I za předpokladu, že by bylo možné z rozhodnutí vyvodit, že státní záruky odpovídají definici režimů podpor stanovené v čl. 1 písm. d) druhé větě nařízení č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 SFEU, a to „[jakýkoliv akt], na jehož základě může být na neurčitou dobu a/nebo na neurčitou částku poskytnuta pro jeden nebo několik podniků podpora, která není spojena se zvláštním projektem“, jak tvrdí Komise, rozhodnutí musí v tomto ohledu uvádět, v čem podpory obsažené ve státních zárukách splňují podmínku, podle které podpora nesmí být spojena se zvláštním projektem. Kromě toho na jedné straně skutečnost, že ve stadiu kvalifikace státních záruk bylo konstatováno, že jde o jeden nebo dva režimy podpor, neboť podpora vyplývající z těchto záruk není spojena se zvláštním projektem, a na druhé straně skutečnost, že ve fázi posuzování slučitelnosti opatření s vnitřním trhem bylo konstatováno, že státní záruky se týkají projektu, který je „ specificky, přesně a jasně vymezen“, jsou zřejmě rozporuplné. Nejde totiž o rozdílné právní pojmy, ale o prvek skutkového stavu, který se nemůže lišit v závislosti na konkrétním právním posouzení.

Jako provozní podporu je třeba kvalifikovat každou podporu, která má osvobodit podnik od nákladů, jež by obvykle musel nést v rámci svého běžného řízení nebo svých běžných činností. Provozní podpory v zásadě nespadají do oblasti působnosti čl. 107 odst. 3 SFEU. Tyto podpory totiž v zásadě narušují podmínky hospodářské soutěže v odvětvích, ve kterých jsou poskytovány, aniž vzhledem ke své povaze umožňjí dosáhnout cílů stanovených výše uvedenými ustanoveními o odchylkách. Existuje tedy domněnka, podle níž provozní podpory vzhledem ke své povaze narušují hospodářskou soutěž a mění podmínky obchodu v takové míře, jež je v rozporu se společným zájmem. Takové podpory jsou v zásadě zakázány.

Zejména vzhledem k tomu, že čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU je předmětem striktního výkladu, Komisi přísluší ověřit, zda podpora obsažená ve státních zárukách, která pokrývá jak náklady na výstavbu, tak náklady na provoz pevného železničního a silničního spojení, a v daňových podporách je nezbytná a přiměřená sledovanému cíli. Bez ohledu na věcná pravidla, která se použijí ratione temporis, otázka, jak má být vymezen prvek podpory obsažený v záruce, tj. jak zjistit způsob vymezení prvku podpory, aniž by však bylo nutné požadovat jeho přesné konečné vyčíslení, je v tomto ohledu nezbytným předpokladem pro posouzení, zda je uvedená podpora nezbytná a přiměřená. Posouzení přiměřenosti podpory totiž vyžaduje ověření, zda je tato podpora omezena na minimum nezbytné ke splnění cílů různých výjimek stanovených v čl. 107 odst. 3 SFEU, v důsledku čehož je třeba zjistit, do jaké míry je podpora nezbytná k dosažení sledovaného cíle, a jak tedy má být předem vypočten prvek podpory. To je v souladu s judikaturou, podle které žádné ustanovení unijního práva nevyžaduje, aby Komise, když nařídí navrácení podpory, jež byla prohlášena za neslučitelnou s vnitřním trhem, určila přesnou částku podpory, která má být navrácena. V tomto ohledu stačí, když rozhodnutí Komise obsahuje takové údaje, aby příjemce mohl bez větších problémů tuto částku určit sám.

Pro účely posouzení otázky, zda podpora narušuje podmínky obchodu v rozporu se společným zájmem, je nutné zejména přezkoumat, zda neexistuje nerovnováha mezi výdaji, které mají nést dotyčné podniky, na straně jedné a zisky vyplývajícími z poskytnutí dotčené podpory na straně druhé. Z toho vyplývá, že Komisi přísluší, aby v rámci svého přezkumu účinků státní podpory navzájem zvážila prospěšné účinky podpory a její negativní účinky na podmínky obchodu a zachování nenarušené hospodářské soutěže. Nezbytnost takového vyvážení očekávaných prospěšných účinků z hlediska dosažení cílů uvedených v čl. 107 odst. 3 písm. a) až e) SFEU s negativními účinky podpory z hlediska narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy je jen vyjádřením zásady proporcionality a zásady striktního výkladu uvedených výjimek, stanovených v čl. 107 odst. 3 SFEU.

Kromě toho, pokud by bylo třeba umožnit, aby takové vyvážení bylo provedeno jen pro některé výjimky stanovené v čl. 107 odst. 3 SFEU, ale ne pro ostatní výjimky, znamenalo by to, že v případě některých cílů stanovených v čl. 107 odst. 3 SFEU by určitá podpora mohla být prohlášena za slučitelnou, ačkoli její prospěšné účinky z hlediska dosažení sledovaných cílů jsou menší než její negativní účinky z hlediska narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy. Takový výklad by ze své povahy vedl k zavedení nerovného posouzení jednotlivých výjimek stanovených v čl. 107 odst. 3 SFEU, který by byl v rozporu s užitečným účinkem pravidel upravujících státní podpory. Argument, podle kterého není kritérium vyváženosti použitelné na posouzení prováděná podle čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, je tedy třeba zamítnout.

(viz body 210–212, 214)