STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

MANUELA CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONY

přednesené dne 26. června 2019 ( 1 )

Věc C‑255/18

State Street Bank International GmbH

proti

Banca d’Italia,

za účasti:

Banco delle Tre Venezie SpA

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (regionální správní soud pro Lazio, Itálie)]

„Předběžná otázka – Směrnice č. 2014/59/EU – Restrukturalizace a řešení krizí úvěrových institucí – Změna podmínek – Fúze prostřednictvím začlenění subjektu do mateřské společnosti se sídlem v jiném členském státě – Nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 – Mechanismy financování k řešení krizí – Běžné příspěvky – Mimořádné příspěvky – Výběr příspěvků za rok 2015 – Přechodná ustanovení – Použití nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 navzdory neprovedení směrnice č. 2014/59“

1. Úvěrové instituce jsou povinny přispívat k financování národních mechanismů vytvořených ve všech členských státech k tomu, aby byly pokryty náklady na restrukturalizaci a na řešení krizí ve finančním sektoru. Stejně tak musí přispívat do Jednotného fondu pro řešení krizí, který je obdobným mechanismem na úrovni Unie.

2. Směrnice 2014/59/EU ( 2 ) upravila tyto povinné příspěvky, které představují klíčový prvek ve fungování vnitrostátních systémů restrukturalizace a řešení krizí finančních institucí, jako například jednotný mechanismus pro řešení krizí, přičemž rozlišuje mezi běžnými příspěvky předem a mimořádnými následnými příspěvky.

3. Předběžná otázka umožňuje Soudnímu dvoru vyslovit se poprvé k normám použitelným pro výběr jedněch i druhých příspěvků. Odpověď navíc umožní vyřešení problémů, které příspěvky za rok 2015 vyvolávají v Itálii v důsledku opožděného provádění směrnice č. 2014/59 a vstupu v platnost nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ( 3 ).

I. Právní rámec

A. Právo Unie

1. Směrnice 2014/59

4. Podle článku 100: „1. Členské státy ustaví jeden nebo více mechanismů financování pro zajištění účinného používání nástrojů a pravomocí k řešení krize orgánem příslušným k řešení krize. […] 3. Členské státy zajistí, aby v mechanismu financování byly k dispozici odpovídající finanční zdroje. 4. Pro účel uvedený v odstavci 3 by mechanismy financování měly zejména mít pravomoc: a) získávat příspěvky předem, jak je uvedeno v článku 103, aby dosáhly cílové úrovně stanovené v článku 102; b) získávat mimořádné následné příspěvky, jak je uvedeno v článku 104, pokud příspěvky uvedené v písmeni a) nejsou dostatečné; a c) uzavírat smlouvy o půjčce a jiných formách podpory, jak je uvedeno v článku 105. 5. S výjimkou případů povolených podle odstavce 6 ustaví každý členský stát vnitrostátní mechanismus financování prostřednictvím fondu, jehož použití pro účely stanovené v čl. 101 odst. 1 může zahájit orgán příslušný k řešení krize. […]“

5. Podle článku 102: „1. Členské státy zajistí, aby nejpozději do 31. prosince 2024 dosáhly finanční prostředky v rámci jejich mechanismů financování výše nejméně 1 % hodnoty pojištěných vkladů všech institucí povolených na jejich území. Členské státy mohou stanovit cílové úrovně, které tuto hodnotu překračují. 2. Během počátečního období uvedeného v odstavci 1 se příspěvky do mechanismů financování získané podle článku 103 rozdělí v čase co nejrovnoměrněji, dokud není dosaženo cílové úrovně, přitom se však náležitě zohlední fáze hospodářského cyklu a dopad, který mohou mít procyklické příspěvky na finanční situaci přispívajících institucí. […]“

6. Článek 103 („Příspěvky předem“) stanoví: „1. Za účelem dosažení cílové úrovně uvedené v článku 102 členské státy zajistí, aby od institucí povolených na jejich území, včetně poboček v Unii, byly příspěvky získány nejméně jednou ročně. 2. Příspěvek každé instituce je úměrný podílu celkové hodnoty jejích závazků (bez započtení kapitálu) po odečtení pojištěných vkladů na úhrnných závazcích (bez započtení kapitálu) všech institucí povolených na území daného členského státu po odečtení pojištěných vkladů. Tyto příspěvky se upraví v poměru k rizikovému profilu institucí podle kritérií přijatých podle odstavce 7. […]“

7. Článek 104 („Mimořádné následné příspěvky“) odst. 1 stanoví: „Pokud dostupné finanční prostředky nestačí k pokrytí ztrát, nákladů nebo jiných výdajů vzniklých v souvislosti s užitím mechanismů financování, členské státy zajistí, aby od institucí povolených na jejich území byly vybrány mimořádné následné příspěvky k pokrytí doplňkových částek. Mimořádné následné příspěvky se mezi instituce rozdělí podle pravidel stanovených v čl. 103 odst. 2. Mimořádné následné příspěvky nepřesáhnou trojnásobek roční výše příspěvků stanovených v souladu s článkem 103.“

2. Nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63

8. Článek 4 („Stanovení ročních příspěvků“) stanoví: „1. Orgány příslušné k řešení krize stanoví roční příspěvky splatné jednotlivými institucemi v poměru k jejich rizikovému profilu na základě informací, které tyto instituce poskytly podle článku 14, a za použití metodiky stanovené v tomto oddílu. 2. Orgán příslušný k řešení krize stanoví roční příspěvek uvedený v odstavci 1 na základě roční cílové úrovně mechanismu financování k řešení krizí, přičemž zohlední cílovou úroveň, jíž má být podle čl. 102 odst. 1 směrnice 2014/59/EU dosaženo do 31. prosince 2024, a na základě čtvrtletně počítané průměrné hodnoty vkladů pojištěných v předchozím roce všemi institucemi povolenými na jeho území.“

9. Článek 12 („Instituce, které začaly podléhat dohledu nebo změnily status“) stanoví: „1. Jedná-li se o instituci, nad níž se dohled začal provádět nově, pouze po část příspěvkového období, stanoví se částečný příspěvek použitím metodiky stanovené v oddíle 3 na hodnotu jejího ročního příspěvku vypočítanou během následujícího příspěvkového období podle počtu celých měsíců příspěvkového období, po něž byl nad danou institucí vykonáván dohled. 2. Změna postavení instituce, včetně malé instituce, během příspěvkového období nemá vliv na roční příspěvek, který má být zaplacen v daném roce.“

10. Článek 13 odst. 1 stanoví: „Nejpozději do 1. května každého roku vyrozumí orgán příslušný k řešení krize každou instituci uvedenou v článku 2 o svém rozhodnutí, v němž stanovil roční příspěvek dané instituce.“

11. Článek 14 odst. 1 stanoví: „Instituce poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize poslední schválené roční účetní závěrky, které mají k dispozici před 31. prosincem roku, jenž předchází příspěvkovému období, spolu s výrokem statutárního auditora nebo auditorské firmy v souladu s článkem 32 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/34/EU […]“

12. Přechodná ustanovení nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 jsou upravena v jeho čl. 20, jehož odst. 1, 2 a 3 upřesňují: „1. […] Odchylně od čl. 13 odst. 1 v případě příspěvků splatných v roce 2015 orgán příslušný k řešení krize vyrozumí každou instituci o svém rozhodnutí, jímž stanovil její roční příspěvek, nejpozději do 30. listopadu 2015. 2. Odchylně od čl. 13 odst. 4 v případě příspěvků splatných v roce 2015 musí být částka stanovená v rozhodnutí uvedeném v čl. 13 odst. 3 zaplacena do 31. prosince 2015. 3. Odchylně od čl. 14 odst. 4 v případě informací, které mají být orgánu příslušnému k řešení krize poskytnuty v roce 2015, musí být informace uvedené v daném odstavci poskytnuty nejpozději do 1. září 2015.“

13. Podle článku 21, pododstavce druhého, se toto nařízení „použije ode dne 1. ledna 2015“.

B. Vnitrostátní právní předpisy. Legislativní nařízení č. 180 ze dne 16. listopadu 2015, kterým se provádí směrnice 2014/59/EU ( 4 )

14. Směrnice č. 2014/59/EU byla do italského práva provedena prostřednictvím legislativního nařízení č. 180/2015, které vstoupilo v platnost v den svého oficiálního zveřejnění, to jest 16. listopadu 2015.

15. Podle znění čl. 2 odst. 1: „1. Toto nařízení se použije na následující subjekty: a) banky se sídlem zapsaným v Itálii; b) italské mateřské společnosti bankovní skupiny ve smyslu čl. 60 a 61 konsolidovaného znění zákona o bankách (Testo unico bancario) (TUB); c) společnosti podřízené konsolidovanému dohledu ve smyslu čl. 65 odst. 1 TUB; d) společnosti se sídlem zapsaným v Itálii, které jsou předmětem konsolidovanému dohledu v jiném členském státě“.

16. Článek 3 odst. 1 stanoví: „Italská národní banka vykonává funkce a pravomoci stanovené v tomto legislativním nařízení v postavení orgánu pro řešení krizí ve vztahu k entitám stanoveným v článku 2, pokud tyto mají své sídlo zapsáno v Itálii, není-li uvedeno jinak. V případech stanovených tímto nařízením jsou její funkce a pravomoci vykonávány vůči pobočkám bank usazených mimo Unii.“

17. Podle legislativního nařízení č. 180/2015: – „s cílem zajistit dosažení cílů stanovených v rozhodnutí […] bude v Italské národní bance založen minimálně jeden fond pro řešení krizí“ (článek 78); – „až do 31. prosince 2024 je celková výše finančních prostředků fondů pro řešení krize rovna 1 % pojištěných vkladů vyplývajících z poslední schválené účetní uzávěrky subjektů povinných platit příspěvky“ (čl. 81 odst. 1); – „k dosažení úrovně uvedené v odstavci 1 se příspěvky vypočítávají a vybírají v souladu s článkem 82 na roční bázi co nejjednotněji, a to s ohledem na procyklický dopad, který může jejich zaplacení mít na finanční situaci subjektů, které jsou k úhradě povinny“ (čl. 81 odst. 2); – „banky se sídlem v Itálii a italské pobočky bank ze zemí mimo EU zaplatí řádné příspěvky do fondů pro řešení krizí na roční bázi, a to ve výši určené Italskou národní bankou v souladu s upřesněním Evropské komise podle čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU“(článek 82); – „pokud finanční prostředky nepostačují k podpoře opatření uvedených v čl. 79 odst. 1, zaplatí banky se sídlem v Itálii a italské pobočky bank ze zemí mimo EU fondům pro řešení krize mimořádné příspěvky na pokrytí dodatečných nákladů, a to v rozsahu určeném Italskou národní bankou“ (článek 83).

18. Italská národní banka rozhodnutím ze dne 22. září 2015, vytvořila Unità di risoluzione e gestione della crisi (Útvar pro řešení a řízení krizí) ( 5 ), jehož prostřednictvím vykonává své funkce národního orgánu pro řešení krizí. Rozhodnutím ze dne 18. listopadu 2015 ( 6 ) založila Národní fond pro řešení bankovních krizí.

II. Skutkový stav a předběžné otázky

19. State Street Bank International GmbH (dále jen „SSB International“) je německá banka, která působila na italském území až do 5. července 2015 prostřednictvím autonomní italské banky nazvané State Street Bank SpA (dále jen „SSB Italia“).

20. Od 6. července 2015 SSB International poté, co převzala SSB Italia, pokračovala v rozvíjení svých činností na italském území, přičemž využívala svobody usazování prostřednictvím jediné pobočky označené State Street Bank International GmbH – Succursale Italia (State Street Bank International GmbH – pobočka Itálie).

21. Dne 22. listopadu 2015 Italská národní banka zahájila řízení pro řešení krizí proti čtyřem bankám podřízeným její jurisdikci ( 7 ), jejichž náklady se zvedly na téměř 3700 milionů eur.

22. Italská národní banka, nucena tyto náklady řešit, kromě toho, že stanovila běžné příspěvky za rok 2015 (přibližně 588 milionů eur) zvolila možnost žádat mimořádné příspěvky. Ty vyčíslila v mezích stanovených zákonem, jejichž výše dosahuje trojnásobku řádných (1763 milionů eur) ( 8 ).

23. Prostřednictvím oznámení č. 0445827/16 ze dne 1. dubna „Contribuzione 2015 al Fondo Nazionale di Risoluzione“ [(Příspěvek 2015 do Vnitrostátního fondu pro řešení krizí)]“ žádala Italská národní banka po SSB International úhradu 5102425 eur, z nichž 1275606 eur připadalo na řádný příspěvek za rok 2015 a 3826819 eur na mimořádný příspěvek.

24. Před Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (regionální správní soud pro Lazio, Itálie) žádala SSB International zrušení oznámení Italské národní banky č. 0445827/16, jakož i ostatních aktů s ním spojených.

25. Podle SSB International nebyla italská národní banka kompetentní k tomu, aby po ní požadovala jakýkoli příspěvek za rok 2015, neboť k datu, k němuž byly vydány sporné žádosti, byla SSB International podřízena německému orgánu pro řešení krizí. Nebyla tedy součástí „bank se sídlem zapsaným v Itálii“, a už vůbec ne „italských poboček bank ze zemí mimo Společenství“, ve smyslu článků 82 a 83 legislativního nařízení č. 180/2015.

26. SSB Interantional také uvádí, že ustanovení legislativního nařízení č. 180/2015, o která se opatření Italské národní banky opírají, vstoupila v platnost až 16. listopadu 2015. Tehdy již SSB Italia neexistovala jako banka se sídlem zapsaným v Itálii, a proto byla vyňata z oblasti působnosti legislativního nařízení. Navíc zřízení Národního fondu pro řešení krizí a zahájení fungování celého systému zavedeného směrnicí 2014/59 nastalo v Itálii až po fúzi SSB Italia s mateřskou společností (SSB International), a tudíž poté, co žalobkyně opustila Itálii jako autonomní banka podléhající vnitrostátnímu právu.

27. Podpůrně SSB International tvrdí, že celkově po ní mohla Italská národní banka požadovat úhradu řádných příspěvků proporcionálně k měsícům, v nichž SSB Italia rozvíjela své činnosti, nikoli však celý roční příspěvek ( 9 ). Takto by se dovodilo analogické použití čl. 12 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 tak, že instituce, která zanikne v průběhu roku, by přestala být podřízena dohledu vnitrostátního orgánu pro řešení krizí a musela by přispívat za dobu své existence.

28. Italská národní banka odmítá tato tvrzení a hájí správnost svého postupu. Podle jejího názoru SSB Italia tvořila 1. ledna 2015 součást italského bankovního systému, což ospravedlňuje, že se po ní požadovala úhrada příslušných řádných a mimořádných příspěvků. Změny v subjektivitě této finanční instituce, k nimž dojde později, jsou nepodstatné.

29. Německý orgán pro řešení krizí nemohl věcně zohlednit převzetí SSB Italia SSB International ani následné zvětšení velikosti, neboť důsledky fúze byly z účetního hlediska patrné až ve chvíli zveřejnění účetní závěrky za rok 2015, která byla k dispozici až později. Riziko dvojího zdanění/přispívání je tedy vyloučeno.

30. Podle Italské národní banky z hlediska časové působnosti: – oprávnění vnitrostátního orgánu pro řešení bankovních krizí žádat o příspěvky (a tomu odpovídající povinnost úvěrových institucí žádostem vyhovět) nemohlo být podřízeno vstupu v platnost legislativního nařízení č. 180/2015; – bylo legitimní v listopadu 2015 vybírat odpovídající příspěvky od 1. ledna 2015 podle nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63, které je přímo použitelné.

31. Na základě těchto protichůdných názorů Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (regionální správní soud pro Lazio, Itálie) pokládá Soudnímu dvoru následující otázky: „1) Zahrnují ‚změny postavení‘, které podle článku 12 nařízení (EU) 2015/63 nemají vliv na povinnost poskytnout příspěvek, také fúzi sloučením jedné instituce, která dříve podléhala dohledu vnitrostátního orgánu příslušného k řešení krize, do mateřské společnosti z jiného členského státu, k níž došlo během příspěvkového období, a uplatní se toto pravidlo i v případě, že k fúzi a následnému zániku této instituce došlo v roce 2015, tedy v době, kdy vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize, ani vnitrostátní fond ještě nebyly členským státem formálně zřízeny a příspěvky ještě nebyly vypočítány? 2) Musí být článek 12 nařízení EU 2015/63 ve spojení s článkem 14 téhož nařízení a články 103 a 104 směrnice 2014/59/EU vykládán v tom smyslu, že i v případě fúze sloučením do mateřské společnosti se sídlem v jiném členském státě, která se uskuteční v průběhu příspěvkového roku, je instituce povinna zaplatit celý příspěvek za daný rok, a nikoli příspěvek v poměru k měsícům, kdy tato instituce podléhala dohledu orgánu příslušného k řešení krize v prvním členském státě, a to na základě analogie s tím, co je stanoveno v čl. 12 odst. 1 nařízení (EU) 2015/63 pro instituci, ‚nad níž se dohled začal provádět nově‘? 3) Musí se podle směrnice 2014/59/EU, nařízení (EU) 2015/63 a zásad, kterými se řídí Systém nástrojů pro řešení bankovních krizí, tato pravidla, která se týkají řádného příspěvku, a zejména čl. 12 odst. 2 nařízení (EU) 2015/63, rovněž použít, s ohledem na okamžik určení subjektů povinných k poskytnutí příspěvku a k podílu na příspěvku, také na mimořádný příspěvek, a to s přihlédnutím k jeho povaze a k předpokladům stanoveným k jeho uložení?“

32. Písemná vyjádření předložily SSB International, Italská národní banka, Komise a italská a španělská vláda. Všechny uvedené strany se zúčastnily ústního jednání, které se konalo dne 10. dubna 2019.

III. Analýza předběžných otázek

A. Předběžné úvahy k mechanismu restrukturalizace a řešení bankovních krizí

33. Dříve, než se vyslovím k předběžným otázkám, považuji za vhodné stručně představit základní linie financování mechanismů restrukturalizace a řešení bankovních krizí.

34. Jako odpověď na ekonomickou krizi v roce 2008 země eurozóny spustily bankovní unii a přenesly na unijní instituce pravomoci v oblasti obezřetnostního dohledu a restrukturalizace a řešení krizí finančních institucí. Tomuto procesu přenosu předcházela harmonizace právních předpisů členských států Unie jako celku (takzvaný jednotný soubor pravidel).

35. Přestože ještě zbývá vytvořit model jednotného garančního systému vkladů, fungují již další dva pilíře bankovní unie, to jest, jednotný mechanismus dohledu a jednotný mechanismus pro řešení krizí. Předtím byly přijaty harmonizační předpisy pro celou Unii v oblasti obezřetnostního dohledu a řešení bankovních krizí.

36. Co se týče restrukturalizace a řešení bankovních krizí, byla harmonizace provedena prostřednictvím směrnice 2014/59, použitelné od 1. ledna 2015. Ve vztahu k zemím eurozóny umožnilo přijetí nařízení (EU) č. 806/2014 ( 10 ) spuštění jednotného mechanismu pro řešení krizí od 1. ledna 2016, poté, co byl ustanoven mechanismus jednotného dohledu, který byl zaveden od 1. ledna 2015.

37. Směrnice 2014/59 obsahuje normy a postupy k tomu, aby náklady restrukturalizace a řešení krizí úvěrových institucí přebíral finanční sektor jako celek s cílem vyhnout se záchranným akcím k tíži vnitrostátních rozpočtů.

38. Účinnost nástrojů řešení může v mnoha případech záviset na disponibilitě financování v krátkodobém horizontu. Proto směrnice 2014/59 (článek 99) předpokládá vytvoření evropského systému mechanismů financování složeného z: i) vnitrostátních mechanismů financování (články 100 až 105); ii) půjček mezi mechanismy financování (článek 106); a iii) vzájemného využití vnitrostátních mechanismů financování v případě řešení krize na úrovni skupiny (článek 107).

39. Každý členský stát musel vytvořit svůj vlastní národní mechanismus financování a dotovat ho z finančních zdrojů kontrolovaných orgánem pro řešením krizí, jenž musí být zapojeny za účelem zajištění účinného používání nástrojů k řešení ( 11 ).

40. Vnitrostátní fondy pro řešení krizí čerpají ze tří typů zdrojů ( 12 ): – běžné příspěvky předem, které se vybírají od finančních institucí před uplatněním jakékoli operace řešení krize a nezávisle na ní (článek 103 směrnice 2014/59); – mimořádné následné příspěvky, které jsou taktéž po těchto institucích vymahatelné „pokud dostupné finanční prostředky nestačí k pokrytí ztrát, nákladů nebo jiných výdajů vzniklých v souvislosti s užitím mechanismů financování“ (článek 104 směrnice 2014/59); – alternativní finanční prostředky jako půjčky nebo jiné formy pomoci, k nimž je možno se uchýlit v případě nedostatečnosti předchozích zdrojů (článek 105 směrnice 2014/59).

41. Článek 102 odst. 1 směrnice 2014/59 určuje výši řádných příspěvků. Členské státy zajistí, aby v období od vstupu této směrnice v platnost (1. ledna 2015) a 31. prosincem 2024 „finanční prostředky v rámci jejich mechanismů financování dosáhly výše nejméně 1 % hodnoty pojištěných vkladů všech institucí povolených na jejich území“ ( 13 ).

42. Běžné příspěvky se musí vybírat minimálně jedenkrát za rok a musí odpovídat jak velikosti finanční instituce, tak míře rizika jejích činností ( 14 ). Nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 upřesňuje prvky a proces jejich výpočtu.

43. Pokud by běžné příspěvky nebyly dostatečné k pokrytí nepříznivých jevů, o nichž se zmiňuje čl. 104 odst. 1 směrnice č. 2014/59, toto ustanovení umožňuje členským státům vybírat od úvěrových institucí usazených na jejich území mimořádné následné příspěvky.

44. Mimořádné následné příspěvky nemohou převýšit trojnásobek roční částky řádných příspěvků. Jejich výpočet a nakládání s nimi jsou podobné, jako u těch řádných.

45. Směrnice 2014/59 a nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 se použijí na všechny členské státy Unie od 1. ledna 2015. Pro 19 zemí eurozóny, které se účastní bankovní unie (mezi nimi i Itálie) se tedy jednotný mechanismus pro řešení krizí od 1. ledna 2016 provázal s těmito dvěma předpisy.

46. Od 1. ledna 2016 totiž nařízení o mechanismech financování k řešení krizí: – soustředilo pravomoci k restrukturalizaci a řešení bankovních krizí v rukou unijní instituce, takzvaného Jednotného výboru pro řešení krizí, který jedná ve vztahu k významným subjektům podřízeným dohledu jednotného mechanismu dohledu; – vytvořilo mechanismus pro své vlastní intervence, Jednotný fond pro řešení krizí, který je podřízen kontrole Jednotného výboru, a který je financován ze stejných zdrojů, jako národní fondy pro řešení krizí.

47. Jednotný fond pro řešení krizí je tedy mechanismem financování mechanismu pro řešení krizí. Směřuje k tomu, aby postupně nahradil (v průběhu osmi let, od roku 2016 do roku 2024) národní fondy pro řešení krizí ve vztahu k řešení problémů finančních institucí podřízených jednotnému mechanismu dohledu a jednotnému mechanismu pro řešení krizí. Národní fondy pro řešení krizí budou zachovány pouze pro méně významné subjekty v členských státech začleněných do bankovní unie ( 15 ).

48. Články 67 až 79 nařízení č. 806/2014 upravují Jednotný fond pro řešení krizí téměř paralelně s tím, co stanoví směrnice 2014/59 pro národní fondy pro řešení krizí. Je tomu tak ohledně jejich příjmů ( 16 ), ohledně jejich zdrojů ( 17 ) a ohledně metody výpočtu řádných a mimořádných příspěvků ( 18 ).

49. Zvláštnost Jednotného fondu pro řešení krizí spočívá v postupném sdílení jeho zdrojů, které je stanoveno nařízením č. 806/2014 a uplatňováno prostřednictvím mezivládní dohody mezi členskými státy Unie, které jsou členy bankovní unie („Dohoda o převádění a sdílení příspěvků do Jednotného fondu pro řešení krizí“ uzavřená v Bruselu dne 21. května 2014) ( 19 ).

50. Jednotný fond pro řešení krizí je dotován z finančních prostředků, které se vybírají do národních fondů pro řešení krizí ( 20 ). Složen ve svých počátcích z „národních podfondů“, postupně se tyto budou slučovat po dobu přechodné fáze osmi let. Sdílení vložených příjmů započalo s 40 % v prvním roce a 20 % v druhém, zvyšujíc tytéž částky v průběhu šesti zbývajících let, dokud národní podfondy nepřestanou existovat.

51. Článek 3 odst. 3 a 5 Dohody ze dne 21. května 2014 stanoví, že: – příspěvky, které smluvní strany získaly v souladu s články 103 a 104 směrnice 2014/59 přede dnem použitelnosti této Dohody (1. ledna 2016) se do Jednotného fondu pro řešení krizí převedou nejpozději do 31. ledna 2016. – od roku 2016 se běžné příspěvky předem za každý rok převedou do Jednotného fondu pro řešení krizí do 30. června daného roku ( 21 ). – mimořádné následné příspěvky se převedou neprodleně poté, co je shromáždí.

B. Dopady změny postavení úvěrových institucí na jejich příspěvky předem do vnitrostátních fondů pro řešení krizí (první a druhá předběžná otázka)

52. Předkládající soud potřebuje vědět, zda v souladu s čl. 12 odst. 2 nařízení s přenesenou pravomocí 2015/63 představuje „změnu postavení“ podniková operace prostřednictvím které úvěrová instituce, jež byla dosud podřízena dohledu národního orgánu pro řešení krizí, je převzata (fúze převzetím) mateřskou společností se sídlem zapsaným v jiném členském státě.

53. Otázka má smysl, uvádí-li se, že podle znění tohoto ustanovení „změna postavení instituce, včetně malé instituce, během příspěvkového období nemá vliv na roční příspěvek, který má být zaplacen v daném roce“. Debata se zaměřuje na objasnění toho, zda za okolností, jaké jsou dány v projednávané věci, by instituce měla být povinna platit celý příspěvek příslušný za dané období nebo pouze alikvotní část (to znamená proporcionální část ve vztahu k měsícům, v nichž byla podřízena orgánu dohledu v prvním členském státě).

54. SSB International to chápe tak, že tento pojem musí být vykládán restriktivně, způsobem, který by nezahrnoval fúzi převzetím, a omezuje se pouze na změnu velikosti finančních institucí. Naproti tomu Komise, Italská národní banka, španělská a italská vláda navrhují široký výklad tak, aby „změna postavení“ jako autonomní pojem unijního práva zahrnovala přeshraniční fúze převzetím. Rozšířila by se tedy na převzetí SSB Italia společností SSB International.

55. S tímto druhým názorem souhlasím.

56. Článek 12 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 vyžaduje své jednotné použití ve všech členských státech. Pojem „změna situace“ nebo „změna postavení“ ( 22 ) nějaké instituce, který obsahuje tato norma, musí být vykládán jako autonomní pojem unijního práva, navíc když se pojem nijak neodráží ve vnitrostátním právu.

57. Postupem podle hermeneutické metody, která je v judikatuře Soudního dvora běžná ( 23 ), odkážu se zde na kritéria jazykového, systematického a účelového výkladu.

1. Jazykový výklad

58. Z hlediska jazykového je „změna situace“ nebo postavení nějaké finanční instituce, když se změní její právní nebo faktická situace tak, že může v zásadě změnit použití směrnice 2014/59 a nařízení s přenesenou pravomocí 2015/63.

59. Mezi tyto změny se samozřejmě počítá změna rozsahu, na niž implicitně odkazuje vsuvka „včetně malých společností“, který figuruje v tomto ustanovení. Ale to je jen jedna z forem změn postavení, ne jediná.

60. Směrnice 2014/59 a nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 (zvláště jeho článek 10) obsahují zjednodušené normy, výhodnější pro výpočet řádných příspěvků u malých společností ( 24 ). Z toho nevyplývá, že jedinými nepodstatnými změnami podmínek podle znění čl. 12 odst. 2 nařízení s přenesenou pravomocí 2015/63 jsou ty, které se týkají změn rozsahu finančních institucí, jejichž cílem by bylo získat prospěch z výhodnějšího příspěvkového režimu.

61. Nařízení s přenesenou pravomocí 2015/63 (stejně jako nařízení s přenesenou pravomocí 2015/81 pro instituce podřízené jednotnému mechanismu pro řešení krizí) samozřejmě směřuje k tomu, aby zamezilo změnám finančních institucí, které jsou vedeny snahou uměle zmenšit velikost, to znamená, cílem přijmout zjednodušený režim výpočtu řádných příspěvků.

62. Změny postavení finančních institucí, o nichž se zmiňuje čl. 12 odst. 2 nařízení s přenesenou pravomocí 2015/63, se z jazykového pohledu neomezují na zmenšení velikosti nebo rozsahu těchto institucí. Sporný pojem z hlediska textu opravňuje zahrnout do něj i další případy.

63. Jazykový výklad čl. 12 odst. 2 nařízení s přenesenou pravomocí 2015/63 také umožňuje odmítnout zjednodušující argument SSB International, podle něhož jsou změny podmínek spojené pouze se změnami sociální struktury finanční instituce nebo její velikosti, pokud tato setrvá na území státu, a proto i v centru národního mechanismu pro řešení krizí.

64. Tento argument by vedl k vyloučení změn podmínek přeshraničních fúzí převzetím ( 25 ), když o ní v čl. 12 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 není žádná zmínka. Navíc, jak ihned vysvětlím, bylo by to proti logice směrnice 2014/59, která vytváří evropský systém propojený mechanismy financování řešení bankovních krizí ( 26 ).

2. Systematický výklad

65. Ze systematického hlediska nelze oponovat tomu, že nařízení č. 806/2014 zavádí Jednotný fond pro řešení krizí, v němž se budou postupně shromažďovat národní fondy pro řešení krizí ze zemí zapojených do bankovní unie. V tomto kontextu by se ani nedalo hovořit úzce o přeshraničních fúzích převzetím, neboť výše řádných příspěvků je stanovena Výborem a jejich výběr provádějí národní fondy pro řešení krizí, aby byly převedeny do Jednotného fondu pro řešení krizí.

66. Pojem „změna postavení“ tedy v kontextu směrnice 2014/59 a ostatních předpisů v této oblasti zahrnuje přeshraniční fúze převzetím a činí je nepodstatnými pro účely výpočtu řádných příspěvků.

67. Článek 12 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ve svém důsledku, jak uvádí Komise: – v odstavci 2 obsahuje obecné pravidlo, a to nepodstatnost změn postavení finančních institucí pro účely platby řádných ročních příspěvků do národních fondů pro řešení krizí; – v odstavci 1 připouští jako jedinou výjimkou z tohoto pravidla povinnost platit pouze částečný příspěvek prorrata temporis, která platí pro nové instituce, které jsou začleněny pod dohled v průběhu části příspěvkového období.

3. Teleologický výklad

68. Článek 12 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 musí být vykládán v souladu se dvěma cíli, které jsou vlastní samotnému založení národních fondů pro řešení krizí, a to: a) potřeba stability ve výpočtu řádných příspěvků a b) postupná integrace a centralizace těchto fondů.

a) Stabilita ve výpočtu příspěvků

69. Článek 102 a 103 odst. 1 směrnice 2014/59 a článek 4 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 ukládají každoroční odvody ( 27 ) běžných příspěvků s cílem, aby zdroje mechanismu financování dosáhly postupně (do 31. prosince 2024) nejméně 1 % částky představující výši pojištěných vkladů ve všech povolených institucích na svém území.

70. Dosažení tohoto cíle upřesňuje, že národní orgán pro řešení krizí určuje výši řádných příspěvků podle situace finančních institucí k 1. lednu každého roku, k němuž se určuje. Proto čl. 14 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 zavazuje tyto instituce předložit orgánům pro řešení krizí nejaktuálnější roční účetní závěrky, které jsou k dispozici před 31. prosincem roku, který příspěvku předchází, společně se zprávou vydanou auditorskými úřadem nebo auditorskými společnostmi ( 28 ).

71. Jak můžeme vidět, výpočet řádných příspěvků se provádí na základě „fotografického obrazu“ finančních institucí podřízených pravomoci národního orgánu k 1. lednu každého kalendářního roku podle finančních údajů dostupných o těchto institucích.

72. Stabilita výpočtu je nezbytná k tomu, aby běžné příspěvky mohly postupně růst, až dosáhnou 1 % vkladů v roce 2024. Pokud orgány pro řešení krizí musí zohlednit změny právní a finanční situace institucí, jak se vyvíjely v průběhu celého období, těžko by dosáhly úrovně stanovené směrnicí 2014/59.

73. V důsledku toho čl. 12 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 stanoví jako obecné pravidlo, že změny postavení institucí v průběhu období jsou irelevantní pro účely výpočtu řádných příspěvků. Toto pravidlo je potvrzeno tím, že nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 neumožňuje přepočítávat běžné roční příspěvky v závislosti na změnách, ke kterým v těchto institucích dojde v průběhu tohoto období, jak správně zdůrazňuje Komise.

b) Postupná integrace a centralizace národních fondů pro řešení krizí

74. Směrnice 2014/59 a nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí mají za cíl postupnou integraci a centralizaci národních fondů pro řešení krizí. S tímto cílem je v souladu spíše takový výklad pojmu „změna postavení“, který zahrnuje přeshraniční fúze převzetím a činí je irelevantními z hlediska výpočtu řádných příspěvků.

75. V zemích eurozóny se vytvoření národních fondů pro řešení krizí v roce 2015 (prostřednictvím směrnice 2014/59) a nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 od roku 2016 zkombinovalo se zavedením jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí ( 29 ). V tomto kontextu rozlišování mezi národními a přeshraničními fúzemi formou převzetí ztrácí pro účely řádných příspěvků smysl.

76. Zavedení jednotného mechanismu pro řešení krizí předpokládalo jednotný a centralizovaný režim pro řešení krizí pro významné finanční instituce. Tento režim zmiňuje Jednotný fond (pod kontrolou Jednotného výboru), přestože dosud funguje s národními podfondy, které se postupně sdílejí do roku 2024. Na základě toho by bylo možné odmítnout tezi SSB International, která navrhuje striktní rozlišení mezi národními fondy pro řešení krizí ( 30 ), když toto není obhajitelné ani v přechodném období roku 2015.

77. I pokud by se připustilo toto striktní rozlišení, nadále se mi zdá, že pro výpočet řádných příspěvků jsou irelevantní změny postavení vyvolané přeshraniční fúzí formou převzetí. Vzhledem k tomu, že podle čl. 12 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 se řídí jak orgán země zaniklé společnosti (v tomto případě Itálie), tak země mateřské společnosti (Německo), nemůže existovat dvojí povinnost platby příspěvku: SSB International by měla zaplatit roční příspěvek za rok 2015 do italského fondu pro řešení krizí za SSB Italia, aniž by navýšila svůj příspěvek do téhož německého fondu za rok 2015 (co se týče aktiv a rizik jeho pobočky, kterou převzala dne 5. července 2015).

78. V případech fúze převzetím, k nimž dojde během účetního období, musí nástupnická společnost zaplatit celý příspěvek do národního fondu pro řešení krizí ve státu sídla zaniklého subjektu. Jak jsem již vysvětlil, pro jeho výpočet je třeba zohlednit situaci existující k 1. lednu příspěvkového období, s tím, že pozdější změny postavení jsou nepodstatné, mezi nimi i přeshraniční fúze převzetím.

79. Toto obecné pravidlo, stanovené v čl. 12 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63, má výjimku stanovenou v odstavci 1 tohoto článku: platba částečného příspěvku prorrata temporis pro nově zřízené finanční instituce. Zvláštní řešení pro tento případ nelze extrapolovat do té míry, že dojde k popření obecného pravidla (tedy nerelevance změny postavení).

80. Není tedy přijatelný návrh, aby se snížil roční příspěvek, když změna podmínek finanční instituce je právně irelevantní. Analogické použití návrhu SSB International je proto nepřípustné.

C. Dopady změny postavení úvěrových institucí na jejich mimořádné příspěvky do národních fondů pro řešení krizí (třetí předběžná otázka)

81. Předkládající soud chce vědět, stručně řečeno, zda mimořádné příspěvky jsou v případě fúze formou přeshraničního převzetí podřízeny stejným pravidlům, jako ty běžné.

82. Odpovědi stran, které předložily vyjádření, se radikálně liší: – podle Italské národní banky a italské vlády jsou tyto příspěvky podřízeny stejným normám výběru a výpočtu, jako ty řádné. Při přeshraniční fúzi převzetím musí nástupnická společnost platit řádné příspěvky stanovené orgánem pro řešení krizí toho státu, v němž zaniklá společnost působila během období, ve kterém ke změně došlo; – SSB International a Komise, ačkoli s odlišným odůvodněním, se domnívají, že podle znění článku 104 směrnice 2014/59 jsou k platbě mimořádných příspěvků povinny pouze instituce podřízené pravomoci národního fondu pro řešení krizí ve chvíli výběru těchto příspěvků.

83. Podle čl. 104 odst. 1 směrnice 2014/59 budou mimořádné následné příspěvky vybírány národními orgány pro řešení krizí „pokud dostupné finanční prostředky nestačí k pokrytí ztrát, nákladů nebo jiných výdajů vzniklých v souvislosti s užitím mechanismů financování“.

84. Totéž ustanovení uvádí, že mimořádné příspěvky se institucím stanoví podle ustanovení čl. 103 odst. 2 za podmínky, že nepřekročí trojnásobek roční částky řádných příspěvků. Kromě toho se čl. 103 odst. 4 až 8 použije také na mimořádné příspěvky, jak to stanoví čl. 104 odst. 2 směrnice 2014/59.

85. Podle mého názoru odkazy v článku 104 směrnice 2014/59 na právní režim řádných příspěvků neznamenají, že mimořádné je kopírují. Ačkoli je metoda výpočtu mimořádných příspěvků stejná jako u řádných příspěvků, konkretizovaná nařízením v přenesené pravomoci 2015/63, horní hranice nebo limity se liší, neboť mimořádné příspěvky mohou dosáhnout až trojnásobku řádných ročních příspěvků. Článek 104 odst. 3 také stanoví možnost trvalého nebo částečného odkladu platby mimořádných příspěvků ( 31 ), což je okolnost, která u řádných příspěvků není. Ještě důležitější je to, že okamžik i logika, které odůvodňují výběr jedněch i druhých příspěvků, se také liší.

86. Orgány příslušné pro řešení krizí se uchylují k mimořádným příspěvkům tehdy, když je nutno provádět operace, které snižují národní fond pro řešení krizí a požadují se dodatečné příjmy za účelem navýšení každoročně stanovených zdrojů. Proto jsou mimořádné příspěvky nepředvídatelné, to znamená, že je nelze plánovat jako běžné příspěvky, jejichž výběr se provádí na kalendářní rok, za který se ukládají, podle situace instituce k datu 1. ledna.

87. Výše mimořádných příspěvků tedy závisí na potřebě refinancování národního fondu pro řešení krizí s ohledem na zdroje odčerpané na konkrétní operace řešení krize ( 32 ). Z povahy věci je nejistý okamžik, kdy bude nutno je stanovit, neboť závisí na datu operací řešení krizí, které způsobují deficit ve fondu.

88. S ohledem na jejich nepředvídatelnost a nemožnost jejich plánování se domnívám, že – jak uvádí Komise – mimořádné příspěvky lze po institucích podřízených pravomoci národního fondu pro řešení krizí požadovat pouze k datu, kdy je vydáno příslušné rozhodnutí.

89. Instituce, které jsou aktivní ve finančním systému státu při uložení mimořádných příspěvků, jsou v zásadě instituce, které vytvářejí riziko, jež určuje výši jejich odvodu (to jest riziko, které vyvolaly operace řešení krizí, jimiž byly vyčerpány zdroje fondu). Instituce, které odešly z pravomoci orgánu pro řešení krizí v období, v němž byly stanoveny mimořádné příspěvky, budou mít obecně nižší vliv na riziko, které si vynutilo operaci řešení krize.

90. Tento výklad odpovídá znění čl. 12 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63, který hovoří pouze o neutralizaci důsledků změn podmínek ve vztahu k řádným příspěvkům, nezmiňuje však mimořádné příspěvky ( 33 ). Proto instituce, která se sloučí se svou mateřskou společností v jiném členském státě, dříve než orgán pro řešení krizí uloží platbu mimořádných příspěvků, není povinna je odvést ve státě, v němž již přestala existovat.

91. Souběžně s tím musí nástupnická společnost odvést mimořádné příspěvky stanovené fondem pro řešení krizí v zemi, kde má sídlo, a zahrnout do výpočtu aktiv převzatou společnost, aniž by mohla získat výhodu platby prorrata temporis stanovené čl. 12 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 pro instituce, které vstupují do finančního systému daného státu. Tímto způsobem se vylučují úkony cílené na vyhnutí se platbě mimořádných příspěvků prostřednictvím změny postavení.

92. Změna postavení finanční instituce tedy ovlivňuje výběr mimořádných příspěvků, který musí být prováděn v souladu s „fotografickým obrazem“ bankovního sektoru ve chvíli, kdy jsou stanoveny, a jdou k tíži institucí podřízených v daném okamžiku orgánu pro řešení krize.

D. Uplatnění ratione temporis řádných příspěvků do národních fondů pro řešení krizí (druhá část první předběžné otázky)

93. Předkládající soud chce vědět, zda výklad pojmu „změna postavení“ podle čl. 12 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 má být uplatněn na situaci, v níž k fúzi a pozdějšímu zániku instituce došlo v roce 2015, ve chvíli, kdy ani národní orgán pro řešení krizí, ani národní fond pro řešení krizí nebyly Itálií formálně vytvořeny a příspěvky dosud nebyly vypočítány.

94. Odpověď na tuto otázku vyžaduje analýzu režimu přechodných ustanovení, který směrnice 2014/59 a nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 stanovily ohledně zavádění, výpočtu a výběru řádných příspěvků za rok 2015.

95. Názory ohledně tohoto aspektu se opět různí: – podle Komise, Italské národní banky, španělské a italské vlády tento přechodný režim umožňuje uložení řádných příspěvků stanovených italským fondem pro řešení krizí pro rok 2015. Toto pravidlo platí také pro instituce, které během tohoto období měly v Itálii sídlo a přestaly existovat v důsledku fúze převzetím, k níž došlo před vytvořením tohoto fondu nebo národního orgánu, který ho spravuje nebo určuje výši příspěvků; – naproti tomu se SSB International domnívá, že Itálie provedla do svého vnitrostátního práva směrnici 2014/59 prostřednictvím legislativního nařízení č. 180/2015, které vstoupilo v platnost 16. listopadu 2015, ale bez zpětného účinku. Vzhledem k tomu, že k fúzi převzetím SSB Italia došlo dne 6. července 2015, nemohl se italský fond pro řešení krizí proti SSB International dovolávat směrnice 2014/59 (aby o ni opřel výběr řádných příspěvků za rok 2015), neboť nebyl akceptován obrácený přímý účinek směrnic. Přestože nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 bylo k tomuto datu v platnosti, nebylo možné se dovolávat její použitelnosti nezávisle na směrnici 2014/59, která jej doplňuje.

96. Článek 130 odst. 1 směrnice 2014/59 stanoví, že členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 2014, a upřesňuje, že členské státy je použijí od 1. ledna 2015.

97. Není pochyb o tom, že Itálie provedla tuto směrnici do svého vnitrostátního práva se zpožděním. Prováděcí předpis (legislativní nařízení č. 180/2015) vstoupil v platnost dne 16. listopadu 2015 a Italská národní banka ve svém postavení národního orgánu pro řešení krizí nezřídila fond pro řešení krizí až do 18. listopadu 2015, kdy začala vymáhat platby řádných a mimořádných příspěvků po finančních institucích (včetně SSB International) postupně, dne 23. a 26. listopadu 2015.

98. Co se týče nařízení s přenesenou pravomocí 2015/63, ke vstupu v platnost došlo 6. února 2015, byť jeho čl. 21 druhý pododstavec stanovil, že „použije se ode dne 1. ledna 2015“. Proto tedy toto nařízení, které nevyžadovalo provedení do italského vnitrostátního práva, bylo platné, když došlo k fúzi SSB Italia převzetím.

99. Opožděné přijetí směrnice 2014/59 ( 34 ) a nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 vedlo k začlenění do tohoto nařízení v přenesené pravomoci přechodných ustanovení, která by umožňovala výběr řádných příspěvků za rok 2015. Tato opatření jsou obsažena v čl. 20 odst. 1, 2, 3 a 4 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63, z jehož obsahu se v souvislosti se skutkovými okolnostmi tohoto řízení dovozuje, že: – nejpozději před 30. listopadem 2015 musí orgány pro řešení krizí oznámit každé instituci rozhodnutí o stanovení výši jejího řádného ročního příspěvku za rok 2015. Italská národní banka sdělila toto rozhodnutí SSB International dne 23. listopadu 2015, a splnila tedy zákonnou lhůtu; – částku běžného příspěvku za rok 2015 bylo nutno odvést před 31. prosincem 2015. S ohledem na datum oznámení Italské národní banky mohla SSB International tuto lhůtu dodržet; – informaci pro účely výpočtu běžného příspěvku za rok 2015 měl orgánu pro řešení krizí předat před datem 1. září 2015; – garanční systémy vkladů měly přinést orgánu pro řešení krizí nejpozději dne 1. září 2015 částku ve výši vkladů pojištěných k 31. červenci 2015.

100. Článek 20 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 neobsahuje žádné přechodné nebo zrušující ustanovení ve vztahu k výpočtu řádných příspěvků. To znamená, v souladu s kritérii Soudního dvora pro oblast práva přechodných ustanovení ( 35 ), že tento výpočet bylo třeba učinit v roce 2015 podle obecného pravidla předepsaného směrnicí 2014/59 a doplněného nařízením v přenesené pravomoci 2015/63.

101. Rozhodným datem pro výpočet řádných příspěvků je 1. leden příslušného kalendářního roku, aniž by změny postavení, k nimž došlo v tomto roce, byly relevantní.

102. V důsledku toho nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 umožňovalo požadovat platbu řádných příspěvků příslušných za rok 2015 od všech institucí, které byly v Itálii usídleny ke dni 1. ledna 2015. V tomto kontextu je neúčinné zmizení instituce v důsledku přeshraniční fúze převzetím.

103. Je nutno mít na paměti, že řádné příspěvky mají každoroční charakter a jejich výběr byl určen ve svých základních rysech směrnicí 2014/59 od období roku 2015 včetně. Nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 stanovilo dříve zmíněná přechodná ustanovení, která umožňovala výběr za rok 2015 k pozdějším datům. Italský stát, přestože provedl směrnici 2014/59 se zpožděním, přijal vnitrostátní prováděcí normu (legislativní nařízení č. 180/2015) včas s ohledem na to, aby splnil kalendář výběru stanovený v článku 20 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63.

104. Proto se domnívám, že nejde o případ zpětného uplatnění legislativního nařízení č. 180/2015, jak argumentuje SSB. Jedná se spíše o použití přechodných ustanovení na výběr ročních příspěvků za rok 2015, které jsou stanoveny článkem 20 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63, které provádí směrnici 2014/59, která dříve upravila základní prvky těchto příspěvků.

105. Z toho důvodu se mi zdá nepotřebné analyzovat, zda nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 bylo použitelné a mělo přímý účinek (také v Itálii) od 1. ledna 2015. Nicméně zahrnu tuto otázku pro případ, že by se jí Soudní dvůr zabýval.

106. SSB International argumentuje, že nařízení v přenesené pravomoci nemůže být přímo použitelné v členském státě, když směrnice, kterou rozvádí, dosud nebyla provedena do vnitrostátního práva tohoto státu. Není tedy možné, aby se nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 uplatnilo na SSB Italia, neboť směrnice 2014/59 byla provedena do italského práva 16. listopadu 2015, což je datum, kdy již SSB Italia neexistovala, neboť byla převzata SSB International dne 6. července 2015.

107. S touto argumentací nemohu souhlasit. Je jisté, že obecně Soudní dvůr nepřipouští v obráceném gardu přímý vertikální účinek směrnic ( 36 ). Pravidlo se však stává nepřehledným v případech, jako je tento, neboť směrnice 2014/59, která je věcnou normou, obsahuje zmocnění v čl. 103 odst. 7 a 8 ( 37 ), podle níž Komise vydala zmocňující předpis [nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63] s cílem: – „specifikovat pojem příspěvků upravených v poměru k rizikovému profilu institucí“ s ohledem na řadu faktorů, které se v úplnosti zpřesňují; – konkretizovat „povinnosti v oblasti registrace, účetnictví, vykazování a jiné povinnosti uvedené v odstavci 4, jejichž smyslem je zajistit řádné zaplacení příspěvků“; jako i „opatření uvedená v odstavci 4, jejichž cílem je řádně ověřit, zda byly příspěvky zaplaceny správně“.

108. Podle mého názoru nařízení s přenesenou pravomocí 2015/63 nevybočuje z limitů mandátu zmocňujícího aktu ( 38 ), když stanoví lhůty běžného řízení o výběru řádných ročních příspěvků. Také jej nepřekračuje ve vztahu k základnímu legislativnímu aktu tím, že v článku 20 uvádí ustanovení použitelná pro rok 2015. Jak jsem již připomněl, zkrácená lhůta pro transpozici směrnice 2014/59 a zpoždění v jejím provádění do vnitrostátního práva činily tato přechodná ustanovení nezbytnými k tomu, aby umožnily výběr řádných příspěvků za rok 2015.

109. Nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 tedy bylo přímo použitelnou normou v italském právním řádu od 1. ledna 2015 a mohlo od tohoto data vyvolávat právní účinky poté, co vstoupilo v platnost.

110. Bylo by nelogické podmiňovat účinnost nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 (které považuji za soběstačné, neboť může být předmětem přímé použitelnosti) tím, že směrnice 2014/59 bude provedena do vnitrostátního práva. Pokud by tomu tak bylo, každý členský stát by mohl neutralizovat a zpozdit přímou použitelnost nařízení v přenesené pravomoci, a stačilo by mu k tomu zpozdit provedení věcné směrnice. Jak zdůrazňují Komise a Italská národní banka, toto zpoždění by nebylo v zájmu jednotné použitelnosti nařízení v přenesené pravomoci, které by v některých státech bylo použitelné dříve a v jiných později.

111. Prodlení by mělo navíc negativní dopad na jednotnost financování národních fondů a řešení krizí Jednotným fondem pro řešení krizí. Pokud by nařízení s přenesenou pravomocí 2015/63 nebylo v Itálii použitelné od 1. ledna 2015, mohl by italský fond pro řešení krizí získat příjmy pouze z malého procenta řádného výběru za rok 2015 (po 16. listopadu 2015, tedy datu, kdy prováděcí norma vstoupila v platnost). Navíc by za těchto okolností italský fond pro řešení krizí nepřispěl do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2016 alikvotní částí, kterou měl přispět v závislosti na rozsáhlosti italských finančních institucí.

112. Proto přechodná ustanovení článku 20 nařízení s přenesenou pravomocí 2015/63 umožňovala požadovat příspěvky předem za rok 2015 po finanční instituci podřízené pravomoci národního orgánu pro řešení krizí během části tohoto období, která v důsledku přeshraniční fúze přestala existovat. Ustanovení nařízení s přenesenou pravomocí 2015/63 o příspěvcích předem byla v Itálii během období 2015 přímo použitelná bez ohledu na datum, kdy proběhlo začlenění směrnice 2014/59 do vnitrostátního práva.

IV. Závěry

113. S ohledem výše uvedené navrhuji, aby Soudní dvůr na otázky Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (regionální správní soud pro Lazio, Itálie) odpověděl takto: „Článek 12 odst. 2 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí, má být ve vztahu k této směrnici vykládán tak, že: – pojem ‚změna postavení‘ zahrnuje fúze přeshraničním sloučením, během nichž jsou úvěrové instituce dříve podřízené dohledu národního orgánu pro řešení krizí převzaty mateřskou společností se sídlem v jiném členském státě; – za okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, je nástupnická společnost povinna k úhradě celého běžného ročního příspěvku do národního fondu pro řešení krizí státu, v němž byla usazena zaniklá společnost; – mimořádné následné příspěvky mohou být vybírány od institucí podřízených pravomoci národního fondu pro řešení krizí v okamžiku, kdy se rozhoduje o jejich uložení, aniž by se čl. 12 odst. 2 nařízení s přenesenou pravomocí 2015/63 použil k neutralizaci důsledků změn postavení ve vztahu k těmto mimořádným příspěvkům; – přechodná ustanovení článku 20 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 umožňovala požadovat příspěvky předem za rok 2015 po úvěrové instituci podřízené pravomoci národního orgánu pro řešení krizí v průběhu části tohoto období, a která jí přestala být podřízena v důsledku přeshraniční fúze převzetím; – ustanovení nařízení Komise v přenesené pravomoci 2015/63 o příspěvcích předem bylo v Itálii přímo použitelné v průběhu roku 2015 bez ohledu na datum, kdy byla do vnitrostátního práva provedena směrnice 2014/59.“

( 1 ) – Původní jazyk: španělština.

( 2 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2014, L 173, s. 190).

( 3 ) – Nařízením Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 ze dne 21. října 2014, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí (Úř. věst. 2015, L 11, s. 44).

( 4 ) – Decreto legislativo 16 novembre 2015, n. 180. Attuazione della direttiva 2014/59/UE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 15 maggio 2014, che istituisce un quadro di risanamento e risoluzione degli enti creditizi e delle imprese di investimento e che modifica la direttiva 82/891/CEE del Consiglio, e le direttive 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE e 2013/36/UE e i rigolamenti (UE), n. 1093/2010 e (UE) n. 648/2012, del Parlamento europeo de del Consiglio (GURI č. 267 ze dne 16. listopadu 2015) (dále jen „legislativní nařízení č. 180/2015“).

( 5 ) – Delibera 436/2015 de la Banca d’Italia 22 settembre 2015, Istituzione dell′Unità di Risoluzione e Gestione delle Crisi, dostupné na: https://www.bancaditalia.it/compiti/vigilanza/normativa/archivio norme/disposizioni/Provv_22_09_15_UGC.pdf.

( 6 ) – Provvedimento n. 1226609/15 ze dne 18. listopadu 2015, istitutivo del Fondo Nazionale di Risoluzine, https://www.bancaditalia.it/compiti/risoluzione-gestione-crisi/provvedimenti-crisi/2015/provv- generali/RGC_FONDO_NAZIONALE_RISOLUZIONE_181115.pdf.

( 7 ) – Banca della Marche s.p.a., Banca Popolare dell’Etruria e del Lazio s.c.p.a., Cassa di Risparmio della Provincia di Chieti S.p.a. y Cassa di Risparmio di Ferrara S.p.a.

( 8 ) – Banca d’Italia, Rendiconto del Fondo nazionale di risoluzione, anno 2015, s. 6 dostupný na https://www.bancaditalia.it/pubblicazioni/rendiconto-fondo-nazionale-risoluzione/2016-rendiconto-fondo-nazionale-risoluzione/Rendiconto-dei-fondi-di-risoluzione.pdf.pdf.

( 9 ) – Neboť SSB Italia byla podřízena italskému dohledu pouze od 1. ledna 2015 do 30. června 2015, podle jejího názoru maximum, které by bylo možno po ní požadovat, byla polovina běžného ročního příspěvku stanovená v napadených aktech. Nebylo namístě žádat mimořádné příspěvky stanovené, když již SSB Italia vystoupila z italského rámce dohledu a systému pro řešení krizí.

( 10 ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014, kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014, L 225, s. 1).

( 11 ) – Podle znění čl. 101 odst. 2 směrnice 2014/59 se mechanismy financování „nelze použít přímo k absorpci ztrát instituce nebo subjektu uvedeného v čl. 1 odst. 1 písm. b), c) nebo d) ani k rekapitalizaci této instituce nebo tohoto subjektu“.

( 12 ) – Body 104 a 105 odůvodnění a článek 100 směrnice 2014/59/EU.

( 13 ) – Během tohoto období by příspěvky do mechanismů financování měly být co nejrovnoměrněji rozloženy v čase, dokud nebude dosaženo cílové úrovně, přičemž se zohlední fáze hospodářského cyklu a dopad, který mohou mít procyklické příspěvky na finanční pozici přispívajících institucí.

( 14 ) – Běžný příspěvek spočívá v pevně stanovené částce stanovené v závislosti na výši pasiv instituce (základ ročního příspěvku), k němuž se přidá další částka vypočítaná v závislosti na jeho rizikovém profilu (určená podle doplňkového rizika).

( 15 ) – Jednotný fond pro řešení krizí nefunguje pro členské státy EU, které nejsou v bankovní unii. V těchto státech národní fondy pro řešení krizí nadále jednají na základě směrnice 2014/59 a jejích prováděcích předpisů.

( 16 ) – Příjmy Jednotného fondu pro řešení krizí tvoří běžné příspěvky, mimořádné příspěvky, a alternativní zdroje financování.

( 17 ) – V roce 2024 musí dosáhnout minimálně 1 % výše pojištěných vkladů všech úvěrových institucí povolených ve všech účastnických členských státech.

( 18 ) – Článek 4 prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/81 ze dne 19. prosince 2014, kterým se stanoví jednotné podmínky uplatňování nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014, pokud jde o příspěvky předem do Jednotného fondu pro řešení krizí (Úř. věst. 2015, L 15, s. 1) odkazuje na nařízení s přenesenou pravomocí 2015/63.

( 19 ) – Text je dostupný na: http://register.consilium.europa.eu/doc/srv?l?–ES&f–ST%208457 %202014 %20IN.

( 20 ) – Článek 77 druhý pododstavec nařízení č. 806/2014 stanoví, že v přechodném období 8 let používá Výbor fond pro řešení krizí „v souladu se zásadami založenými na rozdělení fondu na podfondy odpovídající jednotlivým zúčastněným členským státům a také na postupném slučování finančních prostředků získaných na vnitrostátní úrovni, které mají být přidělovány do podfondů fondu, jak je stanoveno v dohodě“.

( 21 ) – Podle informací Jednotného fondu pro řešení krizí dosáhly běžné příspěvky v roce 2018 do výše 7500 milionů eur, s nimiž již Jednotný fond pro řešení krizí shromáždil okolo 24900 milionů eur z přibližně 56300 milionů eur, již má být dosaženo v roce 2024 (toto množství odpovídá 1 % vkladů finančních institucí, které tvoří jednotný mechanismus pro řešení krizí). Viz https://srb.europa.eu/en/contant/ex-ante-contributions-0.

( 22 ) – Španělská verze čl. 12 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 hovoří o „změně situace“. V jiných jazykových verzích se používá „změna postavení“: „changement de statut“ ve francouzské; „change of status“ v anglické; „cambiamento di status“ v italské; „alteração do estatuto“ v portugalské nebo „Statusänderung“ v německé. Přestože by byl přesnější výraz „změna postavení“, ve skutečnosti odpovídá pojmu „změna situace“, a proto není zásadního rozdílu mezi jazykovými verzemi.

( 23 ) – Rozsudky ze dne 17. dubna 2018, Egenberger (C‑414/16, EU:C:2018:257), bod 44; ze dne 10. prosince 2018, Wightman a další (C‑621/18, EU:C:2018:999), bod 47; a ze dne 26. února 2019, Rimšēvičs a BCE proti Lotyšsku další (C‑202/18 a C‑238/18, EU:C:2019:139), bod 45.

( 24 ) – Článek 8 odst. 5 prováděcího nařízení Rady 2015/81 také umožňuje, aby instituce, jejichž celková aktiva mají hodnotu 3000000000 eur nebo nižší, odvedla zjednodušený běžný příspěvek v podobě jednorázové částky ve výši 50000 eur za prvních 300000000 eur celkových závazků bez zahrnutí kapitálu a pojištěných vkladů. Za celkové závazky, bez zahrnutí kapitálu a pojištěných vkladů, nad 300000000 eur tyto instituce přispějí v souladu s články 4 až 9 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63. Podle bodu 18 odůvodnění tohoto nařízení by tento zjednodušený výpočet příspěvků těchto institucí „[z]abránil […] i možným krátkodobým změnám statusu, ke kterým by se tyto instituce mohly uchylovat ve snaze dosáhnout toho, aby se na ně vztahoval článek 10 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63“.

( 25 ) – „Fúze převzetím“ je podle čl. 89 odst. 1 směrnice (EU) 2017/1132 Evropského parlamentu a Rady ze dne 14. června 2017 o některých aspektech práva obchodních společností (Úř. věst. 2017, L 169, s. 46) „operace, kterou jedna nebo více společností převádí po svém zrušení bez likvidace celé své jmění na jinou společnost výměnou za přidělení akcií nástupnické společnosti akcionářům zanikající společnosti nebo zanikajících společností a případně vyplacení doplatku, který nesmí překročit 10 % jmenovité hodnoty přidělených akcií, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, jejich účetní hodnoty“.

( 26 ) – Bod 113 odůvodnění směrnice 2014/59 uvádí, že „zřízení mechanismů financování vytvářejících Evropský systém mechanismů financování stanovený touto směrnicí by mělo zajistit koordinaci použití prostředků dostupných na vnitrostátní úrovni pro řešení krize“.

( 27 ) – Článek 3 bod 6 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 uvádí, že „příspěvkovým obdobím“ je kalendářní rok.

( 28 ) – Tyto informace musí být podle čl. 14 odst. 4 nařízení v přenesené pravomoci 2015/63 sděleny nejpozději do 31. ledna každého roku ve vztahu k účetnímu období skončenému ke dni 31. prosince předcházejícího roku nebo příslušného účetního období, které se použije. Nejpozději 1. května každého roku orgán pro řešení krizí oznámí každé z institucí rozhodnutí, jímž se určuje odpovídající běžný roční příspěvek podle čl. 13 odst. 1 tohoto nařízení.

( 29 ) – Rok 2015 byl přechodným obdobím, v němž národní orgány příslušné pro řešení krize stanovily a vybraly roční příspěvky; v roce 2016 již stanovení těchto příspěvků příslušelo Výboru s tím, že výběr těchto příspěvků zůstával v rukou těchto národních orgánů. Národní fondy pro řešení krizí převedly výběr za rok 2015 na Jednotný fond pro řešení krizí a od roku 2016 se veškeré roční příspěvky převádějí do Jednotného fondu pro řešení krizí tak, aby mohly být postupně sdíleny.

( 30 ) – Podle jejího názoru uložit SSB International povinnost platit běžné příspěvky do italského národního fondu pro řešení krizí z důvodu činností prováděných v Itálii v roce 2015 prostřednictvím SSB Italia by ve skutečnosti znamenalo uložit jí „pojistné krytí“, které: i) má za předmět riziko, k němuž žalobce nepřispívá (v důsledku toho, že netvoří součást italského systému); a ii) by se nikdy nemohlo aktivovat, neboť SSB International by nikdy nemohla být příjemcem řešení krizí financovaných k tíži italského fondu, neboť je podřízena německému orgánu pro řešení krizí.

( 31 ) – Článek 104 odst. 4 směrnice č. 2014/59 opravňuje Komisi k přijetí aktů v přenesené pravomoci s cílem stanovit okolnosti a podmínky tohoto odkladu, pravomoci, která ještě nebyly uvedeny do praxe.

( 32 ) – V bodě 22 tohoto stanoviska upřesňuji čísla k řešení krizí čtyř institucí spočítaná 22. listopadu 2015 Italskou národní bankou.

( 33 ) – Je jisté, že nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 upravuje pouze běžné příspěvky.

( 34 ) – Krátká lhůta pro provedení této směrnice zveřejněné oficiálně dne 12. června, která měla být provedena do vnitrostátního práva před 31. prosincem 2014, způsobila, jak se to stalo v Itálii, zpoždění v provádění.

( 35 ) – Přechodná ustanovení musí být předmětem užšího výkladu a nemohou být používána analogicky, neboť zavádí výjimku a odchylku od obecných ustanovení unijní normy. Mimo jiné viz rozsudky ze dne 7. prosince 2006, Eurodental (C‑240/05, EU:C:2006:763, bod 54), a rozsudek ze dne 12. června 2008, Komise v. Portugalsko (C‑462/05, EU:C:2008:337, bod 54).

( 36 ) – Podle ustálené judikatury členský stát nemůže vymáhat po jednotlivci ustanovení nějaké směrnice, kterou neprovedl do svého vnitrostátního práva (rozsudek ze dne 22. listopadu 2017, Cussens a další, C‑251/16, EU:C:2017:881, bod 49; a ze dne 21. září 2017, DNB Banka, C‑326/15, EU:C:2017:719, bod 41). Směrnice sama o sobě nemůže zakládat povinnosti jednotlivci, a proto se členský stát nemůže dovolávat této směrnice jako takové vůči této osobě (rozsudky ze dne 26. února 2019, N Luxembourg 1 a další, C‑115/16, C‑118/16, C‑119/16 a C‑299/16, EU:C:2019:134, bod 114; a ze dne 5. července 2007, Kofoed, C‑321/05, EU:C:2007:408, bod 42).

( 37 ) – V článku 115 směrnice 2014/59 se Komisi přiznávají pravomoci k přijetí aktů v přenesené pravomoci.

( 38 ) – V případě delegované pravomoci ve smyslu článku 290 SFEU judikatura Soudního dvora stanoví, co je nutné ověřit, aby unijní orgány nepřekročily meze zmocnění, které jim bylo zmocňujícím aktem svěřeno, a vychází z toho, že svěřená pravomoc musí v každém případě respektovat základní prvky zmocňujícího aktu a musí se vejít do normativního rámce definovaného základním legislativním aktem (viz rozsudky ze dne 18. března 2014, Komise v. Parlament a Rada, C‑427/12, EU:C:2014:170, bod 38; a ze dne 17. března 2016, Parlament v. Komise, C‑286/14, EU:C:2016:183, bod 30).

Judikatura Soudního dvora vyžaduje, aby vymezení delegované pravomoci bylo dostatečně přesné v tom smyslu, že musí jasně stanovit hranice této pravomoci a umožnit, aby uplatnění této pravomoci ze strany Komise bylo podrobeno přezkumu z hlediska objektivních kritérií stanovených unijním normotvůrcem (viz rozsudky ze dne 5. července 1988, Central-Import Münster v. Hauptzollamt Münster, 291/86, EU:C:1988:361, bod 13; ze dne 12. července 2005, Alliance for Natural Health a další, C‑154/04 a C‑155/04, EU:C:2005:449, bod 90, a ze dne 26. července 2017, Česká republika v. Komise, C‑696/15 P, EU:C:2017:595, bod 49).