ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pořízení přesné kopie pevného disku počítače podniku, který je kontrolován na základě čl. 20 odst. 4 nařízení č. 1/2003, patří do pravomocí přiznaných Komisi na základě čl. 20 odst. 2 písm. b) a c) téhož nařízení, jelikož to spadá do rámce provádění technologie digitální forenzní analýzy Komisí, jejímž cílem je vyhledávat informace relevantní pro šetření na pevném disku počítače za pomoci speciálního softwaru.

V tomto ohledu čl. 20 odst. 1 nařízení č 1/2003 stanoví, že za účelem plnění povinností svěřených jí tímto nařízením může Komise provádět veškeré nezbytné kontroly podniků a sdružení podniků. Pokud jde o pravomoci, které má Komise k dispozici, čl. 20 odst. 2 nařízení č. 1/2003 stanoví zejména, že úředníci a ostatní doprovázející osoby zmocněné Komisí ke kontrole jsou oprávněni kontrolovat účetní knihy a ostatní obchodní záznamy, bez ohledu na to, v jaké formě jsou uloženy, a kopírovat nebo získávat v jakékoli formě kopie nebo výpisy z těchto knih nebo záznamů.

V rozsahu, v němž se kopírování dat uložených na nosiči digitálních dat podniku, který je předmětem kontroly, provádí při kontrole za účelem umožnit vyhledávání dokumentů relevantních pro šetření v prostorách Komise, spadá pořízení takové kopie do pravomocí přiznaných Komisi na základě čl. 20 odst. 2 písm. b) a c) nařízení č. 1/2003.

Článek 20 odst. 2 písm. b) nařízení č. 1/2003 totiž nestanoví, že kontrola účetních knih a obchodních záznamů podniků podléhajících kontrole se provádí výhradně v jejich prostorách, pokud uvedená kontrola nemohla být dokončena v původně předpokládané lhůtě. Toto ustanovení pouze zavazuje Komisi k tomu, aby při kontrole dokladů prováděné ve svých prostorách dodržovala tytéž záruky vůči kontrolovaným podnikům, jaké je povinna dodržovat při kontrole na místě.

(viz body 47, 48, 50, 53, 58)
Pořízení přesné kopie pevného disku počítače podniku, který je předmětem kontroly na základě čl. 20 odst. 4 nařízení č. 1/2003, jakož i pořízení kopií souborů elektronické pošty nalezených na uvedených počítačích spadají do pravomocí Komise stanovených v čl. 20 odst. 2 písm. b) a c) téhož nařízení, jelikož spadá do rámce provádění ze strany Komise digitální forenzní analýzy, jejímž předmětem je hledání informací relevantních pro vyšetřování na pevném disku počítače za pomoci specifického softwaru.

V tomto ohledu čl. 20 odst. 1 nařízení č. 1/2003 stanoví, že za účelem plnění povinností svěřených jí tímto nařízením může Komise provádět veškeré nezbytné kontroly podniků a sdružení podniků. Pokud jde o pravomoci Komise k provádění kontrol, čl. 20 odst. 2 nařízení č. 1/2003 stanoví zejména, že úředníci a ostatní doprovázející osoby zmocněné Komisí ke kontrole jsou oprávněni kontrolovat účetní knihy a ostatní obchodní záznamy, bez ohledu na to, v jaké formě jsou uloženy, a kopírovat nebo získávat v jakékoli formě kopie nebo výpisy z těchto knih nebo záznamů.

Přitom v rozsahu, v němž se kopie dat uložených na nosiči digitálních dat podniku, který je předmětem kontroly, pořídí při kontrole s cílem umožnit vyhledávání, v prostorách Komise, dokumentů relevantních pro šetření, spadá pořízení takové kopie do pravomocí přiznaných Komisi na základě čl. 20 odst. 2 písm. b) a c) nařízení č. 1/2003.

Článek 20 odst. 2 písm. b) nařízení č. 1/2003 totiž nestanoví, že kontrola účetních knih a obchodních záznamů podniků podléhajících kontrole se provádí výhradně v jejich prostorách, pokud uvedená kontrola nemohla být dokončena v původně předpokládané lhůtě. Uvedené ustanovení pouze zavazuje Komisi k tomu, aby při kontrole dokladů prováděné ve svých prostorách dodržovala tytéž záruky vůči kontrolovaným podnikům, jaké je povinna dodržovat při kontrole na místě.

(viz body 50, 51, 53, 56, 60)
(viz bod 26)

Viz znění rozhodnutí.

(viz bod 43)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 50–55)

Viz znění rozhodnutí.

Pokud se členský stát během správního řízení dovolává uvedeného kritéria, má v případě pochybností povinnost jednoznačně a na základě objektivních a ověřitelných skutečností prokázat, že prováděné opatření vydal v postavení akcionáře. Z těchto důkazů musí jednoznačně vyplývat, že dotyčný členský stát přijal před nebo současně s poskytnutím hospodářské výhody rozhodnutí uskutečnit prostřednictvím skutečně provedeného opatření investici v ovládaném veřejném podniku. V tomto ohledu lze zejména vyžadovat důkazy, z nichž je patrné, že toto rozhodnutí vychází z hospodářských hodnocení srovnatelných s těmi, které by za okolností daného případu prováděl pro určení budoucí výnosnosti uvedené investice racionální soukromý investor v postavení co nejpodobnějším postavení uvedeného státu předtím, než takovou investici uskuteční.

Hospodářská hodnocení, která byla vypracována poté, co byla tato výhoda poskytnuta, zpětné stanovení skutečné rentability kapitálových investic realizovaných dotčeným členským státem nebo pozdější odůvodnění skutečně zvoleného postupu však jako důkaz toho, že tento členský stát před poskytnutím takové výhody nebo současně s jejím poskytnutím toto rozhodnutí přijal jakožto akcionář, nestačí. Pro zjištění, zda se stát choval jako investor v tržním hospodářství, je totiž třeba vrátit se do kontextu období, v němž byla přijata opatření finanční podpory, aby bylo možno posoudit hospodářskou racionálnost chování státu, a je tedy třeba zdržet se jakéhokoli posuzování založeného na pozdější situaci. To platí zejména tehdy, když Komise zkoumá existenci státní podpory u opatření, které jí nebylo oznámeno a které k okamžiku, kdy provádí přezkum, již dotyčný veřejný subjekt uskutečnil.

(viz body 56, 57, 83, 86)
Pokud jde o nástroj pozemní navigace, který využívá rádiového signálu pro zvýšení přesnosti přistávání letadel chystajících se na přistání na letištní dráze, i kdyby byl tento nástroj povinný a i když přispívá, stejně jako další systémy, k bezpečnosti při přistání, nepřispívá ani ke kontrole a správě vzdušného prostoru ani k žádné jiné výsadě veřejné moci, která by mohla být vykonávána na letišti. Přispívá k poskytování služeb, které civilní letiště poskytuje v konkurenčním prostředí leteckým společnostem v rámci své obecné činnosti, která je činností hospodářské povahy. Neexistence takového zařízení má za následek pouze to, že za určitých meteorologických podmínek letecké společnosti, které využívají letiště, zruší své lety nebo je přesměrují na jiná letiště, která jsou takovým zařízením vybavena. Letiště, které není tímto zařízením vybaveno, se nachází v méně výhodném konkurenčním postavení oproti letišti, které si takové zařízení nechalo nainstalovat, aniž by toto zjištění umožnilo vyloučit uvedené zařízení z jeho kvalifikace jako činnost hospodářské povahy.

Podle čl. 135 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu může Tribunál uložit účastníku řízení, a to i když měl úspěch ve věci, částečnou nebo i úplnou náhradu nákladů řízení, odůvodňuje-li to jeho chování, a to i před zahájením řízení, zejména pokud způsobil druhému účastníku řízení náklady, které Tribunál posoudí jako náklady způsobené bezdůvodně nebo zlovolně. To platí i v případě, že se Komise v rozhodnutí v oblasti státních podpor dopustila řady věcných chyb, které mohly vyvolat u žalobce dojem, že byl oprávněn zpochybnit platnost tohoto rozhodnutí, a které ztížily přezkum napadeného rozhodnutí Tribunálem.

(viz body 227, 228)
(viz body 77–80, 171)

Viz znění rozhodnutí.

Aby odmítnutí podnikem v dominantním postavení poskytnout přístup ke službě mohlo představovat zneužití ve smyslu článku 102 SFEU, je třeba, aby toto odmítnutí mohlo vyloučit veškerou hospodářskou soutěž na trhu ze strany žadatele o službu, aby toto odmítnutí nemohlo být objektivně odůvodněné a služba sama o sobě byla nezbytná pro výkon činnosti žadatele.

Kromě toho z bodů 43 a 44 rozsudku ze dne 26. listopadu 1998, Bronner (C 7/97, EU:C:1998:569), vyplývá, že za účelem určení, zda je výrobek nebo služba nezbytný proto, aby podnik mohl vykonávat svou činnost na určitém trhu, je třeba ověřit, zda existují výrobky nebo služby, které představují alternativní řešení, byť méně výhodná, a zda existují technické, regulatorní nebo ekonomické překážky, které by mohly znemožnit nebo přinejmenším nepřiměřeně ztížit jakémukoliv podniku, který hodlá působit na uvedeném trhu, vytvoření případně ve spolupráci s dalšími operátory, alternativních výrobků nebo služeb. Konečně podle bodu 46 tohoto rozsudku, proto, aby mohla být připuštěna existence překážek hospodářské povahy, je třeba prokázat alespoň to, že vytvoření těchto výrobků nebo služeb není ekonomicky rentabilní pro výrobu v měřítku srovnatelném s měřítkem podniku, který ovládá stávající výrobek nebo službu.

Nicméně jelikož právní úprava vztahující se k odvětví telekomunikací vymezuje právní rámec, který se na toto odvětví vztahuje, a přispívá tak k vymezení podmínek hospodářské soutěže, v nichž telekomunikační podnik vykonává svou činnost na dotčených trzích, představuje uvedená právní úprava okolnost relevantní pro uplatnění článku 102 SFEU na jednání tohoto podniku zejména pro účely posouzení zneužívající povahy takových jednání.

Jestliže tak příslušný právní rámec jasně ukládá historickému operátorovi na trhu širokopásmových telekomunikačních služeb, aby vyhověl všem žádostem o zpřístupnění jeho účastnického vedení považovaným za přiměřené a odůvodněné, aby bylo alternativním operátorům umožněno na tomto základě nabízet jejich vlastní služby na hromadném maloobchodním trhu (pro širokou veřejnost) s pevnými širokopásmovými službami, není vyžadováno, aby Komise prokázala, že takový přístup je nezbytný.

(viz body 95–97, 101)
Ačkoli je pravda, že žaloba směřující proti aktu, který jeho autor v průběhu řízení zruší, se stává bezpředmětnou, svůj předmět si nadále zachová žaloba směřující proti aktu stiženému protiprávností, která se může opakovat v budoucnu za okolností nezávislých na projednávané věci. V tomto ohledu, pokud jde o žalobu na neplatnost podanou členským státem proti ustanovení rozhodnutí Komise o státní podpoře, kterým bylo členskému státu zakázáno provádět protiprávní opatření podpory ve prospěch příjemců, nezbavuje skutečnost, že toto opatření bylo v průběhu řízení zrušeno vnitrostátním soudem, případné zrušení daného ustanovení všech právních účinků.

Zaprvé totiž v rozsahu, v němž dotčené ustanovení nebylo zrušeno, a tedy se zpětnou platností nezmizelo, z toho plyne, že kdyby unijní soud musel konstatovat, že žaloba se stala bezpředmětnou a již není třeba rozhodnout ve věci samé, protože zrušení dotčeného ustanovení by nemělo žádné právní účinky, uvedené ustanovení by nicméně zůstalo v unijním právním řádu. Zadruhé provádění v dobré víře ze strany členských států rozhodnutí přijatých Komisí v oblasti státních podpor představuje provádění zásady loajální spolupráce stanovené v čl. 4 odst. 3 SEU a předpokládá, že členské státy vyvinou nezbytné úsilí k překonání obtíží za úplného dodržení ustanovení Smlouvy a zejména ustanovení týkajících se podpor. Ze zásady loajální spolupráce plyne, že se uvedený členský stát sám musí zdržet jakéhokoli jednání, které by mohlo být obcházením zákazu stanoveného v napadeném ustanovení v případě, že napadené ustanovení zůstane v platnosti. Z toho vyplývá, že zrušení uvedeného ustanovení v případě, že by projednávaná žaloba byla opodstatněná, není zbaveno právního účinku.

Konečně v rozsahu, v němž za účelem odůvodnění legality napadeného ustanovení Komise zaujala obecný a abstraktní postoj, jehož odůvodnění je nezávislé na okolnostech projednávané věci, z toho plyne, že v případě, by unijní soud dospěl k závěru, že takový požadavek je protiprávní, bylo by třeba o projednávané žalobě rozhodnout, aby se předešlo tomu, že se v budoucnosti obdobná protiprávnost zopakuje.

(viz body 58, 59, 63, 64)
(viz body 47–51)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 57–61)

Viz znění rozhodnutí.

Podle čl. 35 odst. 3 prvního a druhého pododstavce jednacího řádu Tribunálu se jednací jazyk používá zejména ve spisech a řečech účastníků řízení včetně všech přiložených písemností a dokumentů, přičemž veškeré písemnosti a dokumenty vyhotovené v jiném než v jednacím jazyce musí být opatřeny překladem do jednacího jazyka. Článek 7 odst. 5 druhý pododstavec pokynů pro vedoucího kanceláře Tribunálu stanoví, že jestliže k podkladům přiloženým k procesní písemnosti není připojen překlad do jednacího jazyka, vedoucí soudní kanceláře vyzve dotyčného účastníka řízení k odstranění této vady, vyjde-li najevo, že tento překlad je nezbytný k řádnému průběhu řízení. Z odstavců 64 a 68 praktických pokynů pro účastníky řízení před Tribunálem vyplývá, že pokud žalobní odpověď nesplňuje formální náležitosti týkající se překladu podkladů vyhotovených v jiném než jednacím jazyce do jednacího jazyka, bude stanovena přiměřená lhůta k odstranění vad.

Ve světle těchto ustanovení je třeba mít za to, že jestliže účastník řízení předložil dokumenty v jiném než jednacím jazyce, aniž připojil jejich překlad, a protistrana měla možnost požádat Tribunál o odstranění vad uvedených dokumentů, avšak nevznesla takovou žádost výslovně, neboť pouze zpochybnila přípustnost dokumentů s tvrzením, že nebyly vyhotoveny v jednacím jazyce, přísluší vedoucímu soudní kanceláře, aby požádal o odstranění vad účastníka řízení, který dokumenty předložil, pouze v případě, že se překlad do jednacího jazyka jeví nezbytným k řádnému průběhu řízení.

(viz body 63–65)
1.

Žaloba na neplatnost – Fyzické nebo právnické osoby – Akty týkající se jich bezprostředně a osobně – Bezprostřední dotčení – Kritéria – Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině – Akty zakazující všem hospodářským subjektům v Unii provádět určité typy finančních operací se subjekty usazenými mimo Unii a vlastněnými z více než 50 % subjektem, jehož název je uveden na seznamech subjektů stanovených v omezujících opatřeních – Žaloba podaná subjektem, jenž je vlastněn z více než 50 % subjektem uvedeným na těchto seznamech – Přípustnost [Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU; rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP, čl. 1 odst. 2 písm. a), b) a c), a příloha III; nařízení Rady č. 833/2014, čl. 5 odst. 2 písm. a), b) a c), čl. 11 odst. 1 písm. a), a příloha VI] (viz body 65–68, 70, 71)
41

V tomto kontextu vyznačujícím se významem, který přikládá evropský zákonodárce sjednocení používání obchodních označení zemědělských produktů za účelem zachování hospodářské soutěže a ochrany spotřebitelů, je třeba pravidla týkající se obchodního označení „máslo“ vykládat způsobem plně zajišťujícím jejich užitečný účinek. Výklad čl. 2 odst. 3 nařízení č. 1151/2012, který navrhuje Česká republika, by přitom členskému státu umožňoval využít režimu ZTS k obcházení pravidel týkajících se obchodních norem stanovených nařízením č. 1234/2007 a v případě, že by dotčený produkt mohl být uveden na trh, by vedl k tomu, že by tomuto produktu byla přiznána neoprávněná soutěžní výhoda a spotřebitel by byl klamán. Naproti tomu výklad tohoto ustanovení, který zastává Komise v napadeném rozhodnutí, připomenutý v bodě 36 výše, umožňuje dodržet pravidla týkající se obchodního označení „máslo“.
12

Pokud jde dále o věcný přezkum odvolání, odvolací senát měl zaprvé za to, že posouzení EBA, podle něhož oba ředitelé obvinění žalobkyní ve stížnosti nezastávali v dotyčné finanční instituci klíčové funkce, je prosto vad a tvrzení týkající se třetího ředitele nebyla prokázána. Zadruhé odvolací senát uvedl, že vzhledem k tomu, že žalobkyně nepatří do okruhu subjektů, které mohou předkládat EBA žádosti o zahájení šetření pro porušení unijního práva, týká se projednávaný případ odmítnutí tohoto orgánu zahájit šetření z vlastní iniciativy. Kromě toho konstatoval, že vzhledem k důkazům předloženým žalobkyní na podporu existence údajného porušení unijního práva a interních pravidel nebylo prokázáno, že by se EBA dopustil v rámci výkonu své diskreční pravomoci pochybení. Zatřetí odvolací senát uvedl, že to, že EBA žalobkyni před přijetím rozhodnutí nevyslechl podle čl. 39 odst. 1 nařízení č. 1093/2010, nepředstavuje formální vadu, která by mohla mít za následek neplatnost uvedeného rozhodnutí. Začtvrté nebylo prokázáno, že by před přijetím rozhodnutí EBA nebyl dodržen stanovený postup. A konečně zapáté odvolací senát konstatoval, že nebylo prokázáno žádné porušení článku 41 de Listiny základních práv Evropské unie ze strany EBA.
25

Jak přitom správně podotkl odvolací senát v bodě 17 napadeného rozhodnutí, když odkázal na čtvrtý bod odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 3288/94 ze dne 22. prosince 1994, kterým se mění nařízení (ES) č. 40/94 za účelem provedení dohod uzavřených v rámci Uruguayského kola (Úř. věst. L 349, s. 83), jímž byl do nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. Prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1) vložen čl. 7 odst. 1 písm. j) [nyní čl. 7 odst. 1 písm. j) nařízení č. 207/2009], zápis ochranné známky musí být zamítnut, pokud tato obsahuje zeměpisné označení nebo se z něj skládá bez ohledu na to, zda by přihlašované označení mohlo klamat spotřebitele ohledně původu vína, jež označuje.
57

Kromě toho i za předpokladu, že by Italská republika nepřijala opatření stanovená v akčním plánu připojeném k napadenému rozhodnutí, což zřejmě uznali účastníci řízení na jednání, by tedy právní postavení žalobkyň nebo jejich členů nebylo nikterak dotčeno a v rozporu s tím, co tvrdily žalobkyně, by na ně nebylo možno nahlížet jako na osoby zbavené účinné soudní ochrany.
61

Žádné ustanovení nařízení č. 517/2014 dále nestanoví, že by Komise nemohla, ukáže-li se, že je to nezbytné, požadovat po dotčených společnostech doplňující informace. Komise ostatně na jednání uvedla, že nařízení č. 517/2014 v tomto ohledu neobsahuje výslovný zákaz. Stejně tak i za předpokladu, že zákonodárce, jak uvádí Komise, upustil od zpětného získávání údajů týkajících se referenčního období, neplyne z toho pro Komisi zákaz takové informace získat, pokud se ukážou být nezbytnými pro stanovení množství HFC uvedeného na trh. Neprokázalo se ostatně, že by to s ohledem na omezený počet dotčených společností mělo za následek vysoké administrativní náklady, oddálení spuštění mechanismu nebo zvláštní riziko manipulace, jak naznačuje Komise. Každopádně je třeba poznamenat, že jak plyne z přílohy e-mailu ze dne 19. května 2014, zaslaného Komisí v odpověď na písemnou otázku Tribunálu, tento orgán dotčené společnosti vyzval, aby mu v souvislosti se stanovením referenční hodnoty předaly určité údaje, zejména množství HFC vyrobená nebo dovezená pro účely vyjmenované v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 517/2014, které do té doby nebyly oznámeny, a neměl je tedy k dispozici. Vysvětlení podaná v tomto ohledu Komisí na jednání neumožňují mít za to, že by bývalo nebylo možné požádat uvedené společnosti rovněž o oznámení údajů týkajících se množství HFC dovezených a propuštěných do volného oběhu, které, obdobně jako množství HFC vyrobená nebo dovezená pro účely vyjmenované v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 517/2014, nebyly oznámeny podle nařízení č. 842/2006. To tedy potvrzuje nejen to, že nebylo zakázáno nebo nemožné, aby Komise v případě potřeby údaje, které by neměla k dispozici, shromáždila ex post, ale rovněž to, že se tak skutečně dělo. Navíc je třeba upřesnit, že uvedeným společnostem nelze každopádně vytýkat, že během referenčního období samy neoznámily údaje, o něž Komise nepožádala na základě nařízení č. 842/2006 a jejichž relevantnost se projevila až později.
46

Konečně je třeba připomenout, že legalita napadených aktů může být posuzována pouze na základě faktických a právních skutečností, na základě nichž tyto akty byly přijaty, a nikoli na základě skutečností, s nimiž se Rada seznámila až po přijetí těchto aktů, a to i kdyby měla za to, že uvedené skutečnosti mohly platně odůvodnit přijetí uvedených aktů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. října 2012, Oil Turbo Compressor v. Rada, T‑63/12, Sb. rozh., EU:T:2012:579, bod 29).
26

Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, výraz tvořící přihlášenou ochrannou známku není nejednoznačný a nevykazuje žádnou sémantickou hloubku, která by relevantní veřejnosti zabránila ve vytvoření přímé spojitosti s těmito výrobky [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. ledna 2015, Blackrock v. OHIM (INVESTING FOR A NEW WORLD), T‑59/14, EU:T:2015:56, bod 33 a citovaná judikatura]. Žalobkyně neprávem tvrdí, že taková spojitost by mohla být vytvořena pouze v rozsahu, v němž by dotčená vozidla mohla být případně rovněž užívána v rámci závodu. Navíc je irelevantní – jak uvádí žalobkyně – že je výraz „competition“ používán v jiných kontextech, než je automobilové odvětví, jako je soutěžní právo, jelikož rozlišovací způsobilost musí být posuzována vzhledem k výrobkům, pro které je zápis požadován (viz bod 13 výše).
9

Zaprvé odvolací senát zdůraznil, že výrazy „HALLOUMI“ a „XAΛΛOYMI“ napsané velkými písmeny označují kyperskou sýrovou specialitu, a tedy přinejmenším u kyperské veřejnosti přímo popisují typ a zeměpisný původ sýra, mléka a mléčných výrobků, pro něž je zápis požadován. Měl tak za to, že vnímání anglicky hovořící veřejnosti, podle něhož on-line Oxford English Dictionary definuje výraz „halloumi“ (napsaný latinským písmem) jako ochrannou známku (jméno či název vlastníka), postrádá relevanci. Pokud jde o výraz „XAΛΛOYMI“ napsaný velkými písmeny, měl odvolací senát za to, že průměrný anglický spotřebitel nebude s to přečíst řecké písmo. Zadruhé odvolací senát připomněl, že vzhledem k tomu, že nařízení č. 207/2009 nestanoví zápis certifikačních ochranných známek, je třeba tyto ochranné známky podat jakožto individuální ochranné známky a mohou být zapsány pouze v případě, že nelze uplatnit žádný z absolutních důvodů pro zamítnutí zápisu uvedených v čl. 7 dost. 1 nařízení č. 207/2009. Odvolací senát v tomto ohledu zdůraznil, že zamítnutí přihlášek k zápisu průzkumovým referentem je založeno na popisném významu výrazů „HALLOUMI“ a „XAΛΛOYMI“ napsaných velkými písmeny, a nikoli na skutečnosti, že žalobkyně uplatňuje v rámci těchto slov certifikační mechanismy. Zatřetí měl za to, že skutečnost, že označení INTEL INSIDE a FAIRTRADE byla zapsána jako individuální ochranné známky Společenství a jsou napříště předmětem licence za účelem sdělování vlastností výrobků a služeb, nemůže mít v projednávané věci žádný dopad. Začtvrté měl za to, že přihlášené ochranné známky vzhledem k tomu, že popisují vlastnosti výrobků, kterých se týkají přihlášky ochranné známky, nezbytně postrádají rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.
10

Rozhodnutím ze dne 19. března 2008 první odvolací senát OHIM toto odvolání zamítl. Měl v podstatě za to, že na základě čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94 musí osoba, která podala námitky, prokázat, že je majitelkou práva, na němž jsou námitky založeny. V projednávané věci přitom žalobkyně neprokázala, že je majitelkou uplatněného práva. Odvolací senát měl konkrétně za to, že výraz „basmati“ není ochrannou známkou nebo označením, na něž by se vztahovala vlastnická práva, ale že je pouze běžným označením druhu rýže. Výraz „basmati“ je druhový. Kromě toho odvolací senát zdůraznil, že vlastnické právo, které je chráněno žalobou týkající se neoprávněného užívání označení, se nevztahuje k dotčenému označení, ale ke „goodwill“. Odvolací senát dospěl k závěru, že žalobkyně neprokázala, že má vlastnická práva k výrazu „basmati“, a tedy námitky nesplňují podmínku – stanovenou v nařízení č. 40/94 – týkající se existence vlastnického práva.
54

Naopak Komise měla po neposkytnutí odpovědi dvěma thajskými podniky pokračovat ve vyšetřování, a to tím spíše, že na to měla dostatek času, jelikož k selhání jejího postupu vůči těmto podnikům došlo v prosinci 2007 a prozatímní nařízení bylo přijato v červenci 2008. Komise tím, že nepokračovala ve vyšetřování, v projednávané věci nevyvinula opravdové a dostatečné úsilí (v tomto smyslu viz rozsudek GLS, bod 7 výše, EU:C:2012:158, bod 34, a stanovisko generálního advokáta Bota ve věci GLS, bod 39 výše, EU:C:2011:636, body 117 a 119; per analogiam rovněž viz rozsudek Nölle v. Rada a Komise, bod 47 výše, EU:T:1995:169, bod 88).