ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Jestliže – aniž bylo zahájeno formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 88 odst. 2 ES – Komise rozhodnutím přijatým na základě odstavce 3 téhož článku konstatuje, že podpora je slučitelná se společným trhem, mohou se nositelé těchto procesních záruk domoci jejich dodržení, pouze pokud mají možnost toto rozhodnutí napadnout před soudem Společenství.

Z těchto důvodů je přípustná žaloba směřující ke zrušení takového rozhodnutí podaná zúčastněnou stranou ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES, pokud původce žaloby jejím podáním směřuje k zajištění ochrany procesních práv, která požívá na základě posledně uvedeného ustanovení.

Naproti tomu, pokud žalobce zpochybní opodstatněnost rozhodnutí posuzujícího podporu jako takovou, nemůže pouhá skutečnost, že by mohl být považován za zúčastněnou stranu ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES, dostačovat k uznání přípustnosti žaloby. Musí tedy prokázat, že má zvláštní postavení ve smyslu rozsudku ze dne 15. července 1963, Plaumann v. Komise, 25/62. Bylo by tomu tak zejména v případě, kdy by žalobcovo postavení na trhu bylo podstatně zasaženo podporou, která je předmětem dotčeného rozhodnutí.

Podstatné dotčení nepředstavuje pouhá okolnost, že předmětné rozhodnutí může mít určitý vliv na soutěžní poměry na relevantním trhu a že dotčené podniky jsou v jakémkoliv soutěžním vztahu s osobou, která má z tohoto rozhodnutí prospěch.

(viz body 42, 44, 48)
(viz body 92, 94–95)

Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje slučitelnost podpory se schváleným obecným režimem podpor, spadá do výkonu její povinnosti dbát nad používáním článků 87 ES a 88 ES. Z tohoto důvodu nepředstavuje přezkum slučitelnosti podpory s tímto režimem ze strany Komise iniciativu překračující rámec jejích pravomocí. Proto nemůže být posouzení Komise omezeno posouzením vnitrostátních orgánů, které podporu poskytly.

Jakmile je jednou obecný režim podpory schválen Komisí, individuální opatření provádějící tento režim nemusejí být Komisi oznamována, ledaže by Komise v tomto směru učinila výhrady v rozhodnutí o schválení. Vzhledem k tomu, že individuální podpory jsou pouze individuálními opatřeními provádějícími obecný režim podpor, jsou faktory, které by Komise měla vzít v úvahu pro jejich posouzení, tytéž jako faktory, které použila při přezkumu obecného režimu. Je tedy zbytečné, aby Komise zkoumala individuální podpory. Naopak, pokud individuální opatření nejsou zahrnuta uplatněnými obecnými režimy, představují nové podpory, jejichž slučitelnost se společným trhem musí přezkoumat Komise.

(viz body 194, 197)

Aby se určilo, zda zásah orgánů veřejné moci do kapitálu podniku v jakékoliv formě může představovat státní podporu, je třeba posoudit, zda by za podobných okolností mohl být soukromý investor s velikostí srovnatelnou s velikostí veřejného investora motivován uskutečnit tak významnou transakci. V tomto ohledu, i když chování soukromého investora, se kterým musí být srovnán zásah veřejného investora sledujícího cíle hospodářské politiky, není nezbytně chováním běžného investora, který vkládá kapitál za účelem dosažení výnosnosti ve víceméně krátkém období, musí být přinejmenším chováním soukromého holdingu nebo soukromého seskupení podniků sledujícího strukturální, globální nebo sektorovou politiku a musí být určováno perspektivami výnosnosti v delším období. Krom toho srovnání mezi chováním veřejných a soukromých investorů musí být provedeno ve vztahu k přístupu, který by měl v rámci dotčené transakce soukromý investor s ohledem na dostupné informace a předvídatelný vývoj v dané době.

I když nic nebrání tomu, aby orgány veřejné moci zohlednily sociální, regionální nebo sektorové politiky, musí být jejich kapitálový vklad posuzován podle kritéria soukromého investora bez ohledu na jakékoliv sociální úvahy nebo regionální či sektorovou politiku.

I když lze existenci podpory vyloučit v případě, kdy se zásah orgánů veřejné moci uskuteční současně se značným zásahem soukromých hospodářských subjektů za srovnatelných podmínek, existenci podpory nelze nicméně vyloučit, pokud se soukromé investice v témže podniku uskuteční až po přidělení veřejných prostředků.

(viz body 236–238, 242, 254)
16

Zadrahé mezi výrobky, které jsou označeny staršími ochrannými známkami zahrnutými do třídy 3 a zejména do třídy 25, a výrobky uvedenými v přihlášce ochranné známky zahrnutými do tříd 18 a 24 existuje zjevný a velmi úzký vztah. Žalobkyně zdůrazňuje, že všechny tyto třídy spadají do oblasti módy a textilu, ať se jedná o oděvy jako takové, tkaniny určené k jejich zhotovení a doplňky nebo kosmetické výrobky. Tyto výrobky jsou nerozlučně spjaty s krásou, péčí o tělo, fyzickým vzhledem a osobní image. Předmětné výrobky jsou uváděny na trh stejnými cestami, takže by je spotřebitelé nevyhnutelně spojovali se společným obchodním původem. Ve svém rozhodnutí ze dne 20. dubna 2000 námitkové oddělení ostatně uznalo, že může být zjištěn vztah mezi třídami 18 a 25, pokud by byly splněny určité podmínky, včetně „vysoké rozlišovací způsobilosti“ ochranné známky EMIDIO TUCCI.
Žaloba na neplatnost podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. září 2003 (věc R 191/2002-2), týkajícímu se námitkového řízení vedeného mezi Pelikan Vertriebsgesellschaft mbH & Co. KG a Dainichiseika Colour & Chemicals Mfg. Co. Ltd
243

Skutečnost, že se hospodářská soutěž v jiných členských státech rozvíjela méně příznivě, tak neprokazuje, že uplatňování tarifů žalobkyní nemělo v Německu, které představuje relevantní zeměpisný trh, protisoutěžní účinek. Údajně méně příznivá situace v jiných členských státech může být spojena s pozdější liberalizací dotyčných trhů služeb, to znamená liberalizací po 1. červnu 1997, datu, ke kterému byla žalobkyně povinna v souladu s použitelným německým právem umožnit svým soutěžitelům úplný přístup k účastnickému vedení (viz bod 198 výše). Za tímto účelem je třeba uvést, že článek 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2887/2000 ze dne 18. prosince 2000 o zpřístupnění účastnického vedení (Úř. věst. L 336, s. 4; Zvl. vyd. 13/26, s. 83) ukládá takovou povinnost historickým operátorům až ode dne 31. prosince 2000. Údajně méně příznivá situace v jiných členských státech by mohla být také spojena s existencí jiných protiprávních jednání porušujících právo Společenství v oblasti hospodářské soutěže. V každém případě i za předpokladu, že by Komise nesplnila některé ze svých povinností vyplývajících z článku 211 ES tím, že by opomenula dbát nad uplatňováním práva Společenství v oblasti hospodářské soutěže v odvětví telekomunikací v jiných členských státech, nemohla by tato okolnost odůvodnit porušení článku 82 ES, kterého se v projednávaném případě dopustila žalobkyně v témže odvětví (rozsudek van Landewyck a další v. Komise, bod 86 výše, bod 84; rozsudky Soudu ze dne 6. dubna 1995, Tréfilunion v. Komise, T-148/89, Recueil, s. II-1063, bod 127, a ze dne 15. března 2000, Cimenteries CBR a další v. Komise, T-25/95, T-26/95, T-30/95 až T-32/95, T-34/95 až T-39/95, T-42/95 až T-46/95, T-48/95, T-50/95 až T-65/95, T-68/95 až T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 a T-104/95, Recueil, s. II-491, bod 2559).
117

Pokud jde o první kritérium pro zadání a první poznámku, žalobkyně má v podstatě za to, že pokud některé technické údaje byly uvedeny stručně, je to z toho důvodu, že dostupné technické informace byly v tomto ohledu nedostatečně přesné. Pokud jde o druhou poznámku, žalobkyně tvrdí, že jelikož neměla přístup k informaci, kterou měl současný dodavatel, musela „vypracovat dlouhé scénáře“, aby zohlednila všechny možné struktury a postupy. Ohledně třetí poznámky uvádí, že pokud její nabídka byla zhodnocena jako příliš popisná s ohledem na vyhledávání a funkčnost, je to z toho důvodu, že základní role softwaru Autonomy v technické platformě CORDIS byla potenciálním uchazečům sdělena opožděně. Ohledně šesté poznámky má žalobkyně za to, že pokud její nabídka byla zhodnocena jako nedostatečně podrobná, opakující se a bez konkrétních návrhů, je to z toho důvodu, že tato nabídka byla určována nezbytností zachovat současný informační systém, o kterém neměl žádný uchazeč, s výjimkou současného dodavatele, celkový přehled.
293

Kromě toho se za těchto podmínek zdá hodnověrné, že bez nástroje opětovného nastolení rovnováhy rozložení rizik a odrazení od aktivního výběru rizik by se takto regulovaný irský trh SZP mohl dostat do nerovnováhy, která by ohrozila jeho fungování, a tedy samotné uskutečnění uvedených cílů. Vzhledem k tomu, že povinnost společného sazebníku motivuje k přijímání obchodních praktik, jako je aktivní výběr rizik, které mohou ohrozit tuto rovnováhu (viz bod 273 výše), představuje RES, jak uplatňuje zejména Irsko, nezbytný nástroj k opětovnému nastolení rovnováhy, který je vlastní regulovanému trhu podléhajícímu takovým povinnostem. Za neexistence povinnosti volného přístupu a společného sazebníku by byla rovnováha trhu zachována nebo znovu dosažena pouze silami působícími na trhu a obzvláště prostřednictvím stanovení sazeb podle rizika. Přitom i když se takové stanovení sazeb jeví vhodné k tomu, aby ve velké míře omezilo podněcování k aktivnímu výběru rizik (bod 52 in fine napadeného rozhodnutí), a tedy zachovalo určitou rovnováhu na trhu, neumožňuje dosáhnout další cíl sledovaný povinnostmi volného přístupu a společného sazebníku, a sice solidaritu mezi generacemi při zajištění jednoduššího přístupu – zejména díky křížové dotaci pojistného – starších a nemocných osob k SZP.
64

Co se týče jednotlivých aktů uvedených v bodě 49 výše na podporu argumentace žalobkyně, podle které, jelikož neexistovalo zvláštní rozhodnutí členských států nebo Rady, Komise již neměla pravomoc použít článek 65 UO po uplynutí doby platnosti uvedené smlouvy, Komise tvrdí, že přijetí rozhodnutí 2002/234 souvisí se skutečností, že převod aktiv a pasiv ESUO na Evropské společenství nemohl být uskutečněn automaticky vzhledem k tomu, že Smlouva o ES neobsahuje žádné ustanovení umožňující automatické vstoupení Evropského společenství do práv a povinností ESUO. Pokud by nebylo přijato zvláštní rozhodnutí, prostředky ESUO by byly vráceny členských státům k datu uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO [viz první bod odůvodnění rozhodnutí 2002/234 a sdělení Komise KOM (2000) 518 konečné, ze dne 6. září 2000]. Přijetí aktu ad hoc členskými státy, jenž byl následně konkrétněji vyjádřen protokolem C k Niceské smlouvě, bylo tedy nezbytné k uskutečnění přechodu prostředků ESUO na Evropské společenství. Naopak ochrana hospodářské soutěže v odvětvích uhlí a oceli spadajících do působnosti ESUO automaticky přešla do režimu Evropského společenství v okamžiku uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO, v důsledku ukončení omezení, které článek 305 ES stanovil pro vis expansiva předpisu lex generalis.
OHIM uvádí, že sdílí stanovisko zaujaté odvolacím senátem, a uplatňuje, že výrobky spadající do třídy 5 a výrobky spadající do třídy 10, na něž se vztahují kolidující ochranné známky, jsou podobné, jelikož jsou užívány současně a s týmž cílem, a to pro léčbu. Pokud jde o služby spadající do třídy 42, pro které je zápis přihlášené ochranné známky v projednávaném případě zpochybňován, jsou podobné výrobkům spadajícím do třídy 10, jelikož jsou tyto výrobky běžně užívány v rámci poskytování uvedených služeb. Pokud jde o služby spadající do oblasti výzkumu, je třeba krom toho zohlednit skutečnost, že farmaceutické podniky, které vyrábějí lékařské nástroje spadající do třídy 10, obvykle působí v oblastech výzkumu a vývoje a že je namístě předpokládat, že tato situace je specializované veřejnosti užívající tyto nástroje známa.
124

I když je totiž pravda, že zpráva Deloitte & Touche nazvaná „Report on the Limited Review of Olympic Airways Performance as compared to its 2002 Financial Plan (July 2002)“ předložená Komisi v příloze k výše uvedenému dopisu ze dne 13. listopadu 2002 potvrdila zlepšení týkající se provozních výsledků OA v roce 2002 vzhledem k dřívějším účetním obdobím, tato zpráva však neobsahovala žádnou žádost o aktualizaci restrukturalizačního plánu z roku 1998, co se týče zejména finančních ukazatelů a délky stanoveného restrukturalizačního období, aby bylo zohledněno toto zlepšení a dopad probíhající privatizace. Tato zpráva výslovně uváděla, že jejím předmětem je pouze omezený přezkum odhadovaných provozních výsledků OA s vyloučením Olympic Aviation a Macedonian Airlines pro období osmi měsíců od ledna do srpna 2000 pouze s cílem pomoci řídícím pracovníkům OA při jejich posouzení přiměřenosti finančních promítnutí pro rok 2002. Bylo v ní zdůrazněno, že finanční plán OA pro rok 2002 shrnuje účinky širokého spektra organizačních, operativních a obchodních změn směřujících – mimo jiné faktory – ke kontrole kapacit, zvýšení cen, a pokud možno ke kontrole nákladů (bod 2.1). Privatizační řízení, které započalo v roce 2002, bylo v této zprávě uvedeno pouze v rámci uvedení kontextu („background“), ve kterém byl vypracován finanční plán pro rok 2002. Zpráva v tomto ohledu uváděla, že se očekává, že opatření prodeje nepodstatných aktiv a restrukturalizace/privatizace letových operací stanovené souběžně se sledováním strategie snižování kapacit a nákladů a zlepšení příjmů a výnosů, povedou v roce 2002 k příznivějšímu finančnímu výsledku než v předchozích letech. Neobsahovala žádné promítnutí, co se týče výsledků OA v průběhu rozpočtových let 2003 a 2004, během kterých se bude odehrávat privatizace skupiny OA.
83

Zapáté, rozhodnutí 96/536, které uvádí dánský sýr „Dansk Grana“ a německý sýr „Romonte – Typ Grana“, bylo přijato v rámci provedení směrnice Rady 92/46/EHS ze dne 16. června 1992 o hygienických předpisech pro produkci syrového mléka, tepelně ošetřeného mléka a mléčných výrobků a jejich uvedení na trh (Úř. věst. L 268, s. 1; Zvl. vyd. 03/13, s. 103). Vzhledem k tomu, že rozhodnutí 96/536 směřuje pouze k povolení výjimek z hygienických předpisů zavedených směrnicí 92/46, nemůže mít žádný vliv na ochranu takového práva duševního vlastnictví, jakým je chráněné označení původu (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Německo a Dánsko v. Komise, bod 96). I za předpokladu, že by tato citace prokazovala druhovou povahu označení „grana“ v Dánsku a Německu, tento závěr by nebylo možné rozšířit na celé území Společenství nebo přinejmenším na jeho podstatnou část. Krom toho rozhodnutí 96/536 odkazuje na dánský sýr grana a na německý sýr, u kterého je uvedeno, že se jedná o „typ“ sýra grana, což napovídá, že v Dánsku a Německu označení „grana“ bez přívlastku si každopádně zachovalo svou konotaci „grana padano“ (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Německo a Dánsko v. Komise, bod 92). Konečně rozhodnutí 96/536 uvedené Biraghi pochází z roku 1996, doby, kdy se členské státy ještě mohly zaštítit výjimkou uvedenou v čl. 13 odst. 2 nařízení č. 2081/92, která je opravňovala k zachování vnitrostátních systémů umožňujících používat názvy zapsané podle článku 17 po dobu nejvýše pěti let ode dne zveřejnění nařízení.
143

Co se nejprve týče jejich hlavního argumentu, tvrdí žalobkyně, že v rozporu s restriktivním výkladem rozsudku AM & S, který provedla Komise, jsou informace sdělené podnikovými právníky, zejména těmi, kteří jsou členy advokátní komory, důvěrné. Připouštějí, že Soudní dvůr v tomto rozsudku tuto ochranu omezil na „nezávislé“ advokáty, což je kategorie, která podle Komise nezahrnuje advokáty, kteří jsou zaměstnáni svými klienty. Nicméně, rozhodujícím prvkem, zavedeným v rozsudku AM & S, je nezávislost advokáta. Žalobkyně se nicméně domnívají, že není opodstatněné uznávat tuto vlastnost pouze u externího advokáta. Podnikoví právníci podléhají ve stejném rozsahu povinnosti neúčastnit se protiprávních činností, nezatajovat informace nebo neztěžovat výkon spravedlnosti. To platí tím spíše v právních systémech, kde mohou být zapsáni do seznamu advokátů advokátní komory a jako takoví požívají statusu nezávislosti vůči svým zaměstnavatelům.
56

Tribunál bude tudíž zkoumat výlučně návrh žalobců na náhradu škody formulovaný podpůrně v jejich žalobách, který spočívá na předpokladu, podle kterého škoda, kterou utrpěli, je důsledkem odůvodněného stanoviska ze dne 3. prosince 1997. Tribunál bude nejprve zkoumat námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí proti žalobám z důvodu, že Společenství není povinné nahradit škodu způsobenou zahájením řízení o nesplnění povinnosti. Tato námitka je totiž jediná mezi námitkami vznesenými v projednávaném případě, která spočívá na tomto posledním předpokladu a netýká se přičitatelnosti, jež spadá do meritorního posouzení, a nikoliv do posouzení přípustnosti žaloby na náhradu škody (viz v tomto smyslu rozsudek Tribunálu ze dne , Dubois a Fils v. Rada a Komise, T-113/96, Recueil, s. II-125, bod 34). Dále pokud by tato námitka musela být zamítnuta, bude Tribunál zkoumat meritorní otázky, které byly vzneseny prostřednictvím těchto žalob.
4

Mimoto, podle ustanovení čl. 3 bodů 69 a 70 legge no 549 (su) misure di razionalizzazione della finanza pubblica (zákona č. 549 o racionalizačních opatřeních v oblasti veřejných rozpočtů ze dne 28. prosince 1995, běžný doplněk GURI č. 302 ze dne 29. prosince 1995, dále jen „zákon č. 549/95“) ve spojení s decreto-legge no 331 (su) armonizzazione delle disposizioni in materia di imposte sugli oli minerali, sull’alcole, sulle bevande alcoliche, sui tabacchi lavorati e in materia di IVA con quelle recate da direttive CEE e modificazioni conseguenti a detta armonizzazione, nonché disposizioni concernenti la disciplina dei centri autorizzati di assistenza fiscale, le procedure dei rimborsi di imposta, l’esclusione dall’ILOR dei redditi di impresa fino all’ammontare corrispondente al contributo diretto lavorativo, l’istituzione per il 1993 di un’imposta erariale straordinaria su taluni beni ed altre disposizioni tributarie (nařízením s mocí zákona č. 331 o harmonizaci daňových právních předpisů v různých oblastech ze dne 30. srpna 1993, GURI č. 203 ze dne 30. srpna 1993, dále jen „nařízení s mocí zákona č. 331/93“), byla ve prospěch společností podle zákona č. 142/90 zavedena následující opatření: — osvobození od všech poplatků, kterými jsou zatíženy převody aktiv uskutečněné v rámci přeměny zvláštních podniků a komunálních podniků na společnosti podle zákona č. 142/90 (dále jen „osvobození od poplatků za převody“); — úplné osvobození od korporační daně, tedy od daně ze zisku právnických osob a od místní daně z příjmu, po dobu tří let a nejpozději do zdaňovacího období roku 1999 (dále jen „tříleté osvobození od korporační daně“).
1)

Výše pokuty uložené společnostem Nintendo Co., Ltd a Nintendo of Europe GmbH se stanoví na 119,2425 milionů eur.
110

Je tedy třeba dospět k závěru, že existence relativně významných rozdílů mezi podíly na trhu podniků náležejících do poslední kategorie, která je vlastní systému rozdělení do kategorií a paušalizaci, jež s sebou toto rozdělení nese, je objektivně odůvodněná. Oprávnění Komise přistoupit k rozdělení podniků do kategorií by bylo z velké části zbaveno své užitečnosti, kdyby jakýkoli rozdíl mezi podíly na trhu, byť i velký z relativního hlediska, ale odpovídající velmi malému rozdílu v rámci procentních bodů, bránil zařazení různých podniků do téže kategorie pokut.
108

Úvodem je třeba konstatovat, že žalobkyně uplatnila důvod týkající se doby trvání protiprávního jednání pouze podpůrně na podporu návrhu na zrušení nebo snížení pokuty, která jí byla uložena. Nicméně z písemností žalobkyně vyplývá, že tato v podstatě zpochybňuje legalitu Rozhodnutí v rozsahu, v jakém se v něm konstatuje, jak je uvedeno v článku 1 jeho výroku, že k protiprávnímu jednání došlo v období od 16. prosince 1991 do . Je třeba rovněž konstatovat, že žalobkyně ve svých písemnostech výslovně navrhla zrušení článku 1 Rozhodnutí. S ohledem na výše uvedené je tedy třeba mít za to, že projednávaným žalobním důvodem směřuje žalobkyně nejen ke zrušení nebo snížení pokuty, ale rovněž k částečnému zrušení Rozhodnutí a zejména článku 1 jeho výroku v rozsahu, v jakém v něm Komise nesprávně konstatovala, že protiprávní jednání trvalo od do (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne , Groupe Danone v. Komise, T-38/02, Sb. rozh. s. II-4407, body 210 až 213).
105

Konečně se zdá, že Komise si přála předejít zaslání třetí žádosti o informace, jelikož zápis z jednání ze dne 6. února 2003 ukazuje, že její zástupce „se pokusil co nejvíce a i přes složitost spisu, dokončit co možná nejúplněji druhý seznam otázek, aby se předešlo třetí žádosti o informace“. To se jí však nepodařilo, jelikož dne 5. května 2003 zaslala belgickým orgánům třetí a poslední žádost o informace, která se týkala několika nikoli nevýznamných bodů, jakými byly hypotézy ohledně vývoje činnosti společnosti La Poste, její finanční prognózy, upřesnění přidělení finančních veřejných služeb veřejné službě, část investic věnovaných na činnosti univerzální služby, riziko spojené s koncentrací 85 % výsledků dceřiných společností na dvě činnosti a zohlednění zrušení rezervy na předčasné odchody do důchodu.
84

Spolková republika Německo má za to, že je v rozporu s právní jistotou, že Komise ex post neschvaluje výklad příslušného vnitrostátního orgánu vyplývající z relevantní perspektivy ex ante, který se opírá o právo v oblasti podpor platné v okamžiku poskytnutí podpory. V této souvislosti Spolková republika Německo uvádí, že je rozumné, v perspektivě ex ante z května 1994, kvalifikovat žalobkyni jako nově založený podnik, který nespadá pod pokyny o podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1994, a který proto neobdržel podporu na restrukturalizaci ve formě dotace na investice. Dále v souladu s bodem 18 písm. i) přílohy sdělení Komise z roku 1979, nazvaného „Způsoby použití zásad koordinace na režimy podpor pro regionální účel“ (Úř. věst. 1979, C 31), „může být investice do stálých aktiv uskutečněná ve formě převzetí podniku, který byl uzavřen nebo by byl uzavřen bez tohoto převzetí rovněž považována za počáteční investici“(neoficiální překlad). Konečně, protože žalobkyně nabyla aktiva za tržní cenu, nevylučují pokyny pro podporu na záchranu a restrukturalizaci z roku 1994 spornou dotaci na investice poskytnutou pro nabytí těchto aktiv z kvalifikace jako podpory pro regionální účel.
138

Opožděnost této informace je o to více politováníhodná, že žalobkyně v rámci projednávané věci a v rámci věci C-403/05 (viz bod 18 výše) několikrát žádala Komisi, aby jí zaslala veškeré dokumenty, které by jí mohly v podstatě umožnit uplatnit svá tvrzení před Soudem. I když lze mít na první pohled za to, že dotčené dokumenty nejsou takové povahy, že by k nim mohla mít přístup strana spojení podniků v rámci správního řízení podle nařízení č. 4064/89 nebo člen veřejnosti na základě žádosti podle nařízení č. 1049/2001, nic to nemění na skutečnosti, že tyto dokumenty byly důležité k tomu, aby žalobkyně mohla uplatnit svá tvrzení v rámci tohoto řízení a aby mohl Soud posoudit mimosmluvní odpovědnost Společenství.
449

Žalobkyně konečně tvrdí, že i kdyby Komise měla pravdu, když jí poskytla snížení pouze podle bodu D sdělení o spolupráci, porušila zásadu rovného zacházení tím, že Gyproc poskytla snížení výše pokuty o 40 %, a co se jí týče, snížení pouze o 30 %. Žalobkyně má za to, že informace, kterou poskytla, byla pro argumentaci Komise rozhodnější z důvodu, že informace poskytnuté Gyproc se týkaly výhradně období od roku 1996 do roku 1998 a německého trhu. Co se týče argumentu Komise, podle kterého byla účast Gyproc na protiprávním jednání méně závažná než její, žalobkyně má za to, že význam snížení výše pokuty poskytnutého Komisí podniku by měl záviset na kvalitě poskytnuté informace, a nikoliv na závažnosti účasti podniku na protiprávním jednání.
80

V žalobní odpovědi Komise uplatňuje argument, podle kterého i kdyby měl Soud za to, že by RTP měla nést notářské a registrační poplatky a poplatky za zveřejnění používané na soukromé podniky, náklady, které by z toho vyplynuly, by nesl stát sám, aniž by tyto „podpory“ mohly být považovány za protiprávní, protože vzhledem k tomu, že by byly nezbytné pro vznik podniku, byly by přímo spojené s plněním úkolu veřejné služby.