46

K odůvodnění zařazení jména žalobce na dotčené seznamy předložila Rada dokument WK 1755/2020 INIT obsahující veřejně přístupné informace, a sice odkazy, novinové články a snímky obrazovky pocházející z: – internetové stránky „Aliqtisadi“, která byla zobrazena dne 24. září 2018 a na které je žalobce prezentován jako ředitel syrsko-turecké obchodní komory, vlastník společnosti Sabra Maritime Agency a investor v odvětví cestovního ruchu; žalobce je tam rovněž popsán jako jeden ze 100 nejvýznamnějších podnikatelů v Sýrii, předseda a zakladatel syrské Komory pro námořní plavbu, jakož i zakládající společník společnosti Phoenicia Tourism Company, v níž vlastní 85 % kapitálu; – internetové stránky „Syriandays“, která v článku uveřejněném dne 10. února 2015, nazvaném „Abdelkader Sabra is the President of the Syrian Chamber of Shipping“ (Abdelkader Sabra je předsedou syrské Komory pro námořní plavbu), uvádí, že výbor ředitelů syrské Komory pro námořní plavbu uspořádal první schůzi třetího volebního zasedání za přítomnosti syrského ministra dopravy, který odkázal na významnou roli této komory ve službách země; článek dále uvádí jména osob, které získaly hlasy ve volbách na různé pozice, přičemž jméno žalobce bylo mezi nimi uvedeno jako jméno předsedy; konečně je uvedeno, že tato komora byla zřízena zákonem č. 20 z roku 2006 a je významná z důvodu podpory odvětví námořní dopravy; – internetové stránky „The Syria Report“, která byla zobrazena dne 31. října 2018 a uvádí, že společnost Phoenicia Tourism Company byla založena dne 5. července 2012 v Tartúsu (Sýrie) v odvětví rozvoje hotelových projektů, a mimoto uvádí, že žalobce vlastní 85 % akcií této společnosti, přičemž celkový kapitál dosahoval 1 milionu syrských liber (SYP) (přibližně 1313 EUR); – internetové stránky „The Syria Report“, která v článku zveřejněném 26. listopadu 2012, nadepsaném „Ministry of Tourism Awards New Contract to manage Arwad Hotel“ (Ministerstvo cestovního ruchu uzavírá novou smlouvu na správu Hotelu Arwad), uvádí, že syrské Ministerstvo cestovního ruchu uzavřelo se společností Phoenicia Tourism Company smlouvu o výstavbě a správě čtyřhvězdičkového hotelu na ostrově AradosArados (Sýrie); podle článku bude mít hotel 150 lůžek a náklady na výstavbu jsou odhadovány na 700 milionů SYP (přibližně 919009 EUR); rovněž uvádí, že žalobce, popsaný jako známý investor z Tartúsu, působí v několika odvětvích, včetně odvětví námořní dopravy a obchodu; – internetové stránky „The Syria Report“, zobrazené dne 1. listopadu 2018, podle které je žalobce generálním ředitelem skupiny Sabra Group, která zahrnuje námořní agenturu Riamar Shipping, která vlastní osm lodí kotvících v přístavu Tartús; rovněž uvádí, že Sabra Group vyváží olivový olej a zaměstnává 250 osob; – tiskové agentury Reuters, která v článku zveřejněném dne 15. listopadu 2013, nadepsaném „Exclusive – [Bashar Al-]Assad allies profit from Syria’s lucrative food trade“ (Exklusivní zpráva – spojenci [Bašára] Asáda mají profit z lukrativního obchodu se syrskými potravinami), uvádí, že prostřednictvím fiktivních společností a podniků námořní přepravy byla vytvořena skrytá obchodní a logistická síť a má za cíl nejen získávat potraviny, ale také generovat velké zisky pro členy nejbližšího okolí Bašára Asáda; podle uvedeného článku mezi uvedené podniky patří Yass Marine, registrovaná v Tripolisu (Libanon) a v Sýrii; článek uvádí, že podle informací společnosti Windward, která analyzuje informace o námořní dopravě, uskutečnila v posledních měsících flotila lodí společnosti Yass Marine pro přepravu suchého volně loženého nákladu dodávky do Sýrie z přístavů v Ukrajině, Rusku a Libanonu; podle článku se dále žalobce, jeden z předních magnátů námořní dopravy v Sýrii, účastnil námořního obchodu směřujícího do této země; konečně článek uvádí, že internetové stránky opozice, jakož i katalog firem prokazují, že žalobce byl akcionářem společnosti Cham Holding, „sankcionované“ společnosti napojené na Ramiho Makhloufa; – deníku Le Monde, který v článku zveřejněném dne 30. května 2014, nadepsaném „Ces oligarques syriens qui tiennent à bout de bras le régime [de Bashar Al-]Assad“ (Syrští oligarchové podporují režim [Bašára] Asáda), uvádí, že Rami Makhlouf spolu s dalšími třemi osobami, včetně žalobce, investoval do dovozu potravin, včetně pšenice, rýže, cukru a čaje, na které se na rozdíl od ropy nevztahuje evropské embargo; – internetové stránky „World Crunch“, která v článku zveřejněném dne 3. června 2014, nadepsaném „The Shady Syrian Oligarchs Who Keep The Regime Afloat“ (Pochybní syrští oligarchové, kteří syrský režim drží nad vodou), přebírá, pokud jde o žalobce, tytéž informace, které byly uvedeny v článku novinového deníku Le Monde citovaném o odrážku výše; – Internetové stránky „Eqtsad“, která v článku uveřejněném dne 27. ledna 2019, nadepsaném „Abdelkader Sabra, partner of Rami Makhlouf, who is still raising the Turkish flag in the office“ (Abdelkader Sabra, společník Ramiho Makhloufa, který v úřadu nadále vyvěšuje tureckou vlajku), popisuje žalobce jako osobu těžící z politiky Bašára Asáda, která od roku 2002 umožnila „významné společenské vrstvě“ investovat v Sýrii; podle článku založil v roce 2002 námořní agenturu nazvanou Abdul Kader Sabra (dále jen „AKSSA“), což je společnost, která nakonec měla flotilu více než 350 plavidel; článek rovněž uvádí, že je předsedou syrské Komory pro námořní plavbu od jejího založení v roce 2006, jakož i ředitelem syrsko-turecké obchodní komory a místopředsedou syrsko-ruské obchodní komory; rovněž je popisován jako jeden z předních společníků Ramiho Makhloufa; podle uvedeného článku činnosti žalobce v námořním odvětví umožňovaly žalobci navázat obchodní vztahy s několika zeměmi, zejména s Itálií, Řeckem, Tureckem a Kyprem; v tomto ohledu byl žalobce podle článku jmenován ředitelem syrsko-turecké obchodní komory, která hraje významnou roli v rozvoji obchodních a politických vztahů s Tureckem; článek rovněž uvádí, že žalobce investoval do „Asádova režimu“ co možná nejlépe, přičemž se stal významnou osobností v několika odvětvích; podle článku mimoto začal od roku 2005 rozšiřovat činnost a investoval do nemovitostí a obchodu s potravinami spolu s Ramim Makhloufem; článek rovněž uvádí, že založil továrnu na produkci olivového oleje, který ve velkém množství exportoval, jakož i další továrnu na výrobu skleněných, plastových a kovových nádob; podle článku se žalobce po revoluci v roce 2011 a přijetí „sankcí“ vůči společnosti Cham Holding a podnikatelům zapojeným do této společnosti rychle z uvedené společnosti stáhl a prohlásil svou nevinu; dále článek uvádí, že od roku 2012 se postupně přemístil do Libanonu a spravoval své záležitosti z této země, v důsledku čehož mu režim zabavil nemovitý a movitý majetek a obvinil jej z pašování zboží do Sýrie; to bylo podle článku popsáno řadou pozorovatelů jako pokus o jeho ochranu, zejména před „sankcemi“, za podmínky, že bude syrskému režimu poskytovat určité služby z jiného místa; článek dodává, že žádná zpráva týkající se žalobce se neobjevila až do začátku roku 2018, přičemž v uvedeném roce žalobce a další syrští podnikatelé získali libanonskou státní příslušnost; konečně v tomto ohledu článek jednak uvádí, že libanonské média zahájila proti němu kampaň a obvinila libanonský stát ze spolčení s podnikateli za účelem obcházení omezujících opatření přijatých vůči nim, a jednak, že získal libanonskou státní příslušnost díky spolupráci s Hizballáhem jdoucí od praní špinavých peněz po obchodní dodávky pro stranu, přičemž pro tyto činnosti využíval svoji námořní flotilu; – z internetové stránky „The Syria Report“, která v článku uveřejněném dne 5. června 2018, nadepsaném „Dozens of Syrian Investors to be Granted Lebanese Citizenship“ (Tucty syrských investorů získají libanonskou státní příslušnost), uvádí, že žalobce je předním investorem z Tartúsu, který působí v námořním odvětví, že mimoto řada syrských investorů čelí problémům při zakládání a používání bankovních účtů v Libanonu a že získání libanonského průkazu totožnosti by pomohlo tuto obtíž obejít, a je tedy možné, že o něj žádají z tohoto důvodu; – internetové stránky „al Arabiya News“, která v článku zveřejněném dne 8. června 2018, nadepsaném „Lebanese nationality to Syria involved in smuggling… Know it!“ (Libanonská státní příslušnost pro Sýrii zapojenou do pašování... Vězte!) odkazuje na kontroverzi kolem udělení libanonské státní příslušnosti velkému počtu osob z několika zemí, včetně Sýrie; žalobce je podle tohoto článku jednou z osob, kterým byla udělena státní příslušnost; je v článku popsán jako osoba s „pochybnými“ finančními vztahy s režimem Bašára Asáda, a konkrétně s Ramim Makhloufem; v tomto ohledu článek cituje informace týkající se partnerství mezi posledně uvedeným a žalobcem, jak vyplývají z výše uvedeného článku ze dne 30. května 2014 zveřejněného deníkem Le Monde; článek uvádí, že žalobce je „úředník“, že byl v Sýrii čestným velvyslancem Turecka, že byl v roce 2012 také jmenován ředitelem syrsko-turecké obchodní komory a že byl od jejího založení místopředsedou syrsko-ruské obchodní komory; dodává, že žalobce je předsedou syrské Komory pro námořní plavbu, že je akcionářem společnosti Cham Holding, ale že zapsání uvedené společnosti na seznamy omezujících opatření Unie a Spojených států amerických jej vedlo k tomu, že se stáhl z mediálního prostoru a vystupoval, jakoby k ní již nepatřil; článek dodává, že AKSSA, námořní společnost specializovaná na správu a vlastnictví plavidel, má v Itálii a Řecku dvě pobočky a kromě toho vlastní OVO (Olive Virgin Oil Company), která exportuje olivový olej; článek rovněž zmiňuje jednu z největších továren v regionu, která vyrábí skleněné, kovové a plastové nádoby; podle tohoto článku je žalobce předsedou Abdelkader Sabra Group, jejíž sídlo se nachází v pobřežní provincii Tartús; konečně článek uvádí, že nemovitý a movitý majetek AKSSA byl zabaven v roce 2012 na základě rozhodnutí syrského ministerstva financí č. 932 z důvodu porušení pravidel dovozu spočívajícího v pašování zboží ve věci č. 208 z roku 2012; článek dodává, že navrhovatel se rozhodl spor vyřešit smírně, takže zabavení bylo po zaplacení pokuty zrušeno; – internetové stránky „Asharq Al-Awsat“, která v článku zveřejněném dne 8. června 2018, nadepsaném „Exclusive – 4 “Suspicious” Names behind Freezing of Lebanon’s Naturalization Decree“ (Exklusivní zpráva – 4 „podezřelí“, kteří stojí za zmrazením udělování libanonské státní příslušnosti), uvádí podrobnosti týkající se zveřejnění – ze strany libanonských orgánů – 400 jmen osob, které získaly libanonskou státní příslušnost na základě sporného vládního nařízení, a mimoto označuje žalobce jako předsedu syrské Komory pro námořní plavbu; – internetové stránky „Enab Baladi“, která v článku ze dne 10. června 2018, nadepsaném „The establishment of companies and naturalization… Lebanon ride [Bashar Al-]Assad to circumvent sanctions“ (Zakládání společností a udělování státní příslušnosti... Libanon pomáhá [Bašáru] Asádovi obcházet sankce), naznačuje, že mezi jmény osob, které byly zahrnuty do nařízení o udělení státní příslušnosti, je uvedeno jméno žalobce, popsaného jako jeden ze 100 nejvýznamnějších podnikatelů v Sýrii; podle článku vlastní Sabra Maritime Agency, je ředitelem syrsko-turecké obchodní komory a je „prvním“ předsedou syrské Komory pro námořní plavbu; článek rovněž zmiňuje společnost Cham Holding, kterou vlastní Rami Makhlouf, z níž žalobce odešel poté, co Spojené státy americké uložily uvedené společnosti „sankce“; konečně článek dodává, že podle analýzy se syrští podnikatelé chtějí zbavit „sankcí“ přijatých vůči nim; v tomto ohledu jim, podle článku, získání libanonské státní příslušnosti umožňuje založit účty a provádět vklady v libanonských bankách; – internetové stránky „Al Janoubia“, která v článku zveřejněném dne 8. června 2018, nadepsaném „Abdelkader Sabra became Lebanese“ (Abdelkader Sabra se stal Libanoncem), upřesňuje, že jméno žalobce se v nedávné době stalo slavným z důvodu nařízení o udělení státní příslušnosti zveřejněného v Libanonu a že je osobou blízkou prezidentovi Bašáru Asádovi a je významným akcionářem společnosti Cham Holding, kterou vlastní Rami Makhlouf; – internetové stránky Middle East Institute for Research and Strategic Studies (MEIRSS), která v článku zveřejněném dne 20. června 2018, nadepsaném „Lebanese Nationalization Decree: Sanction Evasion & Shady Business?“ (Libanonské nařízení o udělování státní příslušnosti: obcházení sankcí a pochybné obchody?), zmiňuje nařízení prezidenta, kterým byla libanonská státní příslušnost udělena 407 cizincům z různých zemí; článek rovněž odkazuje na politickou a mediální kontroverzi, kterou toto nařízení způsobilo, uvádí, že libanonská státní příslušnost byla udělena několika syrským podnikatelům blízkým prezidentovi Bašáru Asádovi, že řada osob, kterým byla udělena státní příslušnost, je finančně a politicky spojena se syrským režimem a je předmětem neustálého sledování a omezujících opatření ze strany Unie a Spojených států amerických, a že kromě toho žalobce, kterému byla přiznána libanonská státní příslušnost, je členem správní rady společnosti Cham Holding, která je předmětem omezujících opatření ze strany Unie a Spojených států amerických; konečně článek uvádí, že žalobce přispěl k založení společnosti v Libanonu, nazvané Yass Marine Group, která byla v Sýrii součástí skandálu týkajícího se bezpečnosti potravin.