STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

JULIANE KOKOTT

přednesené dne 3. února 2005 ( )

Věc C‑441/03

Komise Evropských společenství

proti

Nizozemskému království

„Ochrana přírodních stanovišť a volně žijících ptáků“





I – Úvod a návrhy

1. V tomto řízení o nesplnění povinnosti vytýká Komise Nizozemskému království, že neprovedlo několik ustanovení směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků( ) (dále jen „směrnice o ochraně ptáků“) a směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin( ) (dále jen „směrnice o přírodních stanovištích“).

2. Poté, co vzala zpět jeden žalobní důvod ve své replice, navrhuje od té doby Komise, aby Soudní dvůr

„– určil, že Nizozemské království tím,

– že nepřijalo do 25. dubna 1981 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s povinnostmi uvedenými v čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků, nebo přinejmenším Komisi o těchto předpisech neuvědomilo, nesplnilo své povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice, a

– že nepřijalo do 20. června 1994 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s povinnostmi uvedenými v čl. 6 odst. 1 ve spojení s čl. 2 odst. 2 a čl. 1 písm. a), e) a i), jakož i čl. 6 odst. 2, 3 a 4, články 7, 11 a 15 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, nebo přinejmenším Komisi o těchto předpisech neuvědomilo, nesplnilo své povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice,

nepřijalo nejpozději do 25. dubna 1981 opatření, která požaduje čl. 18 odst. 1 směrnice 79/409/EHS a která jsou nezbytná pro dosažení souladu se směrnicí, nebo nepřijalo nejpozději do 5. června 1994 opatření, která požaduje čl. 23 odst. 1 směrnice 92/43/EHS a která jsou nezbytná pro dosažení souladu se směrnicí;

– určil, že čl. 13 odst. 4 zákona o ochraně přírody (Natuurbeschermingswet) je v rozporu s čl. 6 odst. 4 směrnice 92/43/EHS;

– uložil Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.“

3. Nizozemské království navrhuje, aby žaloba byla částečně zamítnuta.

4. Nizozemská vláda uznává, že neprovedla dostatečně ustanovení uvedená Komisí; popírá však, že povinnost k provedení, co se týče čl. 6 odst. 3 směrnice o přírodních stanovištích, má takový dosah, který jí Komise přisuzuje.

II – Právní rámec

5. Vzhledem k tomu, že Nizozemské království uznalo v široké míře opodstatněnost žalobních důvodů, je podstatný pouze čl. 6 odst. 3 a 4 směrnice o přírodních stanovištích. Znění těchto ustanovení je následující:

„3. Jakýkoli plán nebo projekt, který s určitou lokalitou přímo nesouvisí nebo není pro péči o ni nezbytný, avšak bude mít pravděpodobně na tuto lokalitu významný vliv, a to buď samostatně, nebo v kombinaci s jinými plány nebo projekty, podléhá odpovídajícímu posouzení jeho důsledků pro lokalitu z hlediska cílů její ochrany. S přihlédnutím k výsledkům uvedeného hodnocení důsledků pro lokalitu a s výhradou odstavce 4 schválí příslušné orgány příslušného státu tento plán nebo projekt teprve poté, co se ujistí, že nebude mít nepříznivý účinek na celistvost příslušné lokality, a co si v případě potřeby opatří stanovisko široké veřejnosti.

4. Pokud navzdory negativnímu výsledku posouzení důsledků pro lokalitu musí být určitý plán nebo projekt z naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu, včetně důvodů sociálního a ekonomického charakteru, přesto uskutečněn a není-li k dispozici žádné alternativní řešení, zajistí členský stát veškerá kompenzační opatření nezbytná pro zajištění ochrany celkové soudržnosti sítě NATURA 2000. O přijatých kompenzačních opatřeních uvědomí Komisi.

Jestliže se na dotyčné lokalitě vyskytují prioritní typy přírodních stanovišť nebo prioritní druhy, pak mohou být uplatněny pouze důvody související s ochranou lidského zdraví a veřejné bezpečnosti s nesporně příznivými důsledky mimořádného významu pro životní prostředí nebo jiné naléhavé důvody převažujícího veřejného zájmu podle stanoviska Komise.“

III – Posouzení

6. Komise navrhuje, aby Soudní dvůr určil, že Nizozemské království nesplnilo svou povinnost provést ve stanovených lhůtách uvedená ustanovení směrnice o ochraně ptáků a směrnice o přírodních stanovištích. Co se týče uplynutí lhůt k provedení směrnice, je však argumentace Komise nejasná. Komise uvádí dvě data pro směrnici o ochraně ptáků, a sice 6. a 25. dubna 1981, a tři data pro směrnici o přírodních stanovištích, a sice 5., 10. a 20. června 1994. Otázka, které datum je správné, však může zůstat otevřená, jelikož lhůta k provedení směrnice v každém případě uplynula již dlouho před zahájením předběžného řízení v této věci( ).

7. Jelikož nizozemská vláda v tomto rámci uznala opodstatněnost žalobních důvodů, je třeba určit, že Nizozemské království nesplnilo své povinnosti tak, jak navrhuje Komise.

8. Toto platí v zásadě rovněž co se týče čl. 6 odst. 3 směrnice o přírodních stanovištích, jelikož nizozemská vláda uznává, že v tomto ohledu rovněž směrnici řádně neprovedla. Účastníci řízení se však neshodují, pokud jde o dosah povinnosti, kterou toto ustanovení ukládá. Je třeba, aby Soudní dvůr tento spor rozhodl, aby účastníci řízení věděli, která opatření musejí být přijata podle čl. 228 odst. 1 Smlouvy o ES za účelem provedení rozsudku.

9. Komise k tomuto bodu tvrdí, že požadavky uvedené v čl. 6 odst. 4 směrnice o přírodních stanovištích musejí být vzaty v úvahu v rámci hodnocení důsledků podle odstavce 3. Podle jejího názoru přezkum alternativních řešení podle čl. 6 odst. 4 předpokládá, že jsou k dispozici informace o otázce, zda mají alternativní řešení vliv na příslušnou lokalitu. V důsledku toho je třeba, jak tvrdí Komise, vzít je v úvahu při hodnocení důsledků( ). Podle Komise je krom toho třeba v rámci hodnocení důsledků vzít v úvahu, zda hrozí, že prioritní druhy nebo typy stanovišť budou dotčeny( ), ačkoli prioritní povaha je zmíněna pouze v čl. 6 odst. 4.

10. Nizozemská vláda má naproti tomu za to, že směrnice neslouží jako základ pro tuto analýzu, která je krom toho v rozporu s příručkou, kterou Komise v této oblasti vydala( ). Tvrdí, že čl. 6 odst. 3 a 4 směrnice o přírodních stanovištích stanoví tedy pro posouzení plánů a projektů několik etap. Podle nizozemské vlády je nezbytné přistoupit k přezkumu podle čl. 6 odst. 4 směrnice o přírodních stanovištích teprve tehdy, pokud je splněna řada podmínek – zejména hodnocení důsledků musí vést nejdříve k závěru, že plán nebo projekt může mít vliv na příslušnou lokalitu. Naproti tomu, jak tvrdí nizozemská vláda, pokud hodnocení důsledků vede k závěru, že lokalita nebude jako taková dotčena, není nezbytné provést přezkum podle čl. 6 odst. 4 směrnice o přírodních stanovištích.

11. Jak Soudní dvůr již rozhodl, čl. 6 odst. 3 směrnice o přírodních stanovištích nestanoví žádnou zvláštní metodu pro provedení hodnocení důsledků( ). Z většiny jazykových znění, rovněž i z desátého bodu odůvodnění německé verze, však vyplývá, že hodnocení musí být „angemessen“( ). S ohledem na ostatní jazyková znění, např. „appropriate“ v angličtině, „appropriée“ ve francouzštině, „adecuada“ ve španělštině, „adequada“ v portugalštině, „opportuna“ v italštině, jakož i „passend“ v nizozemštině, je třeba podle mého názoru chápat tento pojem jako znamenající rovněž přiměřené či užitečné.

12. Hodnocení důsledků není proto žádným formálním procesním aktem, avšak musí odpovídat cílům, které jsou pro něj stanoveny. Cílem hodnocení je zjistit, zda plán nebo projekt je slučitelný se stanovenými cíli ochrany pro příslušnou lokalitu. Je tedy namístě identifikovat, s ohledem na nejlepší vědecké poznatky v této oblasti, veškerá hlediska plánu nebo projektu, které mohou mít jako takové nebo ve spojení s jinými plány nebo projekty významný vliv na cíle ochrany oblasti( ).

13. Hodnocení je tedy upraveno široce. Zejména je třeba věnovat zvláštní pozornost, jak zdůrazňuje Komise, prioritním druhům a stanovištím. Toto však nevyplývá z čl. 6 odst. 4 směrnice o přírodních stanovištích, ale z celkové struktury této směrnice a konkrétně z cílů ochrany. Tyto cíle musejí prioritním druhům a stanovištím přiznat zvláštní význam, jelikož Společenství a všem členským státům přísluší podle čl. 1 písm. d) a h), jakož i podle první věty jedenáctého bodu odůvodnění, zvláštní odpovědnost( ).

14. Jiné hledisko uvedené v čl. 6 odst. 4 směrnice o přírodních stanovištích, které je třeba podle názoru Komise zohlednit již v rámci odstavce 3, je přezkum alternativních řešení. Komise právem zdůrazňuje, že alternativní řešení mohou být přezkoumána pouze tehdy, pokud jsou známy nejen důsledky původního projektu na oblasti ochrany, avšak i důsledky alternativních řešení. V této souvislosti však zaměňuje použití kritérií čl. 6 odst. 3 směrnice o přírodních stanovištích v rámci přezkumu alternativních řešení podle odstavce 4 s provedením přezkumu, který vyžaduje odstavec 3.

15. Pokud musí být proveden přezkum alternativních řešení, je třeba hodnotit tato alternativní řešení, pokud jde o jejich důsledky na oblasti ochrany, podle stejných vědeckých standardů jako původní plán nebo projekt. Pouze tehdy, pokud jsou důsledky posouzeny srovnatelným způsobem, je možné srovnávat alternativní řešení. V konkrétní praxi povolovacího řízení se budou obě etapy hodnocení často překrývat, jakmile lze předpokládat, že plán nebo projekt v původní stanovené formě bude mít významný vliv na lokalitu jako takovou. Nebylo by účinné nejdříve konstatovat negativní vliv a pouze v návaznosti na to přistoupit k dalším přezkumům, zda existují alternativní řešení a jaké by měla vlivy.

16. Z právního hlediska je však třeba striktně rozlišovat mezi hodnocením provedeným podle čl. 6 odst. 3 směrnice o přírodních stanovištích a přezkumem provedeným podle odstavce 4. Článek 6 odst. 4 se použije teprve tehdy, pokud po hodnocení podle odstavce 3 nelze vyloučit nepříznivé vlivy na lokalitu jako takovou( ). Povinnost k přezkumu alternativních řešení existuje pouze v případě, že za takové situace musí být plán nebo projekt přesto proveden z naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu. Odstoupí-li se naproti tomu od uskutečnění, není nezbytné přezkoumávat alternativní řešení, i pokud jsou závěry hodnocení důsledků negativní. Nizozemská vláda právem vykládá čl. 6 odst. 3 a 4 směrnice o přírodních stanovištích jako systém stanovící hodnocení plánů a projektů, který se skládá z několika etap( ). Z těchto důvodů není nezbytné při provedení čl. 6 odst. 3 vzít v úvahu prvky uvedené v odstavci 4. Naproti tomu však použití čl. 6 odst. 4 může vyžadovat hodnocení, která odpovídají hodnocení podle odstavce 3.

17. Pro úplnost dodávám, že existují rovněž alternativní řešení, která nemění plán nebo projekt ve smyslu alternativního řešení k plánu či projektu, ale týkají se pouze jeho provedení. Co se týče důsledků na oblasti ochrany, je třeba např. myslet na to, aby rušivé činnosti byly prováděny v době, kdy je rušivý účinek nejmenší. Takový typ alternativního řešení provedení může být součástí hledisek plánu nebo projektu, které musejí být přezkoumány již v rámci hodnocení podle čl. 6 odst. 3 směrnice o přírodních stanovištích. Podle čl. 6 odst. 3 druhé věty musejí příslušné úřady vzít při rozhodnutí o povolení v úvahu příslušné výsledky tohoto hodnocení rovněž v případě, pokud lokalita jako taková není dotčena. Podmínky, které jsou v důsledku toho uloženy, mohou totiž přispět v souladu s cíli směrnice o přírodních stanovištích uvedenými v čl. 2 odst. 2 a čl. 3 odst. 1 k zachování příznivého stavu z hlediska ochrany u přírodních stanovišť, druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin v zájmu Společenství. Článek 6 odst. 4 se však netýká těchto alternativních řešení provedení, ale alternativních plánů nebo projektů.

18. V tomto bodě musí být tedy žaloba zamítnuta.

IV – K nákladům řízení

19. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise byla úspěšná v projednávané věci v šesti žalobních důvodech a z velké části i v dalším, pro účely nákladů řízení není nutno zohlednit, že Komise vzala zpět v replice jeden žalobní důvod a v jednom nebyla zčásti úspěšná. Je tedy třeba uložit Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.

V – Závěry

20. S ohledem na výše uvedené Soudnímu dvoru navrhuji, aby rozhodl následovně:

1. Nizozemské království nepřijalo nezbytná opatření podle čl. 18 odst. 1 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků, jelikož ve stanovených lhůtách nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s povinnostmi, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 1 a 2 uvedené směrnice.

2. Nizozemské království nepřijalo nezbytná opatření podle čl. 23 odst. 1 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, jelikož ve stanovených lhůtách nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s povinnostmi, které pro něj vyplývají z čl. 6 odst. 1 ve spojení s čl. 2 odst. 2 a čl. 1 písm. a), e) a i), čl. 6 odst. 2, 3 až 4, jakož i článků 7, 11 a 15 směrnice 92/43.

3. Článek 13 odst. 4 Natuurbeschermingswet je v rozporu s čl. 6 odst. 4 směrnice 92/43.

4. Ve zbývající části se žaloba zamítá.

5. Nizozemskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.