STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

NILSE WAHLA

přednesené dne 4. května 2017 ( 1 )

Věc C‑183/16 P

Tilly-Sabco

proti

Evropské komisi

„Kasační opravný prostředek – Zemědělství – Vývozní náhrady – Nařízení (ES) č. 1234/2007 – Články 162 a 164 – Postup projednávání ve výborech – Nařízení (EU) č. 182/2011 – Článek 3 – Drůbeží maso – Zmrazená kuřata – Nařízení (EU) č. 689/2013 – Praxe Komise při stanovení náhrad – Náhrada stanovená v nulové výši – Použitelné lhůty – Povinnost uvést odůvodnění“

1. Společnost Tilly-Sabco se kasačním opravným prostředkem v tomto řízení domáhá toho, aby Soudní dvůr zrušil rozsudek Tribunálu T‑397/13 ( 2 ). Tribunál uvedeným rozsudkem zamítl žalobu, jíž se uvedená společnost domáhala zrušení nařízení (EU) č. 689/2013 ( 3 ), kterým byly pro některé země stanoveny vývozní náhrady pro zmrazené drůbeží maso v nulové výši. Z kasačního opravného prostředku v projednávané věci vyvstává několik právních otázek.

2. Tribunál napadeným rozsudkem rozhodl mimo jiné, že stávající praxe Komise při stanovení vývozních náhrad odpovídá pravidlům projednávání ve výborech, zejména článku 3 nařízení (EU) č. 182/2011 ( 4 ). Zmíněná praxe spočívá v podstatě v tom, že návrhy prováděcích aktů jsou předkládány a přijímány během velmi krátké doby, a to s cílem minimalizovat riziko úniků a, jak tvrdí Komise, také spekulací. Tribunál dále rozhodl, že Komise neporušila povinnost uvést odůvodnění podle článku 296 SFEU, když v rámci procesu přijímání sporného nařízení jednoduše nahradila předchozí výši náhrady nulou, avšak zároveň nezměnila odůvodnění uvedené v nařízení, jež předcházelo spornému nařízení. Tribunál zamítl také další důvody pro zrušení sporného nařízení přednesené navrhovatelkou.

3. Z níže uvedených důvodů mám za to, že žádný z důvodů kasačního opravného prostředku předložených společností Tilly-Sabco není opodstatněný. Navrhuji proto, aby Soudní dvůr kasační opravný prostředek zamítl.

I. Právní rámec

A. Nařízení (ES) č. 1234/2007 ( 5 )

4. Článek 162 nařízení č. 1234/2007 („Oblast působnosti vývozních náhrad“) stanoví: „1. V míře nezbytné pro umožnění vývozu na základě kurzů nebo cen na světovém trhu a v mezích vyplývajících z dohod uzavřených podle [článku 218 SFEU] může být rozdíl mezi těmito kurzy nebo cenami a cenami [v Unii] pokryt vývozní náhradou pro: a) produkty vyvážené bez dalšího zpracování v těchto odvětvích: […] viii) drůbežího masa.“

5. Podle článku 164 nařízení č. 1234/2007 („Stanovení vývozní náhrady“): „1. Vývozní náhrady jsou stejné pro [celou Unii]. Mohou se lišit podle místa určení, zejména pokud je to nezbytné vzhledem k situaci na světovém trhu, konkrétním požadavkům některých trhů nebo závazkům vyplývajícím z dohod uzavřených podle [článku 218 SFEU]. 2. Náhrady stanoví Komise. Náhrady mohou být stanoveny: a) v pravidelných odstupech; b) prostřednictvím nabídkového řízení pro produkty, pro něž byl tento postup stanoven přede dnem použitelnosti tohoto nařízení podle čl. 204 odst. 2. S výjimkou případů, kdy se stanovení provádí nabídkovým řízením, se seznam produktů, pro něž se poskytuje vývozní náhrada, a výše vývozní náhrady stanoví alespoň jednou za tři měsíce. Náhrady však mohou zůstat na stejné úrovni po dobu delší než tři měsíce a v případě nutnosti je může Komise, bez zapojení výboru podle čl. 195 odst. 1, na žádost některého členského státu nebo z vlastního podnětu v mezidobí upravovat. 3. Při stanovení náhrad pro některé produkty se zohlední jeden nebo více z těchto aspektů: a) stávající situace a předpokládaný vývoj: — cen a množství daného produktu, která jsou k dispozici, na trhu [Evropské unie], — cen daného produktu na světovém trhu; b) cíle společné organizace trhu, které spočívají v zajištění rovnováhy a přirozeného vývoje cen a obchodu na tomto trhu; c) nutnost zabránit narušením, která by mohla způsobit přetrvávající nerovnováhu mezi nabídkou a poptávkou na trhu [Evropské unie]; d) hospodářské aspekty zamýšleného vývozu; e) omezení vyplývající z dohod uzavřených podle [článku 218 SFEU]; f) potřeba zajistit rovnováhu mezi použitím základních produktů [Evropské unie] pro vývoz zpracovaného zboží do třetích zemí a použitím produktů z těchto zemí dovezených v rámci režimu zušlechťovacího styku; g) nejpříznivější náklady na uvedení produktů na trh a na jejich přepravu z trhů [Evropské unie] do přístavů nebo jiných míst vývozu [v Evropské unii], jakož i náklady na dopravu do země určení; h) poptávka na trhu [Evropské unie]; i) pokud jde o odvětví vepřového masa, vajec a drůbežího masa, rozdíl mezi cenami v rámci [Evropské unie] a cenami na světovém trhu za dodávané množství krmných obilovin nezbytné pro produkci v těchto odvětvích [v Evropské unii]. […]“

6. Článek 195 odst. 1 a 2 nařízení č. 1234/2007 („Výbor“) stanoví: „1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro společnou organizaci zemědělských trhů (dále jen „výbor“). 2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES[ ( 6 )]. Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.“

B. Nařízení (EU) č. 182/2011

7. Nařízením č. 182/2011 bylo zrušeno a nahrazeno rozhodnutí 1999/468. Článek 3 uvedeného nařízení („Společná ustanovení“) stanoví: „1. Společná ustanovení tohoto článku se použijí na všechny postupy uvedené v článcích 4 až 8. 2. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států. Výboru předsedá zástupce Komise. Předseda se neúčastní hlasování výboru. 3. Předseda předloží výboru návrh prováděcího aktu, který má Komise přijmout. S výjimkou řádně odůvodněných případů svolá předseda zasedání nejdříve 14 dnů poté, co byl výboru předložen návrh prováděcího aktu a návrh pořadu jednání. Výbor vydá stanovisko k návrhu prováděcího aktu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti dané věci. Lhůty musejí být přiměřené a musejí členům výboru umožnit včas a účinně přezkoumat navrhovaný prováděcí akt a vyjádřit svůj názor. […]“

8. Článek 5 nařízení č. 182/2011 („Přezkumný postup“) stanoví: „[…] 2. Pokud výbor vydá kladné stanovisko, Komise navrhovaný prováděcí akt přijme. 3. Aniž je dotčen článek 7, pokud výbor vydá záporné stanovisko, Komise tento návrh prováděcího aktu nepřijme. Pokud je přijetí prováděcího aktu považováno za nezbytné, může předseda buď předložit do dvou měsíců od vydání negativního stanoviska stejnému výboru pozměněné znění navrhovaného prováděcího aktu, nebo předložit návrh prováděcího aktu do jednoho měsíce od vydání uvedeného stanoviska odvolacímu výboru k dalšímu projednání. 4. Není-li vydáno žádné stanovisko, může Komise navrhovaný prováděcí akt přijmout, s výjimkou případů stanovených v druhém pododstavci. Pokud Komise navrhovaný prováděcí akt nepřijme, může předseda výboru předložit pozměněné znění navrhovaného aktu. Aniž je dotčen článek 7, Komise navrhovaný prováděcí akt nepřijme, jestliže: […] c) prostá většina všech členů výboru s navrhovaným aktem nesouhlasí. […]“

9. Podle článku 7 nařízení č. 182/2011 („Přijímání prováděcích aktů ve výjimečných případech“): „Odchylně od čl. 5 odst. 3 a čl. 5 odst. 4 druhého pododstavce může Komise přijmout navrhovaný prováděcí akt, pokud je jeho neprodlené přijetí nezbytné k tomu, aby nedošlo ke značnému narušení trhů v oblasti zemědělství nebo k ohrožení finančních zájmů Unie ve smyslu článku 325 Smlouvy o fungování EU.“

II. Skutečnosti předcházející řízení

10. Tilly-Sabco je francouzská společnost působící v oblasti vývozu zmrazených kuřat do zemí Blízkého východu.

11. Na základě zásad, kterými se řídí vývozní náhrady, stanovených nařízením č. 1234/2007 a konkrétně článků 162 a 164 uvedeného nařízení Komise pravidelně stanovila formou prováděcích nařízení výši vývozních náhrad pro odvětví drůbežího masa.

12. Od přijetí nařízení (EU) č. 525/2010 ( 7 ) se výše těchto náhrad u třech kategorií hluboce zmrazených kuřat postupně snižovala. Výše vývozních náhrad byla nejprve snížena z částky 40 eur za 100 kg na částku 32,50 eura za 100 kg. Tato částka byla sice posléze v osmi následných prováděcích nařízeních zachována beze změny, nařízením (EU) č. 962/2012 však byla dále snížena na 21,70 eura za 100 kg ( 8 ).

13. Další snížení, a to na částku 10,85 eura za 100 kg, bylo pro tři dotčené kategorie hluboce zmrazených kuřat stanoveno nařízením (EU) č. 33/2013 ( 9 ). Uvedená částka byla poté zachována beze změny v nařízení (EU) č. 360/2013 ( 10 ).

14. Sporným nařízením pak Komise zejména stanovila u třech kategorií hluboce zmrazených kuřat vývozní náhrady v nulové výši.

15. U šesti dalších produktů – většinou kuřat – uvedených v příloze ke spornému nařízení, byla převzata nulová výše náhrady, která byla stanovena již dříve nařízením (EU) č. 1056/2011 ( 11 ).

16. Podle přílohy sporného nařízení se vývozní náhrady vztahují zejména na země Blízkého východu.

17. Relevantní body odůvodnění sporného nařízení zní takto: „(1) Podle čl. 162 odst. 1 nařízení (ES) č. 1234/2007 může být rozdíl mezi cenami produktů uvedených v části XX přílohy I uvedeného nařízení na světovém trhu a jejich cenami na trhu Unie pokryt vývozní náhradou. (2) Vzhledem ke stávající situaci na trhu s drůbežím masem je třeba stanovit vývozní náhrady v souladu s pravidly a kritérii stanovenými v článcích 162, 163, 164, 167 a 169 nařízení (ES) č. 1234/2007. (3) Podle čl. 164 odst. 1 nařízení (ES) č. 1234/2007 se náhrady mohou lišit podle místa určení, zejména pokud je to nezbytné vzhledem k situaci na světovém trhu, konkrétním požadavkům některých trhů nebo závazkům vyplývajícím z dohod uzavřených podle článku [218 SFEU]. […] (6) S cílem reagovat na současnou situaci na trhu, zabránit tržním spekulacím a zajistit účinné řízení by toto nařízení mělo vstoupit v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie. (7) Řídící výbor pro společnou organizaci zemědělských trhů nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou.“

18. Podle bodů 76 až 82 napadeného rozsudku bylo sporné nařízení přijato následujícím způsobem.

19. Dne 16. července 2013 zaslala Komise členům výboru podle čl. 195 odst. 1 nařízení č. 1234/2007 (dále jen „řídící výbor“) e-mailem dokument nazvaný „EU Market situation for poultry“ („Situace na unijním trhu s drůbeží“).

20. V dopoledních hodinách dne 18. července 2013, kdy se konalo zasedání řídícího výboru, Komise představila situaci na trhu s drůbeží. V odpoledních hodinách téhož dne, kdy toto zasedání po 13:00 hod. pokračovalo, předložila Komise návrh sporného nařízení (dále jen „návrh nařízení“). Návrh nařízení byl kopií předchozího nařízení, kterým byly stanoveny vývozní náhrady, v níž byly údaje týkající se výší náhrad přeškrtnuty tužkou.

21. Návrh nařízení byl poté předložen k hlasování. Generální ředitel Generálního ředitelství Komise pro zemědělství a rozvoj venkova splnil formální náležitostí týkající se autocertifikace v tentýž den v 15:46 hodin, aby mohlo být sporné nařízení následujícího dne vyhlášeno v Úředním věstníku a mohlo vstoupit okamžitě v platnost a být okamžitě používáno.

22. Žádný ze zástupců členských států zúčastněných v řídícím výboru nevznesl proti postupu a lhůtám použitým Komisí žádnou námitku.

III. Řízení před Tribunálem

23. Podáním došlým Tribunálu dne 6. srpna 2013 podala společnost Tilly-Sabco žalobu na neplatnost sporného rozhodnutí. Na podporu uvedené žaloby vznesla uvedená společnost pět žalobních důvodů, a to i) porušení podstatné formální náležitosti a zneužití řízení; ii) procesní vada a nedostatek příslušnosti; iii) nedostatek odůvodnění; iv) porušení práva nebo zjevně nesprávné posouzení; a v) porušení zásady ochrany legitimního očekávání.

24. Téhož dne navrhla společnost Tilly-Sabco Tribunálu, aby nařídil odklad provádění sporného nařízení až do okamžiku přijetí rozhodnutí o žalobě na neplatnost. Usnesením ze dne 29. srpna 2013 bylo povoleno vedlejší účastenství Francouzské republiky na podporu zmíněného návrhu na předběžné opatření. Předseda Tribunálu usnesením ze dne 26. července 2013 návrh na předběžné opatření zamítl ( 12 ).

25. Usnesením ze 7. dubna 2014 bylo povoleno vedlejší účastenství společnosti Doux SA na podporu návrhových žádání společnosti Tilly-Sabco uplatněných v žalobě na neplatnost.

26. Po jednání konaném dne 22. dubna 2015 Tribunál žalobu na neplatnost podanou společností Tilly-Sabco zamítl a uložil jí, aby nesla vlastní náklady řízení, včetně nákladů vynaložených v řízení o předběžném opatření. Tribunál uložil rovněž Komisi, Francouzské republice a společnosti Doux, aby nesly vlastní náklady řízení.

IV. Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníc řízení

27. Kasačním opravným prostředkem doručeným Soudnímu dvoru dne 31. března 2016 se společnost Tilly-Sabco domáhá, aby Soudní dvůr: – zrušil napadený rozsudek, s výjimkou rozhodnutí o přípustnosti žaloby; – rozhodl podle článku 61 statutu Soudního dvora Evropské unie, že sám vydá konečné rozhodnutí ve věci, a zrušil sporné nařízení; – uložil Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.

28. V kasační odpovědi podané Soudnímu dvoru dne 17. června 2016 Komise navrhuje, aby Soudní dvůr: – kasační opravný prostředek zamítl; – uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení.

29. Na jednání konaném dne 1. března 2017 přednesly ústní vyjádření obě účastnice řízení.

V. Analýza

A. Úvodní poznámky

30. Společnost Tilly-Sabco předkládá na podporu svého kasačního opravného prostředku čtyři důvody, z nichž většina je rozdělena do několika částí. Podstatou argumentace navrhovatelky je, že Tribunál použil nesprávný výklad: i) čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011; ii) čl. 164 odst. 2 nařízení č. 1234/2007; iii) článku 296 SFEU; a iv) čl. 164 odst. 3 nařízení č. 1234/2007 nebo se dopustil zjevně nesprávného posouzení uvedeného ustanovení. Postupně se budu zabývat každým z uvedených důvodů kasačního opravného prostředku, nejprve však shrnu stanoviska účastnic řízení.

31. První důvod kasačního opravného prostředku je patrně nejproblematičtější. Týká se totiž legality postupu Komise při projednávání výše vývozních náhrad v řídícím výboru. Komise přitom sdělila Tribunálu (viz bod 79 napadeného rozsudku) že tuto praxi uplatňuje již od roku 1962.

32. S uvedenou otázkou je nedílně spojena skutečnost, že nařízení, které je předmětem projednávané věci, vychází z nařízení jiného, takřka totožně znějícího, jež bylo sporným nařízením zrušeno a nahrazeno s tím, že došlo pouze ke změně některých hodnot. Používání takových „šablonových nařízení“ vede dále ke vzniku otázek souvisejících jednak s povinností uvést odůvodnění a jednak s oprávněním Komise de facto ukončit přijímání takzvaných pravidelných právních nástrojů v oblasti zemědělství podle nařízení č. 1234/2007 tím, že stanoví vývozní náhradu v nulové výši.

33. Je třeba rovněž zmínit, že Tribunál dvěma rozsudky vydanými téhož dne jako napadený rozsudek zamítl žaloby na neplatnost sporného nařízení podané společností Doux ( 13 ) a Francouzskou republikou ( 14 ). Uvedené rozsudky jsou pravomocné, protože nebyly napadeny u Soudního dvora kasačním opravným prostředkem.

34. V bodech 28 až 68 napadeného rozsudku měl Tribunál dále za to, že byly splněny všechny požadavky podle článku 263 odst. 4 SFEU, a zejména že sporné nařízení nevyžadovalo přijetí prováděcích opatření ( 15 ). Komise, která původně zpochybňovala aktivní legitimaci navrhovatelky v řízení před Tribunálem ( 16 ), nenapadla tuto část napadeného rozsudku kasačním opravným prostředkem. Za těchto okolností není nutné, aby se Soudní dvůr zabýval z vlastního podnětu správností napadeného rozsudku v tomto ohledu ( 17 ).

B. K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku: nesprávný výklad čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011 ze strany Tribunálu

1. Tvrzení účastníků řízení

35. V první části prvního důvodu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál použil v bodech 70 až 146 napadeného rozsudku nesprávný výklad pojmu „přiměřená lhůta“ uvedeného v čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011. Projednání návrhu nařízení na zasedání, které bylo zahájeno ve 13:00 a skončilo v 15:46 hod., nepředstavuje podle jejího názoru dodržení přiměřené lhůty. V replice argumentuje dále tím, že právo jednotlivců dovolávat se porušení nařízení č. 182/2011 nebylo nikdy zpochybněno a odepření takového práva by bylo v rozporu s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).

36. V druhé části tohoto důvodu kasačního opravného prostředku společnost Tilly-Sabco uvádí, že Tribunál v bodech 86, 110 až 115 a 128 napadeného rozsudku použil nesprávný výklad nebo si protiřečil, pokud jde o kritérium naléhavosti. Argumentuje přitom tím, že Tribunál na jedné straně potvrdil, že věc nebyla naléhavá, a zároveň na straně druhé zdůraznil existenci rizika úniků, jež mohlo odůvodňovat předložení návrhu nařízení na daném zasedání, a tedy riziko, které podle jeho názoru není příznakem naléhavé situace. Společnost Tilly-Sabco ve své replice odkazuje ve vztahu k rozhodnutí 1999/468 na Vzorový jednací řád ( 18 ), kde se uvádí, že mimořádně naléhavá situace je dána „zejména tehdy, pokud je ohroženo zdraví lidí či zvířat“.

37. Ve třetí části tohoto důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál v bodech 92 až 108 napadeného rozsudku zaměňuje lhůtu pro zaslání dokumentů týkajících se situace na trhu za lhůtu pro předložení návrhu nařízení. Několik minut, které měli členové řídícího výboru k dispozici po obdržení návrhu nařízení, představuje mimořádně krátkou či dokonce nulovou lhůtu, a uvedený výbor neměl tedy možnost posoudit všechny nezbytné okolnosti.

38. Ve čtvrté části tohoto důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál tím, že v bodech 111 až 118 napadeného rozsudku potvrdil praxi používanou Komisí již od roku 1962, porušil čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011. Má za to, že Komisi nic nebránilo přepracovat dané nařízení tak, aby bylo v souladu se zmíněnou praxí.

39. V páté části tohoto důvodu kasačního opravného prostředku společnost Tilly-Sabco konečně argumentuje tím, že si Tribunál protiřečí, když na jedné straně v bodě 149 napadeného rozsudku uvádí, že podle sdělení Komise bylo stanovení nulové výše náhrad založeno na tehdejší situaci na trhu, a zároveň v bodě 255 rozsudku tvrdí, že podle informací Komise bylo postupné snižování použitelných sazeb výsledkem průběžně se vyvíjející, tedy nikoli stávající situace.

40. Komise s těmito argumenty nesouhlasí.

2. Posouzení

41. Celým tímto důvodem kasačního opravného prostředku se budu zabývat najednou, neboť všechny jeho části (kromě páté) se v zásadě týkají různých forem údajného nesprávného výkladu čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011 ze strany Tribunálu.

42. Tribunál měl v bodě 91 napadeného rozsudku za to, že čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011 v zásadě nebrání předložení návrhu prováděcího aktu během zasedání výboru. Po přezkoumání okolností postupu vedoucího k přijetí sporného nařízení poté v bodě 108 rozsudku uvedl, že doba mezi předložením návrhu nařízení a hlasováním o tomto návrhu byla dostatečná k tomu, aby členové řídícího výboru mohli účinně přezkoumat uvedený návrh a vyjádřit svůj názor. Dále v bodě 114 rozsudku konstatoval, že o naléhavosti věci dle čl. 3 odst. 3 věty druhé nařízení přísluší rozhodnout Komisi a soudní přezkum je tedy omezen na otázku existence zjevně nesprávného posouzení či zneužití pravomoci. V bodech 119 a 120 rozsudku pak došel k závěru, že lhůta pro předložení stanoviska řídícího výboru byla přiměřená a posouzení naléhavosti provedené Komisí nebylo stiženo ani zjevně nesprávným posouzením, ani zneužitím pravomoci, a že se Komise tedy nedopustila porušení uvedeného ustanovení. Tribunál dále v bodech 123 a 124 napadeného rozsudku uvedl, že pokud žalobkyně zamýšlela uplatnit důvod neplatnosti vycházející z porušení interního jednacího řádu řídícího výboru ( 19 ), pak jednotlivcům nepřísluší dovolávat se porušení takového řádu. Pro úplnost nakonec v bodech 125 až 129 rozsudku doplnil, že i pokud by Komise porušila čl. 3 odst. 3 nařízení, bylo prokázáno, že stanovená lhůta byla dostatečná a případné porušení by tedy nevedlo ke zrušení sporného nařízení.

43. Nejprve je třeba uvést, že společnost Tilly-Sabco v kasačním opravném prostředku sice tvrdí, že v projednávané věci nebyla uplatňována naléhavost věci jako důvod urychleného projednání, navrhovatelka však konkrétní argument týkající se pojmu „naléhavost“, jak je používán ve Vzorovém jednacím řádu (viz bod 36 výše), neuvedla v kasačním opravném prostředku, a nyní jej tedy uplatňuje opožděně, neboť žádná část odpovědi Komise neodůvodňuje přednesení takového argumentu až v replice navrhovatelky ( 20 ). I kdyby byl zmiňovaný konkrétní argument přípustný, neobstál by, protože, jak je vysvětleno dále, jednotlivci se nemohou dovolávat ustanovení takového jednacího řádu.

44. Nyní obrátím pozornost k čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011. Zmiňované ustanovení obsahuje tři různá pravidla.

45. Zaprvé stanoví, že s „výjimkou řádně odůvodněných případů“ musí Komise svolat zasedání nejdříve 14 dnů poté, co byl řídícímu výboru předložen návrh prováděcího aktu a návrh pořadu jednání („první pravidlo“).

46. Dále stanoví, že řídící výbor má vydat stanovisko k návrhu prováděcího aktu ve lhůtě, kterou může Komise stanovit „podle naléhavosti dané věci“ („druhé pravidlo“).

47. Konečně uvádí, že lhůty musí být „přiměřené“ a musí členům řídícího výboru „umožnit včas a účinně“ přezkoumat navrhovaný prováděcí akt a vyjádřit svůj názor („třetí pravidlo“).

48. Z vlastního znění čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011 je bez dalšího zjevné, že v něm není stanovena žádná absolutní lhůta. I tehdy, kdy je zmiňována určitá pevná lhůta – jak je tomu u prvního pravidla – lze takovou lhůtu upravit. Souhlasím tedy s Tribunálem, že čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011 v zásadě nebrání předložení návrhu prováděcího aktu během zasedání výboru.

49. Pro jistotu lze poukázat na to, že první dvě pravidla, která ukládají Komisi a řídícímu výboru konkrétní povinnosti a lhůty pro jejich splnění, připouštějí patrně stanovení krátkých lhůt. Totéž lze říci i o třetím pravidle, které hraje úlohu obecného ustanovení.

50. Všechna tři pravidla jsou však nedokonalá: nikde v nařízení č. 182/2011 není vysvětleno, co se rozumí „řádně odůvodněnými případy“, „naléhavostí“ či „umožnit včas a účinně“. Připomínají tedy spíše politické prohlášení než závaznou přesnou normu. Konkrétně otázka, zda je „řádně odůvodněno“ zkrácení lhůty pro předložení návrhu prováděcího aktu a návrhu pořadu jednání řídícímu výboru podle prvního pravidla a zda je lhůta stanovená pro vyjádření výboru „přiměřená“ podle třetího pravidla, bude patrně záviset zcela na okolnostech dané věci.

51. Pokud jde o druhé pravidlo, zmiňované ustanovení ve skutečnosti neodkazuje na „naléhavé věci“, nýbrž používá výraz „podle naléhavosti dané věci“, což není totéž. Tato formulace nevylučuje ani možnost stanovit dlouhou lhůtu v naléhavých věcech a krátkou ve věcech běžných. V každém případě druhé pravidlo nevyhrazuje možnost urychleného řešení jen pro naléhavé věci. To potvrzují i jiná ustanovení nařízení č. 182/2011.

52. Z hlediska kontextu je totiž možnost urychleného jednání v naléhavých případech – přesněji v mimořádně naléhavých případech – zmíněna i v jiném ustanovení, a to v čl. 8 odst. 5 nařízení č. 182/2011 ( 21 ). Je příznačné, že uvedené ustanovení neobsahuje zmínku o možnosti prodloužení stanovených lhůt.

53. Obdobně článek 7 nařízení č. 182/2011, jenž stanoví odchylku od ustanovení čl. 5 odst. 3 a 4 nařízení, upravuje zvláštní postup, podle něhož může Komise přijmout navrhovaný prováděcí akt, pokud je jeho „neprodlené přijetí“ nezbytné k tomu, aby nedošlo ke značnému narušení trhů v oblasti zemědělství nebo k ohrožení finančních zájmů Unie. Uvedené ustanovení by bylo částečně zbaveno účinku či by byl takový účinek zcela zmařen, pokud by podle druhého pravidla mohla Komise požádat řídící výbor o vyjádření stanoviska k návrhu prováděcího aktu ve velmi krátké lhůtě jen v naléhavých případech.

54. Ambiciózní formulace znění článku 196 nařízení č. 1234/2007 („Organizace řídícího výboru“), v němž se stanoví, že „[p]ři organizaci zasedání [řídícího výboru] je třeba zohlednit zejména rozsah jeho působnosti, zvláštní rysy projednávané otázky a potřebu využití příslušných odborných znalostí“, navíc podporuje hypotézu, že lhůty stanovené v čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011 jsou pružné a Komise má při jejich stanovení prostor pro uvážení.

55. Kromě toho z teleologického hlediska je cílem nařízení č. 182/2011 zajistit, aby postupy kontroly výkonu prováděcích pravomocí Komise ze strany členských států byly jednoznačné, účinné a přiměřené povaze prováděcích aktů a aby odrážely institucionální požadavky Smlouvy o FEU, jakož i získané zkušenosti a zavedené postupy používané při provádění rozhodnutí 1999/468. Účelem přezkumného postupu je konkrétně zajistit, aby Komise nemohla prováděcí akty přijmout, nejsou-li v souladu se stanoviskem řídícího výboru ( 22 ). Není tedy účelem uvedeného postupu zajistit, aby Komise nemohla přijmout prováděcí akty v případě, kdy proti nim vznesou námitky soukromé subjekty.

56. Na tomto místě bych poukázal na jistou paralelu. Soudní dvůr totiž připustil, aby členské státy argumentovaly porušením vnitřního jednacího řádu ( 23 ), a rovněž rozhodl, že se unijní orgány nemohou od takového jednacího řádu odchýlit, aniž by provedly jeho úpravu ( 24 ). Opakovaně rovněž určil, že účelem jednacího řádu orgánu je zajistit organizaci vnitřního fungování jeho služeb v zájmu řádné správy. Jednotlivci se tedy nemohou dovolávat tvrzeného porušení takového řádu, protože není určen k tomu, aby zajišťoval jejich ochranu ( 25 ). Jedině v případě, kdy pravidlo, které je součástí takového řádu, představuje podstatnou formální náležitost, které má zaručit právní jistotu – jako je tomu u ověření aktů – může porušení takového pravidla být důvodem pro podání žaloby na neplatnost ( 26 ). Tak tomu ovšem v projednávané věci není.

57. Jak je uvedeno v bodě 50 tohoto stanoviska, pojmy používané ve všech třech pravidlech, jež jsou součástí čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011, jsou nepřesné. Uvedené pojmy je proto třeba řádně zakotvit v konkrétním jednacím řádu ( 27 ). Tak tomu bylo v případě jednacího řádu řídícího výboru. Mám tedy za to, že pokud by byl přijat výklad, podle něhož by se mohli jednotlivci dovolávat jako závazných norem ustanovení vyšší úrovně, jako je čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011, jež jsou patrně záměrně formulována unijním normotvůrcem neurčitě a pružně, existovalo by nebezpečí obcházení judikatury uvedené v předchozím bodě.

58. Tím není nijak zpochybněno, že pravidla stanovená v nařízení č. 182/2011 jsou podle článku 288 SFEU jak závazná, tak přímo použitelná, a že se tedy takoví jednotlivci, jako je navrhovatelka, mohou v zásadě takových pravidel dovolávat před unijními soudy s cílem napadnout platnost aktů přijatých v rozporu s nimi. Mohou například namítat, že se zasedání výboru vůbec nekonalo. To však zároveň nemění nic na tom, že při neexistenci konkrétních pravidel, z nichž by vyplýval opačný závěr, jednotlivcům obvykle nevyplývají žádná práva z pravidel projednávání ve výborech ( 28 ). V tomto případě jsou lhůty stanovené v čl. 3 odst. 3 uvedeného nařízení příliš neurčité k tomu, aby z nich mohli jednotlivci dovozovat práva vymahatelná soudní cestou ( 29 ). Uznání výše uvedeného není porušením práv navrhovatelky podle článku 47 Listiny.

59. Pokud jde o přezkum provedený Tribunálem, souhlasím s ním, že podle závěrů Soudního dvora ve věci Německo v. Komise přísluší Komisi, aby rozhodla o naléhavosti projednání určité věci ve výborech a že je soudní přezkum omezen na existenci zjevné chyby nebo zneužití pravomocí ( 30 ). Uvedené rozhodnutí se však týkalo výkladu jednacího řádu určitého výboru dotčeného v dané věci, kde členský stát – a nikoli jednotlivec – napadl závěr Komise ohledně naléhavosti věci. Zmíněný rozsudek není proto v tomto řízení o kasačním opravném prostředku přímo relevantní, i když by případně mohl mít význam v řízení týkajícím se žaloby na neplatnost podané Francouzskou republikou. Je však příznačné, že uvedený členský stát nenapadl sporné nařízení z důvodu porušení čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011 ani z důvodu porušení jednacího řádu řídícího výboru ( 31 ).

60. Mám tedy za to, že Tribunál správně rozhodl, že Komise neporušila čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011. Uvedený závěr není zpochybněn žádným z argumentů přednesených navrhovatelkou.

61. Argumentace uplatňovaná v prvních třech částech prvního důvodu kasačního opravného prostředku totiž nemůže podporovat dotčené návrhové žádání, protože vývozci nemají podle čl. 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011, za okolností projednávané věci, právo podat žalobu proti způsobu, jímž Komise jedná se svým řídícím výborem.

62. Navrhovatelka navíc ve třetí části tohoto důvodu kasačního opravného prostředku nesprávně argumentuje tím, že Tribunál měl dostatek důkazů k tomu, aby rozhodl, že řídící výbor neměl k dispozici všechny potřebné podklady pro své rozhodnutí. Článek 3 odst. 3 nařízení č. 182/2011 ukládá Komisi předložit výboru pouze návrh prováděcího aktu a návrh pořadu jednání a žádné jiné dokumenty. Striktně vzato tedy Komise nebyla povinna předložit řídícímu výboru své teoretické výpočty výše vývozních náhrad na základě rozdílu mezi cenami na trhu Evropské unie a cenami na světovém trhu (dále jen „teoretické výpočty“) ( 32 ). Jak rovněž vyplývá z bodů 107 a 108 tohoto stanoviska, tvrzení navrhovatelky, že cílem vývozních náhrad je kompenzovat nerovnováhu mezi trhem Evropské unie a světovými trhy tím, že se umožní obchodníkům vyvážet jejich produkty, což by předpokládalo, že Komise a výbor budou přihlížet k situaci vývozců, není správné.

63. Čtvrtá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je obdobně stižena vadou v tom smyslu, že ji lze uplatnit oběma směry: jak Komise uvedla na jednání, svou praxi považuje za legální a nevidí důvod ke změně pravidel projednávání ve výborech, a to bez ohledu na dobu existence uvedené praxe.

64. Pátá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku se netýká otázky, zda měl řídící výbor dostatek času posoudit návrh nařízení, nýbrž údajného rozporu mezi zvoleným postupem a odůvodněním sporného nařízení. Zmíněný problém je spíše předmětem třetího důvodu kasačního opravného prostředku, kterým se budu zabývat v bodě 78 a následujících tohoto stanoviska. Ať je tomu jakkoli, v bodě 149 napadeného rozsudku Tribunál neuvedl vlastní stanovisko, nýbrž stanovisko Komise. Tribunál si tedy nemohl protiřečit, když převzal stanovisko Komise. V každém případě může být určitá situace na trhu současně jak aktuální (stávající), tak průběžně se vyvíjející, a nevidím tedy žádný rozpor v použitých pojmech.

65. Shrnu-li výše uvedené, jelikož navrhovatelka neuspěla s žádnou z pěti částí prvního důvodu svého kasačního opravného prostředku, je tento důvod třeba zamítnout jako celek.

66. Vzhledem k uvedenému závěru navíc nepovažuji za nezbytné zabývat se otázkou, zda by delší lhůta poskytnutá řídícímu výboru pro posouzení návrhu nařízení mohla vést k jinému výsledku, pokud jde o stanovenou výši vývozních náhrad ( 33 ).

C. Ke druhému důvodu kasačního opravného prostředku: nesprávný výklad čl. 164 odst. 2 nařízení č. 1234/2007 a rozpory v odůvodnění Tribunálu

1. Tvrzení účastníků řízení

67. Společnost Tilly-Sabco argumentuje tím, že Tribunál v bodě 200 napadeného rozsudku odmítl její argument, že sporné nařízení není „pravidelným nástrojem v oblasti zemědělství“, neprovedl však zároveň analýzu uvedeného pojmu, a to přesto, že se dotčené další přenesení pravomocí na generálního ředitele týkalo takových nástrojů. Jelikož nebylo sporné nařízení nahrazeno novým nařízením, nemohlo se jednat o pravidelný nástroj v oblasti zemědělství podléhající uvedenému dalšímu přenesení pravomocí – bez ohledu na jeho důvody – a Tribunál se tedy podle navrhovatelky dopustil nesprávného posouzení, když došel k závěru, že takovým nástrojem bylo. V replice argumentuje tím, že nařízení nebylo obnoveno vzhledem k předem vytčenému směřování praxe v dané oblasti a že Tribunál nijak nepostihl Komisi za to, že nepřihlédla k „předpokládanému vývoji“ zmíněnému v čl. 164 odst. 3 písm. a) nařízení č. 1234/2007, ať už během zasedání výboru dne 18. července 2013 či nesvoláním výboru v říjnu 2013 k přehodnocení výše vývozních náhrad.

68. Komise s těmito argumenty nesouhlasí.

2. Posouzení

69. Tento důvod kasačního opravného prostředku je třeba zamítnout.

70. Předně souhlasím s Komisí, že není jasný přesný dosah tohoto důvodu kasačního opravného prostředku. Obecně řečeno směřuje argumentace navrhovatelky v některých případech méně k napadenému rozsudku než ke spornému nařízení.

71. Ať je tomu jakkoli, v rozsahu, v němž tento důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení čl. 164 odst. 2 nařízení č. 1234/2007, pokud společnost Tilly-Sabco argumentuje tím, že se Tribunál nezabýval otázkou, zda bylo sporné nařízení „pravidelným nástrojem v oblasti zemědělství“, který podléhal relevantnímu přenesení pravomocí na další osobu, a důsledky této kvalifikace, postačí uvést, že v čl. 164 odst. 2 není tento pojem zmíněn. Nic na tom nemění ani skutečnost, že čl. 164 odst. 3 písm. a) nařízení č. 1234/2007 odkazuje na „předpokládaný vývoj“. Není tedy relevantní, že Tribunál neprovedl případně analýzu tohoto pojmu.

72. Když navíc Tribunál odmítl v bodě 200 napadeného rozsudku argumentaci navrhovatelky, že sporné nařízení nebylo „pravidelným nástrojem v oblasti zemědělství“, neprovedl přitom a contrario právní kvalifikaci daného aktu jako takového ani se nezabýval právní hodnotou zmíněného pojmu. Tribunál jednoduše odmítl argument, že sporné nařízení nebylo pravidelným nástrojem v oblasti zemědělství, protože nebylo obnoveno.

73. V každém případě navrhovatelka vykládá nesprávně čl. 164 odst. 2 nařízení č. 1234/2007. V první větě uvedeného ustanovení je sice uvedeno, že „náhrady stanoví Komise“, avšak druhá věta zní tak, že „náhrady mohou být stanoveny“ buď v „pravidelných odstupech“, nebo „prostřednictvím nabídkového řízení“. Pro prvně uvedený případ stanoví třetí věta, že se výše náhrady „stanoví alespoň jednou za tři měsíce“, avšak náhrady „mohou zůstat na stejné úrovni po dobu delší než tři měsíce“. Komise byla tedy oprávněna ponechat stanovenou výši po dobu delší než tři měsíce. V tomto ohledu čl. 164 odst. 2 nařízení č. 1234/2007 nestanoví způsob, jak má být takové ponechání stanoveno. Ve sporném nařízení tedy sice mohlo být stanoveno datum skončení platnosti, to však nebylo podle zmíněného ustanovení nutné, protože bez takového data by sporné nařízení zůstalo jednoduše v platnosti a byla by tak zachována stanovená výše náhrad ( 34 ).

74. Pokud jde o argument, že neobnovení uvedeného nařízení bylo důsledkem předem vytčeného směřování praxe v dané oblasti, navrhovatelka na jednání uvedla, že ve svém stanovisku vychází v zásadě ze dvou skutečností. Zaprvé tvrdí, že se řídící výbor na zasedání konaném v říjnu 2013 nezabýval otázkou, zda má být sporné nařízení ponecháno v platnosti či obnoveno. Zadruhé argumentuje tím, že podle zápisu z jednání výboru konaného dne 18. července 2013 bylo stanovování výše vývozních náhrad ukončeno.

75. Předně je třeba uvést, že způsobem, jímž Komise jednala s řídícím výborem po přijetí sporného nařízení, nemůže být zpochybněna platnost uvedeného nařízení, které musí být posuzováno na základě skutkových a právních okolností existujících ke dni, kdy bylo přijato ( 35 ). Aspekty, kterých se dovolává navrhovatelka, navíc vyžadují posouzení skutkových okolností věci, což Soudnímu dvoru v řízení o kasačním opravném prostředku nepřísluší. Konečně, navrhovatelka se každopádně mýlí ve dvou ohledech: Komise na jednání argumentovala tím, že na pořadu jednání výboru v říjnu 2013 byl bod, podle něhož mohl být řídící výbor vyzván k vyjádření stanoviska k návrhu nařízení, kterým se stanoví vývozní náhrady pro odvětví drůbežího masa, a tento její argument nebyl nijak rozporován. To potvrzuje i zápis z daného zasedání, které se konalo dne 17. října 2013 ( 36 ). Bez ohledu na možnou důkazní váhu zápisu ze zasedání výboru, pokud jde o platnost rozhodnutí přijatých na daném zasedání, se v zápisu z jednání výboru konaného dne 18. července 2013 nezmiňuje „ukončení“ či „přerušení“, jak argumentuje navrhovatelka. Namísto toho se v něm pouze uvádí, že „Komise navrhla stanovit zbývající náhrady v nulové výši“. Pouze v neoficiálním francouzském překladu uvedeného zápisu, který navrhovatelka přiložila ke své žalobě v prvním stupni, je chybně uvedeno, že „la Commission a proposé de supprimer les restitutions“ („Komise navrhla zrušení náhrad“).

76. Navrhovatelka dále v kasačním opravném prostředku neargumentuje tím, že Tribunál nerozhodl v tom smyslu, že faktické přerušení stanovování vývozních náhrad je možné pouze podle článku 162 nařízení č. 1234/2007 a že se dotčené přenesení pravomocí na další osobu nemůže vztahovat na sporné nařízení ( 37 ). Právní zástupce navrhovatelky navíc na jednání uznal, že její argumentace v tom smyslu, že sporné nařízení nebylo pravidelným nástrojem v oblasti zemědělství, je odlišná a podpůrná ve vztahu k otázce, zda Komise mohla přijmout sporné nařízení podle čl. 164 odst. 2 a 3 nařízení. Je tedy sporné, zda navrhovatelka uplatnila argumentaci založenou na porušení článku 162 nařízení č. 1234/2007 včas, s tím, že Soudnímu dvoru nepřísluší, aby se zabýval právním základem sporného opatření i bez návrhu ( 38 ).

77. Pokud by Soudní dvůr měl nicméně za to, že uvedené tvrzení je součástí druhého důvodu kasačního opravného prostředku, mám za to, že uvedené tvrzení je třeba odmítnout. Článek 162 odst. 1 nařízení č. 1234/2007 totiž nepřiznává žádnému orgánu Evropské unie pravomoc zavést, řídit či ukončit režim vývozních náhrad. V každém případě rozhodnutí o stanovení nulové výše vývozních náhrad není samo o sobě ukončením daného režimu. Stanovení náhrady v nulové výši je pouze konkrétní úpravou či adaptací částky, která se nahrazuje v určité situaci. Skutečnost, že se Komise rozhodla stanovit uvedenou částku pro určité období v nulové výši, nezpochybňuje, že má pravomoc (znovu) stanovit výši vývozních náhrad, natož aby z ní bylo možné dovodit, že Komise protiprávně zrušila systém vývozních náhrad. Z judikatury vyplývá, že Soudní dvůr již dříve rozhodl, že Komisi nelze vytýkat, pokud se namísto oznámení o přerušení poskytování prémie za denaturaci cukru pro krmiva rozhodla stanovit danou prémii v nulové výši „v souladu s metodou používanou v daňovém právu a přijatou v rámci [unijního práva]“ ( 39 ).

D. Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku: nesprávné posouzení ze strany Tribunálu, pokud jde o neopodstatněnost či chybějící odůvodnění sporného nařízení

1. Tvrzení účastníků řízení

78. V první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál v bodě 245 napadeného rozsudku porušil článek 296 SFEU a v bodech 226 až 231 napadeného rozsudku použil nesprávný výklad relevantní judikatury. Má za to, že důvody uvedené k odůvodnění nařízení stanovícího vývozní náhrady nelze použít beze změny v případě úpravy výše náhrady, a to zejména tehdy, je-li náhrada stanovena v nulové výši.

79. Ve druhé části uvedeného důvodu kasačního opravného prostředku společnost Tilly-Sabco tvrdí, že z bodů 241, 291, 293, 300 a 398 až 401 napadeného rozhodnutí vyplývá, že se Tribunál tím, že převzal metodu výpočtu použitou Komisí a vyňal ji tak ze soudního přezkumu, dopustil porušení právních ustanovení, včetně zjevně nesprávného posouzení. Navrhovatelka navíc argumentuje tím, že Tribunál v bodech 320 a 321 uvedeného rozsudku nesprávně vyložil některé dokumenty předložené řídícímu výboru, a z tohoto důvodu má navrhovatelka za to, že je rozsudek rozporuplný, omezuje právo na soudní přezkum a zkresluje skutečnosti.

80. Navrhovatelka ve třetí části tohoto důvodu kasačního opravného prostředku tvrdí, že si Tribunál v bodech 253 až 255 napadeného rozsudku protiřečí, když uvádí, že změna zavedená sporným nařízením se strukturálně nelišila od předchozích úprav, a přitom zároveň tvrdí, že tvořila součást postupného snižování výše vývozních náhrad. Podle společnosti Tilly-Sabco navíc Tribunál pochybil v bodě 259 napadeného rozsudku v tom smyslu, že Komise podle něj netvrdila, že stanovila náhrady v nulové výši z důvodu mezinárodního závazku.

81. Ve čtvrté části třetího důvodu kasačního opravného prostředku společnost Tilly-Sabco argumentuje tím, že napadený rozsudek obsahuje rozpor mezi body 53 a 54, kde se uznává, že vývozci nebudou žádat o vývozní náhrady, pokud byla náhrada stanovena v nulové výši, na straně jedné, a body 267 a 268, které nevylučují možnost vnitrostátních orgánů přiznávat vývozní náhrady v nulové výši, ačkoli je vysoce pravděpodobné, že nebudou podány příslušné žádosti, na straně druhé.

82. Komise s těmito argumenty nesouhlasí.

2. Posouzení

83. Dosah jednotlivých částí třetího důvodu kasačního opravného prostředku je nejasný. Mám za to, že společnost Tilly-Sabco v zásadě tvrdí, že Tribunál nepostihl Komisi za porušení povinnosti uvést odůvodnění (první a třetí část), na různých místech rozsudku si protiřečí nebo se dopouští nesprávného posouzení (druhá, třetí a čtvrtá část) a nesprávně snížil úroveň soudního přezkumu (druhá část). Těmto třem otázkám se budu věnovat postupně.

a) Povinnost uvést odůvodnění

84. Podle ustálené judikatury musí být odůvodnění aktů unijních orgánů požadované článkem 296 SFEU přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musí z něj jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný unijní soud mohl provést přezkum. Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou na získání těchto vysvětlení mít osoby, jimž je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká. Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 296 SFEU, musí být posuzována s ohledem nejen na jeho znění, ale také s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast ( 40 ).

85. Pokud se jedná o akty s obecnou působností, může se odůvodnění omezit na uvedení celkové situace, která vedla k jeho přijetí, a obecných cílů, o jejichž dosažení dotčený akt usiluje ( 41 ). V odůvodnění, z něhož nařízení vycházejí, nemusí být zejména uvedeny mnohdy velmi početné a složité skutkové či právní otázky řešené v daném nařízení, za předpokladu, že spadá do obecného systému aktů, jichž je součástí. Pokud tedy z nařízení vyplývá základní cíl, který orgán sledoval, bylo by přílišné vyžadovat zvláštní odůvodnění pro různou volbu technik použitých daným orgánem ( 42 ).

86. Soudní dvůr se musel zvlášť zabývat povinností uvést odůvodnění v souvislosti s řadou soudržných rozhodnutí a dalších aktů (tedy správní praxí). Uznal přitom, že míra přesnosti odůvodnění určitého aktu musí být vždy posouzena z hlediska materiálních možností a technických podmínek nebo lhůty, ve kterých musí být daný akt přijat ( 43 ). Soudní dvůr proto připustil, že ačkoli u aktu tvořícího součást správní praxe lze uvést jen stručné odůvodnění, například s odkazem na dřívější rozhodnutí či jiné akty, unijní orgán musí zároveň uvést výslovné odůvodnění tehdy, jde-li daný akt podstatným způsobem nad rámec předchozích aktů ( 44 ).

87. Námitky navrhovatelky směřují právě tímto směrem. Společnost Tilly-Sabco argumentuje tím, že při stanovení vývozních náhrad v nulové výši nebyla Komise oprávněna jednoduše „recyklovat“ odůvodnění dřívějšího nařízení, neboť sporné nařízení šlo podstatným způsobem nad rámec nařízení předcházejících, což Tribunál nevzal v potaz. Poukazuje přitom na to, že Tribunál nesprávně použil judikaturu uvedenou v předchozím bodě.

88. Tribunál ovšem nic takového neučinil.

89. V bodech 223 až 231 napadeného rozsudku Tribunál správně připomněl judikaturu uvedenou v bodě 86 tohoto stanoviska. Tribunál nejprve požádal Komisi, aby podrobně popsala svou praxi v době rozhodné z hlediska skutkového stavu (body 235 až 241 rozsudku), v souladu s níž Komise stanoví výši náhrady na základě dvou nezávislých metod, a to i) teoretického výpočtu a ii) analýzy situace na trhu (dále jen „analýza trhu“), a posléze odmítl argumentaci navrhovatelky, podle níž se Komise od této praxe odchýlila (body 242 až 262 rozsudku).

90. Tribunál ji odmítl oprávněně.

91. Navrhovatelka totiž v prvním stupni netvrdila, že Komise z procesního hlediska nepoužila svou obvyklou praxi (viz bod 242 napadeného rozsudku) ( 45 ). Měla za to, že odchylka od praxe Komise v době rozhodné z hlediska skutkového stavu spočívá v podstatné změně vyplývající ze sporného nařízení.

92. Tribunál však zcela správně odmítl uvedené stanovisko, neboť v projednávané věci zjevně nejsou dány důvody, které vedly Soudní dvůr ve věci Silos ke zrušení nařízení napadeného v dané věci. V uvedeném rozsudku Soudní dvůr vymezil tři samostatné důvody, které jej ve vzájemném spojení vedly k závěru, že se Komise odchýlila od své obvyklé praxe a že odůvodnění bylo z tohoto důvodu nedostatečné ( 46 ).

93. Zaprvé nařízením, které předcházelo nařízení napadenému v uvedené věci, byla zvýšena výše náhrad za dotčená krmiva, zatímco nařízením dotčeným v projednávané věci byla náhrada naopak snížena.

94. Zadruhé výše náhrad byla snížena – najednou – ze 74,93 ECU za tunu na nulu.

95. Zatřetí nařízení dotčené v uvedené věci bylo přijato jen jeden týden poté, co bylo přijato nařízení předchozí.

96. Naproti tomu, jak je uvedeno v bodech 8 až 11 napadeného rozsudku, výše dotčené náhrady za zmrazené drůbeží maso byla snižována postupně – aniž by byla přechodně zvýšena – po dobu tří let, přičemž z původní částky 40 eur ze 100 kg byla dne 17. června 2010 snížena na částku 32,50 eura za 100 kg, poté na částku 21,70 eura za 100 kg, pak na částku 10,85 eura na 100 kg a následně dne 18. července 2013 sporným zařízením na nulu. Sporné nařízení bylo přijato tři měsíce po předchozím nařízení; jde o dobu výslovně předvídanou v čl. 164 odst. 2 nařízení č. 1234/2007. Uvedené skutečnosti jsou nesporné.

97. Je tedy zřejmé, že sporné nařízení tvořilo v rámci nařízení č. 1234/2007 a č. 182/2011 součást jednotného postupu, který byl důsledně opakován a v jehož rámci byla dotčená nařízení přijímána na základě kritérií výslovně stanovených v nařízení č. 1234/2007, s nimiž byly dotyčné obchodní kruhy dobře seznámeny. Sporné nařízení se navíc svým obsahem podstatně neliší od svých předchůdců. To je obdobné situaci dotčené ve věci Delacre ( 47 ).

98. Na tom nic nemění ani skutečnost, že sporným nařízením byla stanovena náhrada v nulové výši, aniž by byly uvedeny důvody odlišné od předchozího nařízení. K tomu, co jsem uvedl v bodě 77 tohoto stanoviska ohledně legality možnosti Komise stanovit vývozní náhrady v nulové výši, dodávám, že snížení vyplývající ze sporného nařízení pouze navazovalo na již existující trend snižování výše vývozních náhrad. Opačné rozhodnutí by vedlo k absurdnímu závěru, že Komise by splnila povinnost uvést odůvodnění tehdy, pokud by namísto nulové výše navrhla stanovit vývozní náhrady ve výši 0,01 euro za 100 kg. Tribunál proto nepochybil, když v bodě 245 napadeného rozsudku uvedl, že pouhá skutečnost, že vývozní náhrady byly stanoveny v nulové výši, neznamená bez dalšího, že Komise porušila svou dřívější praxi, a že změna uvedených částek je nedílnou součástí systému jejich pravidelného stanovení, a totéž odůvodnění se tak může vztahovat na částky, které jsou velmi odlišné a rovněž na částky v nulové výši. Rozsudek National Iranian Oil Company ( 48 ), kterého se navrhovatelka dovolává a který v zásadě přebírá judikaturu uvedenou v bodě 86 tohoto stanoviska v oblasti opatření ke zmrazení majetku, neprokazuje, že by sporné nařízení šlo podstatně dále než jeho předchůdci.

99. Z výše uvedeného vyplývá, že argumentaci společnosti Tilly-Sabco, podle níž Tribunál použil nesprávný výklad článku 296 SFEU, je třeba odmítnout.

b) Protichůdná tvrzení a jiné argumenty

100. Zaprvé argumentace v tom smyslu, že si Tribunál v bodech 320 a 321 napadeného rozsudku údajně protiřečí a zkresluje důkazy, je neopodstatněná. Skutečnost, že Tribunál na jedné straně uvedl, že dovozy rostou rychleji než vývozy, a na straně druhé, že klesá hodnota dovozů, neznamená, že si protiřečí, ani že se jedná o zkreslení důkazů. V tomto ohledu navrhovatelka neuvádí přesně, které důkazy Tribunál údajně zkreslil, ani neprokazuje pochybení v analýze, která vedla k takovému zkreslení ( 49 ).

101. Zadruhé, pokud jde o body 253 až 255 napadeného rozsudku, jež si podle společnosti Tilly-Sabco s ohledem na politicky motivované postupné snižování výše vývozních náhrad protiřečí, je třeba uvést, že mezi oběma dotčenými výroky není žádný rozpor, bez ohledu na to, co dovozuje společnost Tilly-Sabco.

102. Zatřetí navrhovatelka neoprávněně vytýká Tribunálu, že v bodě 259 napadeného rozsudku neuvedl, že výše vývozních náhrad byla stanovena na základě závazku přijatého na mezinárodní úrovni. Skutečnost, že Komise v žalobní odpovědi předložené Tribunálu uvedla, že „vývoj [společné zemědělské politiky] odráží probíhající kolo rozvojových jednání z Dohá v rámci Světové obchodní organizace [dále jen „WTO“] a pozici přijatou Unií v tomto kontextu, pokud jde o náhrady“, nijak nesouvisí s žádným konkrétním mezinárodním závazkem.

103. Nevidím konečně žádný rozpor mezi body 53 a 54 napadeného rozsudku, kde Tribunál připouští, že vývozci nebudou žádat o vývozní náhrady, bude-li jejich výše stanovena na 0 euro, na straně jedné, a body 267 a 268, které nevylučují možnost vnitrostátních orgánů přiznávat vývozní náhrady v nulové výši, ačkoli je vysoce pravděpodobné, že nebudou podány příslušné žádosti, na straně druhé. Ve svém výkladu uvedených pasáží nepřihlíží společnost Tilly-Sabco k jejich kontextu: v bodech 53 a 54 napadeného rozsudku se Tribunál zabýval otázkou, zda sporné nařízení „vyžaduje“ přijetí prováděcích opatření pro účely ověření aktivní legitimace navrhovatelky podle článku 263 odst. 4 SFEU. Analýza v bodech 267 a 268 však byla zcela odlišná: a to zda čl. 164 odst. 2 nařízení č. 1234/2007 umožňuje stanovení vývozních náhrad v nulové výši. Pokud by byly zmiňované věci natolik propojeny, jak tvrdí navrhovatelka, pak lze pochybovat o tom, zda by měla navrhovatelka v projednávané věci aktivní legitimaci.

104. Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že argumentaci navrhovatelky v tom smyslu, že si Tribunál protiřečí, zkresluje skutečnosti a používá nesprávný výklad písemného vyjádření Komise, je třeba odmítnout.

c) Nesprávné snížení míry soudního přezkumu

105. Tribunál správně vymezil použitelnou úroveň soudního přezkumu v bodě 276 napadeného rozsudku: konkrétně, že unijnímu zákonodárci přísluší široký prostor pro uvážení v otázkách týkajících se zemědělství. To platí, pokud jde o volbu, zda provést změnu platné úpravy týkající se zmrazených kuřat. V důsledku toho se musí přezkum soudu omezit na ověření, zda dotčené opatření není stiženo zjevným pochybením nebo zneužitím pravomoci, nebo zda dotčený orgán zjevně nepřekročil hranice své posuzovací pravomoci ( 50 ).

106. Navrhovatelka nenamítá, že by napadený rozsudek nevymezoval správnou úroveň soudního přezkumu. Nezpochybňuje ani uvedený rozsudek z důvodu skrytého použití méně příznivé úrovně přezkumu ( 51 ) nebo z toho důvodu, že použitá úroveň je v rozporu s článkem 47 Listiny. Mám spíše za to, že společnost Tilly-Sabco v zásadě zpochybňuje výklad Tribunálu, pokud jde o rozsah posuzovací pravomoci Komise podle článku 164 nařízení č. 1234/2007. Jak uvádí Komise, tato část třetího důvodu kasačního opravného prostředku je patrně vyjádřením obecné neshody mezi účastníky řízení, co se týče účelu vývozních náhrad.

107. V tomto ohledu připomínám, že účelem systému vývozních náhrad je dosáhnout stability společného trhu a zajistit možnost prodeje zemědělských produktů do třetích zemí ( 52 ). Vývozní náhrady zejména neslouží k zajištění přiměřeného příjmu pro vývozce. Jejich účelem je naopak umožnit včasný a účinný zásah na rychle se měnícím trhu. Časté změny jsou navíc jedním z klíčových rysů zemědělského práva Evropské unie a právní úprava musí být průběžně uzpůsobována měnící se hospodářské situaci a měnícím se politickým prioritám ( 53 ).

108. Mám za to, že Tribunál správně v bodě 293 napadeného rozsudku rozhodl, že vzhledem k použití výrazu „jeden nebo více“ v čl. 164 odst. 3 nařízení č. 1234/2007 může Komise klást důraz na jeden z aspektů uvedených ve zmíněném ustanovení. Komise se může dokonce omezit jen na jediný aspekt. V projednávané věci Tribunál v bodě 291 svého rozsudku konstatoval, že kladla důraz na nutnost zajistit rovnováhu a přirozený vývoj cen a obchodu na trhu, jež je zmíněna v čl. 164 odst. 3 písm. b) nařízení ( 54 ).

109. Na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelka, není zmíněné zjištění v rozporu s bodem 401 ( 55 ) napadeného rozsudku. Tribunál v něm totiž neuvedl, že by aspekty vyjmenované v čl. 164 odst. 3 nařízení č. 1234/2007 měly stejnou váhu. Tribunál ve skutečnosti odpovídal na argument navrhovatelky, podle něhož si Komise protiřečila, když uvedla, že přikládala stejný význam teoretickému výpočtu i analýze trhu, avšak v konečném důsledku kladla větší důraz na posledně jmenovanou analýzu. Oba zmíněné postupy však nejsou „aspekty“ ve smyslu čl. 164 odst. 3 nařízení č. 1234/2007, nýbrž nástroji ke stanovení vhodné výše vývozních náhrad. Navrhovatelka tedy nesprávně vykládá napadený rozsudek.

110. Zbývající argumenty obsažené v této části třetího důvodu kasačního opravného prostředku jsou, do té míry, v jaké jsou srozumitelné a přípustné, založeny na řadě nepochopení či nesprávném výkladu uvedeného rozsudku.

111. Zaprvé, v bodě 401 napadeného rozsudku Tribunál rozhodoval o argumentu navrhovatelky zmíněném v bodě 400 rozsudku. Uvedené zjištění představuje stanovisko uvedeného soudu a nemůže tedy zkreslovat stanovisko účastnic řízení. V každém případě navrhovatelka neargumentovala tím, že Tribunál rozhodl ultra petita.

112. Zadruhé navrhovatelka zjevně nesprávně tvrdí, že Tribunál v bodě 300 napadeného rozsudku rozhodl, že „v dokumentech předložených řídícímu výboru není vysvětlen teoretický výpočet výše náhrad“ ( 56 ).

113. Nesprávné je konečně i tvrzení, že Tribunál pochybil, když od Komise nepožadoval, aby mu předložila teoretický výpočet, a nemohl tedy vyhodnotit, zda způsob, jakým Komise vyvažovala mezi teoretickým výpočtem a analýzou trhu, představuje zjevně nesprávné posouzení. Zaprvé nepřísluší účastnicím řízení, ale Tribunálu, aby rozhodl o přijetí opatření k organizaci řízení nebo šetření, bude-li to považovat za nezbytné ( 57 ). Zadruhé v bodě 398 napadeného rozsudku Tribunál konstatoval ve shodě s Komisí, že ačkoli výsledek teoretického výpočtu byl kladný, mohla Komise legálně stanovit vývozní náhrady v nulové výši na základě faktorů uvedených v bodě 292 uvedeného rozsudku ( 58 ). I bez podrobných údajů o předmětném teoretickém výpočtu byl tedy Tribunál schopen posoudit rozdíl mezi oběma metodami. Konečně, navrhovatelka v podstatě žádá Tribunál, aby sám vykonal posuzovací pravomoc, kterou nařízení č. 1234/2007 svěřuje Komisi.

114. V důsledku toho musí být tato část třetího důvodu kasačního opravného prostředku zamítnuta stejně jako celý tento důvod.

E. Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku: porušení čl. 164 odst. 3 nařízení č. 1234/2007 nebo zjevně nesprávné posouzení

1. Tvrzení účastníků řízení

115. Společnost Tilly-Sabco argumentuje v první části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku tím, že si Tribunál protiřečil, když zkoumal, zda Komise řádně přihlédla k aspektům uvedeným v čl. 164 odst. 3 nařízení č. 1234/2007, neboť srovnával pokles cen ve Spojených státech amerických v roce 2013 (v bodě 301 napadeného rozsudku) se situací na brazilském trhu v letech 2009 až 2013 (v bodě 302 napadeného rozsudku), a že měl Tribunál posuzovat poslední dostupné údaje.

116. Ve druhé části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál tím, že v bodě 289 napadeného rozsudku potvrdil závěr Komise, že rozdíl v cenách ve srovnání s drůbeží pocházející z Brazílie nevyžaduje vyplácení vývozních náhrad, porušil čl. 164 odst. 3 písm. b) nařízení č. 1234/2007. Tribunál navíc podle jejího názoru rovněž porušil uvedené ustanovení tím, že omezil svůj přezkum na světový trh, aniž by přihlédl k trhu Evropské unie.

117. Ve třetí části uvedeného důvodu kasačního opravného prostředku společnost Tilly-Sabco tvrdí, že Tribunál v bodě 366 napadeného rozsudku nevytkl Komisi, že nepřihlédla k přesnému stavu poptávky po kuřatech, a že si v bodě 368 rozsudku sám protiřečí. Společnost Tilly-Sabco navíc argumentuje tím, že Tribunál v bodě 350 a násl. uvedeného rozsudku nevyvodil důsledky ze zvýšení cen krmiv, pokud jde o obchodní rozpětí výrobců. Vytýká Tribunálu, že obdobně nevyvodil závěry z pochybení Komise, která jsou uvedena v bodech 350 až 356 a v bodech 360 a 361 napadeného rozsudku, a že v bodě 369 uvedeného rozsudku zkreslil důkazy, které podle jejího názoru prokazovaly klesající trend v poptávce po drůbežím mase v roce 2013.

118. Komise s těmito argumenty nesouhlasí.

2. Posouzení

119. Tři části tohoto důvodu kasačního opravného prostředku obsahují v zásadě řadu různých výtek vůči přezkoumání výkonu posuzovací pravomoci Komise podle čl. 164 odst. 3 nařízení č. 1234/2007 provedenému Tribunálem. Žádnou z uvedených výtek, kterými se budu nyní postupně zabývat, nepovažuji za odůvodněnou.

120. Zaprvé rozpor, který podle společnosti Tilly-Sabco vyvstává mezi body 300 a 301 napadeného rozsudku, ve skutečnosti neexistuje: to, že Tribunál při posouzení vývoje cen čerstvých kuřat zohlednil údaje ze Spojených států amerických pouze za rok 2013, neznamená, že si protiřečil, když u Brazílie vzal v úvahu širší období. Nic ve znění čl. 164 odst. 3 nařízení č. 1234/2007 neukládá Komisi, aby omezila komparativní posouzení vývoje cen na konkrétní období (i když by patrně bylo v rozporu s účelem srovnání, pokud by tak neučinila). Navrhovatelka sice správně poukazuje na to, že čl. 164 odst. 3 písm. a) nařízení odkazuje na „stávající situaci“ na unijním a světovém trhu, jak je uvedeno v bodě 108 tohoto stanoviska, Komise však může klást zvláštní důraz na jiné aspekty vyjmenované v čl. 164 odst. 3 nařízení, a Tribunál došel v projednávané věci k závěru, že se právě o takový případ jednalo. V každém případě nejsou body 300 a 301 napadeného rozsudku rozporuplné, neboť Tribunál v obou bodech uvedl, že k poklesu cen v těchto zemích došlo až na konci roku 2013.

121. Argument společnosti Tilly-Sabco, že Tribunál nevytkl Komisi zjevně nesprávného posouzení, jehož se údajně Komise dopustila tím, že nestanovila vývozní náhrady ve světle rozdílu v cenách kuřat na vnitřním trhu a drůbeže pocházející z Brazílie, který byl konstatován v bodě 289 napadeného rozsudku a jehož výše byla odhadnuta na 44,73 eura na 100 kg, je třeba odmítnout. Uvedený rozdíl v cenách mohl vyplývat ze skutečnosti, že srovnávaným produktem nebyla drůbež z obou oblastí, nýbrž kuřata a drůbež. Společnost Tilly-Sabco rovněž neuvádí, že Komise ve stejném bodě poukázala na vysokou úroveň cen kuřat na vnitřním trhu ( 59 ). Z tohoto důvodu Tribunál v bodě 292 rozhodl, že Komise mohla legitimně předpokládat, že pro zajištění stability trhu není nutné stanovit vývozní náhrady v kladné výši, přičemž navrhovatelka uvedený bod nezpochybňuje. A to je skutečně na místě: jak je uvedeno v bodě 107 tohoto stanoviska, účelem vývozních náhrad není zajistit vývozcům dostatečný příjem. Hospodářské subjekty se tedy nemohou domáhat toho, aby Komise stanovila náhrady v nějaké určité výši.

122. Pokud jde o argument, že Tribunál tím, že omezil své posouzení na jediný trh, bez ohledu na to, zda jde o trh vnitřní nebo trh světový, porušil čl. 164 odst. 3 písm. b) nařízení č. 1234/2007 ( 60 ), uvedené dva trhy jsou zmíněny pouze v písmenech a) a i). Tribunál však rozhodl, že Komise přikládala zvláštní váhu písmenu b), kde se na zmíněné dva trhy neodkazuje ( 61 ).

123. Zaměříme-li se na třetí část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, mám za to, že navrhovatelka nesprávně argumentuje tím, že Tribunál v bodě 366 napadeného rozsudku opomenul, že čl. 164 odst. 3 nařízení č. 1234/2007 vyžaduje, aby Komise znala přesně stav vývoje poptávky po kuřatech na trhu Evropské unie a na světovém trhu. Naopak, Tribunál správně uvedl, že cena odpovídá bodu, kde se nabídka střetává s poptávkou a že analýza vývoje cen nutně musí přihlížet k poptávce. Pokud jde navíc o protiargument, že zvýšení cen odráží nerovnováhu ve vývoji nabídky či poptávky, ceny mohou snadno zahrnovat i plánovaný vývoj nabídky a poptávky. Uvedený argument je tedy třeba odmítnout a stejně tak je třeba odmítnout i tvrzení o rozporu mezi body 366 a 368 napadeného rozsudku, neboť takový rozpor by vyvstával jen tehdy, pokud bychom přijali stanovisko navrhovatelky ke vzájemnému vztahu mezi cenou a poptávkou.

124. Dále argument navrhovatelky, že Tribunál v bodě 350 a násl. napadeného rozsudku nevyvodil příslušné závěry ze zvýšení cen krmiv pro obchodní rozpětí výrobců, je neopodstatněný: v dalších pasážích bodu 351 Tribunál vyvozuje právě takové důsledky.

125. Jako předposlední bod je třeba uvést, že argumentem navrhovatelky, podle něhož body 350 až 356 a body 360 a 361 napadeného rozsudku údajně dokládají, že Komise poskytla Tribunálu jiné informace, než které předložila řídícímu výboru, nemůže být dotčena legalita sporného nařízení, které je třeba posuzovat nikoli na základě toho, co Komise předložila Tribunálu, nýbrž na základě skutkového a právního stavu existujícího v okamžiku přijetí zmíněného nařízení. Uvedený argument je tedy neúčinný. Totéž platí, pokud jde o závěr Tribunálu v bodě 360 napadeného rozsudku, že je nezbytné odlišovat vyjádření uvedená v žalobní odpovědi Komise, pokud jde o ceny krmiv. V každém případě irelevantnost uvedených okolností dokládá skutečnost, na niž poukazuje Komise, že navrhovatelka nenapadla druhou a třetí větu bodu 361 uvedeného rozsudku, kde se mimo jiné uvádí, že doba, kdy došlo ke zdražení krmiv, není rozhodující.

126. Pokud jde konečně o tvrzení, že se Tribunál dopustil v bodě 369 napadeného rozsudku zkreslení důkazů, když měl za to, že Komise přihlédla zejména ke zvýšení poptávky po kuřatech, uvedený bod vyjadřuje pouze stanovisko navrhovatelky a nejsou jím podpírána skutková zjištění. Nemůže v něm tedy docházet ke zkreslení důkazů. Pokud jde o výtku navrhovatelky směřující proti bodu 371 uvedeného rozsudku, kterou navrhovatelka spojuje se svým tvrzením o zkreslení důkazů, k němuž údajně došlo v bodě 369 uvedeného rozsudku, navrhovatelka nijak neprokazuje, že se Tribunál v uvedeném bodě dopustil zkreslení důkazů nebo nesprávného právního posouzení. Jak správně poukazuje Komise, navrhovatelka nenapadá bod 370 napadeného rozsudku, kde Tribunál uvedl, že tvrzení navrhovatelky týkající se zpomalení nárůstu výroby a spotřeby drůbežího masa dokládají, že stále dochází k nárůstu výroby a poptávky, a lze rovněž očekávat další nárůst výroby, i když pomalejším tempem.

127. Tento poslední důvod kasačního opravného prostředku je tedy třeba zamítnout jako neopodstatněný. Proto musí být zamítnut i celý kasační opravný prostředek.

VI. Závěry

128. Ve světle výše uvedených úvah navrhuji, aby Soudní dvůr kasační opravný prostředek zamítl a uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení.

( 1 ) – Původní jazyk: angličtina

( 2 ) – Rozsudek ze dne 14. ledna 2016, Tilly-Sabco v. Komise, T‑397/13, EU:T:2016:8 (dále jen „napadený rozsudek“).

( 3 ) – Prováděcí nařízení Komise ze dne 18. července 2013, kterým se stanoví vývozní náhrady pro drůbeží maso (Úř. věst. 2013, L 196, s. 13) (dále jen „sporné nařízení“).

( 4 ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jak členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (Úř. věst. 2011, L 55, s. 13).

( 5 ) – Nařízení Rady ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (Úř. věst. 2007, L 299, s. 1).

( 6 ) – Rozhodnutí Rady ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (Úř. věst. 1999, L 184, s. 23; Zvl. vyd. 01/03, s. 124).

( 7 ) – Nařízení Komise ze dne 17. června 2010, kterým se stanoví vývozní náhrady v odvětví drůbežího masa (Úř. věst. 2010, L 152, s. 5).

( 8 ) – Prováděcí nařízení Komise ze dne 18. října 2012, kterým se stanoví vývozní náhrady pro drůbeží maso (Úř. věst. 2012, L 288, s. 6).

( 9 ) – Prováděcí nařízení Komise ze dne 17. ledna 2013, kterým se stanoví vývozní náhrady pro drůbeží maso (Úř. věst. 2013, L 14, s. 15).

( 10 ) – Prováděcí nařízení Komise ze dne 18. dubna 2013, kterým se stanoví vývozní náhrady pro drůbeží maso (Úř. věst. 2013, L 109, s. 27).

( 11 ) – Prováděcí nařízení Komise ze dne 20. října 2011, kterým se stanoví vývozní náhrady pro drůbeží maso (Úř. věst. 2011, L 276, s. 31).

( 12 ) – Usnesení ze dne 26. září 2013, Tilly-Sabco v. Komise, T‑397/13 R, nezveřejněno, EU:T:2013:502.

( 13 ) – Rozsudek ze dne 14. ledna 2016, Doux v. Komise, T‑434/13, nezveřejněn, EU:T:2016:7.

( 14 ) – Rozsudek ze dne 14. ledna 2016, Francie v. Komise, T‑549/13, nezveřejněn, EU:T:2016:6.

( 15 ) – Viz body 39 až 68 napadeného rozsudku.

( 16 ) – Viz bod 27 napadeného rozsudku. Komise konkrétně nenapadla závěr, že sporné nařízení je nařizovacím aktem, ani to, že se navrhovatelky bezprostředně dotýkalo; viz body 33 a 38 rozsudku.

( 17 ) – Podle článku 150 jednacího řádu Soudního dvora, který je použitelný na řízení o kasačním opravném prostředku na základě čl. 190 odst. 1 jednacího řádu, „Soudní dvůr může kdykoli bez návrhu […] rozhodnout usnesením s odůvodněním o tom, zda jsou splněny nepominutelné podmínky řízení“ (kurziva provedena autorem stanoviska); rovněž viz rozsudek ze dne 27. února 2014, Stichting Woonlinie a další v. Komise, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, bod 32. Otázka, zda sporný akt „vyžaduje“ přijetí prováděcích opatření pro účely článku 263 odst. 4 SFEU, je v současné době předmětem řízení o kasačním opravném prostředku před velkým senátem Soudního dvora; viz věci C‑244/16, Industrias Químicas del Vallés v. Komise, a C‑384/16 P, European Union Copper Task Force v. Komise.

( 18 ) – Vzorový jednací řád – rozhodnutí Rady 1999/468/ES – jednací řád výboru..., (Úř. věst. 2001, C 38, s. 3, poznámka pod čarou 6).

( 19 ) – Jednací řád řídícího výboru předložila Komise v řízení v prvním stupni jako přílohu k žalobní odpovědi.

( 20 ) – Článek 127 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora, použitelný v řízení o kasačním opravném prostředku na základě čl. 190 odst. 1 jednacího řádu. Vzorový jednací řád však v každém případě není relevantní, pokud dotyčný výbor přijal vlastní jednací řád, jak tomu bylo v projednávané věci; viz rozsudek ze dne 25. října 2005, Německo a Dánsko v. Komise, spojené věci C‑465/02 a C‑466/02, EU:C:2005:636, bod 31.

( 21 ) – Článek 8 odst. 5 nařízení č. 182/2011 („Okamžitě použitelné prováděcí akty“) stanoví: „Pokud přijímá Komise prozatímní antidumpingová nebo vyrovnávací opatření, použije se postup stanovený v tomto článku. Komise přijme tato opatření po ukončení konzultací nebo v mimořádně naléhavém případě poté, co o něm informuje členské státy. V mimořádně naléhavém případě se konzultace zahájí nejpozději deset dnů poté, co byla členským státům oznámena opatření přijatá Komisí.“ (kurziva provedena autorem stanoviska). Rovněž viz bod 16 odůvodnění nařízení.

( 22 ) – Body 5 a 11 odůvodnění nařízení č. 182/2011.

( 23 ) – V tomto smyslu například viz rozsudky ze dne 14. ledna 1987, Německo v. Komise, 278/84, EU:C:1987:2, bod 12 až 16, a ze dne 10. února 1998, Německo v. Komise, C‑263/95, EU:C:1998:47, bod 26 až 32.

( 24 ) – Rozsudek ze dne 23. února 1988, Spojené království v. Rada, 68/86, EU:C:1988:85, bod 48.

( 25 ) – Rozsudky ze dne 7. května 1991, Nakajima v. Rada, C‑69/89, EU:C:1991:186, body 49 a 50, a ze dne 13. září 2007, Common Market Fertilizers v. Komise, C‑443/05 P, EU:C:2007:511, bod 145.

( 26 ) – Rozsudky ze dne 15. června 1994, Komise v. BASF a další, C‑137/92 P, EU:C:1994:247, body 76 a 77, a ze dne 13. září 2007, Common Market Fertilizers v. Komise, C‑443/05 P, EU:C:2007:511, body 147 a 148.

( 27 ) – Srovnej v tomto ohledu rozsudek ze dne 15. června 1994, Komise v. BASF a další, C‑137/92 P, EU:C:1994:247, bod 72.

( 28 ) – Pokud jde o kritiku (neexistence) práv jednotlivců v rámci postupu projednávání ve výborech, viz stanovisko generálního advokáta Geelhoeda ve spojených věcech Alliance for Natural Health a další, C‑154/04 a C‑155/04, EU:C:2005:199, body 80 až 85. Soud v uvedené věci nerozhodl o neplatnosti dotčeného aktu; viz rozsudek ze dne 12. července 2005, Alliance for Natural Health a další, spojené věci C‑154/04 a C‑155/04, EU:C:2005:449, body 81 a 82.

( 29 ) – Obdobně viz rozsudek ze dne 11. ledna 2001, Monte Arcosu, C‑403/98, EU:C:2001:6, body 26 a 28.

( 30 ) – Viz rozsudek ze dne 14. ledna 1987, Německo v. Komise, 278/84, EU:C:1987:2, bod 13. Rovněž, pokud jde o úroveň soudního přezkumu nebezpečí narušení obchodu se zemědělskými produkty, viz rozsudek ze dne 25. ledna 1979, Racke, 98/78, EU:C:1979:14, body 4 a 5.

( 31 ) – Viz rozsudek ze dne 14. ledna 2016, Francie v. Komise, T‑549/13, EU:T:2016:6, bod 18.

( 32 ) – Obdobně viz rozsudek ze dne 15. března 2006, Itálie v. Komise, T‑226/04, nezveřejněno, EU:T:2006:85, body 38 až 41.

( 33 ) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. října 2005, Německo a Dánsko v. Komise, spojené věci C‑465/02 a C‑466/02, EU:C:2005:636, body 36, 38 a 40, kde Soudní dvůr uvedl, že na přijaté konečné opatření nemohla mít žádný vliv skutečnost, že pozvánka na zasedání výboru byla zaslána s předstihem méně než čtrnáct dnů před konáním tohoto zasedání a že na něm nebyla dostupná německá verze obou dotčených dokumentů.

( 34 ) – Zrušení aktu orgánů je výjimečné opatření se zpětnými účinky a musí tedy být formulováno výslovně; v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. listopadu 2001, Silos, C‑228/99, EU:C:2001:599, bod 19.

( 35 ) – Rozsudek ze dne 22. září 2016, Parlament v. Rada, spojené věci C‑14/15 a C‑116/15, EU:C:2016:715, bod 48 a citovaná judikatura.

( 36 ) – Shrnutí ze dne 22. října 2013 ze 435. zasedání řídícího výboru pro společnou organizaci zemědělských trhů ze dne 18. října 2013, dokument č. ARES REG agri.ddg2.c.4(2013) 3316233, bod 9.1.1 (dostupný na https://ec.europa.eu/agriculture/sites/agriculture/files/committees/cmo-management/2013/435.pdf).

( 37 ) – Ve skutečnosti není kromě citace zmíněného ustanovení v úvodní části kasačního opravného prostředku čl. 162 odst. 1 nařízení č. 1234/2007 zmíněn v žádné části týkající se právní argumentace. Navrhovatelka v replice sice odkazuje na uvedené ustanovení, činí tak však jen v reakci na předběžnou otázku vznesenou Komisí v její odpovědi na kasační opravný prostředek, pokud jde o účel systému vývozních náhrad.

( 38 ) – Rozsudek ze dne 10. prosince 2013, Komise v. Irsko a další, C‑272/12 P, EU:C:2013:812, bod 28 a citovaná judikatura.

( 39 ) – Rozsudek ze dne 14. března 1973, Westzucker, 57/72, EU:C:1973:30, bod 8. Vývozní náhrady a denaturace cukru plní v určitém ohledu stejnou funkci v rámci společné organizace trhu; viz stanovisko generálního advokáta Mayrase ve věci Westzucker, 57/72, EU:C:1973:20, bod 2.

( 40 ) – Rozsudky ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, bod 63, a ze dne 10. března 2016, HeidelbergCement v. Komise, C‑247/14 P, EU:C:2016:149, bod 16.

( 41 ) – Rozsudky ze dne 9. září 2004, Španělsko v. Komise, C‑304/01, EU:C:2004:495, bod 51, a ze dne 9. června 2016, Pesce a další, spojené věci C‑78/16 a C‑79/16, EU:C:2016:428, bod 89.

( 42 ) – Rozsudky ze dne 28. října 1982, Lion a další, spojené věci 292/81 a 293/81, EU:C:1982:375, bod 19; ze dne 22. ledna 1986, Eridania zuccherifici nazionali a další, 250/84, EU:C:1986:22, bod 38, a ze dne 6. července 2000, Eridania, C‑289/97, EU:C:2000:363, bod 40.

( 43 ) – Rozsudky ze dne 1. prosince 1965, Schwarze, 16/65, EU:C:1965:117, bod 888, a ze dne 4. února 1990, Delacre a další v. Komise, C‑350/88, EU:C:1990:71, bod 16.

( 44 ) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 26. listopadu 1975, Groupement des fabricants de papiers peints de Belgique a další v. Komise, 73/74, EU:C:1975:160, bod 31; ze dne 4. února 1990, Delacre a další v. Komise, C‑350/88, EU:C:1990:71, bod 15, a ze dne 8. listopadu 2001, Silos, C‑228/99, EU:C:2001:599, bod 28.

( 45 ) – Uvedené konstatování není dotčeno tím, že navrhovatelka v kasačním opravném prostředku tvrdí, pokud jde o část druhé části třetího důvodu kasačního opravného prostředku týkající se údajně neoprávněného omezení soudního přezkumu, že již dříve vyjasnila, že ani ona ani Tribunál neměly příležitost ověřit či napadnout konkrétní aspekty obvyklé praxe Komise.

( 46 ) – Rozsudek ze dne 8. listopadu 2001, Silos, C‑228/99, EU:C:2001:599, bod 29.

( 47 ) – Rozsudek ze dne 14. února 1990, Delacre a další v. Komise, C‑350/88, EU:C:1990:71, body 17 až 19.

( 48 ) – Rozsudek ze dne 1. března 2016, National Iranian Oil Company v. Rada, C‑440/14 P, EU:C:2016:128, bod 60 a následující.

( 49 ) – Mimo jiné viz rozsudek ze dne 30. listopadu 2016, Commission v. Francie a Orange, C‑486/15 P, EU:C:2016:912, bod 99 a citovaná judikatura.

( 50 ) – Rozsudek ze dne 30. června 2016, Lidl, C‑134/15, EU:C:2016:498, bod 47, a v tomto smyslu rozsudek ze dne 9. března 2017, Doux, C‑141/15, EU:C:2017:188, bod 26.

( 51 ) – Jak tomu bylo u stanoviska generální advokátky Sharpston ve věci KME Germany a další v. Komise, C‑272/09 P, EU:C:2011:63, viz body 71 až 73.

( 52 ) – Zatímco v bodě 65 odůvodnění nařízení č. 1234/2007 je uvedeno, že „jednotný trh [Evropské unie] zahrnuje obchodní režim na vnějších hranicích [Evropské unie]. Tento obchodní režim by měl zahrnovat dovozní cla a vývozní náhrady a měl by v zásadě stabilizovat trh [Evropské unie]. Obchodní režim by měl být založen na závazcích přijatých v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání“, v bodě 77 odůvodnění uvedeného nařízení se uvádí, že „[m]ožnost poskytnout při vývozu do třetích zemí náhrady, které jsou založeny na rozdílu mezi cenami uvnitř [Evropské unie] a cenami na světovém trhu a které nepřekročí míru stanovenou závazky [Evropské unie] v rámci WTO, by měla sloužit k zajištění účasti [Evropské unie] na mezinárodním obchodu s některými produkty, na něž se vztahuje toto nařízení. Subvencovaný vývoz by měl podléhat omezením, pokud jde o hodnotu a množství.“

( 53 ) – Viz stanovisko generálního advokáta Geelhoeda ve věci Silos, C‑228/99, EU:C:2001:196, bod 32, kde je citován rozsudek ze dne 8. dubna 1992, Wagner, C‑94/91, EU:C:1992:181, bod 18. V tomto smyslu rovněž viz rozsudky ze dne 14. března 1973, Westzucker, 57/72, EU:C:1973:30, body 6 a 8; ze dne 26. ledna 1978, Union Malt a další v. Komise, spojené věci 44/77 až 51/77, EU:C:1978:14, body 23 a 28 (pokud jde o zvláštní situaci, kdy byla v rámci vývozních licencí stanovena výše náhrady dopředu); ze dne 28. října 1982, Lion a další, spojené věci 292/81 a 293/81, EU:C:1982:375, bod 14, a ze dne 9. března 2017, Doux, C‑141/15, EU:C:2017:188, bod 36.

( 54 ) – Komise sice na jednání uvedla, že se zabývala oběma aspekty uvedenými v čl. 164 odst. 3 písm. a) a b) nařízení č. 1234/2007, proti zjištění uvedenému v bodě 291 napadeného rozsudku však nic nenamítala.

( 55 ) – Odkaz v kasačním opravném prostředku na bod 400 napadeného rozsudku je patrně chybný, neboť v uvedeném bodě je pouze reprodukováno stanovisko navrhovatelky.

( 56 ) – V bodě 300 napadeného rozsudku Tribunál uvedl, že „účelem dokumentu předloženého řídícímu výboru není vysvětlovat teoretický výpočet výše vývozních náhrad, ale především doložit globální situaci na trhu.“

( 57 ) – V tomto smyslu viz usnesení ze dne 31. ledna 2017, Universal Protein Supplements v. EUIPO, C‑485/16 P, nezveřejněno, EU:C:2017:72, bod 15 a citovaná judikatura.

( 58 ) – V bodě 292 napadeného rozsudku je uvedeno, že zvýšení ceny na trhu Evropské unie, existence většího obchodního rozpětí u unijních výrobců, než odpovídá historickému průměru, a zvýšení vývozů jsou aspekty, které všechny v zásadě umožňují Komisi mít za to, aniž by se dopustila zjevně nesprávného posouzení, že situace na trhu Evropské unie je stabilní a k zajištění stability trhu není nutné stanovit vývozní náhrady v kladné výši.

( 59 ) – Obdobně, jak uvádí Komise, navrhovatelka nezpochybňuje zjištění uvedené v bodě 306 napadeného rozsudku, podle něhož dokument předložený řídícímu výboru dokládal jasný trend nárůstu cen na trhu Evropské unie v dlouhodobém i krátkodobém horizontu.

( 60 ) – Kasační opravný prostředek je v tomto ohledu nesrozumitelný, když se v něm uvádí, že „Tribunál zohlednil pouze ceny na vnitřním trhu, vysoké ceny krmiv a znehodnocení brazilského realu; vycházel tedy pouze ze světového trhu“.

( 61 ) – To potvrzují ostatní jazykové verze uvedeného ustanovení. Použitím množného čísla („marchés“) ve francouzském znění čl. 164 odst. 3 písm. b) nařízení č. 1234/2007 se neodkazuje zpět na trh Evropské unie a světový trh uvedené v čl. 164 odst. 3 písm. a) a i), nýbrž na společnou organizaci trhu, která je ve zmíněném jazyce vyjádřena množným číslem („organisation commune des marchés“).