ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
CS Úřední věstník Evropské unie C 232/6

Kasační opravný prostředek podaný společností SolarWorld AG dne 11. dubna 2016 proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 1. února 2016 ve věci T-142/14, SolarWorld AG a další v. Rada Evropské unie

(Věc C-205/16 P)

(2016/C 232/07)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): SolarWorld AG (zástupci: L. Ruessmann, Avocat, J. Beck, Solicitor)

Další účastnice řízení: Brandoni solare SpA, Solaria Energia y Medio Ambiente, SA, Rada Evropské unie, Evropská komise, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME)

Návrhová žádání navrhovatelky

Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

— prohlásil kasační opravný prostředek za přípustný a opodstatněný;

— zrušil usnesení Tribunálu ve věci T-142/14;

— rozhodl ve věci samé a zrušil článek 2 nařízení 1239/2013, nebo věc vrátil zpět Tribunálu k rozhodnutí ve věci samé o žalobě na neplatnost; a

— uložil Radě náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovatelkou.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když shledal, že článek 2 nařízení 1239/2013 (1) není oddělitelný od zbytku tohoto nařízení. Změna formy opatření nemění rozsah působnosti nařízení, které je ukládá. Pod rozsah působnosti vyrovnávacích opatření spadají všechny dovozy výrobců, kteří byli zapojeni do subvencování způsobujícího újmu, a jejich cílem je bez ohledu na formu odstranit újmu způsobenou výrobcům v EU. Tento rozsah působnosti není zrušením článku 2 změněn.

Napadené usnesení porušuje právo navrhovatelky stanovené v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, neboť výrobnímu odvětví v EU odpírá opravný prostředek v oblasti ochrany obchodu proti konečným opatřením, která nesplňují požadavky základního nařízení. Napadené usnesení dále porušuje právo navrhovatelky stanovené v článku 20 Listiny základních práv Evropské unie tím, že staví vyvážející výrobce do výhodnějšího postavení než výrobní odvětví v EU, neboť jim judikatura přiznává právo na odvolání.

(1) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1239/2013 ze dne 2. prosince 2013, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky

Úř. věst. L 325, s. 66
CS Úřední věstník Evropské unie C 260/30

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království) dne 12. května 2016 – Shields & Sons Partnership v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Věc C-262/16)

(2016/C 260/38)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Účastníci původního řízení

Odvolatelka: Shields & Sons Partnership

Odpůrce: The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Předběžné otázky

1) Pokud jde o společný režim daňového paušálu pro zemědělce stanovený hlavou XII kapitolou 2 směrnice Rady (ES) 2006/112/ES (1), je třeba čl. 296 odst. 2 vykládat v tom smyslu, že stanoví taxativní výčet případů, kdy je členský stát oprávněn vyloučit zemědělce z uvedeného společného režimu? Zejména: 1.1 Může členský stát vyloučit zemědělce ze společného režimu daňového paušálu pro zemědělce pouze podle čl. 296 odst. 2? 1.2 Může členský stát rovněž vyloučit zemědělce ze společného režimu daňového paušálu pro zemědělce podle článku 299? 1.3 Je členský stát oprávněn vyloučit zemědělce ze společného režimu daňového paušálu pro zemědělce na základě zásady daňové neutrality? 1.4 Jsou členské státy oprávněny vyloučit zemědělce ze společného režimu daňového paušálu pro zemědělce z jiných důvodů?

2) Jak má být vykládán pojem „kategorie zemědělců“ v čl. 296 odst. 2 směrnice Rady (ES) 2006/112/ES? Zejména: 2.1 Musí být možné vymezit relevantní kategorii zemědělců na základě objektivních charakteristik? 2.2 Může být relevantní kategorie zemědělců vymezena na základě hospodářských aspektů? 2.3 Jaká míra přesnosti je nezbytná při vymezení kategorie zemědělců, již členský stát zamýšlí vyloučit? 2.4 Je členský stát oprávněn považovat za relevantní kategorii „zemědělce, u nichž bylo zjištěno, že získávají podstatně vyšší částky jako účastníci společného režimu daňového paušálu, než na jaké by měli nárok, kdyby byli registrováni k DPH“?

(1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).
5)

Musí být čl. 4 odst. 1 písm. a), čl. 28 odst. 3 a 6 směrnice 95/46/ES vykládány v tom smyslu, že v případech, ve kterých orgán dozoru jednoho členského státu (v tomto případě: Německo) vyvozuje odpovědnost vůči osobě nebo subjektu působícím na jeho území podle čl. 28 odst. 3 směrnice 95/46/ES z důvodu nedostatečně pečlivého výběru třetí osoby zapojené do procesu zpracování údajů (v tomto případě: Facebook), protože tato třetí osoba porušuje právo na ochranu údajů, je činný orgán dozoru (v tomto případě: Německo) vázán posouzením podle právní úpravy v oblasti ochrany údajů provedeným orgánem dozoru jiného členského státu, ve kterém má třetí osoba-správce svou pobočku (v tomto případě: Irsko), a to v tom smyslu, že nemůže dospět k odlišnému právnímu posouzení, nebo může činný orgán dozoru (v tomto případě: Německo) přezkoumat zákonnost zpracování údajů třetí osobou usazenou v jiném členském státě (v tomto případě: Irsko) jako předběžnou otázku vlastní činnosti, a to s ohledem na její zákonnost samostatně?
CS Úřední věstník Evropské unie C 251/4

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Španělsko) dne 7. dubna 2016 – E v. Subdelegación del Gobierno en Álava

(Věc C-193/16)

(2016/C 251/05)

Jednací jazyk: španělština

Předkládající soud

Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

Účastníci původního řízení

Odvolatel: E

Odpůrce: Subdelegación del Gobierno en Álava

Předběžná otázka

Představuje odvolatel, odsouzený za opakované trestné činy zneužití nezletilých k trestu odnětí svobody na 12 let, skutečné a aktuální ohrožení veřejné bezpečnosti ve smyslu čl. 27 odst. 1 a 2 směrnice 2004/38/ES (1), s ohledem na to, že je ve vězení a že poté, co si odpykal šest let trestu, mu zbývá odpykat ještě několik let, než bude propuštěn na svobodu?

(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).
3)

Může se výraz „provozovna, která zaměstnance přijala do zaměstnání“, který je uveden v čl. 19 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000, vykládat ve skutkovém kontextu projednávaného sporu jako „provozní centrála“ podniku, který je v pracovní smlouvě podepsané se zaměstnancem uveden jako zaměstnavatel, v níž jsou piloti přijímáni do pracovního poměru (prostřednictvím přijímání a vyřizování příslušných žádostí o pracovní místo) a v níž je pilotům poskytována úvodní a doplňková odborná příprava, a to i v případě, že tato „provozní centrála“ působí a sídlí [v] jiném podniku, který je sice součástí téže hospodářské skupiny jako prvně jmenovaný podnik, ale z právního hlediska je na něm nezávislý?
5.

Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že článek 13 Smlouvy o Evropské unii je v tomto řízení irelevantní. Nicméně to, že řízení bylo protiprávní, neznamená pouze to, že byla porušena ustanovení pozitivního práva Evropské unie, to znamená psané právo, ale lze předpokládat i porušení obecných právních zásad (zásada jistoty) a porušení článku 13 SEU. Evropská unie má institucionální rámec, jehož cílem je podporovat její hodnoty, sledovat její cíle, sloužit jejím zájmům, zájmům jejích občanů a zájmům členských států, jakož i zajišťovat soudržnost, účinnost a kontinuitu jejích politik a činností. Obecné právní zásady jsou součástí právního řádu Evropské unie.
—

Body 48 až 52, neboť článek 36 a příloha VII bod 1 aktu o přistoupení vstoupily v platnost 9. prosince 2011, zatímco strategie pro reformu justice Chorvatské republiky na období od roku 2011 do roku 2015 ze dne 15. prosince 2010 a revidovaný akční plán chorvatské vlády pro reformu justice ze dne 20. května 2010 byly účinné a platné, takže následné zrušení těchto aktů Chorvatskem, které předtím výslovně schválila Komise ve bodě 3 své souhrnné monitorovací zprávy týkající se Chorvatska ze dne 10. října 2012, v níž byla Chorvatsku uložena povinnost přijmout novou právní úpravu v oblasti nuceného výkonu rozhodnutí, bylo v rozporu s obecnými zásadami ochrany legitimního očekávání a právní jistoty, jelikož pokud jde o navrhovatele, zrušení těchto aktů mělo zjevný zpětný účinek, a jelikož po 9. prosinci 2011 Chorvatsko přijalo ne novou strategii pro reformu justice, ale pouze strategii rozvoje soudního systému na období od roku 2013 do roku 2018, takže poslední strategie pro reformu justice, kterou přijalo Chorvatsko, byla přesně ta, která vstoupila v platnost dne 9. prosince 2011 (viz například rozsudky ze dne 30. ledna 1974, Louwage v. Komise, 148/73, EU:C:1974:7, body 12 a 28; ze dne 17. prosince 1998, Embassy Limousines & Services v. Parlament, T-203/96, EU:T:1998:302, body 74 až 88, a ze dne 14. května 1975, CNTA v. Komise, 74/74, EU:C:1975:59, body 41 až 44), přičemž uvádí, že Tribunál tím, že v bodě 53 napadeného rozsudku uvedl, že „Nelze […] z toho vyvodit, že chorvatské orgány […] měly pravomoc změnit strategii pro reformu justice na období od roku 2011 do roku 2015 a akční plán z roku 2010. Vzhledem k ustanovení aktu o přistoupení, zejména s ohledem na jeho článek 36 a přílohu VII, tyto orgány měly povinnost dodržovat nejen závazek č. 1, ale i všechny ostatní závazky stanovené v uvedené příloze“, potvrdil opodstatněnost tohoto návrhu na náhradu škody,
CS Úřední věstník Evropské unie C 251/18

Kasační opravný prostředek podaný dne 10. května 2016 Kühne + Nagel International AG a dalšími proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 29. února 2016 ve věci T-254/12, Kühne + Nagel International AG a další v. Evropská komise

(Věc C-261/16 P)

(2016/C 251/19)

Jednací jazyk: němčina

Účastnice řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd (zástupci: U. Denzel, C. von Köckritz a C. Klöppner, Rechtsanwälte)

Další účastnice řízení: Evropská komise

Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

— zrušit rozsudek Tribunálu (devátého senátu) ze dne 29. února 2016 ve věci T-254/12,

— zrušit čl. 1 odst. 1 a 2, články 2 a 3 rozhodnutí Komise ze dne 28. května 2012 ve věci COMP/39462 – Přepravní služby C(2012) 1959 final podle čl. 263 odst. 4 SFEU v rozsahu, v němž se týká účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“);

— zrušit nebo podstatně snížit pokuty, které byly navrhovatelkám ve výše uvedeném rozhodnutí uloženy;

— uložit Komisi náhradu nákladů řízení navrhovatelek před Tribunálem i Soudním dvorem.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Navrhovatelky uvádějí pět důvodů kasačního opravného prostředku:

— Zaprvé Tribunál vycházel nesprávně ze skutečnosti, že jednání týkající se NES a AMS porušuje článek 101 SFEU. Článek 101 SFEU se na toto jednání nepoužije, jelikož nemohlo ovlivnit obchod mezi členskými státy.

— Zadruhé pokuta uložená navrhovatelkám byla vypočtena nesprávně. Byla zjištěna jednání porušující právo hospodářské soutěže, pokud jde o některé poplatky („fees“ nebo „surcharges“). Tribunál mohl v tomto ohledu stanovit pokutu pouze na základě obratu dosaženého příslušnými poplatky. Tribunál nezohlednil, že Komise zahrnutím dodatečných nákladů (zejména sazeb za dopravu) do výpočtu pokuty porušila bod 13 pokynů pro výpočet pokut. Tím, že Tribunál použil implicitně tutéž metodu i při výkonu své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci, se dopustil nesprávného přezkumu při výkonu této pravomoci.

— Zatřetí Tribunál porušil zásadu rovného zacházení. Společnost K+N nepracuje – na rozdíl od běžných přepravců – podle konsolidačního modelu, avšak ve smyslu hospodářského přístupu vystupuje ve více než 90 % obchodních operací jako klasický zprostředkovatel. Kvůli značným rozdílům v obchodním modelu měl Tribunál postupovat odlišně a neměl různé skutkové stavy posuzovat stejně. Tribunál měl zejména zrušit pokutu uloženou Komisí a stanovit navrhovatelkám pokutu pouze na základě obratu dosaženého příslušnými „fees“ nebo „surcharges“.

— Začtvrté je pokuta, kterou uložil Tribunál, zcela nepřiměřená. Pokuta, kterou Tribunál potvrdil, je zjevně nadměrná a není rovněž odůvodněná odrazujícím účinkem.
—

body 48 až 52, neboť článek 36 a příloha VII bod 1 aktu o přistoupení vstoupily v platnost 9. prosince 2011, zatímco strategie pro reformu justice Chorvatské republiky na období od roku 2011 do roku 2015 ze dne 15. prosince 2010 a revidovaný akční plán chorvatské vlády pro reformu justice ze dne 20. května 2010 byly účinné a platné, takže následné zrušení těchto aktů Chorvatskem, které předtím výslovně schválila Komise ve bodě 3 své souhrnné monitorovací zprávy týkající se Chorvatska ze dne 10. října 2012, v níž byla Chorvatsku uložena povinnost přijmout novou právní úpravu v oblasti nuceného výkonu rozhodnutí, bylo v rozporu s obecnými zásadami ochrany legitimního očekávání a právní jistoty, jelikož pokud jde o navrhovatele, zrušení těchto aktů mělo zjevný zpětný účinek, a jelikož po 9. prosinci 2011 Chorvatsko přijalo ne novou strategii pro reformu justice, ale pouze strategii rozvoje soudního systému na období od roku 2013 do roku 2018, takže poslední strategie pro reformu justice, kterou přijalo Chorvatsko, byla přesně ta, která vstoupila v platnost dne 9. prosince 2011 (viz například rozsudky ze dne 30. ledna 1974, Louwage v. Komise, 148/73, EU:C:1974:7, body 12 a 28; ze dne 17. prosince 1998, Embassy Limousines & Services v. Parlament, T-203/96, EU:T:1998:302, body 74 až 88, a ze dne 14. května 1975, CNTA v. Komise, 74/74, EU:C:1975:59, body 41 až 44), přičemž uvádí, že Tribunál tím, že v bodě 53 napadeného rozsudku uvedl, že „Nelze […] z toho vyvodit, že chorvatské orgány […] měly pravomoc změnit strategii pro reformu justice na období od roku 2011 do roku 2015 a akční plán z roku 2010. Vzhledem k ustanovení aktu o přistoupení, zejména s ohledem na jeho článek 36 a přílohu VII, tyto orgány měly povinnost dodržovat nejen závazek č. 1, ale i všechny ostatní závazky stanovené v uvedené příloze“, potvrdil opodstatněnost tohoto návrhu na náhradu škody,
b)

z důvodové zprávy k návrhu uvedené právní úpravy vyplývá, že účelem výše uvedených ustanovení o trestnosti daného jednání je vyjasnit či případně stanovit zákaz hazardních her nabízených na internetu zahraničními herními společnostmi, které jsou zaměřeny přímo na dánský trh, a to částečně zákazem inzerování, mimo jiné, hazardních her nabízených na internetu zahraničními herními společnostmi, s tím, že podle téže důvodové zprávy není pochyb o tom, že podle pravidel platných před uvedenou změnou právní úpravy je činnost v oblasti hazardních her protiprávní, pokud zahraniční herní společnost využívá prodejní kanály, v jejichž rámci jsou herní přístroje ve skutečnosti fyzicky prodávány na území Dánska, existují však pochybnosti o tom, zda se dané ustanovení vztahuje i na hazardní hry pocházející ze zahraničí, které jsou zaměřeny na zájemce v Dánsku, ale fyzicky se nacházejí mimo území Dánska, a je tedy nezbytné vyjasnit, zda se dané ustanovení vztahuje i na tyto formy hazardních her. Z důvodové zprávy je dále patrné, že navrhovanou právní úpravou má být stanoven zákaz inzerce hazardních her, loterií a sázek, pro něž nebylo vydáno povolení podle daného zákona, a že dotyčný pozměňovací předpis je na jedné straně v souladu se stávajícím zákazem stanoveným v čl. 12 odst. 3 zákona o dostihových sázkách (hestevæddeløbsloven), ale na straně druhé upřesňuje ustanovení čl. 10 odst. 4 [již zrušeného] zákona o sázkách a loteriích (Tips- og lottoloven). V důvodové zprávě je dále uvedeno, že účelem zákazu je chránit poskytovatele hazardních her, kteří získali povolení vydané dánskými orgány, proti hospodářské soutěži ze strany společností, které takové povolení nemají a nemohou tedy v Dánsku legálně nabízet ani zprostředkovávat hazardní hry.
1)

Mají být články 49 SFEU a 54 SFEU vykládány v tom smyslu, že brání regionální dani, která se vybírá za škody na životním prostředí způsobené používáním zařízení a předmětů souvisejících s činností a dopravou k níž dochází v obchodních provozovnách, které mají velkou prodejní a parkovací plochu pro zákazníky, pokud je veřejná prodejní plocha větší než 500 m2, ale která je splatná bez ohledu na to, zda se uvedené obchodní provozovny nacházejí mimo nebo uvnitř konsolidované urbanistické oblasti a která se ve většině případů týká podniků z jiných členských států, s ohledem na to, že: i) se netýká obchodníků, kteří vlastní více provozoven se samostatnou prodejní plochou menší než 500 m2 bez ohledu na celkovou rozlohu prodejní plochy všech jejich provozoven, nebo když jedna nebo více provozoven tento limit přesahuje, ale základ daně nepřesahuje 2 000 m2; týká se naopak obchodníků s jedinou obchodní provozovnou, jejíž prodejní plocha překračuje uvedený limit a ii) navíc se netýká obchodních provozoven činných výhradně v oboru prodeje strojů, vozidel, nářadí a průmyslových součástek; stavebního materiálu, sanačních zařízení, dveří a oken, výlučně k prodeji profesionálům; nábytku v samostatných tradičních a specializovaných provozovnách; automobilů ve výstavních prostorách prodejců a v servisních dílnách; potřeb pro zahradnictví a zemědělství, a paliv a pohonných hmot pro motory, a to bez ohledu na veřejnou prodejní plochu?
CS Úřední věstník Evropské unie C 270/33

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Spojené království) dne 30. května 2016 – American Express Co. v. The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

(Věc C-304/16)

(2016/C 270/37)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Účastníci původního řízení

Navrhovatelka: American Express Co.

Odpůrci: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury, Diners Club International Limited, MasterCard Europe S.A.

Předběžné otázky

1) Je požadavek vyplývající z čl. 1 odst. 5 a čl. 2 odst. 18 nařízení (EU) 2015/751 (1) (dále jen „nařízení 2015/715“), podle něhož má být třístranné schéma platebních karet, které vydává karetní platební prostředky s partnerem v rámci společného označování („co-branding“) nebo prostřednictvím zástupce, považováno za čtyřstranné schéma platebních karet, použitelný jen v rozsahu, v němž takový partner v rámci společného označování nebo zástupce jedná jako „vydavatel“ ve smyslu čl. 2 odst. 2 a bodu 29 odůvodnění nařízení 2015/715 (tedy v případě, že má takový partner nebo zástupce smluvní vztah s plátcem, v jehož rámci se smluvně zavazuje poskytovat plátci platební prostředek za účelem iniciování a zpracování jeho karetních platebních operací)?

2) V případě záporné odpovědi na první otázku, jsou čl. 1 odst. 5 a čl. 2 odst. 18 nařízení 2015/715 neplatné v rozsahu, v němž stanoví, že se taková ujednání považují za čtyřstranná schémata platebních karet, a to na základě: a) neuvedení odůvodnění podle článku 296 SFEU; b) zjevně nesprávného posouzení; nebo c) porušení zásady proporcionality?

(1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/751 ze dne 29. dubna 2015 o mezibankovních poplatcích za karetní platební transakce (Úř. věst. L 123, s. 1).
5.

Za předpokladu, že existují „vnitrostátní předpisy nezbytné k potlačení daňových úniků a zneužívání daňových předpisů“, viz čl. 1 odst. 2 směrnice 90/435/EHS, že společnost (A), která je rezidentem jednoho členského státu, vyplatila dividendy mateřské společnosti (B) z druhého členského státu, která je převedla své mateřské společnosti (C) se sídlem mimo EU/EHP, která obratem převedla finanční prostředky své mateřské společnosti (D), která má sídlo také mimo EU/EHP, že mezi prvně uvedeným státem a státem, ve kterém má sídlo společnost C, nebyla uzavřena žádná smlouva o zamezení dvojímu zdanění, že nebyla uzavřena žádná smlouva o zamezení dvojímu zdanění mezi prvně uvedeným státem a státem, ve kterém má sídlo společnost D, a že prvně uvedený stát by tedy podle svých právních předpisů nemohl uvalit srážkovou daň z dividend vyplacených společností A společnosti D, pokud by byla společnost D přímým vlastníkem společnosti A, dochází ke zneužívání daňových předpisů ve smyslu směrnice, takže společnost B není touto směrnicí chráněna?
1.3.1.

Jaký význam má v této souvislosti to, že pro účely úvěru je využit vlastní kapitál, že předmětný úrok přirůstá k jistině, že příjemce úroku následně uskuteční v rámci skupiny převod na svou mateřskou společnost, která je rezidentem v tomtéž státě, s cílem upravit příjmy pro daňové účely podle platných právních předpisů tohoto státu, že předmětný úrok je následně přeměněn na vlastní kapitál ve společnosti, která je dlužníkem z úvěru, že příjemce úroku má smluvní či zákonnou povinnost převést jej na jinou osobu, a že většina osob, které stát, jehož rezidentem je osoba vyplácející úrok, považuje za „skutečné vlastníky“ úroku, je rezidenty v jiných členských státech nebo ve státech, s nimiž Dánsko uzavřelo smlouvu o zamezení dvojímu zdanění, takže podle dánských daňových předpisů by nebyl dán základ pro sražení daně u zdroje, pokud by tyto osoby byly poskytovateli úvěru a úrok jim tak plynul přímo?
4)

Pokud by měl předkládající soud s ohledem na odpovědi na předchozí otázky dospět ve sporu v původním řízení k závěru, že vnitrostátní právní úprava členského státu je v rozporu s článkem 183 směrnice o DPH, jednal by v souladu s unijním právem, pokud by shledal, že odmítnutí přiznat úroky z prodlení v rozhodnutích orgánů členských států je v rozporu s článkem 183 směrnice o DPH?
3.

Zjevné zkreslení skutkových okolností tím, že Tribunál měl v bodě 55 napadeného rozsudku za to, že „Španělské království neprokázalo, že některé podniky nepodléhaly žádné z povinností, v souvislosti s nimiž byly zjištěny nedostatky“. A to zaprvé proto, že toto tvrzení je v rozporu s povahou systému podmíněnosti, jelikož v této oblasti mohou představovat riziko pouze některé podniky, a to ty, na které se vztahují specifické požadavky, ohledně kterých byly zjištěny nedostatky. A zadruhé proto, že Španělsko království poskytlo Komisi konkrétní údaje, které prokazují, že některé podniky nepodléhaly specifickým povinnostem.