložil prohlášení Marka Mullera, jednoho ze zástupců, které má objasnit, že žaloba je skutečně podána za PKK. Mark Muller zastupuje A. Ocalana v řízení u ESLP( ). Abdullah Ocalan je ústřední postavou PKK a podle prohlášení O. Ocalana byl rovněž zvolen předsedou KADEK( ). Mark Muller uvádí, že A. Ocalan mu uložil, aby napadl zahrnutí PKK na sporný seznam. Další zástupci vedení PKK a organizace KADEK, která je považována za nástupce PKK, mu dali stejný pokyn.

100. Aby bylo vyhověno procesním pravidlům Soudu M. Muller požadoval, aby ho zplnomocnil O. Ocalan, který byl v tehdejší době přední zástupce jak organizace dříve známé jako PKK, tak i KADEK.

101. Podle tohoto prohlášení vedení organizace dříve známé jako PKK požadovalo, aby byla podána žaloba. Pokud přihlédneme k zájmům PKK a zprávám z médií v době zahrnutí PKK na seznam( ), je třeba vycházet z toho, že napadení sporného seznamu skutečně odpovídá vůli PKK.

102. Skutečnost, že O. Ocalan měl odejít z PKK, respektive nyní KONGRA-GEL, rovněž nevede k závěru, že žaloba již nebyla podána za PKK. Zástupci totiž jednají nikoliv za O. Ocalana, nýbrž za organizaci dříve známou jako PKK. Jejich procesní plná moc není zpochybněna tím, že zástupce PKK, který je v minulosti zplnomocnil, tuto organizaci dnes již možná nezastupuje.

103. Tyto indicie musejí stačit pro domněnku, že žaloba byla za PKK podána právem, není-li prokázán opak. Rada nepředložila nic, co by tuto domněnku vyvrátilo.

104. Žaloba jménem PKK je tedy přípustná v rozsahu, v němž směřuje proti rozhodnutí 2002/460.

C – Ke kasačnímu opravnému prostředku S. Vanlyho jménem KNK

105. Co se týče žaloby KNK, kasační opravný prostředek zpochybňuje kritéria Soudního dvora pro osobní dotčení na základě čl. 230 odst. 4 ES, které je podmínkou proto, aby jednotlivci mohli napadnout nařízení.

106. Podle ustálené judikatury je fyzická nebo právnická osoba osobně dotčena, pokud je sporným aktem zasažena z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ni zvláštní, nebo faktické situace, která ji vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím ji individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát aktu( ).

107. Soud v tomto ohledu v bodě 52 napadeného usnesení konstatoval, že KNK a jeho členové jsou přitom nuceni respektovat zákaz vydaný sporným rozhodnutím ohledně PKK stejně jako všechny jiné osoby ve Společenství. Skutečnost, že KNK a jeho členové pro své politické názory mohou více než ostatní pociťovat účinky tohoto zákazu není takové povahy, aby je individualizovala vzhledem ke všem ostatním osobám ve Společenství. Skutečnost, že akt s obecnou působností může mít konkrétní účinky lišící se podle jednotlivých právních subjektů, na které se vztahuje, není totiž takové povahy, aby je vymezovala vzhledem ke všem ostatním dotyčným osobám, pokud se uplatnění tohoto aktu uskutečňuje na základě objektivně určené situace.

108. Druhý navrhovatel použití kritéria osobního dotčení nezpochybňuje. Spíše zastává názor, že kritérium osobního dotčení je třeba opustit, pokud se osoba domáhá porušení základních práv, jelikož Společenství v současnosti stále více přijímá právní úpravy dotýkající se základních práv. U případů týkajících se základních práv by se Soudní dvůr měl zaměřit spíše na kritéria pro přípustnost stížností u ESLP. Poté by stačilo bezprostřední dotčení osoby, zvláště pokud nedošlo k žádné škodě. KNK byl dotčen bezprostředně, protože na základě úzkých vazeb na PKK bylo zabráněno jeho činnostem na podporu práv Kurdů.

109. Tyto argumenty nelze přijmout. Soudní dvůr totiž v rozsudku Unión de Pequeños Agricultores – z mého pohledu přesvědčivě – prokázal, že při současném stavu práva Společenství zajišťují účinnou právní ochranu proti aktům Společenství společně vnitrostátní soudy a soudy Společenství, a proto v souvislosti s oprávněním jednotlivců podat žalobu není požadován další vývoj práva:

„40 Smlouva o ES vytvořila jednak svými články 173 a 174 (nyní článek 241 ES) a jednak svým článkem 177 (nyní článek 234 ES) úplnou soustavu opravných prostředků a řízení určenou k zajištění kontroly legality aktů orgánů soudem Společenství (v tomto smyslu rozsudek Les Verts v. Parlament, bod 23). V této soustavě fyzické a právnické osoby, které nemohou z důvodu podmínek přípustnosti uvedených v čl. 173 čtvrtém pododstavci ES napadnout akty Společenství s obecnou působností přímo, mají podle okolností možnost dovolávat se neplatnosti těchto aktů buď incidenčně na základě článku 184 ES před soudem Společenství anebo před vnitrostátními soudy a přimět vnitrostátní soudy, které nejsou příslušné k rozhodnutí o neplatnosti těchto aktů (viz rozsudek ze dne 22. října 1987, Foto-Frost, 314/85, Recueil, s. 4199, bod 20), k podání předběžné otázky v tomto ohledu k Soudnímu dvoru.

41 Členským státům tak přísluší stanovit soustavu opravných prostředků a řízení, umožňující zajistit dodržování práva na účinnou soudní ochranu.

42 V tomto kontextu jsou vnitrostátní soudy povinny podle zásady loajální spolupráce stanovené v článku 5 ES (nyní článek 10 ES) v co největším možném rozsahu vykládat a uplatňovat vnitrostátní procesní pravidla upravující podání žaloby takovým způsobem, který umožňuje fyzickým a právnickým osobám napadnout soudní cestou legalitu všech rozhodnutí a jiných vnitrostátních opatření týkajících se použití obecně závazného aktu Společenství vůči nim tím, že se budou dovolávat neplatnosti tohoto aktu.

43 […]

44 Konečně je třeba poznamenat, že podle systému kontroly legality vytvořeného Smlouvou o ES fyzická nebo právnická osoba může podat žalobu proti nařízení, pouze pokud je dotčena nejen bezprostředně, ale i osobně. I když je pravda, že tato podmínka musí být vykládána ve světle zásady účinné soudní ochrany tak, že jsou brány v úvahu rozličné okolnosti, které mohou individualizovat žalobce (viz např. rozsudek ze dne 2. února 1988, Van der Kooy a další v. Komise ve věcech 67/85, 68/85 a 70/85, Recueil, s. 219, bod 14, jakož i rozsudky Extramet Industrie v. Rada, bod 13, a Codorniu v. Rada, bod 19), nemůže takový výklad vést k odstranění dotčené podmínky, která je výslovně stanovena Smlouvou, aniž by byly překročeny pravomoci soudů Společenství, které jim Smlouva o ES přiznává.

45 I když je sice možné uvažovat o jiném systému přezkumu legality aktů Společenství s obecnou působností, než je systém zavedený původní Smlouvou, který nebyl nikdy v hlavních zásadách pozměněn, je případně v souladu s článkem 48 EU věcí členských států reformovat stávající systém.“( ) (neoficiální překlad)

110. Vzhledem k tomu, že KNK nebyl napadeným rozhodnutím dostatečně individualizován, nemůže podat žalobu na neplatnost. Spíše měl usilovat o právní ochranu u vnitrostátního soudu. Prakticky to pro něj neměl být problém, protože je zastupován anglickými advokáty a soudy Spojeného království v případě pochybností ohledně platnosti aktů Společenství, které se dotýkají jednotlivců v jejich právech, předloží věc Soudnímu dvoru( ).

111. V tomto ohledu není přesvědčivá argumentace uplatněná KNK na jednání, že mimo Evropské společenství nemůže dát podnět k zahájení řízení o rozhodnutí o předběžné otázce. Rozhodnutí Rady totiž má právní účinky pouze v rámci Společenství. V rozsahu, v němž se tyto účinky – např. zmrazení finančních prostředků – týkají KNK, může KNK rovněž u soudů Společenství usilovat o právní ochranu a tyto soudy podle okolností musejí předložit žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru. Rozsáhlejší možnosti právní ochrany – např. ohledně označení PKK jako teroristické organizace – mu naproti tomu nemusejí být poskytnuty.

112. V důsledku toho je třeba kasační opravný prostředek, co se týče žaloby KNK, zamítnout.

VI – K nákladům řízení

113. Podle čl. 122 prvního pododstavce jednacího řádu Soudního dvora rozhoduje Soudní dvůr o nákladech řízení, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný nebo je-li opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydává sám konečné rozhodnutí ve věci.

114. Vzhledem k tomu, že kasační opravný prostředek je třeba zamítnout, musí být v tomto ohledu rozhodnuto i o nákladech řízení.

115. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Druhá věta tohoto ustanovení stanoví, že Soudní dvůr rozhodne o rozdělení nákladů, je-li neúspěšných účastníků řízení více.

116. Co se týče KNK, neměl v tomto řízení o kasačním opravném prostředku úspěch a Rada požadovala náhradu nákladů řízení. Je tedy namístě rozhodnout, že KNK ponese náklady řízení, které svou částí kasačního opravného prostředku způsobil.

117. Ačkoliv podle vnější formy je kasační opravný prostředek podán společně PKK a KNK, je namístě rozhodnout, že PKK neponese náklady řízení o kasačním opravném prostředku KNK. Z hlediska obsahu se totiž jedná o dvě navzájem oddělená řízení, která podléhají odlišným právním požadavkům.

VII – Závěry

118. Navrhuji tedy Soudnímu dvoru, aby rozhodl takto:

„1. Body 1 a 2 výroku usnesení Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 15. února 2005, PKK a KNK v. Rada (T‑229/02) se zrušují v rozsahu, v němž se týkají žaloby Osmana Ocalana jménem Strany pracujících Kurdistánu (PKK) proti rozhodnutí Rady 2002/460/ES ze dne 17. června 2002, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a entitám s cílem bojovat proti terorismu a kterým se ruší rozhodnutí 2002/334/ES.

2. Žaloba O. Ocalana jménem PKK je přípustná v rozsahu, v němž směřuje proti rozhodnutí 2002/460, a vrací se Soudu prvního stupně k rozhodnutí ve věci samé. V tomto ohledu bude o nákladech řízení rozhodnuto později.

3. Ve zbývající části se kasační opravný prostředek zamítá.

4. Národní kongres Kurdistánu (KNK) ponese náklady řízení o kasačním opravném prostředku jím podaném.“