ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
CS Úřední věstník Evropské unie C 118/8

Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal – Spojené království) – Merck Canada Inc., Merck Sharp & Dohme Ltd v. Sigma Pharmaceuticals plc

(Věc C-539/13) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Akt o přistoupení k Evropské unii z roku 2003 - Příloha IV - Kapitola 2 - Specifický mechanismus - Dovoz patentovaného léčivého přípravku - Povinnost učinit předchozí oznámení“)

(2015/C 118/10)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: Merck Canada Inc., Merck Sharp & Dohme Ltd

Žalovaná: Sigma Pharmaceuticals plc

Výrok

1) Druhý pododstavec specifického mechanismu stanoveného v kapitole 2 přílohy IV Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Litevské republiky, Lotyšské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie, musí být vykládán v tom smyslu, že neukládá majiteli nebo oprávněnému z patentu nebo dodatkového ochranného osvědčení povinnost oznámit, že nehodlá souhlasit s plánovaným dovozem, před tím, než uplatní svá práva podle prvního pododstavce tohoto mechanismu. Pokud však majitel nebo oprávněná osoba nevyjádří takový úmysl v jednoměsíční čekací lhůtě stanovené ve druhém pododstavci uvedeného mechanismu, osoba, která plánuje dovážet léčivý přípravek, může legitimně požadovat, aby příslušné orgány schválily dovoz tohoto přípravku, a může jej případně začít dovážet a uvést na trh. Uvedený specifický mechanismus v takovém případě neumožňuje, aby majitel nebo oprávněná osoba uplatnily svá práva na základě prvního pododstavce tohoto mechanismu ve vztahu k dovozu a uvedení léčivého přípravku na trh, k nimž došlo před tím, než byl tento úmysl vyjádřen.

2) Druhý pododstavec uvedeného specifického mechanismu musí být vykládán v tom smyslu, že oznámení musí být adresováno majiteli nebo oprávněnému z patentu nebo dodatkového ochranného osvědčení, přičemž tento pojem označuje jakoukoli osobu, která je oprávněným držitelem práv majitele patentu či dodatkového ochranného osvědčení.

3) Druhý pododstavec tohoto specifického mechanismu musí být vykládán v tom smyslu, že neukládá povinnost učinit oznámení přímo osobě, která hodlá dovážet či uvést dotčený léčivý přípravek na trh, pokud lze v tomto oznámení tuto osobu jednoznačně identifikovat.

(1) Úř. věst. C 9, 11. 1. 2014.
1)

Ustanovení čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany musí být vykládána v tom smyslu, že: — se vztahují na všechny příslušníky ozbrojených sil, včetně logistického nebo podpůrného personálu; — se týkají situace, kdy by spáchání válečných zločinů v daném konfliktu předpokládala samotná vykonávaná vojenská služba, včetně situací, kdy by se žadatel o přiznání postavení uprchlíka účastnil spáchání takových zločinů jen nepřímo, jelikož by při plnění svých úkolů s rozumnou mírou pravděpodobnosti poskytl nezbytnou podporu pro přípravu nebo uskutečnění těchto zločinů; — se nevztahují výhradně na situace, kdy je prokázáno, že válečné zločiny již byly spáchány nebo by mohly spadat do pravomoci Mezinárodního trestního soudu, ale též na situace, kdy je žadatel o přiznání postavení uprchlíka schopen prokázat, že je vysoce pravděpodobné, že takové činy budou spáchány; — posouzení skutečností, které provádí pod soudní kontrolou pouze vnitrostátní orgány za účelem kvalifikace situace dotyčné služby, musí vycházet ze souboru indicií, které mohou s ohledem na všechny dané okolnosti, zejména okolnosti týkající se významných skutečností týkajících se země původu v okamžiku rozhodnutí o žádosti, jakož i konkrétního postavení a osobní situace žadatele, prokázat, že v důsledku situace služby je uskutečnění tvrzených válečných zločinů pravděpodobné; — při posuzování, které je věcí vnitrostátních orgánů, musí být vzaty v úvahu okolnosti, že vojenský zásah byl zahájen na základě mandátu Rady bezpečnosti Organizace Spojených národů nebo na základě konsenzu mezinárodního společenství a že stát nebo státy, které provádí operace, stíhají válečné zločiny, a — odepření výkonu vojenské služby musí být jediným prostředkem umožňujícím žadateli o přiznání postavení uprchlíka vyhnout se účasti na tvrzených válečných zločinech, a že pokud tedy tento žadatel nevyužil řízení za účelem získání postavení odpírače vojenské služby z důvodu svědomí, taková okolnost vylučuje jakoukoli ochranu podle čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice 2004/83, ledaže uvedený žadatel prokáže, že neměl žádné řízení takové povahy ve své konkrétní situaci k dispozici.
CS Úřední věstník Evropské unie C 138/6

Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 5. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal do Trabalho de Leiria – Portugalsko) – Modelo Continente Hipermercados SA v. Autoridade Para as Condições de Trabalho – Centro Local do Lis (ACT)

(Věc C-343/13) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Režim fúzí akciových společností - Směrnice 78/855/EHS - Fúze sloučením - Článek 19 - Účinky - Přechod veškerého obchodního jmění zanikající společnosti na nástupnickou společnost - Porušení práva, jehož se dopustila zanikající společnost před fúzí - Konstatování porušení správním rozhodnutím po této fúzi - Vnitrostátní právo - Přechod odpovědnosti za správní delikty zanikající společnosti - Přípustnost“)

(2015/C 138/06)

Jednací jazyk: portugalština

Předkládající soud

Tribunal do Trabalho de Leiria

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: Modelo Continente Hipermercados SA

Žalovaný: Autoridade Para as Condições de Trabalho – Centro Local do Lis (ACT)

Výrok

Článek 19 odst. 1 třetí směrnice Rady 78/855/EHS ze dne 9. října 1978, založené na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o fúzích akciových společností, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/109/ES ze dne 16. září 2009, musí být vykládán tak, že „fúze sloučením“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 této směrnice má za následek přechod na nástupnickou společnost povinnosti zaplatit pokutu uloženou konečným rozhodnutím po této fúzi za porušení pracovněprávních předpisů, kterých se dopustila zanikající společnost před uvedenou fúzí.

(1) Úř. věst. C 260, 7.9.2013.
CS Úřední věstník Evropské unie C 138/10

Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – C. G. Sopora v. Staatssecretaris van Financiën

(Věc C-512/13) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb pracovníků - Článek 45 SFEU - Rovné zacházení mezi nerezidentními pracovníky - Daňové zvýhodnění spočívající v osvobození náhrad nákladů poskytovaných zaměstnavatelem od daně - Zvýhodnění poskytnuté paušálním způsobem - Pracovníci pocházející z jiného členského státu, než je stát, v němž je práce vykonávána - Podmínka bydliště v určité vzdálenosti od hranice členského státu, v němž je práce vykonávána“)

(2015/C 138/12)

Jednací jazyk: nizozemština

Předkládající soud

Hoge Raad der Nederlanden

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: C. G. Sopora

Odpůrce: Staatssecretaris van Financiën

Výrok

Článek 45 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou právní předpisy dotčené ve věci v původním řízení, na základě nichž členský stát stanoví ve prospěch pracovníků, kteří měli před výkonem zaměstnání na jeho území bydliště v jiném členském státě, poskytnutí daňového zvýhodnění spočívajícího v paušálním osvobození náhrady za extrateritoriální náklady od daně do výše 30 % daňového základu, za podmínky, že tito pracovníci měli bydliště ve vzdálenosti přesahující 150 kilometrů od jeho hranic, ledaže by – což přísluší ověřit předkládajícímu soudu – uvedené meze byly stanoveny tak, že by toto osvobození od daně systematicky vedlo ke značné nadměrné kompenzaci skutečně vynaložených extrateritoriálních nákladů.

(1) Úř. věst. C 367, 14.12.2013.
CS Úřední věstník Evropské unie C 138/12

Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 4. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administratīvā rajona tiesa – Lotyšsko) – „Oliver Medical“ SIA v. Valsts ieņēmumu dienests

(Věc C-547/13) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Nařízení (EHS) č. 2658/87 - Společný celní sazebník - Sazební zařazení zboží - Kombinovaná nomenklatura - Čísla 8543, 9018 a 9019 - Laserové a ultrazvukové přístroje, jakož i jejich náhradní díly a příslušenství“)

(2015/C 138/15)

Jednací jazyk: lotyština

Předkládající soud

Administratīvā rajona tiesa

Účastnice původního řízení

Žalobkyně:„Oliver Medical“ SIA

Žalovaná: Valsts ieņēmumu dienests

Výrok

Kombinovanou nomenklaturu uvedenou v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění vyplývajícím postupně z nařízení Komise (ES) č. 1214/2007 ze dne 20. září 2007, nařízení Komise (ES) č. 1031/2008 ze dne 19. září 2008, nařízení Komise (ES) č. 948/2009 ze dne 30. září 2009, nařízení Komise (EU) č. 861/2010 ze dne 5. října 2010 a nařízení Komise (EU) č. 1006/2011 ze dne 27. září 2011, je třeba vykládat v tom smyslu, že za účelem určení toho, zda takové výrobky, jako jsou výrobky dotčené v původním řízení, musejí být zařazeny jakožto přístroje nebo nástroje určené pro lékařské účely do čísla 9018 kombinované nomenklatury nebo jakožto přístroje pro mechanoterapii do čísla 9019 kombinované nomenklatury, a nikoli jakožto elektrické přístroje s vlastní individuální funkcí do čísla 8543 kombinované nomenklatury, je třeba vzít v úvahu všechny relevantní skutečnosti projednávaného případu v rozsahu, v němž se týkají objektivních charakteristik a vlastností těchto výrobků. Mezi relevantními skutečnostmi je třeba zkoumat použití, ke kterému jsou uvedené výrobky určeny výrobcem, stejně jako způsoby a místo jejich použití. Skutečnosti, že výrobky jsou určeny k léčbě jedné či více patologií a že léčba musí být uskutečněna ve schváleném zdravotnickém středisku a pod kontrolou odborného pracovníka, představují nepřímé důkazy, které mohou prokázat, že tyto výrobky jsou určeny pro lékařské účely. Naopak skutečnost, že výrobky umožňují především estetické vylepšení a skutečnost, že lze s těmito výrobky zacházet mimo lékařské prostředí, například v kosmetickém salonu, bez účasti odborného pracovníka, jsou nepřímými důkazy, které mohou vyvrátit, že uvedené výrobky jsou určeny pro lékařské účely. Rozměry, hmotnost a používaná technologie nepředstavují určující prvky pro zařazení takových výrobků, jako jsou výrobky dotčené v původním řízení, do čísla 9018 KN.

(1) Úř. věst. C 377, 21.12.2013.
CS Úřední věstník Evropské unie C 138/17

Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 5. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal do Comércio de Lisboa – Portugalsko) – Estado português v. Banco Privado Português SA, v likvidaci, Massa Insolvente do Banco Privado Português SA, v likvidaci

(Věc C-667/13) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Státní podpory - Státní záruka spojená s půjčkou - Rozhodnutí 2011/346/EU - Otázky týkající se platnosti - Přípustnost - Článek 107 odst. 1 SFEU - Odůvodnění - Ovlivnění obchodu mezi členskými státy - Článek 107 odst. 3 písm. b) SFEU - Vážná porucha v hospodářství členského státu“)

(2015/C 138/21)

Jednací jazyk: portugalština

Předkládající soud

Tribunal do Comércio de Lisboa

Účastníci původního řízení

Žalobce: Estado português

Žalované: Banco Privado Português SA, v likvidaci, Massa Insolvente do Banco Privado Português SA, v likvidaci

Výrok

Přezkum předběžných otázek položených Tribunal do Comércio de Lisboa (Portugalsko) neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost rozhodnutí Komise 2011/346/EU ze dne 20. července 2010 o státní podpoře C 33/09 (ex NN 57/09, ex CP 191/09) provedené Portugalskem ve formě státní záruky ve prospěch banky BPP.

(1) Úř. věst. C 93, 29.3.2014.
2)

Článek 3 odst. 1 a 7 směrnice 96/71 musí být, ve světle článků 56 SFEU a 57 SFEU, vykládán v tom smyslu, že: — nebrání výpočtu minimální hodinové nebo úkolové mzdy na základě zařazení pracovníků do mzdových skupin, jak jej stanoví relevantní kolektivní smlouvy hostitelského členského státu, za předpokladu, že tento výpočet a toto zařazení jsou provedeny podle závazných a transparentních pravidel, což musí ověřit vnitrostátní soud; — takový denní příspěvek, o jaký se jedná v původním řízení, musí být považován za součást minimální mzdy za stejných podmínek, jakým podléhá zahrnutí tohoto příspěvku do minimální mzdy vyplácené místním pracovníkům při jejich vyslání v rámci předmětného členského státu; — náhrada za dobu strávenou cestou, která je vyplácena pracovníkům, pokud jim každodenní dojíždění do místa výkonu práce a zpět zabere více než hodinu, musí být považována za součást minimální mzdy vyslaných pracovníků, za předpokladu, že je tato podmínka splněna, což musí ověřit vnitrostátní soud; — náhradu výdajů za ubytování těchto pracovníků nelze považovat za složku jejich minimální mzdy; — příspěvek ve formě stravenek poskytovaných uvedeným pracovníkům nelze považovat za složku jejich minimální mzdy a — příspěvek na dovolenou, který musí být přiznán vyslaným pracovníkům za minimální délku placené dovolené za kalendářní rok, odpovídá minimální mzdě, na kterou mají tito pracovníci nárok během referenčního období.
CS Úřední věstník Evropské unie C 118/3

Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Spojené království) – Raytek GmbH, Fluke Europe BV v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Věc C-134/13) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Společný celní sazebník - Sazební zařazení zboží - Kombinovaná nomenklatura - Infračervené termovizní kamery“)

(2015/C 118/03)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Raytek GmbH, Fluke Europe BV

Žalovaný: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Výrok

Přezkum předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost nařízení Komise (EU) č. 314/2011 ze dne 30. března 2011 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury.

(1) Úř. věst. C 141, 18.5.2013.
2)

Ustanovení upravující určení použitelných vnitrostátních právních předpisů obsažená v hlavě II nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97 ve znění nařízení č. 307/1999, musí být vykládána v tom smyslu, že státní příslušník členského státu – respektive Švýcarské konfederace, již je pro účely uplatňování tohoto nařízení třeba považovat za členský stát – který vykonává závislou práci na palubě lodi plující pod vlajkou třetího státu mimo území Unie, a to i nad kontinentálním šelfem některého z členských států, ale je zaměstnán podnikem usazeným na území Švýcarské konfederace, podléhá právním předpisům státu, v němž je usazen jeho zaměstnavatel. Ovšem za takových okolností, jaké nastaly ve věci v původním řízení, by za předpokladu, že by použití těchto právních předpisů v souladu s uvedeným nařízením mělo za následek pojištění v dobrovolném systému pojištění nebo by vedlo k tomu, že dotyčná osoba nebude pojištěna v žádném systému sociálního zabezpečení, podléhal tento státní příslušník právním předpisům členského státu svého bydliště.
CS Úřední věstník Evropské unie C 146/4

Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 12. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) – Spojené království) – Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd v. Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG

(Věc C-577/13) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Humánní léčivé přípravky - Nařízení (ES) č. 469/2009 - Článek 3 - Dodatkové ochranné osvědčení - Podmínky pro získání tohoto osvědčení - Léčivé přípravky, které zčásti nebo zcela obsahují totožnou účinnou látku - Postupná uvedení na trh - Kombinace účinných látek - Dřívější uvedení účinné látky na trh ve formě léčivého přípravku s jedinou účinnou látkou - Podmínky pro získání několika osvědčení na základě téhož patentu - Změna účinných látek v základním patentu“)

(2015/C 146/04)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice (Chancery Division)

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd

Žalovaná: Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG

Výrok

Článek 3 písm. a) a c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky musí být vykládán v tom smyslu, že v případě, kdy základní patent obsahuje patentový nárok vztahující se k výrobku obsahujícímu účinnou látku, která jediná je předmětem vynálezu a pro kterou majitel tohoto patentu již získal dodatkové ochranné osvědčení, jakož i pozdější patentový nárok vztahující se k výrobku obsahujícímu kombinaci této účinné látky a jiné látky, brání toto ustanovení tomu, aby tento majitel získal druhé dodatkové ochranné osvědčení pro uvedenou kombinaci.

(1) Úř. věst. C 31, 1.2.2014.
1)

Článek 6 odst. 1 směrnice Rady 85/374/EHS ze dne 25. července 1985 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se odpovědnosti za vadné výrobky musí být vykládán v tom smyslu, že zjištění potenciální vady takových výrobků patřících do stejné skupiny nebo náležejících do téže série výroby, jako jsou kardiostimulátory a implantovatelné automatizované defibrilátory, umožňuje takový výrobek kvalifikovat jako vadný, aniž by bylo třeba konstatovat, že tento výrobek má uvedenou vadu.
CS Úřední věstník Evropské unie C 205/7

Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 23. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul București – Rumunsko) – SC ALKA CO SRL v. Autoritatea Națională a Vămilor – Direcția Regională pentru Accize și Operațiuni Vamale Galați, dříve Autoritatea Națională a Vămilor – Direcția Regională pentru Accize și Operațiuni Vamale Constanța, Direcţia Generală a Finanţelor Publice a Municipiului București

(Věc C-635/13) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Společný celní sazebník - Sazební zařazení - Kombinovaná nomenklatura - Číslo 1207 - Olejnatá semena - Číslo 1209 - Semena k setí - Číslo 1212 - Semena používaná zejména k lidskému požívání, jinde neuvedená ani nezahrnutá - Dovoz syrových tykvových semen ve slupce pocházejících z Číny“)

(2015/C 205/09)

Jednací jazyk: rumunština

Předkládající soud

Tribunalul București

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: SC ALKA CO SRL

Žalovaní: Autoritatea Națională a Vămilor – Direcția Regională pentru Accize și Operațiuni Vamale Galați, dříve Autoritatea Națională a Vămilor – Direcția Regională pentru Accize și Operațiuni Vamale Constanța, Direcţia Generală a Finanţelor Publice a Municipiului București

Výrok

Za účelem provedení sazebního zařazení tykvových semen, o která se jedná ve věci v původním řízení, přísluší předkládajícímu soudu určit, zda se tato semena běžně používají k extrakci průmyslových nebo potravinářských olejů a tuků, aniž jsou uvedena pod čísly 1201 až 1206 kombinované nomenklatury která je uvedena v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1549/2006 ze dne 17. října 2006 a nařízení Komise (ES) č. 1214/2007 ze dne 20. září 2007. Pokud tomu tak je, musí být uvedená semena zařazena do čísla 1207 kombinované nomenklatury z důvodu povahy olejnatých semen, a to bez ohledu na to, zda se ve skutečnosti používají k extrakci průmyslových nebo potravinářských olejů a tuků, k setí nebo k lidskému požívání. V opačném případě budou uvedená semena spadat do čísla 1209 kombinované nomenklatury, budou-li mít v době dovozu stále schopnost klíčit, a to bez ohledu na to, zda se ve skutečnosti používají k setí nebo k lidskému požívání, nebo do čísla 1212 kombinované nomenklatury, nebudou-li mít v době dovozu již schopnost klíčit.

(1) Úř. věst. C 39, 8.2.2014.
CS Úřední věstník Evropské unie C 213/5

Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 5. května 2015 – Španělské království v. Evropský parlament, Rada Evropské unie

(Věc C-146/13) (1)

(„Žaloba na neplatnost - Provádění posílené spolupráce - Vytvoření jednotné patentové ochrany - Nařízení (EU) č. 1257/2012 - Článek 118 první pododstavec SFEU - Právní základ - Článek 291 SFEU - Přenesení pravomocí na orgány mimo Evropskou unii - Zásady autonomie a jednotného použití unijního práva“)

(2015/C 213/07)

Jednací jazyk: španělština

Účastníci řízení

Žalobce: Španělské království (zástupci: E. Chamizo Llatas a S. Centeno Huerta, zmocněnci)

Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: M. Gómez-Leal, M. Dean a U. Rösslein, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: T. Middleton, F. Florindo Gijón, M. Balta a L. Grønfeldt, zmocněnci)

Vedlejší účastníci podporující žalované: Belgické království (zástupci: C. Pochet, J.-C. Halleux a T. Materne, zmocněnci), Česká republika (zástupci: M. Smolek a J. Vláčil, zmocněnci), Dánské království (zástupci: C. Thorning a M. Wolff, zmocněnci), Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze, M. Möller a J. Kemper, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, F.-X. Bréchot, D. Colas a N. Rouam, zmocněnci), Lucemburské velkovévodství, Maďarsko (zástupci: M. Fehér a K. Szíjjártó, zmocněci), Nizozemské království (zástupci: M. Bulterman a J. Langer, zmocněnci), Švédské království (zástupci: A. Falk, C. Meyer-Seitz a U. Persson, zmocněnci), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: M. Holt, zmocněnec, ve spolupráci s J. Stratford, QC, a de T. Mitchesonem, barrister), Evropská komise (zástupci: I. Martínez del Peral, T. van Rijn, B. Smulders a F. Bulst, zmocněnci)

Výrok

1) Žaloba se zamítá.

2) Španělské království ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropským parlamentem a Radou Evropské unie.

3) Belgické království, Česká republika, Dánské království, Spolková republika Německo, Francouzská republika, Lucemburské velkovévodství, Maďarsko, Nizozemské království, Švédské království, Spojené království Velké Británie a Severního Irska a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

(1) Úř. věst. C 171, 15.6.2013.