ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Článek 39 odst. 3 směrnice 2008/118/ES a zásada proporcionality — Článek 39 odst. 3 směrnice stanoví, že členské státy dbají na to, aby daňové značení nebylo překážkou volného pohybu zboží podléhajícího spotřební dani. Zákaz zavedený vyhláškou však tím, že stanoví, že balíčky cigaret s nalepeným kolkem z určitého roku lze prodávat a uvádět na trh jen do konce třetího měsíce roku následujícího po roce, jemuž odpovídá předmětný kolek, takové překážky vytváří. Obavy dovozců, že se jim nepodaří zbavit se skladových zásob, které budou po změně sazby daně neprodejné, mohou tyto dovozce odradit od běžných nákupů, a především od nákupů z jiných členských států, a tudíž ovlivnit obchod v míře překračující rámec toho, co je nezbytné například k zabánění propuštění nepřiměřeného množství ke spotřebě před zvýšením spotřební daně. — Komise má tedy za to, že zákaz prodeje a uvádění na trh, který vyplývá z vyhlášky, vytváří překážky volného pohybu zboží ve smyslu čl. 39 odst. 3 směrnice a překračuje rámec toho, co je nezbytné k zabránění daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem a zneužití daňového režimu. Je proto rovněž v rozporu s čl. 39 odst. 3 směrnice a se zásadou proporcionality.
2)

V případě kladné odpovědi na otázku 1: Řídí se otázka, zda založení účelového sdružení a s ním spojený přenos úkolů na toto sdružení výjimečně nespadá do působnosti unijního práva v oblasti veřejných zakázek, podle zásad, které Soudní dvůr stanovil v souvislosti se smlouvami uzavřenými mezi veřejnoprávním subjektem a subjektem, který je od něho právně odlišný, podle nichž se unijní právo v oblasti veřejných zakázek nepoužije, pokud veřejnoprávní subjekt vykonává nad dotyčným subjektem kontrolu obdobnou té, kterou vykonává nad svými organizačními složkami, a pokud uvedený subjekt současně uskutečňuje převážnou část svých činností pro veřejnoprávní subjekt či veřejnoprávní subjekty, jimž patří účast v tomto subjektu (v tomto smyslu viz mimo jiné rozsudek Soudního dvora ze dne 18. listopadu 1999, Teckal, C-107/98 (3), bod 50), nebo se naopak uplatní zásady, které Soudní dvůr stanovil ohledně smluv, na základě nichž se veřejnoprávní subjekty dohodnou na spolupráci při plnění úkolu v rámci veřejných služeb, který je těmto subjektům společný (v tomto smyslu viz rozsudek Soudního dvora ze dne 19. prosince 2012, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce a další, C-159/11 (4), bod 34 a násl.)?
1)

Je nutno článek 49 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, na jejímž základě a) společnosti se sídlem v jiném členském státě, které mají belgickou stálou provozovnu a rozhodnou o rozdělení zisku, jenž není zahrnutý do konečných zdanitelných příjmů společnosti, podléhají dani bez ohledu na to, zda zisk belgické stálé provozovny plynul mateřské společnosti, zatímco společnosti se sídlem v jiném členském státě, které mají belgickou dceřinou společnost a rozhodnou se rozdělit zisk, jenž není zahrnutý do konečných zdanitelných příjmů společnosti, takové dani nepodléhají, bez ohledu na to, zda dceřiná společnost vyplatila dividendy či nikoli; b) společnosti se sídlem v jiném členském státě, které mají belgickou stálou provozovnu, podléhají v případě převedení belgického zisku v plné výši do rezervního fondu dani, pokud se rozhodnou rozdělit zisk, jenž nebyl zahrnut do konečných zdanitelných příjmů společnosti, zatímco belgické společnosti v případě převedení zisku v plné výši do rezervního fondu takové dani nepodléhají?
CS Úřední věstník Evropské unie C 178/7

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 2. března 2015 – Nokia Italia SpA a další v. Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) a další

(Věc C-110/15)

(2015/C 178/07)

Jednací jazyk: italština

Předkládající soud

Consiglio di Stato

Účastníci původního řízení

Navrhovatelky: Nokia Italia SpA, Hewlett-Packard Italiana srl, Telecom Italia SpA, Samsung Electronics Italia SpA, Dell SpA, Fastweb SpA, Sony Mobile Communications Italy SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

Odpůrci: Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC), Società italiana degli autori ed editori (SIAE), Istituto per la tutela dei diritti degli artisti interpreti esecutori (IMAIE), in liquidazione, Associazione nazionale industrie cinematografiche audiovisive e multimediali (Anica), Associazione produttori televisivi (Apt)

Předběžné otázky

1) Brání právní řád Společenství – a konkrétně bod 31 odůvodnění a čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29/ES (1) – vnitrostátní právní úpravě (především článku 71e italského LDA [zákon o autorském právu] ve spojení s článkem 4 ministerské vyhlášky ze dne 30. prosince 2009), která stanoví, že v případě nosičů a zařízení zakoupených ke zjevně odlišným účelům než je soukromé rozmnožování – tedy výhradně k profesionálnímu použití – je stanovení kritérií osvobození „ex ante“ od poplatku ponecháno soukromoprávní kontraktaci – nebo „volnému vyjednávání“ – především s ohledem na „aplikační protokoly“ podle uvedeného článku 4, při neexistenci obecných ustanovení a bez jakékoli záruky rovného zacházení mezi SIAE a osobami povinnými platit odměnu, nebo jejich sdruženími?

2) Brání právní řád Společenství – a konkrétně bod 31 odůvodnění a čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29/ES – vnitrostátní právní úpravě (především článku 71e italského LDA ve spojení s ministerskou vyhláškou ze dne 30. prosince 2009 a pokyny vydanými SIAE ohledně vrácení), která stanoví, že v případě nosičů a zařízení zakoupených ke zjevně odlišným účelům než je soukromé rozmnožování – tedy výhradně k profesionálnímu použití – vrácení může být požadováno pouze konečným uživatelem, a nikoli výrobcem nosičů a zařízení?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10).
CS Úřední věstník Evropské unie C 171/20

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené království) dne 6. března 2015 – Secretary of State for the Home Department v. NA

(Věc C-115/15)

(2015/C 171/24)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Účastníci původního řízení

Odvolatel: Secretary of State for the Home Department

Odpůrkyně: NA

Předběžné otázky

1) Musí být osoba, která je státním příslušníkem třetího státu a bývalým manželem/bývalou manželkou občana Unie, k zachování práva pobytu podle čl. 13 odst. 2 směrnice 2004/38/ES (1) schopna prokázat, že tento občan Unie vykonával v hostitelském členském státě v době jejich rozvodu práva vyplývající ze Smlouvy?

2) Má podle unijního práva občan Unie právo pobytu v hostitelském členském státě vyplývající z článků 20 a 21 SFEU v případě, kdy jediným státem Evropské unie, v němž je daný občan oprávněn pobývat, je stát, jehož je státním příslušníkem, ale příslušný soud konstatuje, že vyhoštění takového občana z hostitelského členského státu do státu, jehož je státním příslušníkem, by porušovalo jeho práva podle článku 8 EÚLP a článku 7 Listiny základních práv EU?

3) Je-li občanem Unie uvedeným v druhé otázce dítě, má rodič, do jehož výlučné péče je dítě svěřeno, odvozené právo pobytu v hostitelském členském státě, pokud by dítě muselo tohoto rodiče doprovázet v případě jeho vyhoštění z hostitelského členského státu?

4) Má dítě právo pobytu v hostitelském členském státě podle článku 12 nařízení (EHS) č. 1612/68 (2) [nyní článek 10 nařízení (EU) č. 492/2011 (3)], pokud rodič dítěte, který je občanem Unie a který byl zaměstnán v hostitelském členském státě, ukončil pobyt v hostitelském členském státě dříve, než dítě zahájilo v tomto státě školní docházku?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).

(2) Nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 15).

(3) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (Úř. věst. L 141, s. 1).
2)

Může být působnost nařízení (ES) č. 1223/2009 založena také tím, že výrobek, který nesplňuje požadavky ustanovení čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení, se podle převažujícího účelu jeví průměrně informovanému, obezřetnému a uvážlivému spotřebiteli jako kosmetický přípravek, a to například z důvodu, že na jeho obalu jsou uvedeny formulace, jako „Cosmetic eye accessories are governed by the EU Cosmetics Directive“ nebo „Colour eye accessories are governed by the EU Cosmetics Directive“?
2)

Je třeba čl. 1 odst. l směrnice 93/13/EHS vykládat ve smyslu, že do působnosti této směrnice spadají pouze smlouvy uzavřené mezi obchodníky a spotřebiteli, jejichž předmětem je prodej zboží nebo poskytování služeb, nebo ve smyslu, že do působnosti uvedené směrnice spadají i akcesorické smlouvy (smlouva o záruce, smlouva o ručení) k úvěrové smlouvě, ze které má prospěch obchodní společnost, které uzavřely fyzické osoby, jež nemají žádnou spojitost s činností obchodní společnosti a jednaly pro účely, které nespadají do jejich obchodní činnosti?
1)

Musí být čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78/ES (1) vykládán v tom smyslu, že taková vnitrostátní daňová právní úprava, jako jsou ustanovení § 124 odst. 1 a 4 zákona od dani z příjmu (Tuloverolaki), týkající se dodatečné daně z důchodových příjmů, spadá do oblasti působnosti unijního práva, a že se tudíž na tento případ uplatní zákaz diskriminace na základě věku ve smyslu čl. 21 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie? Pro případ, že Soudní dvůr odpoví na otázku 1 v tom smyslu, že tento případ spadá do oblasti působnosti unijního práva, předkládá Korkein hallinto-oikeus následující otázky 2 a 3.
2.

V rámci tohoto rozhodnutí nevznesla Komise námitky ke dvěma oznamovaným opatřením ve prospěch OPAP: (a) vydání výlučného povolení OPAP k provozování 35 000 loterijních videoterminálů na období deseti let až do roku 2022; (b) prodloužení již vydaného výlučného povolení OPAP k provozování 13 hazardních her o 10 let od roku 2020 do roku 2030.
2)

Jaké relevantní zásady je třeba uplatnit při určování, zda služba, jako je ta, kterou poskytoval daňový poplatník v projednávaném případě, spadá do působnosti výjimky z osvobození od daně pro „vymáhání dluhů“ v čl. 13 části B písm. d) bodu 3 šesté směrnice? Platí zejména, že pokud by služba zpracování platby konkrétním způsobem (např. debetní nebo kreditní kartou), s ohledem na zásady formulované ve věci Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs v AXA UK plc (C-175/09, EU:C:2010:646), představovala „vymáhání dluhů“ za okolností, kdy tato služba byla poskytována osobě, která měla nárok na danou platbu (tj. osoba přijímající platbu), bude taková služba představovat „vymáhání dluhů“ i za okolností, kdy se daná služba poskytuje osobě, která je povinná k platbě (tj. osoba provádějící platbu)? Existuje navíc za okolností projednávané věci vůbec nějaký „dluh“, který by mohl být „vymáhán“?
2)

V případě kladné odpovědi na otázku 1, podle jakých kritérií by měl být posouzen soulad takového státního zásahu do cen dodávek zemního plynu konečným spotřebitelům se směrnicí 2009/73/ES? Zejména: a) V jakém rozsahu a za jakých podmínek dovoluje čl. 106 odst. 2 Smlouvy ve spojení s čl. 3 odst. 2 směrnice 2009/73/ES členským státům sledovat při zásahu do ceny dodávek zemního plynu konečným spotřebitelům jiné cíle – jako je bezpečnost zásobování a územní soudržnost – než zachování ceny dodávek na přiměřené úrovni? b) Dovoluje čl. 3 odst. 2 směrnice 2009/73/ES – zejména s ohledem na cíl bezpečnosti dodávek a cíl územní soudržnosti – zásah členského státu do určení ceny dodávek zemního plynu vycházející ze zásady pokrytí veškerých nákladů historického dodavatele a mohou náklady určené k pokrytí sazbami zahrnovat i jiné složky než část představující dlouhodobé zásobování?
CS Úřední věstník Evropské unie C 205/25

Žaloba podaná dne 29. dubna 2015 – Evropská komise v. Portugalská republika

(Věc C-200/15)

(2015/C 205/33)

Jednací jazyk: portugalština

Účastnice řízení

Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Wasmeier a P. Guerra e Andrade, zmocněnci)

Žalovaná: Portugalská republika

Návrhová žádání žalobkyně

Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

— určil, že Portugalská republika tím, že pro účely stanovení základu daně z ojetých vozidel pocházejících z jiného členského státu a dovezených na území Portugalska uplatňovalo při výpočtu snížení hodnoty vozidel mechanismus, který nezohledňuje skutečnou hodnotu vozidla, zejména nezohledňuje snížení hodnoty u vozidel mladších jednoho roku ani další snižování hodnoty u vozidel starších pěti let, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 110 Smlouvy o fungování Evropské unie;

— uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Komise má za to, že ustanovení článku 11 portugalského zákoníku o dani z vozidel (Código do imposto sobre veículos) jsou ve vztahu k motorovým vozidlům dovezeným do Portugalska, tedy ojetým vozidlům s trvalou poznávací značkou jiného členského státu uváděným na trh v Portugalsku, diskriminační. Na rozdíl od ojetých vozidel původně uvedených na trh v Portugalsku podléhají totiž dovezená vozidla pocházející z jiných členských států sazbám daně, které náležitě neodrážejí snížení hodnoty vozidla. Konkrétně se snížená sazba daně uplatňuje teprve po jednom roce používání a po pěti letech používání nemůže hodnota snížení sazby přesáhnout 52 %.
2.

Je při výpočtu jednotného opravného koeficientu pro průmyslové odvětví slučitelné s čl. 10a odst. 1 a 4 směrnice o obchodování, jsou-li všechny emise vznikající při výrobě tepla v zařízeních pro kombinovanou výrobu tepla a elektřiny pro další dodání do [...] zařízení [, na něž se vztahuje systém obchodování s emisemi (dále jen „zařízení ETS“)] zařazeny do dražby a nejsou tak započítány do stropu pro dané odvětví i přesto, že je v případě emisí z výroby tepla možné přidělení bezplatných povolenek podle čl. 10a odst. 4 směrnice o obchodování?
1)

Mají být výrobky, u nichž výsledky rozboru vzorků odebraných z různých zásilek zboží neprokázaly obsah denaturujících látek nebo jiných škodlivých látek, kvůli němuž by se tyto výrobky staly nevhodnými k lidské spotřebě, avšak přesto nemohou být podle informací poskytnutých výrobcem použity v potravinářství (výroba potravin a potravinový řetězec), neboť u nich nelze vyloučit přítomnost škodlivých látek s ohledem na charakteristiky postupu výroby tohoto zboží, obecně zařazeny do některého z kódů KN přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 (1) ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, které jsou určeny pro jiné než potravinářské výrobky, nebo mají být takovéto výrobky naopak obecně zařazeny do některého z kódů KN určených pro potravinářské výrobky?
CS Úřední věstník Evropské unie C 236/30

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Ireland (Irsko) dne 22. května 2015 – Minister for Justice and Equality v. Francis Lanigan

(Věc C-237/15)

(2015/C 236/40)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Ireland

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: Minister for Justice and Equality

Odpůrce: Francis Lanigan

Předběžné otázky

1) Jaké účinky jsou spojeny s nedodržením lhůt stanovených v článku 17 rámcového rozhodnutí ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (2002/584/SVV) (1) ve spojení s článkem 15 téhož rámcového rozhodnutí?

2) Plynou z nedodržení lhůt stanovených v článku 17 rámcového rozhodnutí ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (2002/584/SVV) určitá práva osobě, která byla během rozhodování o svém předání držena ve vazbě po dobu překračující tyto lhůty?

(1) Úř. věst. L 190, s. 1.
CS Úřední věstník Evropské unie C 228/6

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené království) dne 29. dubna 2015 – Invamed Group Ltd, Invacare UK Ltd, Days Healthcare Ltd, Electric Mobility Euro Ltd, Medicare Technology Ltd, Sunrise Medical Ltd v. Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Věc C-198/15)

(2015/C 228/07)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Účastníci původního řízení

Navrhovatelky: Invamed Group Ltd, Invacare UK Ltd, Days Healthcare Ltd, Electric Mobility Euro Ltd, Medicare Technology Ltd, Sunrise Medical Ltd

Odpůrce: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Předběžné otázky

Předběžné otázky se týkají přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 (1) ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1549/2006 a jejího čísla 8713.

1) Rozumí se výrazem „pro invalidy“„pouze“ pro invalidy?

2) Jaký má výraz „invalidé“ význam; zejména: a) zahrnuje uvedený výraz pouze osoby, které mají kromě omezené schopnosti chůze nebo snadné chůze také další zdravotní postižení, nebo zahrnuje osoby, jež mají pouze omezenou schopnost chůze nebo snadné chůze? b) vyplývá z výrazu „invalida“ větší než okrajové omezení nějaké schopnosti? c) může dočasné omezení, například omezení způsobené zlomeninou nohy, představovat invaliditu?

3) Mění se vysvětlivkami ke KN ze dne 4. ledna 2005 (2005/C 1/03) (2), kterými se vyjímají skútry s odděleným sloupkem řízení, smysl čísla 8713?

4) Má možnost využití určitého vozidla osobou, která není invalidní, vliv na sazební zařazení, lze-li mít za to, že má dotčené vozidlo speciální rysy, které slouží k ulehčení handicapu?

5) Je-li relevantním kritériem možnost využití vozidla osobami bez zdravotního postižení, do jaké míry jsou pro určení takové možnosti relevantní také nevýhody spojené s takovým využitím?

(1) Úř. věst. L 301, s. 1.

(2) Vysvětlivky ke kombinované nomenklatuře Evropské unie (Úř. věst. C 137, s. 1).
b)

se tato doba pro účely dosažení úřednického důchodu jako náhradní doba za doby předcházející nástupu do služby, kterou je třeba zohlednit pro účely důchodových práv, nezapočte, pokud předcházela dovršení osmnáctého roku života, přičemž v případě, že započtení není provedeno, se za takováto období Spolku neposkytuje příspěvek za převod a příspěvky na důchodové pojištění se vrací pojištěnci, – zejména pokud se zohlední, že v případě dodatečného započtení těchto období vynuceného unijním právem by instituce sociálního pojištění měla možnost od úředníka požadovat zpětné vrácení vrácené částky, a že instituci sociálního pojištění by dodatečně vznikla povinnost poskytnout Spolku příspěvek za převod?
a)

První část: Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení a nesplnil povinnost uvést odůvodnění, a to zejména proto, že vycházel z předpokladu, že pokaždé, když úřady ukládají určitým podnikům zákonné nebo správní povinnosti, musejí být náklady související s touto povinností automaticky neseny dotčenými podniky, aniž by úřady na této skutečnosti mohly cokoli změnit, a to bez ohledu na účel opatření a souvislostí s výkonem veřejné moci. Tento přístup nelze přijmout, ale Tribunál nevysvětlil, proč náklady na testy BSE představují zátěž, kterou má obvykle nést podnik. Zároveň Tribunál porušil povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v článku 36 ve spojení s článkem 53 statutu Soudního dvora, zejména tím, že se nezabýval různými argumenty a precedenčními případy uvedenými žalobcem nebo tím, že neuznal jejich relevanci.
1)

Musí být nařízení č. 1698/2005 (1), a zejména jeho čl. 71 odst. 3, podle kterého se pravidla pro způsobilost výdajů stanoví na úrovni členských států, a podléhají zvláštním podmínkám stanoveným tímto nařízením pro některá opatření na rozvoj venkova, vykládáno v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě stanovené v čl. 79 odst. 4 [nařízení vlády o opatřeních řady 1, 3 a 4 programu rozvoje venkova pro Republiku Slovinsko na období 2007-2013, od roku 2010 do roku 2013 (dále jen „nařízení PRP“)] a v bodě 3 kapitoly VI oznámení o zakázce, na základě které představují způsobilé investiční výdaje pouze výdaje vzniklé po datu přijetí rozhodnutí o nároku na získání prostředků (do skončení investice nebo nejpozději do 30. června 2015)?
2)

Je třeba vykládat čl. 9 odst. 3 v tom smyslu, že majitel ochranné známky může od třetí osoby požadovat za užívání označení totožného s ochrannou známkou v době od zveřejnění přihlášky ochranné známky do zveřejnění zápisu ochranné známky pouze přiměřenou náhradu na základě čl. 9 odst. 3 druhé věty, nikoli však náhradu za obvyklou hodnotu toho, co bylo získáno porušením práva, a za škodu, a ohledně doby do zveřejnění přihlášky ochranné známky neexistuje ani nárok na přiměřenou náhradu?
b)

K porušení článku 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 zadruhé dochází v souvislosti se zbožím „přístroje a zařízení na filtrování tekutin“ tím, že odlišný popisný význam, který Tribunál přisuzuje „ultra.air ultrafilter“ ve významu „výsledek filtrace nejvyšší kvality získávaný použitím ultra filtru“ tím spíše nevyplývá bezprostředně a bez dalšího uvážení z ochranné známky. Samotný Tribunál dospívá k tomuto odlišnému významu až po několika úvahách: zaprvé, relevantní veřejnost by musela „ultra.air ultrafilter“ vykládat ve významu „vzduch nejvyšší kvality získávaný použitím ultra filtru“. Zadruhé by relevantní veřejnost musela dospět k závěru, že tento údajný význam sice není popisný v případě skutečně posuzovaných přístrojů a zařízení na filtrování tekutin, ale má popisnou povahu v případě přístrojů a zařízení na filtrování vzduchu. Zatřetí by následně musela konkrétně určený význam „ultra.air ultrafilter“ přenést na „výsledek filtrace nejvyšší kvality získávání použitím ultra filtru“. Údajný význam získaný z těchto úvah vykazuje několik slov, které se v ochranné známce nenacházejí („výsledek filtrace“, „vysoká kvalita“), a obsažená slova („air“) jednoduše vynechává.
CS Úřední věstník Evropské unie C 279/25

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour administrative d'appel de Paris (Francie) dne 29. června 2015 – Overseas Financial Limited a Oaktree Finance Limited v. Ministre de l’économie, de l’industrie et du numérique

(Věc C-319/15)

(2015/C 279/31)

Jednací jazyk: francouzština

Předkládající soud

Cour administrative d'appel de Paris

Účastníci původního řízení

Odvolatelky: Overseas Financial Limited a Oaktree Finance Limited

Odpůrce: Ministre de l’économie, de l’industrie et du numérique

Předběžné otázky

Jsou ustanovení článku 17 nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 (1) v rozporu s článkem 17 Listiny základních práv Evropské unie a s článkem 1 prvního dodatkového protokolu k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, které chrání právo vlastnit majetek, ve spojení s článkem 47 výše uvedené Listiny a s čl. 6 prvním pododstavcem výše uvedené Úmluvy, které zaručují právo na vykonání soudního rozhodnutí v přiměřené lhůtě, a to především vzhledem k tomu, že výše uvedená ustanovení nestanoví možnost uvolnění zmrazených finančních prostředků v případě, že třetí osoba uplatní pohledávku založenou soudním rozhodnutím, jímž bylo osobě, která byla označena za předmět opatření spočívajících ve zmrazení finančních prostředků, uloženo, aby zmíněné třetí osobě vyplatila náhradu škody, za předpokladu, že toto soudní rozhodnutí bylo vydáno v řízení zahájeném před tímto označením a že mezi oběma osobami neexistuje žádný, ani nepřímý vztah, který by souvisel s činnostmi spadajícími do působnosti nařízení?

(1) Nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, 27.10.2010, s. 1).