ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
USNESENÍ TRIBUNÁLU

(kasační senát)

10. dubna 2014

Věc T‑57/14 P

Luigi Marcuccio

v.

Evropská komise

„Kasační opravný prostředek – Kasační opravný prostředek podaný faxem ve lhůtě – Podpis advokáta nacházející se na faxu odlišný od podpisu na prvopisu podání zaslaného poštou – Doručení prvopisu po lhůtě – Opožděnost – Zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek“

Předmět: Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 7. listopadu 2013, Marcuccio v. Komise (F‑94/12), a směřující ke zrušení tohoto usnesení.

Rozhodnutí: Kasační opravný prostředek se odmítá. Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení.

Shrnutí

Soudní řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální požadavky – Opravný prostředek podaný faxem ve lhůtě pro podání žaloby – Vlastnoruční podpis advokáta odlišný od podpisu, který je uveden na prvopisu opravného prostředku zaslaném poštou – Důsledek – Nezohlednění data doručení faxem pro účely posouzení zachování lhůty pro podání opravného prostředku

(Statut Soudního dvora, článek 21; jednací řád Tribunálu, čl. 43 odst. 6)

Podle čl. 43 odst. 6 jednacího řádu Tribunálu se den, kdy je stejnopis podepsaného prvopisu podání doručen do kanceláře telefaxem nebo jiným technickým prostředkem, vezme v úvahu pro účely zachování procesních lhůt za podmínky, že podepsaný prvopis podání je doručen do této kanceláře nejpozději do deseti dnů.

Pokud podpis advokáta zastupujícího navrhovatele uvedený na konci kasačního opravného prostředku podaného faxem není totožný s podpisem uvedeným na následně doručeném prvopisu podání, nelze datum doručení kasačního opravného prostředku podaného faxem zohlednit pro účely zachování lhůty pro podání opravného prostředku. Z toho vyplývá, že podle čl. 43 odst. 6 jednacího řádu Tribunálu musí být pro účely zachování lhůty pro podání opravného prostředku zohledněn pouze den doručení podepsaného prvopisu.

(viz body 6, 8 a 9)

Odkazy:

Tribunál: 29. listopadu 2011, ENISA v. EIOÚ, T‑345/11, nezveřejněno ve Sbírce rozhodnutí, body 15 až 17 a citovaná judikatura; 3. října 2012, Tecnimed v. OHIM – Ecobrands (ZAPPER-CLICK), T‑360/10, nezveřejněno ve Sbírce rozhodnutí, body 15 až 17; 14. listopadu 2013, Marcuccio v. Komise, T‑229/13 P, body 14 a 15
Pokud jde o žalobu podanou unijním úředníkem proti nařízení č. 1023/2013, kterým se mění služební řád úředníků Evropské unie a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropské unie, přijatému na základě článku 336 SFEU řádným legislativním postupem, napadená ustanovení spadají do kategorie aktů s obecnou působností, které mají legislativní povahu a u nichž čl. 263 čtvrtý pododstavec SFEU podmiňuje přípustnost žalob na neplatnost dodržením podmínek bezprostředního a osobního dotčení.

V tomto ohledu podmínka osobního dotčení nemůže být založena na článcích 27 a 28 Listiny základních práv Evropské unie. Skutečnost, že se určitá osoba jakýmkoli způsobem účastní procesu, jenž vede k přijetí unijního aktu, totiž může tuto osobu individualizovat ve vztahu k dotčenému aktu jen tehdy, když jí použitelná unijní právní úprava poskytuje určité procesní záruky. Není-li přitom výslovně stanoveno jinak, proces přípravy aktů s obecnou působností, ani tyto akty samotné nevyžadují podle obecných zásad unijního práva, jakým je například právo být vyslechnut, účast dotčených osob, jelikož se má za to, že jejich zájmy jsou zastupovány politickými orgány povolanými k přijetí těchto aktů. V tomto ohledu je nutno konstatovat, že článek 336 SFEU, článek 10 služebního řádu a dokonce ani článek 27 Listiny základních práv Evropské unie nepřiznávají zaměstnancům orgánů Unie jako jednotlivcům jakékoliv procesní právo.

Mimoto, i když je pravdou, že určitá osoba by mohla být aktem osobně dotčena z důvodu, že je součástí omezeného okruhu hospodářských subjektů, pokud uvedený akt mění práva nabytá touto osobou před jeho přijetím, je nutno konstatovat, že i za předpokladu, že by žalobkyně náležela do takového okruhu úředníků, u nichž by napadená ustanovení nařízení č. 1023/2013 měla za účinek, že by přišli o náhradu cestovních výdajů a dobu na cestu, neplyne tato okolnost ze zrušení práv, která by byli nabyli pouze tito úředníci. Nabyté právo v tomto smyslu totiž neexistovalo, jelikož jak vyplývá z článku 7 přílohy V služebního řádu použitelného do 31. prosince 2013 a článku 8 přílohy VII téhož služebního řádu, nárok na cestovní výdaje a dobu na cestu měli nezávisle na příspěvku za práci v zahraničí nebo příspěvku za pobyt v zahraničí ve skutečnosti všichni úředníci Unie. V tomto ohledu sice rozhodnutí Parlamentu a Rady, že na základě ustanovení nařízení č. 1023/2013 váží tyto nároky na příspěvek za práci v zahraničí nebo na příspěvek za pobyt v zahraničí, vede k odnětí uvedených nároků žalobkyni z důvodu právní a faktické situace, ve které se žalobkyně, stejně jako další úředníci, právě nachází, není však vyloučeno, že se v budoucnu ocitnou v obdobné situaci jako ona i další úředníci.

Krom toho možnost určit při přijetí napadeného opatření více či méně přesně počet nebo dokonce i totožnost právních subjektů, na něž se opatření použije, neznamená, že tyto subjekty musí být považovány za osobně dotčené tímto opatřením, pokud je nesporné, že se toto použití provádí na základě objektivní právní nebo faktické situace definované dotčeným aktem.

(viz body 25, 31, 32, 37, 41 a 45–48)
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Řízení o předběžných opatřeních – Odklad vykonatelnosti – Zamítnutí návrhu – Možnost podat nový návrh – Podmínka – Nové skutečnosti – Pojem – Podmínka přiznání předběžného opatření – Možnost, že nové skutečnosti zpochybní posouzení, která vedla k zamítnutí prvního návrhu (Článek 278 SFEU; jednací řád Tribunálu, článek 109) (viz bod 12)

2. Řízení o předběžných opatřeních – Odklad vykonatelnosti – Předběžná opatření – Podmínky přiznání – Fumus boni juris – Naléhavost – Vážná a nenapravitelná újma – Kumulativní charakter – Zvážení dotčených zájmů – Posuzovací pravomoc soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních (Článek 256 odstavec 1 SFEU, články 278 SFEU a 279 SFEU; jednací řád Tribunálu, čl. 104 odstavec 2) (viz body 14–25)

Subject of the case

Předmět

Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise C (2013) 6261 final ze dne 16. října 2013 o státní podpoře č. SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) poskytnuté Slovenskou republikou ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., v rozsahu, v němž nařizuje Slovenské republice, aby přistoupila k navrácení podpory

Výrok

Výrok

1) Návrh na vydání předběžného opatření se zamítá.

2) O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
(viz body 8, 9)

Viz znění rozhodnutí.

Jestliže předání textu zaslaného elektronickou poštou nesplňuje podmínky právní jistoty uložené článkem 43 jednacího řádu Tribunálu, den, kdy je stejnopis žaloby zaslán telefaxem či elektronickou poštou, nemůže být rozhodný pro účely zachování lhůty k podání žaloby, a pro účely zachování lhůty k podání žaloby musí být vzat v úvahu pouze okamžik doručení podepsaného prvopisu.

Kromě toho pro účely řádného doručení jakéhokoli podání článek 43 jednacího řádu upravující možnost, aby byl jako den podání žaloby vzat v úvahu den, kdy byl elektronickou poštou zaslán stejnopis podepsaného prvopisu, ukládá zástupci účastníka řízení, aby vlastnoručně podepsal prvopis podání před tím, než jej zašle elektronickou poštou, a tento prvopis doručil do kanceláře Tribunálu do následujících deseti dnů. Za těchto podmínek jestliže se zpětně ukáže, že podepsaný prvopis podání, který byl fyzicky doručen do kanceláře Tribunálu ve lhůtě deseti dnů následujících po jeho zaslání elektronickou poštou, neobsahuje přinejmenším tentýž podpis, jako je podpis uvedený na dokumentu zaslaném elektronickou poštou, tato skutečnost stačí ke konstatování, že oba tyto dokumenty jsou odlišné, třebaže podpisy na dokumentech skutečně umístila tatáž osoba.

(viz body 14, 15)
Usnesení Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 23. února 2015 – Seven for all mankind v. OHIM – Seven (SEVEN FOR ALL MANKIND)

(Věc T‑505/14)

„Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství SEVEN FOR ALL MANKIND — Starší obrazová ochranná známka Společenství a starší mezinárodní obrazová ochranná známka Seven — Relativní důvod pro zamítnutí — Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Zjevně neopodstatněná žaloba“

Žaloba na neplatnost — Žalobní důvody — Žaloba proti novému rozhodnutí orgánu přijatému za účelem splnění povinnosti vyplývající ze zrušovacího rozsudku Tribunálu — Zpochybnění závěrů Tribunálu ve zrušovacím rozsudku, který nabyl právní moci — Zjevně neopodstatněný žalobní důvod (viz body 27, 28, 32)

Předmět

Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 9. dubna 2015 (věc R 1277/2013-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Seven SpA a Seven for all mankind LLC

Výrok

1) Žaloba se zamítá.
2.

Řízení o předběžných opatřeních — Odklad vykonatelnosti — Předběžná opatření — Podmínky poskytnutí — Naléhavost — Vážná a nenapravitelná újma — Důkazní břemeno — Finanční újma — Situace, která by mohla ohrozit existenci žalující společnosti nebo která nenávratně mění její postavení na trhu — Posouzení z pohledu situace skupiny, do níž podnik náleží — Povinnost poskytnout konkrétní a přesné údaje o hospodářské a finanční situaci skupiny (Články 278 SFEU a 279 SFEU; jednací řád Tribunálu, čl. 104 odst. 2) (viz body 29, 30, 32, 33)
Usnesení Tribunálu (třetího senátu) ze dne 22. července 2015 –

European Children’s Fashion Association a Instituto de Economía Pública v. Komise a EACEA

(Věc T‑724/14)

„Žaloba na neplatnost — Rozhodčí doložka — Akční program ‚Lifelong Learning (2007–2013)‘ — Projekt ‚Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector‘ — Předběžný informační dopis — Výzva k úhradě — Určení žalovaného — Částečná nepřípustnost“

Žaloba na neplatnost — Podmínky přípustnosti — Žaloba podaná proti autorovi napadeného aktu — Výjimky — Akty přijaté v rámci přenesených pravomocí delegujícího orgánu — Akty podepsané Výkonnou agenturou pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast (EACEA) — Pravomoc EACEA k přijetí uvedených aktů — Žaloba směřující proti Komisi — Nepřípustnost (Článek 263 SFEU; nařízení Rady č. 58/2003; rozhodnutí Komise 2007/114/ES) (viz body 21–29, 35, 36)

Předmět

Návrh podle článku 272 SFEU směřující k určení, že je žaloba agentury EACEA na vrácení dotací vyplacených prvnímu žalobci v rámci dohody uzavřené za účelem realizace projektu „Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector“ neopodstatněná, a podpůrně návrh na neplatnost předběžného informačního dopisu agentury EACEA ze dne 1. srpna 2014 informujícího prvního žalobce, že je povinen zaplatit částku ve výši 82378,81 eura na základě auditu uvedeného projektu, a na neplatnost výzvy k úhradě č. 3241401420 vydané agenturou EACEA dne 5. srpna 2014 týkající se uvedené částky.

Výrok

1) Žaloba se odmítá jako nepřípustná v rozsahu, v němž je namířena proti Evropské komisi.
(viz body 26 a 27)

Povinnost uvést odůvodnění je základní zásadou unijního práva. Požadavek stanovený v čl. 296 druhém pododstavci SFEU a také v čl. 25 druhém pododstavci služebního řádu má tak za cíl umožnit Soudu přezkoumat legalitu rozhodnutí nepříznivě zasahujících do právního postavení dotčených osob a poskytnout jim dostatečné informace pro účely zjištění, zda jsou tato rozhodnutí opodstatněná, nebo zda jsou stižena vadou umožňující zpochybnit jejich legalitu. Z toho plyne, že odůvodnění musí být v zásadě sděleno dotyčné osobě ve stejném okamžiku jako rozhodnutí nepříznivě zasahující do jejího právního postavení.

Pokud bylo však rozhodnutí přijato v kontextu známém dotyčné osobě, nemůže být považováno za rozhodnutí, které vůbec není odůvodněno, nýbrž musí být považováno za rozhodnutí, které je jen nedostatečně odůvodněno. Nedostatečné odůvodnění poskytnuté v rámci postupu před zahájením soudního řízení nemůže být důvodem ke zrušení přijatého rozhodnutí, jsou-li administrativou v průběhu řízení poskytnuta doplňující upřesnění.

(viz body 34 a 35)

Soudní dvůr: rozsudek ze dne 19. listopadu 1998, Parlament v. Gaspari, C‑316/97 P, Recueil, EU:C:1998:558, bod 29

Tribunál: rozsudky ze dne 12. prosince 2002, Morello v. Komise, T‑164/00, Sb. VS, EU:T:2002:312, bod 36; ze dne 3. února 2005, Heurtaux v. Komise, T‑172/03, Sb. VS, EU:T:2005:34, bod 44, a ze dne 10. října 2014, EMA v. BU, T‑444/13 P, Sb. VS, EU:T:2014:865, bod 37
V řízení o návrhu na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise v oblasti veřejných zakázek je třeba mít za to, že je dán fumus boni juris, jestliže nejistota ohledně toho, jak má být vykládáno užití tohoto výrazu a jaký to má dopad na řádnost dotčeného zadávacího řízení, přivádí soudce rozhodujícího o předběžném opatření k závěru, že zde existuje zásadní právní problém, jehož řešení není zjevné, čímž návrh prima facie nepostrádá zcela opodstatnění.

V rámci sporů v oblasti veřejných zakázek, svou povahou velmi specifických, je vhodné mít za to, že prokáže-li vyloučený uchazeč existenci zvláště závažného fumus boni juris, nelze od něj vyžadovat, aby prokázal, že by mu zamítnutí jeho návrhu na předběžná opatření mohlo způsobit nenapravitelnou újmu, neboť jinak by došlo k nepřiměřenému a neoprávněnému zásahu do práva na účinnou soudní ochranu, kterou mu zaručuje článek 47 Listiny základních práv. Takový fumus boni juris je dán tehdy, pokud vše nasvědčuje existenci dostatečně zjevné a závažné protiprávnosti, jejímž, účinkům nebo prodloužení jejích účinků musí být neprodleně zamezeno, ledaže tomu v konečném důsledku brání vážení proti sobě stojících zájmů. Za takovýchto mimořádných okolností stačí ke splnění podmínky naléhavosti pouhý důkaz o vážnosti újmy, která by vznikla, pokud by odklad vykonatelnosti napadeného rozhodnutí nebyl nařízen, s přihlédnutím k potřebě zamezit účinkům takovéto protiprávnosti.

(viz bod 61)
Rozhodnutí, které pouze potvrzuje dřívější rozhodnutí, jež se stalo konečným, není aktem napadnutelným žalobou. Za účelem vyloučení toho, aby lhůta pro podání žaloby proti potvrzenému rozhodnutí nezačala běžet znovu, musí být totiž žaloba směřující proti takovému potvrzujícímu rozhodnutí prohlášena za nepřípustnou.

Na základě skutečnosti, že žaloba proti dřívějšímu rozhodnutí byla prohlášena za opožděnou až po podání žaloby proti potvrzujícímu rozhodnutí, nelze mít za to, že dřívější rozhodnutí se k datu tohoto podání nestalo konečným. Pokud by totiž podání opožděné žaloby proti rozhodnutí mělo za následek odklad nabytí jeho právní moci, byl by cíl sledovaný judikaturou týkající se nepřípustnosti žalob podaných proti potvrzujícím aktům, a sice zabránit podávání žalob, které mají za následek obnovení uplynulých lhůt pro podání opravných prostředků, zbaven svého účinku.

(viz body 15, 33)
CS
Sbí rkasoudníchroz hodnutí
ECLI:EU:T:2015 :658 1INFORMACEONEZVEŘEJNĚNÝCHROZHODNU TÍCH
Usnesení T r ibunálu (druhého senátu) ze dne 9. září 2 0 1 5 –
Monster Energy v. OHIM (Znázornění mírového sy mbolu)
(Věc T-6 3 3 / 1 4 )
„Ochranná známka S polečenství — Lhůta pro podání žaloby — Počátek běhu — Doručení rozhodnutí 
odvolacího senátu telefaxem — Přijetí telefaxu — Opoždění — Neexistence vyšší moci nebo nahodilé 
události — Zjevná nepřípustnost“
1. Ochranná známka Společenství — Procesní ustanovení — Doručení — Vady doručování — 
Možnost Úřadu určit právní účinky řádného doručení — Formální požadavky — Neexistence 
(Nařízení Komise č. 2868 /95, čl. 1 pravidlo 68 ) (viz body 18 a ž 20)
2. Ochranná známka Společenství — Procesní ustanovení — Doručení — Doručení telefaxem — 
Výpočet lhůt — Datum přijetí (Nařízení Komise č. 2868 /95, čl. 1 pravidlo 61 o dst. 2, pravidlo 65 
odst. 1 a pravidlo 70 o dst. 2) (viz body 23, 26)
3. Řízení — Lhůty pro podání žaloby — Promlčení — Náhoda nebo vyšší mo c — Pojem složený 
z objektivních a subjektivních p rvků — Meze (Statut Soudního dvora, čl. 45 d ruhý pododstavec) 
(viz body 34, 35)
Předmět
Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu O HIM z e dne 11. prosince 2013 ( věc 
R 1285 /2013 -1) týkajícímu se přihlášky k zápisu obrazového označení znázorňujícího m írový symbol 
jako o chranné známky S polečenství
Výrok
1) Žaloba se odmítá.
2 ECLI:EU:T:2015 :658INFORMACEONEZVEŘEJNĚNÝCHROZHODNU TÍCH
2) Společnosti Monster Energy Company se ukládá n áhrada n ákladů řízení.
I když je pravda, že by bylo v rozporu s cílem žaloby na neplatnost podle článku 263 SFEU vykládat podmínky přípustnosti žaloby restriktivně tak, že by její dostupnost byla omezena na kategorie aktů uvedené v článku 288 SFEU, nic to nemění na skutečnosti, že tato pravomoc k výkladu a aplikaci ustanovení Smlouvy unijním soudem se neuplatní v případě, že je právní postavení žalobce upraveno v rámci smluvních vztahů, jejichž právní režim se řídí vnitrostátním právem určeným smluvními stranami.

Pokud by totiž unijní soud uznal svou pravomoc rozhodovat o neplatnosti aktů vydaných čistě v rámci smluvních vztahů, hrozilo by nejen to, že článek 272 SFEU, na jehož základě lze založit pravomoc unijního soudu rozhodčí doložkou, bude zbaven smyslu, ale i to, že v případech, kdy smlouva takovou doložku neobsahuje, bude jeho pravomoc rozšířena nad rámec vymezený v článku 274 SFEU, který přiznává vnitrostátním soudům obecnou pravomoc k rozhodování sporů, v nichž je stranou Unie. Z toho vyplývá, že pokud mezi žalobcem a orgánem existuje smlouva, lze se na unijní soudy obrátit s žalobou na základě článku 263 SFEU pouze v případě, že cílem napadeného aktu je vyvolat právní účinky jdoucí nad rámec smluvního vztahu mezi stranami a implikující, že orgán, který je stranou smlouvy, jednal při výkonu veřejné moci, kterou je nadán jakožto správní orgán.

Pokud se orgán, konkrétně Komise, rozhodne využít k poskytnutí finanční pomoci smluvní cesty v rámci článku 272 SFEU, musí v tomto rámci setrvat. Musí se tedy zejména vyvarovat toho, aby v rámci vztahů se smluvními partnery používal nejednoznačné formulace, které by tito partneři mohli vnímat jako jednostranný výkon rozhodovací pravomoci přesahující rámec smluvních ujednání.

(viz body 33–37)
Částečné zrušení unijního aktu je možné pouze, pokud jsou části, jejichž zrušení je požadováno, oddělitelné od zbývající části aktu. Tento požadavek oddělitelnosti není splněn, pokud by částečné zrušení aktu způsobilo změnu jeho podstaty. Otázka, zda by částečné zrušení změnilo podstatu napadeného aktu, představuje v tomto ohledu objektivní kritérium, a nikoliv subjektivní kritérium spojené s politickou vůlí orgánu, který uvedený akt přijal.

Jako nepřípustný musí být odmítnut návrh na zrušení článku 3 nařízení č. 1238/2013, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá uložené prozatímní clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky. Zrušení tohoto článku, který od antidumpingového cla osvobozuje dovoz dotčeného výrobku čínských vyvážejících výrobců, kteří přijali cenové závazky, by totiž vedl ke změně účinků nařízení č. 1238/2013, neboť uvedený dovoz by již nebyl v určitém ročním objemu osvobozen od antidumpingového cla uloženého podle jeho čl. 1 odst. 2. Pokud by bylo návrhu na zrušení napadeného ustanovení vyhověno, z přezkumu významu uvedeného ustanovení vyplývá, že by byl změněn duch a samotná podstata nařízení č. 1238/2013.

V tomto ohledu článek 3 nařízení č. 1238/2013 za podmínek, které stanoví, osvobozuje v určitém množstevním objemu jmenovitě uvedené hospodářské subjekty od antidumpingového cla. Tím, že by zrušilo použitelné osvobození od cla v tomto množstevním objemu, mohlo by mít zrušení tohoto článku za následek přiznání širšího významu antidumpingového cla, než jaké vyplývá z použití nařízení č. 1238/2013 v podobě, v jaké bylo přijato Radou, neboť v takovém případě by se uvedené clo týkalo všech dovozů dotčeného výrobku z Číny, zatímco při použití celého uvedeného nařízení se toto clo týká toliko dovozu čínských vývozců, kteří nepřijali závazek odsouhlasený Komisí. Takový výsledek by představoval změnu podstaty aktu, jehož součástí je ustanovení, jehož zrušení je navrhováno.

Kromě toho otázka, zda lze všechny články nařízení č. 1238/2013 použít bez článku 3, nemá vliv na posouzení významu změny uvedeného nařízení v případě zrušení tohoto ustanovení, posouzení, jež je třeba učinit jako test k určení, zda je měněna podstata právního aktu obsahujícího ustanovení, jejichž zrušení je navrhováno. Tak je tomu i v případě, že by články nařízení č. 1238/2013 nebyly nejednoznačné, což by činilo jejich výklad založený na bodech odůvodnění nepotřebným, že nic v uvedeném nařízení nepodmiňuje uložení antidumpingového cla článkem 3 a že závazek nebyl podmínkou přijetí nařízení č. 1238/2013.

(viz body 54, 55, 60, 61)
4)

Evropská komise, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. a China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products ponesou vlastní náklady řízení.
Usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 8. prosince 2015 – Itálie v. Komise

(Věc T‑673/14)

„Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Doprava — Založení společnosti Airport Handling SpA — Rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU — Akt, který nelze napadnout žalobou — Opatření podpory zcela provedena v době podání žaloby — Nepřípustnost“

1. Žaloba na neplatnost — Akty napadnutelné žalobou — Akty mající právní účinky — Pojem — Podmínky (Článek 263 SFEU) (viz bod 18)

2. Žaloba na neplatnost — Akty napadnutelné žalobou — Pojem — Akty s právně závaznými účinky — Přípravné akty — Vyloučení (Článek 263 SFEU) (viz body 19, 44)

3. Soudní řízení — Přípustnost žalob — Posouzení s ohledem na stav v okamžiku podání žaloby (viz bod 21)

4. Žaloba na neplatnost — Akty napadnutelné žalobou — Akty s právně závaznými účinky — Rozhodnutí Komise zahájit formální vyšetřovací řízení týkající se prováděného státního opatření kvalifikovaného předběžně jako nová podpora — Zahrnutí (Článek 107 odst. 1 SFEU, čl. 108 odst. 3 SFEU a článek 263 SFEU) (viz body 22-28, 43)

5. Žaloba na neplatnost — Akty napadnutelné žalobou — Akty s právně závaznými účinky — Rozhodnutí Komise zahájit formální vyšetřovací řízení týkající se státního opatření, které již není prováděno — Vyloučení (Článek 107 odst. 1 SFEU, čl. 108 odst. 2 a 3 SFEU a článek 263 SFEU; nařízení Rady č. 659/1999, čl. 11 odst. 2 a čl. 14 odst. 1) (viz body 29-34, 46)

Předmět

Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2014) 4537 final ze dne 9. července 2014 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU týkajícího se založení společnosti Airport Handling [Státní podpora SA.21420 (2014/C) (ex 2014/NN) (ex 2013/PN)].

Výrok

1) Žaloba se odmítá jako nepřípustná.