ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

První žalobní důvod vychází z nesprávného výkladu čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu v souvislosti s definicí bydliště, jelikož v napadených rozhodnutích nebylo zohledněno diplomatické postavení manžela žalobkyně po většinu rozhodné doby pěti let končících šest měsíců přede dnem nástupu do služebního poměru a jelikož v nich byly zohledněny dočasné smlouvy, které žalobkyně měla v době, kdy se její rodina vrátila zpět do své vlasti.
1.

První žalobní důvod vycházející z toho, že se žalovaná dopustila zjevně nesprávného posouzení, když dospěla k závěru, že v rámci nákupu motorů a baterií, který uskutečnila žalobkyně, byla poskytnuta subvence, a tím došlo k porušení čl. 1 odst. 1 a článku 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1037 ze dne 8. června 2016 (2). Tento žalobní důvod má čtyři části: — žalovaná neprokázala, že by čínské orgány svěřily úkol nebo dali příkaz čínským dodavatelům motorů a baterií žalobkyně; — žalovaná neprokázala, že by tvrzený finanční příspěvek od čínských orgánů poskytl žalobkyni výhodu; — žalovaná založila své závěry ohledně žalobkyně na chybném použití článku 28 nařízení (EU) 2016/1037 a — žalovaná neprokázala vazbu mezi motory a bateriemi nakupovanými na místním trhu na jedné straně a elektrickými koly vyváženými do Evropské unie na straně druhé.
—

předně — stran práv vyplývajících ze soukromoprávní smlouvy, — změnil kvalifikaci jejich smluvního vztahu na pracovní smlouvu na dobu neurčitou; — konstatoval, že žalované porušily své smluvní závazky a zejména povinnost oznámit výpověď v řádné lhůtě v případě ukončení pracovní smlouvy na dobu neurčitou; — v důsledku toho uložil žalovaným povinnost zaplatit žalobcům náhradu za nedodržení výpovědní lhůty vypočtenou podle odpracované doby, a sice: — v případě BL: částku ve výši 48 424,65 eur; — v případě BM: částku ve výši 31 552,75 eur; — konstatoval, že propuštění žalobců bylo protiprávní a v důsledku toho uložil žalovaným, aby žalobcům vyplatily náhradu újmy vyčíslenou ex aequo et bono ve výši: — 75 000 eur za újmu utrpěnou BM; — 90 000 eur za újmu utrpěnou BL; — konstatoval, že žalované nevystavily dokumenty požadované zákonem při ukončení smlouvy určené pro správu sociálního zabezpečení, a — uložil jim zaplatit žalobcům částku 100,00 eur za každý dne prodlení, počínaje dnem podání této žaloby; — uložil jim předat žalobcům dokumenty související s ukončením smlouvy určené pro správu sociálního zabezpečení, — uložil žalovaným zaplatit úroky z výše uvedených částek, stanovené na základě belgické zákonné úrokové míry; — pokud jde o další práva: — konstatoval, že žalobci měli být přijati jako dočasní zaměstnanci jednou z prvních tří žalovaných a konstatoval, že první tři žalované zacházely se žalobci diskriminačním způsobem, co se týče jejich odměny, důchodových práv a souvisejících výhod, jakož i co se týče záruky dalšího pracovního uplatnění, aniž by to bylo objektivně odůvodněno; — uložil prvním třem žalovaným, aby každému ze žalobců nahradily újmu způsobenou ztrátou odměny, důchodu, příspěvků a výhod, k níž došlo z důvodu porušení unijního práva, jež jsou uvedena v této žalobě; — uložil jim, aby z těchto částek zaplatily úroky; — stanovil účastníkům řízení lhůtu pro stanovení uvedené náhrady, která by měla zohledňovat platovou třídu a platový stupeň, do nichž měli být žalobci při přijetí zařazeni, průměrný růst odměn, jejich služební postup a příspěvky, které měli pobírat na základě takové smlouvy dočasného zaměstnance; a srovnal získaný výsledek s odměnou, kterou žalobci skutečně obdrželi;
Žaloba podaná dne 5. dubna 2019 — Società Agricola Tenuta di Rimale a další v. Komise

(Věc T-210/19)

(2019/C 213/48)

Jednací jazyk: italština

Účastníci řízení

Žalobci: Società Agricola Tenuta di Rimale Ss (Fidenza, Itálie) a dalších 9 žalobců (zástupci: M. Libertini, A. Scognamiglio a M. Spolidoro, advokáti)

Žalovaná: Evropská komise

Návrhová žádání

Žalobci navrhují, aby Tribunál zrušil napadené sdělení žalované a nařídil přezkoumání důvodů uvedených v předložené stížnosti. Tento přezkum musí být vykonán na základě jiného a přesnějšího výkladu článku 150 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty (1), a důkladnějšího šetření, které odhalí nesoulad důvodů předložených Consorzio za účelem potvrzení sine die, že regulace nabídky mléka pro výrobu sýru CHOP (chráněné označení původu) Parmigiano Reggiano je diskriminující a neodůvodněná.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Tato žaloba je podána proti sdělení Generálního ředitelství Evropské komise pro zemědělství a rozvoj venkova ze dne 6. února 2019, kterým bylo rozhodnuto odložit stížnost podanou žalobci dne 5. února 2018, ve které poukazovali na protiprávnost Decreto del Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali, del 15 dicembre 2016, n. 6762, di approvazione del Piano di Regolazione dell’offerta del formaggio Parmigiano-Reggiano per il triennio 2017-2019 (vyhláška Ministerstva zemědělství, potravinářství a lesnictví č. ze dne 15. prosince 2016, kterou se schvaluje Plán regulace nabídky sýru Parmigiano-Reggiano na tříleté období od 2017 do 2019), jakož i Decreto (vyhláška) téhož ministerstva č. 5320 ze dne 19. září 2017, che ha approvato modifiche al Piano di Regolazione dell’Offerta del formaggio Parmigiano-Reggiano per il triennio 2017-2019 (kterou se schvalují změny Plánu regulace nabídky sýru Parmigiano-Reggiano na tříleté období od 2017 do 2019).

Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody.

1. První žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu článku 150 nařízení (EU) č. 1308/2013, pokud jde o stanovení kvalifikované většiny producentů dotčených regulací nabídky.

2. Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu článku 150 nařízení (EU) č. 1308/2013, pokud jde o potřebu zjistit podstatné předpoklady výkyvů na trhu za účelem přijetí dočasných opatření pro regulaci nabídky a potřebu odpovídajícího dostatečného odůvodnění.

3. Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu článku 150 nařízení (EU) č. 1308/2013, pokud jde o zákaz diskriminujících plánů regulace nabídky.

(1) Úř. věst. 2013, L 347, s. 608.
Žaloba podaná dne 30. dubna 2019 — Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO — Filotas Bellas & Yios (Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)

(Věc T-282/19)

(2019/C 213/72)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikósie, Kypr) (zástupci: S. Malynicz QC (Queen’s Counsel), S. Baran, Barrister a V. Marsland, Solicitor)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia Imathias, Řecko)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Majitel sporné ochranné známky: Další účastník v řízení před odvolacím senátem

Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese/grill est/grill kase M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927 — Ochranná známka Evropské unie č. 12 172 276

Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. února. 2019, ve věci R 2295/2017-4

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— rozhodl, že EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

Dovolávané žalobní důvody

— Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) Evropského parlamentu a Rady 2017/1001;
—

zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2018) 6717 ze dne 19. října 2018 týkající se „State Aid S.A. 50233 (2018/N)-Greece State aid for the construction of Lamia-Xiniada section of the E65 Motorway“;
1.

Porušení článků 14 až 16 nařízení o vnitřním trhu s elektřinou, které zanedlouho nabude účinnost, ve spojení s čl. 13 odst. 2 SEU a obecnou zásadou právní jistoty. V rámci prvního žalobního důvodu se vytýká, že žalovaná vymezením pojmu kritický prvek sítě v čl. 5 odst. 8 písm. b) a c) příloh I a II rozhodnutí č. 02/2019 porušila základní strukturu článků 14 až 16 nařízení o vnitřním trhu s elektřinou, které se má používat od 1. ledna 2020. Články 14 až 16 nařízení o vnitřním trhu s elektřinou upravují, jak je třeba zohlednit vnitřní přetížení sítě při výpočtu přeshraničních obchodních kapacit. Podle čl. 16 odst. 8 nařízení o vnitřním trhu s elektřinou existuje nevyvratitelná domněnka, že nedošlo k diskriminaci přeshraničních toků energie, když na vnitřní a přeshraniční prvky sítě je pro přeshraniční obchod poskytnuta minimální kapacita 70 % příslušného prvku sítě. Podle čl. 16 odst. 4 nařízení o vnitřním trhu s elektřinou nesmí opatření redispečinku přesahovat minimální kapacitu. Dále při dodržování minimální kapacity je možné nabídkovou zónu nově uspořádat jen se souhlasem příslušného členského státu. Navíc byla minimální kapacita 70 % zavedená až postupně lineární křivkou. Minimální kapacita 70 % a lineární křivka zohledňovaly skutečnost, že vybudování vnitřní sítě vyžaduje čas. Tato základní struktura byla čl. 5 odst. 8 písm. b) a c) příloh I a II rozhodnutí obrácena, jelikož minimální kapacita 70 % může být použita na vnitřní prvky sítě jen tehdy, pokud provozovatel přenosových sítí může prokázat, že nové uspořádání nabídkové zóny, nebo redispečink nebo rozsáhlejší vybudování by byly méně účinné. Krom toho obchází kritérium účinnosti podle čl. 5 odst. 8 písm. c) příloh I a II minimální kapacitu 70 %, protože je prakticky nesplnitelné. Pozdější zohlednění nápravných opatření podle čl. 10 odst. 4 druhé věty, odst. 5 a čl. 16 odst. 2 druhé věty, odst. 3 písm. d) (vii) přílohy I a čl. 17 odst. 3 písm. d) (vii) přílohy II porušuje čl. 16 odst. 4 nařízení o vnitřním trhu s elektřinou, podle kterého musí být účastníkům trhu poskytnuta maximální kapacita.
1.

První žalobní důvod vychází z toho, že podmínka trvání manželství v délce pěti let, která je stanovena v článku 20 přílohy VIII služebního řádu úředníků Evropské unie, je protiprávní v rozsahu, v němž zaprvé vytváří svévolnou diskriminaci mezi úředníky ve službě a úředníky, kterým byl přiznán důchod. Zadruhé má žalobce za to, že i když je kritérium doby minimálně jednoho roku vhodné k boji proti sňatkovým podvodům, doba nejméně pěti let je svévolná, nevhodná a nespravedlivá. Zatřetí taková podmínka může z nároku na pozůstalostní důchod neprávem vyloučit manžela či manželku zesnulého úředníka, se kterým jsou nicméně spjati společnými životními plány.
2.

Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že osvobození podle kapitoly 9 Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o daních z roku 2010 (mezinárodní a jiná ustanovení)] nepředstavují odchylnou úpravu. — Účelem pravidel týkajících se ovládaných zahraničních společností je zdanit ovládnou zahraniční společnost pouze v případě ujednání vykazujících vysoké riziko zneužití/umělého vyvádění zisků. Spojené království si zvolilo legislativní techniku, kdy i) nejprve podalo širokou a globální definici ovládaných zahraničních společností a poté ii) vyloučilo převážnou většinu zisků vzešlých od ovládaných zahraničních společností, aby se tak vymezila jen úzká kategorie zisků vykazujících riziko zneužití/umělého vyvádění zisků. Kapitoly 5 a 9 Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 ve vzájemném spojení definují ujednání vykazující vysoké riziko zneužití/umělého vyvádění zisků. — Žalobce dále tvrdí, že když Komise rozhodla, že osvobození podle uvedené kapitoly 9 představuje odchylnou úpravu, dopustila se tím zjevného pochybení, neboť se zaměřila na použitou legislativní techniku, a nikoli na cíle, na jejichž základě bylo opatření přijato. — Dle názoru žalobce též Komise nesprávně rozhodla, že neexistuje žádný relevantní rozdíl mezi Qualifying Loan Relationships (přípustnými vztahy v rámci půjček, QLR) a ostatními vztahy. Vláda Spojeného království se nachází v nejlepším postavení, aby mohla určit, jaké druhy ujednání představují vysoké riziko zneužití/umělého vyvádění zisků. Žalobce uvádí, že se Komise dopustila: a. nesprávného právního posouzení, když vládě Spojeného království neposkytla náležitý prostor pro uvážení k posouzení této otázky, a b. zjevně nesprávného posouzení předmětných ujednání.
—

V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že jakýkoli rozpor mezi uvedeným nařízením a situací žalobkyně porušuje uvedené zásady, neboť subjektům nacházejícím se ve stejné skutkové situaci jako Iccrea by byly sníženy příspěvky, což by vedlo k protiprávnímu zhoršování postavení žalobkyně s důsledkem, že s podobnými situacemi by se zacházelo odlišně.
—

v důsledku toho uložil žalovaným povinnost nahradit Evropskému parlamentu požadované výdaje ve výši 779 902,87 eur, a to konkrétně: — společnosti AXA Assurances Luxembourg SA uložil povinnost uhradit 50 % výše uvedené částky, a to 389 951,44 eur; — společnosti Bâloise Assurances Luxembourg SA uložil povinnost uhradit 20 % výše uvedené částky, a to 155 980,57 eur; — společnosti La Luxembourgeoise SA uložil povinnost uhradit 20 % výše uvedené částky, a to 155 980,57 eur; — společnosti Delta Lloyd Schadeverzekering NV uložil povinnost uhradit 10 % výše uvedené částky, a to 77 990,29 eur; — a zákonné úroky z prodlení z platby od 22. prosince 2017, jejichž sazba je součtem úrokové sazby pro hlavní refinanční operace použité Evropskou centrální bankou během jejích posledních hlavních refinančních operací a osmi procentních bodů;
1.

První důvody vychází z porušení práv nabytých na základě postavení občana Evropské unie nařízením (EU) č. 2019/592. Žalobci mají zaprvé za to, že Parlament a Rada porušily jejich právo na soukromý a rodinný život v rozsahu, v němž již více než jedenáct let žili v jiném členském státě Evropské unie, a to ve státě, k němuž mají úzkou vazbu: někteří z jejich partnerů či dětí jsou stáními příslušníky jiného členského státu nebo v něm vlastní nemovitost. Zadruhé mají žalobci za to, že napadené nařízení porušuje zásadu rovnosti, jelikož uznává zánik práv vyplývající z jejich postavení občanů Evropské unie, aniž by rozlišovalo mezi občany podléhajícími pravidlu zániku volebního práva po patnácti letech pobytu mimo Spojené království a ostatními občany.
—

Žalobkyně tvrdí, že kdyby nebyl možný výklad čl. 5 odst. 1 písm. f) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 v souladu s nadřazeným právem, tedy nařízením (EU) č. 806/2014, směrnicí 2014/59/EU a obecnou zásadou rovného zacházení, porušoval by čl. 5 odst. 1 písm. f) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/63 nadřazené právo, byl by protiprávní a žalovaný by jej nesměl použít.
—

zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí (SRB) ze dne 16. dubna 2019 o předem hrazených příspěvcích do Jednotného fondu pro řešení krizí za rok 2019 (SRB/ES/SRF/2019/10) („Decision of the Single Resolution Board of 16 April 2019 on the calculation of the 2019 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2019/10)“) včetně jeho přílohy, a to každopádně v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí včetně přílohy týká příspěvku žalobkyně, a
2.

Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když zvolila nesprávný přístup při analýze režimu CFC. Komise měla v bodech 124 až 126 odůvodnění napadeného rozhodnutí nesprávně za to, že ustanovení kapitoly 9 části 9 A britského Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [zákon o dani (mezinárodní a jiná ustanovení) z roku 2010] představují odchylku od všeobecného zdanění podle kapitoly 5 tohoto zákona.
C 312/32

Žaloba podaná dne 5. července 2019 — Vodafone Group a další v. Komise

(Věc T-491/19)

(2019/C 312/27)

Jednací jazyk: angličtina

Účastnice řízení

Žalobkyně: Vodafone Group plc (Newbury, Spojené království), Vodafone Consolidated Holdings Ltd (Newbury), Vodafone Finance UK Ltd (Newbury) a Vodafone Jersey Dollar Holdings Ltd (St Helier, Jersey) (zástupci: J. Gardiner, QC, I. Taylor, M. Lane a J. Holland, solicitors)

Žalovaná: Evropská komise

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

— částečně nebo v plném rozsahu zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2019) 2526 ze dne 2. dubna 2019 o státní podpoře SA.44896, poskytnuté Spojeným královstvím v souvislosti s osvobozením financování skupin kontrolovaných zahraničních společností,

— v každém případě uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na podporu své žaloby předkládají žalobkyně šest žalobních důvodů.

1. První žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění a dopustila se nesprávného právního posouzení tím, že konstatovala, že pravidla týkající se kontrolovaných zahraničních společností jsou relevantním referenčním rámcem.

2. Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného posouzení skutkových a právních okolností a nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění tím, že konstatovala, že osvobození financování skupin je odchylkou.

3. Třetí žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení a nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění tím, že konstatovala, že osvobození financování skupin v rozsahu, v němž se týká významných britských rozhodovacích funkcí, není odůvodněné a je tudíž selektivní.

4. Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného posouzení skutkových a právních okolností a nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění tím, že konstatovala, že osvobození financování skupin je výhodou ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

5. Pátý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila se nesprávného právního posouzení tím, že konstatovala, že některé osoby mající nárok na osvobození financování skupin získaly výhodu oproti situaci, kdy by toto osvobození nezískaly.
—

I kdyby — quod non — existovaly opodstatněné obavy o účinnosti nebo o bilanci rizik a prospěšnosti přípravku Omacor, žalovaná by musela zvážit opatření, která by tyto obavy řešila a která by byla méně omezující než napadené rozhodnutí.
1.

První žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění podle článku 296 druhého pododstavce SFEU. Žalobce Radě Evropské unie vytýká, že se spokojila s vágními a obecnými konstatováními a neuvedla specificky a konkrétně důvody, které ji v rámci výkonu diskreční pravomoci vedly k závěru, že by se na žalobce měla vztahovat dotčená omezující opatření. Rada tak podle něj neuvedla žádnou konkrétní a objektivní skutečnost, kterou by bylo možné žalobci vytýkat a která by mohla odůvodňovat dotčená opatření.
C 305/68

Žaloba podaná dne 23. července 2019 — Aldi v. EUIPO (BBQ BARBECUE SEASON)

(Věc T-522/19)

(2019/C 305/78)

Jednací jazyk: němčina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Německo) (zástupci: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen a M. Minkner, advokáti)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „BBQ BARBECUE SEASON“ v černé, šedé, bílé, oranžové, světle oranžové a tmavě oranžové barvě — přihláška č. 17 879 203

Napadené rozhodnutí: rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. května 2019 ve věci R 1359/2018-5

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— zrušil napadené rozhodnutí,

— uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

Dovolávané žalobní důvody

— Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001,
1.

První žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění a zásady rovnocennosti kupní síly úředníků bez ohledu na místo zaměstnání. Žalobci zaprvé tvrdí, že napadené rozhodnutí nebylo nijak odůvodněno, což jim brání v pochopení opodstatněnosti tohoto rozhodnutí a Tribunálu neumožňuje vykonat jeho soudní přezkum. Zadruhé, žalobci mají za to, že plní své úkoly za stejných podmínek jako jejich kolegové přidělení k zastoupení Evropské komise v Paříži a že by tedy stejně jako oni měli dostávat paušální příspěvek. A konečně, mají za to, že dodržování zásady rovnocennosti kupní síly je neslučitelné s existencí jednoho opravného koeficientu pro úředníky přidělené do Paříže, Štrasburku, Marseille a Valenciennes.
7.

Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že selektivní výhoda by byla odstraněna a vrácení podpory by nebylo nutné, pokud by Spojené království retroaktivně rozšířilo GFE na případy poskytování úvěrů mateřským společnostem a třetím osobám. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná nezohlednila, že by takový krok odstranil selektivní zvýhodnění (za předpokladu, že skutečně existuje) a v takovém případě by se nejednalo o protiprávní podporu, kterou je třeba podle unijního práva vymoci zpět.
—

Konkrétněji, žalobkyně tvrdí, že Komise špatně určila referenční rámec pro posouzení účinků pravidel týkajících se kontrolovaných zahraničních společností a má nesprávně za to, že dvě různé situace jsou srovnatelné se situací, v níž se použijí pravidla týkající se kontrolovaných zahraničních společností. Tato dvě pochybení vedla Komisi k tomu, že měla nesprávně za to, že tato pravidla poskytují určitým tržním subjektům selektivní výhodu. Komise navíc měla nesprávně za to, že pravidla týkající se kontrolovaných zahraničních společností tvoří soubor pravidel lišících se od obecného režimu britské korporátní daně, přičemž nevzala v potaz další charakteristiky tohoto režimu, které se uplatní ve spojení s pravidly týkajícími se kontrolovaných zahraničních společností. V důsledku toho je analýza Komise týkající se srovnatelnosti a selektivity stižena zjevně nesprávnými posouzeními relevantních skutkových nebo právních okolností.
—

V tomto ohledu tvrdí, že pokud články 12 a 14 nařízení v přenesené pravomoci musí být vykládány tak, že institucionální systém ochrany vytvořený v roce 2018 nemusí být uznán pro účely výpočtu příspěvku ex ante do Jednotného fondu pro řešení krizí za období 2019, porušují uvedené články nařízení v přenesené pravomoci čl. 103 odst. 2 a 7 směrnice 2014/59/EU, neboť nesplňují podmínky pro přenesení pravomoci na Komisi spočívající v tom, že i) příspěvky do fondu jsou upraveny podle profilu rizikovosti přispěvatele a že ii) příspěvky do fondu musí zohlednit účast v institucionálním systému ochrany.
1.

První žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení při použití čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43). V tomto ohledu má žalobce za to, že rozhodnutí Agentury pro evropský GNSS (GSA) ze dne 20. května 2019, jímž mu byl odmítnut úplný přístup k dokumentu „summary of 26 June 2017 by Mr [X]“, je protiprávní, jelikož odmítnutí je založeno na výjimce ochrany veřejné bezpečnosti uvedené v čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1049/2001, jelikož dotčený dokument: — nemůže být spojován s aspekty veřejné bezpečnosti vzhledem k tomu, že se týká věci související se zaměstnanci agentury a — nemůže být klasifikován jako [RESTREINT/RESTRICTED EU].
Žaloba podaná dne 9. srpna 2019 — Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO — Fontana Food (GRILLOUMI)

(Věc T-555/19)

(2019/C 328/77)

Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikósie, Kypr) (zástupci: S. Malynicz QC, S. Baran, Barrister, a V. Marsland, Solicitor)

Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Fontana Food AB (Tyresö, Švédsko)

Údaje týkající se řízení před EUIPO

Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie GRILLOUMI — Přihláška č. 15 963 291

Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. května 2019 ve věci R 1355/2018-4

Návrhová žádání

Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

— napadené rozhodnutí zrušil;

— uložil EUIPO, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení žalobkyně.

Dovolávané žalobní důvody

— Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001;