ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32

V každém případě je třeba mít za to, že zamítnutí žádosti o podporu stanovenou v čl. 78 odst. 3 nařízení č. 555/2008 jako významný právní důsledek zabránění kontroly na místě pěstitelem nebo jeho zástupcem, představuje samo o sobě účinný a dostatečný prostředek k dosažení cíle stanoveného v článku 76 tohoto nařízení, a to zajistit odpovídající ochranu finančních zájmů Unie (obdobně viz rozsudek ze dne 16. června 2011, Omejc, C‑536/09, EU:C:2011:398, body 26 a 27). Za účelem uskutečnění tohoto cíle tedy předběžné obecné povolení ve prospěch kontrolních pracovníků ke vstupu na místa kontroly není nezbytné.
20

Pokud jde o paralelní dovoz vysokozdvižných vozíků označených ochrannými známkami Mitsubishi do EHP, předkládající soud měl za to, že tento dovoz porušuje právo z ochranných známek a vyhověl návrhům Mitsubishi a MCFE. Co se týče dovozu a uvádění na trh v EHP od 20. listopadu 2009 vysokozdvižných vozíků Mitsubishi pocházejících ze zemí, které nejsou členy EHP, z nichž byla odstraněna označení totožná s ochrannými známkami Mitsubishi a na něž byla umístěna nová označení, tento soud uvedl, že Soudní dvůr se ještě nevyslovil k otázce, zda takové jednání, jako je to, kterého se dopustily Duma a GSI, je užíváním, které může zakázat majitel ochranné známky, přičemž uvedl, že judikatury Soudního dvora naznačuje, že na tuto otázku má být odpovězeno kladně.
6

Body 55 až 57 odůvodnění nařízení č. 796/2004 znějí: „(55) V zájmu účinné ochrany finančních zájmů Společenství by se měla přijmout vhodná opatření k zamezení nesrovnalostem a podvodům. Měla by se přijmout samostatná ustanovení o nesrovnalostech týkajících se kritérií způsobilosti pro podporu pro jednotlivé dotyčné režimy podpor. (56) Systém snížení a vyloučení upravený v nařízení [č. 1782/2003], pokud jde o povinnosti spojené s podmíněností, však sleduje jiný cíl, a to motivovat zemědělce k dodržování již existujících právních předpisů v různých oblastech podmíněnosti. (57) Snížení a vyloučení by se měla stanovit s ohledem na zásadu proporcionality a v případě kritérií způsobilosti pro podporu s ohledem na zvláštní problémy spojené s případy vyšší moci a s mimořádnými a přírodními okolnostmi. V případě povinností spojených s podmíněností se mohou snížení a vyloučení uplatnit jedině tehdy, pokud zemědělec jednal z nedbalosti nebo úmyslně. Snížení a vyloučení by se měla odstupňovat podle závažnosti zjištěné nesrovnalosti a měla by zahrnovat i úplné vyloučení z jednoho nebo několika režimů podpory na stanovenou dobu. Pokud jde o kritéria způsobilosti pro podporu, měla by snížení a vyloučení zohledňovat zvláštnosti jednotlivých režimů podpory.“
28

Výklad čl. 4 odst. 5 uvedené směrnice, podle něhož se finanční zajištění s poskytnutím jistoty stává po zahájení úpadkového řízení vůči jejímu příjemci nepoužitelným, jelikož posledně uvedenému brání uspokojit svou pohledávku z uvedeného zajištění a nutí v praxi poskytovatele zaplatit mu částku představující toto zajištění podruhé, by byl v rozporu se zněním uvedeného článku i s cíli směrnice 2002/47. Takový výklad by totiž vedl k tomu, že by uvedená dohoda byla z velké části zbavena svého účinku a mohla by případně poskytovateli zajištění způsobit finanční problémy, což by bylo v rozporu s cílem spočívajícím v omezení dominového efektu v případě neplnění některé ze stran.
10

Vysvětlivky ke KN (Úř. věst. 2011, C 137, s. 1) se vztahují ke KN ve znění plynoucím z nařízení Komise (EU) č. 861/2010 ze dne 5. října 2010 (Úř. věst. 2010, L 284, s. 1). Číslo 8525 a podpoložky 85258019, 85258030, 85258091 a 85258099 KN jsou ve znění vyplývajícím z nařízení č. 861/2010 a ve znění vyplývajícím z prováděcího nařízení č. 1001/2013 formulovány totožně. Vysvětlivky ke KN k tomuto číslu a k těmto podpoložkám znějí následovně: „8525 Vysílací přístroje pro rozhlasové nebo televizní vysílání, též obsahující přijímací zařízení nebo zařízení pro záznam nebo reprodukci zvuku; televizní kamery, digitální fotoaparáty a videokamery se záznamem obrazu i zvuku (kamkordéry) […] 8525 80 11 až 8525 80 99 Televizní kamery, digitální fotoaparáty a videokamery se záznamem obrazu i zvuku (kamkordéry) Viz vysvětlivky k HS k číslu 8525, část B). Do těchto podpoložek nepatří elektronická čtecí zařízení pro osoby s postižením zraku (viz vysvětlivky k podpoložce 8543 70 90). 8525 80 30 Digitální fotoaparáty Digitální fotoaparáty patřící do této podpoložky jsou vždy schopny zaznamenávat statické snímky; snímky se ukládají do vnitřní paměti či na vyměnitelná média. Většina fotoaparátů této podpoložky má konstrukci tradičního fotoaparátu a nemá sklopný hledáček. Tyto fotoaparáty mohou být rovněž schopny zaznamenávat videosekvence. Fotoaparáty zůstávají zařazeny v této podpoložce, nejsou-li schopny, při využití nejvyšší kapacity paměti, záznamu alespoň 30 minut souvislé videosekvence v rozlišení 800 × 600 pixelů (nebo vyšším) při rychlosti 23 snímků za sekundu (nebo vyšší). Ve srovnání s videokamerami se záznamem obrazu i zvuku (kamkordéry) podpoložek 8525 80 91 a 8525 80 99 nabízí mnoho digitálních fotoaparátů (při použití ve funkci videokamery) funkci optického transfokátoru během videozáznamu. Některé fotoaparáty po určité době, bez ohledu na kapacitu paměti, videozáznam automaticky ukončí. 8525 80 91 a 8525 80 99 Videokamery se záznamem obrazu i zvuku (kamkordéry) Videokamery se záznamem obrazu i zvuku zařazené do těchto podpoložek mohou vždy zaznamenávat videosekvence; videosekvence se ukládají do vnitřní paměti či na vyměnitelná média. […] Tyto videokamery se záznamem obrazu i zvuku mohou rovněž disponovat funkcí záznamu statických snímků. [Digitální] [f]otoaparáty do této podpoložky nepatří, nejsou-li schopny, při využití nejvyšší kapacity paměti, záznamu alespoň 30 minut souvislé videosekvence v rozlišení 800 x 600 pixelů (nebo vyšším) při rychlosti 23 snímků za sekundu (nebo vyšší).“
3

Body 12, 19 a 20 odůvodnění směrnice 2011/7 uvádějí: „(12) Opožděná platba představuje porušení smlouvy, které je v mnoha členských státech pro dlužníky finančně přitažlivé vzhledem k nízkým nebo žádným úrokům z prodlení nebo pomalému řízení k dosažení nápravy. Je nezbytné změnit tento trend a od opožděných plateb odrazovat, a proto je nezbytná rozhodná změna ve prospěch kultury včasné platby včetně ustanovení, že vyloučení nároku na účtování úroků by mělo být vždy považováno za hrubě nespravedlivou smluvní podmínku nebo praxi. Součástí této změny by mělo být rovněž zavedení konkrétních ustanovení o lhůtách splatnosti a o náhradách věřitelům za vzniklé náklady a mimo jiné ustanovení o tom, že vyloučení nároku na náhradu nákladů spojených s vymáháním by mělo být považováno za hrubě nespravedlivé, neprokáže-li se něco jiného. [...] (19) K odrazení od opožděných plateb je nezbytné, aby věřitelé získali spravedlivou náhradu nákladů spojených s vymáháním, které jim vznikly v důsledku opožděné platby. Náklady spojené s vymáháním by měly zahrnovat rovněž náklady spojené s vymáháním administrativních nákladů a náhradu za interní náklady vzniklé v důsledku opožděné platby, pro něž by v této směrnici měla být stanovena pevná minimální částka, kterou lze kumulovat s úrokem z prodlení. Náhrada ve formě pevné částky by měla omezit administrativní a interní náklady spojené s vymáháním. O náhradě nákladů spojených s vymáháním by se mělo rozhodovat, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy, podle nichž může soud věřiteli přiznat jakoukoli další náhradu škody, která souvisí s opožděnou platbou dlužníka. (20) Kromě nároku na zaplacení pevné částky pokrývající interní náklady spojené s vymáháním by měl mít věřitel rovněž nárok na náhradu zbývajících nákladů spojených s vymáháním, které mu vznikly v souvislosti s opožděnou platbou dlužníka. K těmto nákladům patří zejména náklady, které věřiteli vzniknou pověřením advokáta nebo využitím služeb společnosti vymáhající pohledávky.“
f)

‚osobou, která má nárok na doplňkovou ochranu‘ státní příslušník třetí země nebo osoba bez státní příslušnosti, která nesplňuje podmínky pro uznání za uprchlíka, ale u které existují závažné důvody se domnívat, že pokud by se vrátila do země svého původu, nebo v případě osoby bez státní příslušnosti do země svého dosavadního pobytu, byla by vystavena reálné hrozbě, že utrpí vážnou újmu uvedenou v článku 15, a na kterou se nevztahuje čl. 17 odst. 1 a 2, přičemž tato osoba nemůže nebo vzhledem ke shora uvedené hrozbě nechce přijmout ochranu dotyčné země;
(7)

Úplnou harmonizací některých klíčových regulačních aspektů by se významným způsobem měla zvýšit právní jistota jak pro spotřebitele, tak pro obchodníky. Spotřebitelé i obchodníci by měli mít možnost spolehnout se na jednotný regulační rámec vycházející z jasně vymezených právních pojmů, které upravují určitá hlediska smluv uzavíraných mezi podniky a spotřebiteli v celé Unii. Výsledkem takové harmonizace by mělo být odstranění překážek vzniklých v důsledku roztříštěnosti pravidel a dotvoření vnitřního trhu v této oblasti. Tyto překážky lze odstranit pouze tím, že budou stanovena jednotná pravidla na úrovni Unie. Kromě toho by spotřebitelé měli požívat společné vysoké úrovně ochrany v celé Unii.“
39

V tomto ohledu Tribunál v bodech 36 a 37 napadeného rozsudku shledal, že sporné označení je obrazové označení skládající se ze série prvků, které se pravidelně opakují, jež se může donekonečna rozšiřovat do čtyř směrů, a lze jej tedy použít zejména jako povrchový vzor. V bodě 48 napadeného rozsudku měl Tribunál za to, že výrobky, na které se vztahuje toto označení, jsou zčásti výrobky, které zjevně často mívají povrchové vzory, jako módní zboží v širším slova smyslu, a zčásti výrobky, u nichž je méně zjevné, že často mívají povrchové vzory. V bodech 54 a 55 uvedeného rozsudku rozhodl, že tedy existuje v zásadě pravděpodobnost, jež je tomuto označení inherentní, že toto bude používáno jako povrchový vzor, že za těchto okolností pouze tehdy, je-li použití povrchového vzoru málo pravděpodobné s přihlédnutím k povaze dotčených výrobků, nelze takové označení ve vztahu k dotčeným výrobkům považovat za povrchový vzor, a že v jiných případech lze mít za to, že dotčené označení skutečně představuje povrchový vzor.
11

Článek 250 odst. 1 směrnice 2006/112 stanoví: „Každá osoba povinná k dani podá přiznání k dani z přidané hodnoty, které obsahuje všechny údaje potřebné k výpočtu splatné daně a k provedení odpočtu daně, včetně celkové hodnoty plnění vztahujících se k této dani a odpočtu a celkové hodnoty plnění osvobozených od daně, do té míry, do jaké je to nezbytné ke stanovení základu daně.“
6

Článek 10 téhož nařízení, nadepsaný „Změna třídy na vyšší nebo nižší“, v odstavci 2 stanoví: „Jestliže provozující dopravce umístí cestující do třídy nižší, než pro kterou byla zakoupena letenka, musí do sedmi dnů pomocí prostředků uvedených v čl. 7 odst. 3 nahradit: a) 30 % ceny letenky u všech letů o délce nejvýše 1500 kilometrů, nebo b) 50 % ceny letenky u všech letů ve Společenství delších 1500 kilometrů, […], a u všech ostatních letů o délce od 1500 kilometrů do 3500 kilometrů, nebo c) 75 % ceny letenky u všech letů nespadajících pod písmeno a) nebo b) […]“
53

Konečně výraz „odůvodněný“ znamená nejen to, že přezkum dodržování kritérií uvedených v čl. 4 odst. 2 směrnice 2000/78 může provést vnitrostátní soud, ale také, že církev nebo organizace, která stanovila profesní požadavek, musí ve světle skutkových okolností dané věci prokázat, že údajné riziko zásahu do její etiky nebo práva na autonomii je pravděpodobné a vážné, takže zavedení takového požadavku se jeví nezbytným (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 17. dubna 2018, Egenberger, C‑414/16, EU:C:2018:257, bod 67).
106

Navrhovatel poukazuje na to, že po zamítnutí jeho druhého bodu návrhových žádání týkajícího se prostředku effecto Tribunál dále tento prostředek vůbec nebral v potaz, což představuje nesprávné právní posouzení skutkového stavu. Pokud by Komise po zahájení postupu podle ochranné doložky z roku 1998 přijala rozhodnutí, společnost Broncho-Air Medizintechnik by mohla po jeho přijetí uvádět na trh a prodávat prostředek Inhaler až do současnosti. V každém případě jsou podle navrhovatele důsledky nepřijetí rozhodnutí Komise dostatečně přímé, neboť jeho nepřijetí bylo hlavní, určující a objektivně předvídatelnou příčinou výdajů na založení a následné zrušení společnosti atmed.
12

Článek 8 tohoto nařízení, nadepsaný „Odmítnutí přijmout písemnost“, stanoví: „1. Přijímající subjekt vyrozumí adresáta pomocí jednotného formuláře uvedeného v příloze II o tom, že může odmítnout přijetí doručované písemnosti v okamžiku jejího doručení nebo že může vrátit písemnost přijímajícímu subjektu do jednoho týdne od doručení, pokud není vyhotovena v jednom z následujících jazyků nebo k ní není připojen překlad do některého z těchto jazyků: a) jazyk, kterému adresát rozumí, nebo b) úřední jazyk přijímajícího členského státu nebo v případě, že v daném členském státě je několik úředních jazyků, úřední jazyk nebo jeden z úředních jazyků místa doručení. 2. Pokud je přijímající subjekt uvědomen o tom, že adresát odmítá písemnost přijmout podle odstavce 1, neprodleně o tom uvědomí odesílající subjekt prostřednictvím potvrzení uvedeného v článku 10 a vrátí žádost a písemnosti, jejichž překlad se vyžaduje. 3. Pokud adresát odmítne přijmout písemnost podle odstavce 1, lze provést opravné doručení písemnosti tak, že se adresátovi v souladu s ustanoveními tohoto nařízení doručí dotyčná písemnost spolu s překladem do jednoho z jazyků stanovených v odstavci 1. V takovém případě je datem doručení písemnosti datum, kdy je v souladu s právními předpisy přijímajícího členského státu doručena písemnost spolu s překladem. Má-li však být podle právních předpisů členského státu písemnost doručena v určité lhůtě, je datem, které je třeba vzít ve vztahu k žadateli v úvahu, datum doručení původní písemnosti určené podle čl. 9 odst. 2. 4. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí též na způsoby zasílání a doručování soudních písemností uvedených v oddíle 2. 5. Pro účely odstavce 1 uvědomí diplomatičtí nebo konzulární zástupci, je-li doručování prováděno v souladu s článkem 13, nebo orgány či osoby, je-li doručování prováděno v souladu s článkem 14, adresáta o tom, že může odmítnout přijetí písemnosti a že jakákoliv odmítnutá písemnost musí být zaslána uvedeným zástupcům, orgánům nebo osobám.“
21

Když byl v roce 1998 v důsledku převzetí společnosti T&N ze strany Federal-Mogul Corporation of America propuštěn ze zaměstnání, odešel ve věku 51 let do předčasného důchodu, avšak obvyklý věk odchodu do důchodu u zaměstnanců účastnících se systému T&N činil 62 let. Správci systému T&N jej informovali, že jeho důchod bude činit 48781,80 GBP ročně před zdaněním a s meziročním růstem nejméně o 3 %.
40

Výraz „sušené“, jak je použit v podpoložce 19023010 KN, je odvozen od slovesa „sušit“, které znamená zejména „učinit suchým“ nebo „stát se suchým“. Podle obvyklého významu v běžném jazyce přídavné jméno „suché“ označuje to, „co není nasáklé tekutinou“, ale rovněž to, co je „dehydrované“.
27

Tato povinnost totiž vzniká pouze tehdy, pokud vlastník dotyčného vozidla jednak uvede toto vozidlo do provozu nebo do stavu spojeného s rizikem vyplývajícím z automobilového provozu a jednak může být občanskoprávně odpovědný vůči třetím stranám za škody způsobené provozem tohoto vozidla. Bylo by nepřiměřené se domnívat, že se tatáž povinnost vztahuje na vlastníka i v případě, kdy se rozhodl stáhnout své vozidlo z provozu a k nehodě došlo v důsledku toho, že si někdo protiprávně toto vozidlo přivlastnil a řídil ho bez vlastníkova souhlasu.
33

Tento případ je však výjimečný tím, že se vztahuje na tuto konkrétní kategorii mezinárodních dohod. Rozhodnutí o provádění dohody o přidružení přitom nemůže být obecně považováno za podobné dohodě samotné, a tedy spadající do uvedené kategorie. Pouze v případě, že cílem rozhodnutí o provádění dohody o přidružení je doplnit nebo pozměnit institucionální rámec dohody, má totiž uvedené rozhodnutí takovou působnost, že musí být postaveno na roveň rozhodnutí o uzavření dohody, kterou se mění dohoda o přidružení. Tato skutečnost odůvodňuje to, že takové rozhodnutí podléhá na základě výjimky stanovené v čl. 218 odst. 9 in fine SFEU stejnému postupu, jaký je stanoven pro uzavření dohody o přidružení, přičemž Rada v takovém případě rozhoduje jednomyslně a v souladu s čl. 218 odst. 6 druhým podstavcem písm. a) bodu i) SFEU se vyžaduje schválení Parlamentu.
6

Komisi dne 22. dubna 2008 informovala o existenci kartelové dohody v odvětví čipů pro inteligentní karty společnost Renesas Technology Corp. a její dceřiné společnosti (dále jen „Renesas“), které požádaly o ochranu před pokutami na základě oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2006, C 298, s. 17, dále jen „oznámení o spolupráci“). Poté, co Komise provedla neohlášené kontroly v prostorách několika společností tohoto odvětví, a poté, co jim zaslala žádosti o informace, zahájila dne 28. března 2011 řízení v souladu s čl. 11 odst. 6 nařízení č. 1/2003 zaprvé proti společnostem Koninklijke Philips NV a Philips France SAS (dále společně jen „Philips“), zadruhé proti společnosti Renesas a zatřetí proti společnosti Samsung Electronics CO. Ltd a společnosti Samsung Semiconductor Europe GmbH (dále společně jen „Samsung“).
16

Za těchto podmínek se Raad van State (Státní rada) rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Musí být ustanovení článku 13 směrnice 2008/115, ve spojení s články 4, 18, čl. 19 odst. 2 a článkem 47 Listiny, vykládána v tom smyslu, že podle unijního práva se vyžaduje, aby odvolání, pokud je vnitrostátním právem stanoveno v řízeních, v nichž je napadeno opatření, jehož součástí je rozhodnutí o navrácení ve smyslu čl. 3 odst. 4 směrnice 2018/115, mělo automatický odkladný účinek, tvrdí-li státní příslušník třetího státu, že v důsledku výkonu rozhodnutí o navrácení by hrozilo vážné porušení zásady nenavracení? Jinak řečeno, měl by být v takovém případě přerušen výkon vyhoštění dotčeného státního příslušníka třetího státu po dobu běhu lhůty pro podání odvolání, nebo, bylo-li takové odvolání podáno, do okamžiku, než bude o takovém odvolání rozhodnuto, aniž by o to musel dotčený státní příslušník třetího státu zvlášť požádat? 2) Musí být ustanovení článku 46 směrnice 2013/32, ve spojení s články 4, 18, čl. 19 odst. 2 a článkem 47 Listiny, vykládána v tom smyslu, že podle unijního práva se vyžaduje, aby odvolací řízení, pokud je podle vnitrostátního práva v řízeních týkajících se zamítnutí žádosti o mezinárodní ochranu stanoveno, mělo automatický odkladný účinek? Jinak řečeno, měl by být v takovém případě přerušen výkon vyhoštění žadatele po dobu lhůty pro podání odvolání, nebo, bylo-li takové odvolání podáno, do okamžiku, než bude o takovém odvolání rozhodnuto, aniž by o to musel tento žadatel zvlášť požádat? 3) Je pro existenci výše uvedeného automatického odkladného účinku relevantní, zda žádost o přiznání mezinárodní ochrany, v souvislosti s níž bylo zahájeno v důsledku uplatnění prostředku právní nápravy soudní řízení a následně odvolací soudní řízení, byla zamítnuta z důvodů uvedených v čl. 46 odst. 6 směrnice 2013/32? Nebo se tento požadavek vztahuje na všechny kategorie rozhodnutí ve věci azylu, které jsou stanoveny v této směrnici?“
10

Body 2, 4, 10, 11, 13, 16 a 22 odůvodnění směrnice 2007/23 uvádějí: „(2) Tyto právní a správní předpisy, které mohou představovat překážky obchodu v rámci Společenství, by měly být harmonizovány, aby se zaručil volný pohyb pyrotechnických výrobků na vnitřním trhu a zároveň aby byla zajištěna vysoká úroveň ochrany lidského zdraví a bezpečnosti a ochrana spotřebitelů a profesionálních koncových uživatelů. […] (4) Směrnice Rady 96/82/ES ze dne 9. prosince 1996 o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek [(Úř. věst. 1997, L 10, s. 13; Zvl. vyd. 05/02, s. 410)] stanoví bezpečnostní požadavky na zařízení, ve kterých se nacházejí výbušné látky včetně pyrotechnických látek. […] (10) Používání pyrotechnických výrobků, a zejména zábavní pyrotechniky, podléhá v jednotlivých členských státech značně rozdílným kulturním zvykům a tradicím. Proto je nezbytné, aby členské státy měly možnost přijmout vnitrostátní opatření k omezení používání nebo prodeje některých kategorií zábavní pyrotechniky široké veřejnosti z důvodu ochrany veřejného pořádku nebo bezpečnosti. (11) U pyrotechnických výrobků je vhodné za účelem ochrany spotřebitelů a předcházení nehodám stanovit základní požadavky na bezpečnost. […] (13) Jsou-li splněny základní požadavky na bezpečnost, neměly by mít členské státy možnost zakazovat, omezovat nebo bránit volnému pohybu pyrotechnických výrobků. Tato směrnice by se měla použít, aniž by byly dotčeny vnitrostátní právní předpisy o udělování licencí výrobcům, distributorům a dovozcům členskými státy. […] (16) V souladu s ‚Novým přístupem k technické harmonizaci a normalizaci‘ by se u pyrotechnických výrobků vyrobených v souladu s harmonizovanými normami mělo využívat toho, že se u nich předpokládá shoda se základními požadavky na bezpečnost uvedenými v této směrnici. […] (22) Členské státy by měly stanovit pravidla pro sankce ukládané v případě porušení ustanovení vnitrostátního práva přijatých na základě této směrnice a zajistit jejich provádění. Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.“
18

Za těchto podmínek se Raad van State (Státní rada) rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Musí být ustanovení článku 13 směrnice 2008/115, ve spojení s články 4, 18, čl. 19 odst. 2 a článkem 47 Listiny, vykládána v tom smyslu, že podle unijního práva se vyžaduje, aby odvolání, pokud je vnitrostátním právem stanoveno v řízeních, v nichž je napadeno rozhodnutí, jehož součástí je rozhodnutí o navrácení ve smyslu čl. 3 odst. 4 této směrnice, mělo automatický odkladný účinek, tvrdí-li státní příslušník třetího státu, že v důsledku výkonu rozhodnutí o navrácení by hrozilo vážné porušení zásady nenavracení? Jinak řečeno, měl by být v takovém případě přerušen výkon vyhoštění dotčeného státního příslušníka třetího státu po dobu běhu lhůty pro podání odvolání, nebo, bylo-li takové odvolání podáno, do okamžiku, než bude o takovém odvolání rozhodnuto, aniž by o to musel dotčený státní příslušník třetího státu zvlášť požádat? 2) Musí být ustanovení článku 39 směrnice 2005/85, ve spojení s články 4, 18, čl. 19 odst. 2 a článkem 47 Listiny, vykládána v tom smyslu, že podle unijního práva se vyžaduje, aby odvolací řízení, pokud je podle vnitrostátního práva v řízeních týkajících se zamítnutí žádosti o azyl ve smyslu článku 2 [této směrnice] stanoveno, mělo automatický odkladný účinek? Jinak řečeno, měl by být v takovém případě přerušen výkon vyhoštění žadatele o azyl po dobu běhu lhůty pro podání odvolání, nebo, bylo-li takové odvolání podáno, do okamžiku, než bude o takovém odvolání rozhodnuto, aniž by o to musel dotčený státní příslušník třetího státu zvlášť požádat?“
(26)

Členské státy by měly stanovit pravidla pro sankce za porušování tohoto nařízení a zajistit jejich uplatňování. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené, odrazující a nediskriminační. Ve společné škále opatření, která mají členské státy k dispozici, by měla být zahrnuta i možnost vozidlo odstavit, byla-li zjištěna závažná porušení. Ustanoveními tohoto nařízení o sankcích nebo řízení by neměly být dotčeny vnitrostátní předpisy o důkazním břemenu.“
37

Pokud jde zaprvé o zásadu rovnocennosti, předkládající soud uvádí, že podmínky, které vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení stanoví pro možnost, aby bylo sdružení na ochranu spotřebitelů připuštěno do řízení jako vedlejší účastník, jsou příznivější, pokud je žaloba podána výlučně na základě vnitrostátního práva, než pokud je podána na základě unijního práva. I když totiž ve věci, která neobsahuje prvky spadající do unijního práva, spor vzniká podle vnitrostátního práva dnem podání návrhu na zahájení řízení k soudu, takže vedlejší účastník je oprávněn vstoupit do řízení od jeho počátku, zdá se naopak, že ve věci v původním řízení, která spadá do unijního práva, spor vzniká až v okamžiku, kdy spotřebitel podá odpor proti platebnímu rozkazu, takže sdružení na ochranu spotřebitelů může vstoupit jako vedlejší účastník do řízení až po podání odporu.