Věc T-59/07

Polimeri Europa SpA

v.

Evropská komise

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh butadienového kaučuku a styren-butadienového kaučuku vyrobeného emulzní polymerizací – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES – Přičitatelnost protiprávního jednání – Jediné protiprávní jednání – Důkaz o existenci kartelové dohody – Pokuty – Závažnost a doba trvání protiprávního jednání – Přitěžující okolnosti“

Shrnutí rozsudku

1. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Povinnost Komise předložit důkaz protiprávního jednání a doby jeho trvání – Dosah důkazního břemene

(Článek 81 odst. 1 ES a článek 82 ES)

2. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Oznámení námitek – Právní povaha – Přípravná povaha

(Článek 81 ES)

3. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Pravomoci Komise – Pravomoc spojit dvě samostatná řízení

(Článek 81 ES)

4. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Narušení hospodářské soutěže – Kritéria pro posouzení – Protisoutěžní předmět – Dostatečné zjištění

(Článek 81 odst. 1 ES)

5. Hospodářská soutěž – Pravidla Společenství – Protiprávní jednání – Přičtení odpovědnosti

(Článek 81 odst. 1 ES a článek 82 ES)

6. Řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální požadavky – Stručný popis žalobních důvodů – Obdobné požadavky kladené na výtky uplatňované na podporu žalobního důvodu

[Statut Soudního dvora, článek 21; jednací řád Tribunálu, čl. 44 odst. 1 písm. c)]

7. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Narušení hospodářské soutěže – Kritéria pro posouzení – Protisoutěžní předmět – Dostatečné zjištění

(Článek 81 odst. 1 ES)

8. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Dohody mezi podniky – Důkazní břemeno Komise týkající se existence protiprávního jednání – Meze

(Článek 81 odst. 1 ES)

9. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Důkaz – Odpověď podniku na žádost Komise o informace

(Články 81 ES a 82 ES)

10. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Dohody a jednání ve vzájemné shodě tvořící jediné protiprávní jednání

(Článek 81 odst. 1 ES)

11. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Posouzení podle povahy protiprávního jednání – Velmi závažná protiprávní jednání

(Článek 81 ES; sdělení Komise 98/C 9/03)

12. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Posuzovací pravomoc Komise – Povinnost zajistit úměrnost mezi částkou pokut a celkovým objemem dotyčného výrobkového trhu – Neexistence

(Články 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 3)

13. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Odrazující účinek pokuty

(Článek 81 ES; sdělení Komise 98/C 9/03)

14. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Zohledněný obrat

(Článek 81 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

15. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Přitěžující okolnosti – Opakování protiprávního jednání – Pojem

(Článek 81 ES; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 2)

16. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Polehčující okolnosti – Praktické neprovádění dohody – Posouzení

(Článek 81 ES; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 3 druhá odrážka)

1. Co se týče provádění důkazů o protiprávním jednání porušujícím čl. 81 odst. 1 ES, je Komise povinna prokázat protiprávní jednání, která zjistila, a předložit řádné důkazy, které právně dostačujícím způsobem prokazují existenci skutečností zakládajících protiprávní jednání. Je proto nezbytné, aby Komise za účelem odůvodnění pevného přesvědčení, že došlo k protiprávnímu jednání, uvedla přesné a shodující se důkazy.

Mimoto je běžné, že se činnosti, s nimiž jsou spojeny protisoutěžní dohody a praktiky, odehrávají tajně, schůzky se konají v utajení a související dokumentace je omezena na minimum. Z toho vyplývá, že i když Komise objeví písemnosti výslovně prokazující protiprávní kontakty mezi subjekty, jsou tyto obvykle útržkovité a rozptýlené, takže se často ukazuje jako nezbytné rekonstruovat některé podrobnosti dedukcí. Proto ve většině případů musí být protisoutěžní praktika nebo dohoda odvozena z určitého množství shodujících se skutečností a nepřímých důkazů, které v případě, že neexistuje jiné logické vysvětlení, mohou jako celek představovat důkaz porušení pravidel hospodářské soutěže.

V tomto kontextu žádné ustanovení ani žádná obecná zásada práva Společenství nezakazují Komisi uplatnit vůči podniku prohlášení jiných obviněných podniků. Kdyby tomu tak nebylo, důkazní břemeno o chování v rozporu s články 81 ES a 82 ES, které nese Komise, by bylo neúnosné a neslučitelné s úkolem dohledu nad řádným uplatňováním těchto ustanovení, který jí svěřuje Smlouva o ES.

Pokud jde konkrétně o prohlášení učiněná v rámci oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů, žádné ustanovení Komisi nezakazuje, aby pro účely prokázání porušení pravidel hospodářské soutěže taková prohlášení použila. Taková prohlášení nelze považovat za zbavená důkazní hodnoty, protože prohlášení, která jsou v rozporu se zájmy prohlašujícího, musí být v zásadě považována za zvlášť hodnověrné důkazy. Přestože je obecně s ohledem na možnost, že hlavní účastníci protiprávní kartelové dohody budou mít tendenci zmenšovat význam svého přispění k protiprávnímu jednání a zvyšovat význam takového přispění ostatních účastníků, namístě určitá nedůvěra k dobrovolným výpovědím těchto účastníků, nic to nemění na skutečnosti, že požadování výhody na základě oznámení o spolupráci za účelem získání snížení pokuty nepodněcuje nutně k předkládání důkazů zkreslujících skutečné chování ostatních účastníků kartelové dohody. Jakákoli snaha uvést Komisi v omyl by totiž mohla zpochybnit upřímnost a úplnost spolupráce žadatele, a ohrozit tak možnost, aby tato osoba získala úplnou výhodu na základě oznámení o spolupráci. Zvláště skutečnost, že určitá osoba přiznala, že se dopustila protiprávního jednání, a přiznala tak, že existují skutečnosti jdoucí nad rámec skutečností, jejichž existence mohla být přímo dovozena z předmětných dokumentů, a priori znamená, při neexistenci okolností zvláštní povahy, které by ukazovaly opak, že se tato osoba rozhodla říci pravdu.

(viz body 50–52, 58)

2. Oznámení námitek je procesní a přípravný dokument, který za účelem zajištění účinného výkonu práva na obhajobu vymezuje předmět správního řízení zahájeného Komisí a brání jí tak, aby uplatnila další námitky v rozhodnutí, kterým dotčené řízení ukončuje. Vydání oznámení námitek Komisí dále nemůže být v žádném případě považováno za důkaz o presumpci viny dotčeného podniku. V opačném případě by zahájení jakéhokoli řízení v této věci mohlo případně porušit zásadu presumpce neviny.

Vydání prvního a posléze druhého oznámení námitek nemůže za těchto okolností samo o sobě vést ke konstatování jakékoli vady.

K případným změnám, které může druhé oznámení námitek obsahovat ve srovnání s prvním oznámení námitek, je třeba uvést, že tento procesní úkon je ve své podstatě předběžný a může být pozměněn v průběhu hodnocení, ke kterému Komise později přistupuje na základě připomínek, které jí byly předloženy stranami v odpovědi, jakož i dalších skutkových zjištění. Komise totiž musí zohlednit skutečnosti vyplývající z celého správního řízení, buď aby upustila od námitek, které jsou neopodstatněné, anebo aby upravila či doplnila po skutkové a právní stránce svou argumentaci na podporu uplatněných námitek. Z toho vyplývá, že je-li Komise oprávněna změnit v konečném rozhodnutí po skutkové i právní stránce svou argumentaci ve srovnání s oznámením námitek, je tím spíše k takové změně oprávněna mezi dvěma oznámeními námitek.

(viz body 68–70, 73)

3. Komise má v oblasti kartelových dohod právo jak rozdělit, tak spojit řízení z objektivních důvodů. Lze tak spojit dvě řízení, která se týkají různých výrobků, jestliže tyto výrobky náleží – především s ohledem k jejich fyzikálním vlastnostem a k jejich využitelnosti – do téhož hospodářského odvětví a jestliže se na některých protiprávních schůzkách mezi podniky jednalo o jednom i o druhém výrobku zároveň. Ostatně i kdyby bylo možné dospět k závěru, že protiprávní jednání dotčené spojením věcí odpovídá ve skutečnosti dvěma samostatným protiprávním jednáním, je skutečnost, že tato protiprávní jednání byla prokázána v několika rozhodnutích nebo v jednom rozhodnutí, bezvýznamná, nejsou-li dotčená protiprávní jednání promlčena.

Kromě toho může porušení čl. 81 odst. 1 ES vyplývat nejen z jediného úkonu, ale rovněž z řady úkonů, anebo i z trvajícího jednání. Tento výklad nelze zpochybnit z toho důvodu, že jeden nebo více prvků z této řady úkonů nebo tohoto trvajícího jednání může rovněž sám o sobě a nahlížen izolovaně porušovat uvedené ustanovení. Pokud se jednotlivé skutky začleňují do jednotného záměru z důvodu svého totožného cíle narušujícího hospodářskou soutěž uvnitř společného trhu, má Komise právo přičítat odpovědnost za tyto skutky v závislosti na účasti na protiprávním jednání nahlíženém jako celek. I když Komise může oprávněně učinit závěr, že jednotlivé projevy jsou součástí jediného protiprávního jednání z toho důvodu, že jsou součástí celkového plánu směřujícího k narušení hospodářské soutěže, skutečnost, že počet a intenzita koluzivních praktik se liší podle dotčeného trhu, neznamená, že se protiprávní jednání netýká trhů, na kterých jsou praktiky méně intenzivní a méně četné. Bylo by totiž nepřirozené rozdělit trvající jednání charakterizované jediným cílem do několika odlišných protiprávních jednání proto, že koluzivní praktiky se liší dle dotčeného trhu.

(viz body 100, 272)

4. Zohlednění konkrétních účinků dohody je pro účely použití článku 81 odst. 1 ES nadbytečné, jestliže se ukáže, že tato dohoda má za cíl omezení, vyloučení nebo narušení hospodářské soutěže. Především v případě dohod protisoutěžní povahy, které se projevují během schůzek soutěžících podniků, dochází k porušení článku 81 odst. 1 ES tehdy, když mají tyto schůzky za cíl vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže, a mají tak za cíl umělé organizování fungování trhu. V takovém případě k tomu, aby Komise prokázala účast uvedeného podniku na kartelové dohodě, postačuje, aby prokázala, že se dotyčný podnik účastnil schůzek, na nichž byly uzavřeny dohody protisoutěžní povahy. Jestliže byla účast na takových schůzkách prokázána, přísluší tomuto podniku, aby předložil údaje prokazující, že se zmíněných schůzek neúčastnil s žádným protisoutěžním záměrem, a to tak, že prokáže, že svým soutěžitelům sdělil, že jeho účast na těchto schůzkách měla odlišnou povahu než jejich.

Jestliže tedy prokázání jednání několika podniků ve vzájemné shodě neplyne z prostého paralelního chování na trhu, nýbrž z důkazů, z nichž se podává, že protiprávní jednání těchto podniků jsou výsledkem vzájemné součinnosti, nemůže náhradní vysvětlení uplatňovaných cen, podle kterého bylo údajné koordinování cen ve skutečnosti reakcí výrobců na ceny surovin a na vývoj trhu, zpochybnit konstatování Komise o existenci kartelové dohody.

(viz body 103, 108–109)

5. Pokud jednotka vykonávající hospodářskou činnost poruší pravidla hospodářské soutěže, musí za toto protiprávní jednání nést odpovědnost na základě zásady osobní odpovědnosti. Pokud ovšem dvě jednotky tvoří tutéž hospodářskou jednotku, nebrání skutečnost, že jednotka, jež se dopustila protiprávního jednání, stále existuje, sama o sobě uložení sankce jednotce, na niž převedla své hospodářské činnosti. Takové uplatnění sankce je přípustné zvláště tehdy, jsou-li tyto jednotky kontrolovány touž osobou a pokud vzhledem k úzkým hospodářským a organizačním vazbám, které je sjednocují, uplatňovaly v zásadě tutéž obchodní politiku.

Proto v případě, že v době páchání protiprávních jednání vlastní obě společnosti zcela, přímo nebo nepřímo, tatáž společnost, nebrání zásada osobní odpovědnosti tomu, aby byla sankce za protiprávní jednání, které páchala zpočátku provní společnost a v němž pokračovala druhá společnost, globálně uložena posledně uvedené společnosti.

U sankce uložené podniku, který právně nadále existuje, avšak nevykonává již hospodářské činnosti, každopádně existuje riziko, že nebude mít odrazující účinek. Pokud by navíc nebyla upravena jiná možnost uložení sankce jiné jednotce, než která se dopustila protiprávního jednání, mohly by se podniky vyhnout sankcím tak, že by pouze změnily svou identitu na základě restrukturalizace, převodu nebo jiných právních či organizačních změn.

(viz body 123–126, 129)

6. Na základě článku 21 statutu Soudního dvora a čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Tribunálu musí všechny žaloby obsahovat předmět sporu a stručný popis dovolávaných žalobních důvodů. K tomu, aby byla žaloba přípustná, je nezbytné, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je založena, vyplývaly – přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně – z textu samotné žaloby. Ačkoli obsah žaloby lze podpořit a doplnit v konkrétních bodech odkazy na určité výňatky z písemností, které tvoří její přílohu, obecný odkaz na ostatní písemnosti, i když jsou přiložené k žalobě, nemůže zhojit neexistenci základních prvků právní argumentace, které podle výše uvedeného ustanovení musejí být uvedeny v žalobě.

Tribunálu nadto nepřísluší v přílohách vyhledávat a určovat žalobní důvody a argumenty, které by mohl pokládat za důvody představující základ žaloby, neboť přílohy mají čistě důkazní a pomocnou funkci.

Obdobné požadavky jsou vyžadovány, je-li na podporu žalobního důvodu uplatňována určitá výtka. Výtka, jejíž základní prvky jsou uvedeny jen v přílohách žaloby, tudíž neodpovídá uvedeným požadavkům.

Tento nedostatek nemůže podnik zhojit tím, že v replice uvede některé skutkové či právní údaje s odkazem na některé přílohy žaloby, ani připojením nových příloh k replice. Při přezkumu souladu žaloby s požadavky stanovenými v čl. 44 odst. 1 jednacího řádu je již totiž obsah repliky pojmově nerelevantní. Přípustnosti žalobních důvodů a argumentů uvedených v replice jako doplnění žalobních důvodů obsažených v žalobě se nelze dovolávat zejména za účelem zhojení porušení požadavků čl. 44 odst. 1 jednacího řádu, ke kterému došlo při podání žaloby, aniž by toto posledně uvedené ustanovení bylo zbaveno veškeré působnosti.

(viz body 161–162, 168–169)

7. Jestliže ze schůzek soutěžících podniků vzejdou dohody, dochází k porušení pravidel hospodářské soutěže, mají-li tyto schůzky protisoutěžní cíl, a směřují tak k umělému organizování fungování trhu. V takovém případě je odpovědnost konkrétního podniku za protiprávní jednání platně dána, jestliže se těchto schůzek účastnil a znal jejich cíl, i když poté neprovedl některá opatření, která na nich byla sjednána. Větší či menší aktivita podniku na schůzkách, stejně jako více či méně úplné provedení sjednaných opatření, nemají důsledky pro existenci jeho odpovědnosti, nýbrž pro její rozsah, a tedy i pro úroveň sankcí.

(viz bod 173)

8. Komise je v praxi často povinna prokázat existenci protiprávního jednání porušujícího pravidla hospodářské soutěže za podmínek nepříznivých pro tuto úlohu, jestliže od doby vzniku rozhodných skutečností, které tvoří protiprávní jednání, mohlo uplynout několik let a několik z vyšetřovaných podniků s Komisí aktivně nespolupracovalo. Pro podnik, který se dopustil protiprávního jednání, by za těchto okolností bylo příliš jednoduché vyhnout se jakékoli sankci, pokud by mohl argumentovat neurčitostí informací uvedených k otázce fungování protiprávní dohody, jsou-li existence dohody a její protisoutěžní cíl přesto dostatečným způsobem prokázané. Podniky se v takové situaci mohou užitečně bránit tak, že mají možnost se vyjádřit ke všem důkazním materiálům, které Komise uvádí v jejich neprospěch.

(viz bod 177)

9. Ve správním řízení pro porušení pravidel hospodářské soutěže mají prohlášení učiněná jménem podniků nezanedbatelnou důkazní hodnotu, neboť s sebou nesou značná právní a hospodářská rizika. Tato důkazní hodnota je zvlášť vysoká, pokud prohlášení podniků potvrzují jiná prohlášení téže povahy.

Odpovědi poskytnuté jménem podniku jako takovým mají navíc věrohodnost převyšující věrohodnost, kterou mohla mít odpověď poskytnutá členem jeho personálu, bez ohledu na jeho osobní zkušenost a osobní názor.

(viz body 179, 183, 267, 270)

10. Podnik může být činěn odpovědným za globální kartelovou dohodu i tehdy, je-li prokázáno, že se přímo zúčastnil pouze jednoho nebo více prvků tvořících dohodu, jestliže věděl nebo měl nutně vědět, že koluze, na níž se účastní, zvláště prostřednictvím pravidelných jednání organizovaných během několika let, byla součástí celkového schématu určeného k narušení normálního fungování hospodářské soutěže a dále toto schéma zahrnovalo soubor prvků tvořících kartelovou dohodu. Rovněž skutečnost, že různé podniky hrály ve sledování společného cíle různé role, nevylučuje za podmínky, že každý podnik přispěl na své vlastní úrovni ke sledování společného cíle, totožnost protisoutěžního cíle, a tedy protiprávního jednání.

(viz bod 193)

11. Z popisu velmi závažných protiprávních jednání v pokynech o metodě stanovování pokut [uložených] podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO plyne, že dohody a jednání ve vzájemné shodě, jejichž účelem je zejména stanovení cenových cílů nebo rozdělení tržních podílů, lze kvalifikovat jako „velmi závažná“ na základě jejich samotné povahy, aniž je Komise povinna prokazovat skutečný dopad protiprávního jednání na trh. Kromě toho jsou horizontální kartelové dohody v oblasti cen nejzávažnějšími protiprávními jednáními, která porušují právo hospodářské soutěže, a mohou tedy být samy o sobě kvalifikovány jako velmi závažné.

(viz bod 225)

12. Při stanovování částky každé pokuty ukládané za porušení pravidel hospodářské soutěže disponuje Komise posuzovací pravomocí. Podle čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 se částka pokuty určuje na základě závažnosti protiprávního jednání a doby jeho trvání. Navíc je uvedená částka výsledkem řady výpočtů provedených Komisí podle pokynů o metodě stanovování pokut [uložených] podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO. Určení uvedené částky závisí zejména na různých okolnostech souvisejících s individuálním chováním dotčeného podniku, jako je například existence přitěžujících, nebo polehčujících okolností.

Z tohoto právního rámce nelze dovodit, že Komise musí zajistit, aby takto vypočtená výše pokuty byla úměrná celkovému objemu dotčeného výrobkového trhu v určitém roce protiprávního jednání, když dotčené protiprávní jednání trvalo několik let a výše pokuty závisí také na dalších okolnostech souvisejících s individuálním chováním podniku.

(viz bod 232)

13. Pravomoc Komise ukládat pokuty podnikům, které úmyslně nebo z nedbalosti poruší ustanovení článku 81 ES, je jedním z prostředků svěřených Komisi za tím účelem, aby mohla plnit úkol dohledu, který jí svěřuje právo Společenství a který zahrnuje povinnost provádět obecnou politiku směřující k uplatňování zásad v oblasti hospodářské soutěže stanovených ve Smlouvě a v tomto smyslu směrovat chování podniků. Z toho vyplývá, že při posuzování závažnosti protiprávního jednání pro účely stanovení výše pokuty musí Komise dbát na to, aby její konání mělo odrazující účinek, zejména v případě protiprávních jednání, která zvláště citelně ohrožují dosažení cílů Společenství.

To vyžaduje, aby částka pokuty byla upravena tak, aby byl zohledněn zamýšlený dopad na podnik, kterému je uložena, aby se nestala nezanedbatelnou, nebo naopak nadměrnou, zejména s ohledem na finanční schopnost dotčeného podniku, v souladu s požadavky vycházejícími jednak z potřeby zajistit účinnost pokuty, jednak z dodržení zásady proporcionality. Velký podnik, který disponuje značnými finančními zdroji v porovnání se zdroji ostatních účastníků kartelové dohody, může snadněji shromáždit nezbytné prostředky na úhradu pokuty, což odůvodňuje, aby pro účely dostatečně odrazujícího účinku byla uložena, zejména s použitím násobícího koeficientu, pokuta úměrně vyšší, než jaká je ukládána za stejné protiprávní jednání, jehož se dopustil podnik, který takové zdroje nemá. Konkrétně je pro účely stanovení výše pokuty relevantní zohlednit celkový obrat jednotlivých podniků, které se účastnily kartelové dohody.

Odrazující cíl, který Komise oprávněně sleduje při stanovení výše pokuty, směřuje k zajištění dodržování Smlouvou stanovených pravidel hospodářské soutěže ze strany podniků při uskutečňování jejich činností na území Společenství nebo Evropského hospodářského prostoru. Z toho plyne, že se odrazující faktor, který lze do výpočtu pokuty zahrnout, hodnotí tak, že se zohledňuje řada prvků, a nikoli pouze konkrétní situace dotčeného podniku. Tato zásada se uplatní zejména tehdy, když Komise stanovuje násobící koeficient za účelem odrazení, jímž se upravuje pokuta uložená určitému podniku.

(viz body 243–246)

14. Skutečnost, že je několik společností společně a nerozdílně odpovědných za zaplacení pokuty proto, že tvoří podnik ve smyslu článku 81 ES, neznamená při uplatnění hranice stanovené v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, že povinnost každé z nich je omezena na 10 % obratu, kterého dosáhly za předchozí hospodářský rok. Maximální výše 10 % ve smyslu uvedeného ustanovení totiž musí být vypočtena na základě kumulovaného obratu všech společností tvořících jedinou hospodářskou entitu jednající jako podnik ve smyslu článku 81 ES, neboť jen kumulovaný obrat společností tvořících dotčený podnik může být ukazatelem jeho velikosti a hospodářské síly.

(viz body 253, 313)

15. Bod 2 pokynů o metodě stanovování pokut [uložených] podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO v příkladmém výčtu přitěžujících okolností uvádí opakované protiprávní jednání stejného typu spáchané stejným podnikem (stejnými podniky). Pojem „opakování protiprávního jednání“ tak, jak je chápán v některých vnitrostátních právních řádech, znamená, že se určitá osoba dopustila nových protiprávních jednání poté, co jí byla uložena sankce za obdobná protiprávní jednání. Případné opakování protiprávního jednání je uvedeno mezi skutečnostmi, ke kterým má být přihlédnuto při posuzování závažnosti dotčeného protiprávního jednání.

V tomto ohledu platí, že pokud Komise pro účely uplatnění přitěžující okolnosti související s opakováním protiprávního jednání přihlédne k pojmu „podnik“ ve smyslu článku 81 ES a dospěje k závěru, že týž podnik zopakoval protiprávní jednání, přestože právnické osoby podílející se na dotčených protiprávních jednáních nejsou totožné, musí předložit podrobné a přesné důkazy, kterými toto své tvrzení podloží.

V případě, kdy je vývoj struktury a kontroly u dotyčných společnosti obzvláště složitý, musí Komise podat dostatečně podrobné a přesné informace o vývoji společností vlastněných dotyčným podnikem před protiprávním jednáním a předložit veškeré podrobné důkazy nezbytné pro závěr, že společnosti uvedené v jejím rozhodnutí a společnosti uvedené v dřívějších rozhodnutích jsou součástí téhož podniku ve smyslu článku 81 ES.

(viz body 293–295, 298–299, 302)

16. Podle bodu 3 druhé odrážky pokynů o metodě stanovování pokut [uložených] podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO může „praktické neprovádění dohod nebo ujednání o protiprávním jednání“ rovněž zakládat polehčující okolnost. Avšak skutečnost, že se podnik, jehož účast na konzultacích s jeho konkurenty je prokázána, na trhu nechoval v souladu s tím, na čem se dohodl se svými konkurenty, nepředstavuje nutně skutečnost, ke které by se při stanovování výše ukládané pokuty mělo přihlížet jako k polehčující okolnosti.

Podnik, který navzdory konzultacím se svými konkurenty nadále sleduje víceméně nezávislou politiku na trhu, se totiž může pouze pokoušet využít kartelovou dohodu ve svůj prospěch a podnik, který se nedistancuje od výsledků setkání, kterého se účastnil, v zásadě nese plnou odpovědnost z důvodu své účasti na kartelové dohodě. Komise je tudíž povinna uznat polehčující okolnost z důvodu neprovádění kartelové dohody pouze může-li podnik, který se dovolává této okolnosti, prokázat, že se provedení této kartelové dohody bránil tak jednoznačně a důrazně, že tím bylo narušeno samo její fungování, a že s dohodou ani zdánlivě nesouhlasil, a nepodněcoval tak jiné podniky k jejímu provádění. Pro podniky by skutečně bylo příliš jednoduché minimalizovat riziko, že budou muset zaplatit značnou pokutu, kdyby mohly nejprve čerpat výhody z protiprávní kartelové dohody, a poté mít nárok na snížení pokuty proto, že při uskutečnění protiprávního jednání hrály pouze omezenou roli, ačkoli jejich jednání podnítilo ostatní podniky k tomu, aby ve větší míře jednaly způsobem poškozujícím hospodářskou soutěž.

(viz body 306–307)

ROZSUDEK TRIBUNÁLU (prvního senátu)

13. července 2011( )

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh butadienového kaučuku a styren-butadienového kaučuku vyrobeného emulzní polymerizací – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES – Přičitatelnost protiprávního jednání – Jediné protiprávní jednání – Důkaz o existenci kartelové dohody – Pokuty – Závažnost a doba trvání protiprávního jednání – Přitěžující okolnosti“

Ve věci T‑59/07,

Polimeri Europa SpA, se sídlem v Brindisi (Itálie), zastoupená M. Siragusou a F. Moretti, advokáty,

žalobkyně,

proti

Evropské komisi, zastoupené V. Di Buccim, G. Contem a V. Bottkou, jako zmocněnci,

žalované,

jejímž předmětem je návrh směřující ke zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 5700 v konečném znění ze dne 29. listopadu 2006 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.638 – Butadienový kaučuk a styren‑butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací), nebo podpůrně zrušení nebo snížení pokuty uložené společnosti Polimeri Europa SpA,

TRIBUNÁL (první senát),

ve složení F. Dehousse (zpravodaj), zastupující předseda, I. Wiszniewska-Białecka a N. Wahl, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: K. Pocheć, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 21. října 2009,

vydává tento

Rozsudek

Skutečnosti předcházející sporu

1 Komise Evropských společenství rozhodnutím K (2006) 5700 v konečném znění ze dne 29. listopadu 2006 (věc COMP/F/38.638 – Butadienový kaučuk a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací, dále jen „napadené rozhodnutí“) konstatovala, že několik podniků svou účastí na kartelové dohodě na trhu s výše uvedenými výrobky porušilo čl. 81 odst. 1 ES a článek 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP).

2 Napadené rozhodnutí je určeno následujícím podnikům:

– Bayer AG, se sídlem v Leverkusen (Německo);

– The Dow Chemical Company, se sídlem v Midlandu, Michigan (USA) (dále jen „Dow Chemical“);

– Dow Deutschland Inc., se sídlem ve Schwalbachu (Německo);

– Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (dříve Dow Deutschland GmbH & Co. OHG), se sídlem ve Schwalbachu;

– Dow Europe, se sídlem v Horgen (Švýcarsko);

– Eni SpA, se sídlem v Římě (Itálie);

– Polimeri Europa SpA, se sídlem v Brindisi (Itálie) (dále jen „Polimeri“);

– Shell Petroleum NV, se sídlem v Haagu (Nizozemsko);

– Shell Nederland BV, se sídlem v Haagu;

– Shell Nederland Chemie BV, se sídlem v Rotterdamu (Nizozemsko);

– Unipetrol a. s., se sídlem v Praze (Česká republika);

– Kaučuk a. s., se sídlem v Kralupech nad Vltavou (Česká republika);

– Trade-Stomil sp. z o.o., se sídlem v Lodži (Polsko) (dále jen „Stomil“).

3 Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft a Dow Europe jsou přímo nebo nepřímo zcela kontrolovány společností Dow Chemical (dále společně jen „Dow“) (body 16 až 21 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

4 Aktivity Eni v oblasti dotčených výrobků zajišťovala původně EniChem Elastomeri Srl, kterou Eni nepřímo kontrolovala prostřednictvím své dceřiné společnosti EniChem SpA (dále jen „EniChem SpA“). Dne 1. listopadu 1997 se EniChem Elastomeri sloučila s EniChem SpA. Eni kontrolovala 99,97 % společnosti EniChem SpA. Dne 1. ledna 2002 převedla EniChem SpA svou strategickou chemickou výrobu (včetně aktivit souvisejících s butadienovým kaučukem a styren-butadienovým kaučukem vyráběným emulzní polymerizací) na svou dceřinou společnost Polimeri, ve které měla 100% podíl. Eni přímo a zcela kontroluje Polimeri od 21. října 2002. Od 1. května 2003 změnila EniChem SpA firmu na Syndial SpA (body 26 až 32 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise v napadeném rozhodnutí používá označení „EniChem“ pro všechny společnosti vlastněné společností Eni (dále jen „EniChem“) (bod 36 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

5 Shell Nederland Chemie je dceřiná společnost společnosti Shell Nederland, která je zcela kontrolována společností Shell Petroleum (body 38 až 40 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

6 Kaučuk vznikla v roce 1997 sloučením společností Kaučuk Group a. s. a Chemopetrol Group a. s. Dne 21. července 1997 přešel na Unipetrol veškerý obchodní majetek, práva a závazky sloučených podniků. Unipetrol vlastní 100 % akcií společnosti Kaučuk (body 45 a 46 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Podle napadeného rozhodnutí Tavorex s. r. o. (dále jen „Tavorex“), se sídlem v České republice, zastupovala Kaučuk (a jejího předchůdce Kaučuk Group) při vývozech od roku 1991 do 28. února 2003. Podle napadeného rozhodnutí dále Tavorex od roku 1996 zastupovala Kaučuk na zasedáních Evropského sdružení pro syntetický kaučuk (European Synthetic Rubber Association; bod 49 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

7 Podle napadeného rozhodnutí Stomil zastupovala přibližně po dobu 30 let, nejméně do roku 2001, při vývozech polského výrobce Chemical Company Dwory S.A. (dále jen „Dwory“). Dále podle napadeného rozhodnutí Stomil zastupovala Dwory v letech 1997 a 2000 také na zasedáních Evropského sdružení pro syntetický kaučuk (bod 51 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

8 Zjištěná doba trvání protiprávního jednání je od 20. května 1996 do 28. listopadu 2002 (pro Bayer, Eni a Polimeri), od 20. května 1996 do 31. května 1999 (pro Shell Petroleum, Shell Nederland a Shell Nederland Chemie), od 1. července 1996 do 28. listopadu 2002 (pro Dow Chemical), od 1. července 1996 do 27. listopadu 2001 (pro Dow Deutschland), od 16. listopadu 1999 do 28. listopadu 2002 (pro Unipetrol a Kaučuk), od 16. listopadu 1999 do 22. února 2000 (pro Stomil), od 22. února 2001 do 28. února 2002 (pro Dow Deutschland Anlagengesellschaft) a od 26. listopadu 2001 do 28. listopadu 2002 (pro Dow Europe) (body 476 až 485 odůvodnění a článek 1 výroku napadeného rozhodnutí).

9 Butadienový kaučuk (dále jen „BK“) a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací (dále jen „SBK“) jsou syntetické kaučuky používané převážně při výrobě pneumatik. Oba výrobky jsou vzájemně zastupitelné a nahradit je lze i jinými syntetickými kaučuky a přírodním kaučukem (body 3 až 6 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

10 Vedle výrobců uvedených v napadeném rozhodnutí prodávali na území EHP omezené množství BK a SBK i další výrobci z Asie a z východní Evropy. Kromě toho velkou část BK vyrábí přímo velcí výrobci pneumatik (bod 54 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

11 Dne 20. prosince 2002 navázala Bayer kontakt se službami Komise a vyjádřila přání spolupracovat na základě oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3; Zvl. vyd. 08/02, s. 155, dále jen „oznámení o spolupráci“) ve věci BK a SBK. V souvislosti s SBK podala Bayer ústní prohlášení, v němž popsala aktivity kartelové dohody. Toto ústní prohlášení bylo zaznamenáno na magnetickou pásku (bod 67 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

12 Dne 14. ledna 2003 podala Bayer ústní prohlášení, v němž popsala aktivity kartelové dohody v oblasti BK. Toto ústní prohlášení bylo zaznamenáno na magnetickou pásku. Bayer poskytla také zápisy ze zasedání výboru pro BK Evropského sdružení pro syntetický kaučuk (bod 68 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

13 Dne 5. února 2003 oznámila Komise společnosti Bayer rozhodnutí, kterým jí podmínečně prominula pokutu (bod 69 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

14 Dne 27. března 2003 provedla Komise šetření podle čl. 14 odst. 3 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81 ES] a [82 ES] (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), v prostorách společnosti Dow Deutschland & Co. (bod 70 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

15 V období od září 2003 do července 2006 zaslala Komise podnikům uvedeným v napadeném rozhodnutí několik žádostí o informace podle článku 11 nařízení č. 17 a článku 18 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) (bod 71 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

16 Dne 16. října 2003 se Dow Deutschland a Dow Deutschland & Co. sešly se službami Komise a vyjádřily přání spolupracovat podle oznámení o spolupráci. Na setkání byly ústně vylíčeny aktivity kartelové dohody v souvislosti s BK a SBK. Tato ústní prezentace byla zaznamenána. Byl rovněž předán spis obsahující dokumentaci vztahující se ke kartelové dohodě (bod 72 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

17 Dne 4. března 2005 byla Dow Deutschland informována o záměru Komise snížit jí pokutu o 30 až 50 % (bod 73 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

18 Dne 7. června 2005 zahájila Komise řízení a zaslala společnosti Dwory a podnikům, jimž je určeno napadené rozhodnutí, s výjimkou společnosti Unipetrol, první oznámení námitek. První oznámení námitek bylo určeno i společnosti Tavorex, ale nebylo jí doručeno, neboť společnost byla od října 2004 v úpadku. Řízení vůči této společnosti proto bylo ukončeno (body 49 a 74 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

19 Dotyčné podniky podaly k prvnímu oznámení námitek písemná vyjádření (bod 75 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Měly rovněž přístup ke spisu ve formě kompaktního disku a v prostorách Komise jim byla zpřístupněna ústní prohlášení a související dokumenty (bod 76 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

20 Dne 3. listopadu 2005 požádala Manufacture française des pneumatiques Michelin (dále jen „Michelin“) o vstup do řízení jako vedlejší účastnice. Dne 13. ledna 2006 podala písemné stanovisko (bod 78 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

21 Dne 6. dubna 2006 přijala Komise druhé oznámení námitek, které zaslala podnikům, jimž je určeno napadené rozhodnutí. Dotyčné podniky se k němu vyjádřily písemně (bod 84 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

22 Dne 12. května 2006 podala Michelin stížnost podle článku 5 nařízení Komise (ES) č. 773/2004 ze dne 7. dubna 2004 o vedení řízení Komise podle článků 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. L 123, s. 18; Zvl. vyd. 08/03, s. 81) (bod 85 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

23 Dne 22. června 2006 se Michelin a podniky, jimž je určeno napadené rozhodnutí, s výjimkou společnosti Stomil, účastnily slyšení před Komisí (bod 86 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

24 S ohledem na nedostatek důkazů k prokázání účasti společnosti Dwory na kartelové dohodě se Komise rozhodla ukončit řízení vůči ní (bod 88 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Komise rozhodla o ukončení řízení i vůči společnosti Syndial (bod 89 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

25 Původně sice byly používány dvě samostatné spisové značky (COMP/E-1/38.637 pro BK a COMP/E-1/38.638 pro SBK), Komise však od prvního oznámení námitek používá značku jedinou (COMP/F/38.638) (body 90 a 91 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

26 Dne 29. listopadu 2006 ukončila Komise správní řízení přijetím napadeného rozhodnutí.

27 Podle článku 1 výroku napadeného rozhodnutí se tím, že se po uvedenou dobu účastnily jediné a trvající dohody, v jejímž rámci bylo dohodnuto stanovování cílových cen, rozdělení zákazníků dohodami o nezasahování a vyměňování citlivých informací týkajících se cen, soutěžitelů a zákazníků v odvětví BK a SBK, dopustily protiprávního jednání porušujícího článek 81 ES a článek 53 EHP následující podniky:

a) Bayer od 20. května 1996 do 28. listopadu 2002;

b) Dow Chemical od 1. července 1996 do 28. listopadu 2002; Dow Deutschland od 1. července 1996 do 27. listopadu 2001; Dow Deutschland Anlagengesellschaft od 22. února 2001 do 28. února 2002; Dow Europe od 26. listopadu 2001 do 28. listopadu 2002;

c) Eni od 20. května 1996 do 28. listopadu 2002; Polimeri od 20. května 1996 do 28. listopadu 2002;

d) Shell Petroleum od 20. května 1996 do 31. května 1999; Shell Nederland od 20. května 1996 do 31. května 1999; Shell Nederland Chemie od 20. května 1996 do 31. května 1999;

e) Unipetrol od 16. listopadu 1999 do 28. listopadu 2002; Kaučuk od 16. listopadu 1999 do 28. listopadu 2002;

f) Stomil od 16. listopadu 1999 do 22. února 2000.

28 Na základě skutkových zjištění a právního posouzení provedeného v napadeném rozhodnutí uložila Komise dotyčným podnikům pokuty, jejichž výše byla vypočtena metodou uvedenou v Pokynech o metodě stanovování pokut [uložených] podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3; Zvl. vyd. 08/01, s. 171, dále jen „pokyny“), jakož i v oznámení o spolupráci.

29 V článku 2 výroku napadeného rozhodnutí se ukládají následující pokuty:

a) Bayer: 0 eur;

b) Dow Chemical: 64,575 milionů eur, z nichž:

i) 60,27 milionů eur solidárně se společností Dow Deutschland;

ii) 47,355 milionů eur solidárně se společnostmi Dow Deutschland Anlagengesellschaft a Dow Europe;

c) ENI a Polimeri solidárně: 272,25 milionů eur;

d) Shell Petroleum, Shell Nederland a Shell Nederland Chemie solidárně: 160,875 milionů eur;

e) Unipetrol a Kaučuk solidárně: 17,55 milionů eur;

f) Stomil: 3,8 milionů eur.

30 V článku 3 výroku napadeného rozhodnutí se podnikům uvedeným v článku 1 nařizuje, aby okamžitě ukončily protiprávní jednání uvedené v témž článku, pokud tak již neučinily, a aby neopakovaly žádné výše popsané jednání a zdržely se veškerého jednání s rovnocenným cílem či účinkem.

Řízení a návrhová žádání účastníků řízení

31 Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 20. února 2007 podala Polimeri projednávanou žalobu.

32 Rozhodnutím předsedy Tribunálu ze dne 1. dubna 2009 byl N. Wahl určen k doplnění senátu následkem překážky na straně jednoho z členů senátu.

33 Na základě zprávy soudce zpravodaje Tribunál (první senát) rozhodl zahájit ústní část řízení.

34 Tribunál v rámci organizačních procesních opatření stanovených v článku 64 jednacího řádu Tribunálu vyzval účastnice řízení, aby odpověděly na několik otázek a aby mu zaslaly blíže určené dokumenty. Účastnice řízení této výzvě ve stanovených lhůtách vyhověly.

35 Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na ústní otázky Tribunálu byly vyslechnuty na jednání konaném dne 21. října 2009.

36 Polimeri navrhuje, aby Tribunál:

– provedl navrhované důkazy;

– zrušil napadené rozhodnutí v plném rozsahu, nebo částečně, a vyvodil z toho důsledky pro výši pokuty;

– podpůrně zrušil nebo snížil pokutu;

– v každém případě uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

37 Komise navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu;

– uložil společnosti Polimeri náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

38 Na podporu svých návrhových žádání uvádí Polimeri šestnáct žalobních důvodů týkajících se procesních vad, merita napadeného rozhodnutí a stanovení výše pokuty.

I – K návrhovým žádáním směřujícím k částečnému zrušení napadeného rozhodnutí

A – K žalobním důvodům týkajícím se procesních vad

1. K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nepřípadného uplatnění oznámení o spolupráci

a) Argumenty účastnic řízení

39 Polimeri tvrdí, že napadené rozhodnutí je „z 90 %“ založeno na prohlášeních společností Bayer a Dow. Napadené rozhodnutí odkazuje podle ní převážně na ústní prohlášení. Kromě toho jsou skutečnosti předložené jako důkazy jen nečetné a lze je vykládat několika způsoby.

40 Účelem ústních prohlášení bylo umožnit Komisi zahájit řízení. V projednávaném případě ovšem tato prohlášení sloužila jako nástroje ke zjištění skutkového stavu, takže do velké míry nahradila samotné vyšetřování, i jako prostředky nátlaku na podniky, které s Komisí spolupracovaly.

41 Konkrétně poukazuje Polimeri zaprvé na to, že prohlášení společnosti Bayer ze dne 20. prosince 2002 vedlo k zahájení jediného šetření, v daném případě u společnosti Dow. U žádného z ostatních podniků, které Bayer zmínila ve svém prvním prohlášení, šetření provedeno nebylo.

42 Zadruhé jsou předložené důkazy velmi chabé a nejednoznačné. Tyto dokumenty lze vykládat jako důkazy o vyměňování citlivých informací, nebo také o dohodách, ale mohou také jen odrážet údaje o tržních cenách, které jsou celému odvětví známy a které pocházejí z jiných zdrojů.

43 Polimeri upozorňuje zejména na poznámky, které si zapsal jeden z účastníků schůzky konané v Düsseldorfu (Německo) dne 21. února 1996 a které přikládá k žalobě. Komise použila tyto dokumenty k prokázání dohody o cenách, nicméně posléze dospěla k názoru, že tato schůzka nepatřila mezi předpokládané schůzky kartelové dohody, a vyňala předmětné dokumenty z usvědčujících důkazů. Tyto dokumenty byly však stejně podrobné, ne-li podrobnější než ostatní dokumenty, které tento účastník sepsal a kterým Komise přiznala hodnotu důkazu protiprávních dohod.

44 Za těchto okolností byly podle Polimeri podniky nuceny doplnit svá prohlášení o neprokazatelné informace. První neblahý důsledek této politiky dokládají prohlášení učiněná v rámci druhého kola jednání. Polimeri v této souvislosti poukazuje na to, že na setkání se zaměstnanci společnosti Dow (pány N. a F.), konané dne 12. prosince 2005, položila Komise otázky ad hoc, aby přiměla tyto osoby k „účelovým“ prohlášením o předpokládaných schůzkách kartelové dohody, ale i o případném zvyšování cen, které mělo být předmětem údajných dohod. Polimeri tvrdí, že Komise dokonce sama poskytla údaje o možném zvyšování cen, a jelikož očekávané výsledky neobdržela, v napadeném rozhodnutí je nezmínila. I bod 244 odůvodnění napadeného rozhodnutí dokládá, že Dow byla „nucena“ svědčit. Z prohlášení Dow ze dne 17. listopadu 2005 plyne, že tato společnost změnila svou verzi skutkových okolností poté, co se dozvěděla o prohlášeních společnosti Bayer. Závěry Komise v tomto ohledu neodráží prohlášení společnosti Dow. Stejně tak prohlášení společnosti Bayer ze dne 6. prosince 2005, týkající se schůzky konané v Düsseldorfu dne 21. února 1996 (viz výše bod 43), svědčí o tom, že tato společnost se viní z činů, kterých se nedopustila.

45 Zatřetí Polimeri uvádí, že jediným místem, kde právní předpisy upravují status prohlášení získaných na základě vyšetřovací pravomoci Komise, je čl. 19 odst. 1 nařízení č. 1/2003. Zároveň je nesporné, že Komise nemůže použít ústní prohlášení učiněná podniky v kontextu žádosti o ochranu před pokutami jako rozhodné důkazy o existenci kartelové dohody. Souvisí to se skutečností, že podniky činí tato prohlášení ve svůj prospěch. Polimeri tvrdí, že vzhledem k tomu, že Komise přiznala uvedeným prohlášením rozhodující význam (Polimeri poukazuje zejména na to, že z patnácti schůzek soutěžitelů, které se podle Komise měly uskutečnit, byly i písemně doloženy jen čtyři), projevuje se v tvrzení, podle něhož „absolutní neochota [společností Syndial a Polimeri] připustit svou účast (na kartelové dohodě nebo na konkrétních jednáních) nemůže sama o sobě převážit důkazy, které má k dispozici Komise“ (bod 327 odůvodnění napadeného rozhodnutí, neoficiální překlad), systém, ve kterém žalobce, který je zároveň soudcem, beztrestně těží ze svých pravomocí.

46 Judikatura, kterou Komise cituje v bodech 203 až 205 odůvodnění napadeného rozhodnutí, ostatně její názor nepodporuje. Tribunál totiž dospěl k závěru, že prohlášení podniku obviněného z účasti na kartelové dohodě, jehož správnost je popírána několika ostatními obviněnými podniky, nelze považovat za dostatečný důkaz existence protiprávního jednání spáchaného těmito posledně uvedenými podniky, aniž je podepřeno jinými důkazy (rozsudek Tribunálu ze dne 8. července 2004, JFE Engineering a další v. Komise, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 a T‑78/00, Sb. rozh. s. II‑2501). Soudní dvůr tento přístup potvrdil v řízení o kasačním opravném prostředku.

47 Polimeri dodává, že její argumentace se netýká „merita věci“, jak uvádí Komise ve svých písemnostech. Podle Polimeri se její výtky týkají zásahu do jejího práva na obhajobu obrácením důkazního břemene, k němuž došlo v důsledku zcela neobvyklého použití prohlášení podniků, které požádaly o shovívavost. Polimeri poukazuje na to, že Komise reaguje na její argumenty v rámci osmého žalobního důvodu odkazem na judikaturu o důkazním břemenu. Tato judikatura, na kterou je v této souvislosti odkazováno, však není relevantní, jelikož ve věcech uváděných Komisí byla účast podniků potvrzena listinnými důkazy. V projednávaném případě obsahuje napadené rozhodnutí obecnou část, která není ničím jiným než mozaikou prohlášení.

48 Komise uvádí, že se výtky Polimeri týkají prokazování protiprávního jednání, potažmo merita věci, a nikoli tvrzených procesních vad. Odkazuje proto na část žalobní odpovědi týkající se údajného nesprávného posouzení důkazů existence kartelové dohody.

b) Závěry Tribunálu

49 Je třeba předeslat, že ačkoli se některé argumenty uvedené v rámci prvního žalobního důvodu vztahují k prokazování protiprávního jednání, takže se neuplatní v rámci žalobních důvodů týkajících se procesních vad, jimiž údajně bylo stiženo přijímání napadeného rozhodnutí, zpochybňuje Polimeri v obecné rovině také skutečnost, že Komise použila prohlášení podniků jako důkaz. V tomto ohledu je podstatou tvrzení společnosti Polimeri to, že prohlášením podniků byl přikládán příliš velký význam na úkor listinných důkazů a že jsou tato prohlášení nevěrohodná.

50 Co se týče provádění důkazů o protiprávním jednání porušujícím čl. 81 odst. 1 ES, je Komise povinna prokázat protiprávní jednání, která zjistila, a předložit řádné důkazy, které právně dostačujícím způsobem prokazují existenci skutečností zakládajících protiprávní jednání (rozsudky Soudního dvora ze dne 17. prosince 1998, Baustahlgewebe v. Komise, C‑185/95 P, Recueil, s. I‑8417, bod 58, a ze dne 8. července 1999, Komise v. Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, s. I‑4125, bod 86). Je proto nezbytné, aby Komise za účelem odůvodnění pevného přesvědčení, že došlo k protiprávnímu jednání, uvedla přesné a shodující se důkazy (viz rozsudek Tribunálu ze dne 6. července 2000, Volkswagen v. Komise, T‑62/98, Recueil, s. II‑2707, bod 43 a citovaná judikatura).

51 Mimoto je běžné, že se činnosti, s nimiž jsou spojeny protisoutěžní dohody a praktiky, odehrávají tajně, schůzky se konají v utajení a související dokumentace je omezena na minimum. Z toho vyplývá, že i když Komise objeví písemnosti výslovně prokazující protiprávní kontakty mezi subjekty, jsou tyto obvykle útržkovité a rozptýlené, takže se často ukazuje jako nezbytné rekonstruovat některé podrobnosti dedukcí. Proto ve většině případů musí být protisoutěžní praktika nebo dohoda odvozena z určitého množství shodujících se skutečností a nepřímých důkazů, které v případě, že neexistuje jiné logické vysvětlení, mohou jako celek představovat důkaz porušení pravidel hospodářské soutěže (rozsudky Soudního dvora ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, body 55 až 57, a ze dne 25. ledna 2007, Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel v. Komise, C‑403/04 P a C‑405/04 P, Sb. rozh. s. I‑729, bod 51).

52 V tomto kontextu žádné ustanovení ani žádná obecná zásada práva Společenství Komisi nezakazují uplatnit vůči podniku prohlášení jiných obviněných podniků. Kdyby tomu tak nebylo, důkazní břemeno o chování v rozporu s články 81 ES a 82 ES, které nese Komise, by bylo neúnosné a neslučitelné s úkolem dohledu nad řádným uplatňováním těchto ustanovení, který jí svěřuje Smlouva o ES (rozsudky Tribunálu ze dne 20. dubna 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, zvaný „PVC II“, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Recueil, s. II‑931, bod 512, a JFE Engineering a další v. Komise, uvedený výše v bodě 46, bod 192).

53 Prohlášení učiněná jménem podniků navíc mají nezanedbatelnou důkazní hodnotu, neboť s sebou nesou značná právní a hospodářská rizika (v tomto smyslu viz rozsudky JFE Engineering a další v. Komise, uvedený výše v bodě 46, body 205 a 211, a Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel v. Komise, uvedený výše v bodě 51, bod 103).

54 Prohlášení podniku, kterému je vytýkána účast na kartelové dohodě, jehož správnost je popírána několika dalšími podniky, jimž je vytýkána účast na téže dohodě, sice nemůže být považováno za dostatečný důkaz existence protiprávního jednání spáchaného těmito posledně uvedenými podniky, aniž je bylo podpořeno jinými důkazy (rozsudek JFE Engineering a další v. Komise, uvedený výše v bodě 46, bod 219).

55 V projednávaném případě vychází ovšem napadené rozhodnutí z několika shodujících se prohlášení podniků, konkrétně z prohlášení společností Bayer, Dow a Shell s tím, že jedna prohlášení podporují druhá (v tomto smyslu viz rozsudek Tribunálu ze dne 26. dubna 2007, Bolloré a další v. Komise, spojené věci T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 a T‑136/02, Sb. rozh. s. II‑947, bod 168). Dále není sporu o tom, že napadené rozhodnutí vychází i z listinných důkazů, zejména z rukou psaných poznámek učiněných na schůzkách. Zpochybnění důkazní hodnoty těchto dokumentů ze strany Polimeri nemůže mít dopad na napadené rozhodnutí z hlediska způsobu, jakým postupovala Komise.

56 Vzhledem k výše uvedenému z ničeho neplyne, že by napadené rozhodnutí bylo stiženo procesními vadami, které by mohly mít vliv na jeho legalitu.

57 Ostatní argumenty uplatněné společností Polimeri nemohou tento závěr zpochybnit.

58 K tvrzení, že Komise nemůže vycházet z prohlášení učiněných v rámci oznámení o spolupráci, je třeba poukázat zaprvé na to, že žádné ustanovení Komisi nezakazuje, aby pro účely prokázání porušení pravidel hospodářské soutěže taková prohlášení použila. Zadruhé nelze taková prohlášení považovat za zbavená důkazní hodnoty, protože prohlášení, která jsou v rozporu se zájmy prohlašujícího, musí být v zásadě považována za zvlášť hodnověrné důkazy (rozsudek Bolloré a další v. Komise, uvedený výše v bodě 55, bod 166). Zatřetí, přestože je obecně s ohledem na možnost, že hlavní účastníci protiprávní kartelové dohody budou mít tendenci zmenšovat význam svého přispění k protiprávnímu jednání a zvyšovat význam takového přispění ostatních účastníků, namístě určitá nedůvěra k dobrovolným výpovědím těchto účastníků, nic to nemění na skutečnosti, že argument Polimeri neodpovídá logice, která je vlastní postupu podle oznámení o spolupráci. Požadování výhody na základě tohoto oznámení za účelem získání snížení pokuty totiž nepodněcuje nutně k předkládání důkazů zkreslujících skutečné chování ostatních účastníků kartelové dohody. Jakákoli snaha uvést Komisi v omyl by totiž mohla zpochybnit upřímnost a úplnost spolupráce žadatele, a ohrozit tak možnost, aby tato osoba získala úplnou výhodu na základě oznámení o spolupráci (rozsudek Tribunálu ze dne 16. listopadu 2006, Peróxidos Orgánicos v. Komise, T‑120/04, Sb. rozh. s. II‑4441, bod 70). Zvláště je třeba mít za to, že skutečnost, že osoba přiznala, že se dopustila protiprávního jednání, a přiznala tak, že existují skutečnosti jdoucí nad rámec skutečností, jejichž existence mohla být přímo dovozena z předmětných dokumentů, a priori znamená, při neexistenci okolností zvláštní povahy, které by ukazovaly opak, že se tato osoba rozhodla říci pravdu (rozsudek JFE Engineering a další v. Komise, uvedený výše v bodě 46, bod 212).

59 Tvrzením, že některé dotyčné podniky byly „nuceny“ učinit určitá prohlášení, se Polimeri ve skutečnosti dovolává porušení zásady řádné správy. V tomto ohledu je třeba připomenout, že mezi záruky přiznané právním řádem Společenství ve správních řízeních patří zejména zásada řádné správy, k níž se váže povinnost příslušného orgánu pečlivě a nestranně posoudit všechny rozhodné okolnosti daného případu (rozsudky Tribunálu ze dne 24. ledna 1992, La Cinq v. Komise, T‑44/90, Recueil, s. II‑1, bod 86, a ze dne 18. června 2008, Hoechst v. Komise, T‑410/03, Sb. rozh. s. II‑881, bod 129). Porušení zásady řádné správy ovšem může vést ke zrušení dotčeného rozhodnutí, prokáže-li se, že nebýt takové vady, mělo by uvedené rozhodnutí jiný obsah (v tomto smyslu viz rozsudek Soudního dvora ze dne 16. prosince 1975, Suiker Unie a další v. Komise, 40/73 až 48/73, 50/73, 54/73 až 56/73, 111/73, 113/73 a 114/73, Recueil, s. 1663, bod 91; viz také rozsudek Volkswagen v. Komise, uvedený výše v bodě 50, bod 283). V projednávaném případě Polimeri takový důkaz nepředložila. Ani kdyby Tribunál musel na základě tvrzeného porušení zásady řádné správy nepřihlížet k prohlášením podniků označeným společností Polimeri, nebyly by tím každopádně dotčeny ostatní důkazy uvedené v napadeném rozhodnutí. Nelze proto konstatovat, že Komise by za těchto okolností musela dospět k závěru, že k porušení pravidel hospodářské soutěže nedošlo.

60 S ohledem na výše uvedené musí tudíž být první žalobní důvod vznesený společností Polimeri zamítnut jako neopodstatněný.

2. K druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nedůvodného zaslání druhého oznámení námitek

a) Argumenty účastnic řízení

61 Polimeri poukazuje na to, že oznámení doplňujících námitek dotčeným osobám je nezbytné jen v případě, že by Komise mohla na základě výsledků šetření považovat za nezbytné vznést vůči podnikům obvinění z nových skutků anebo výrazně změnit důkazy konstatovaných protiprávních jednání.

62 V projednávaném případě Komise odůvodnila zaslání nového oznámení námitek množstvím důkazů, které odhalila při dodatečném vyšetřování vedeném poté, co obdržela písemná vyjádření účastníků řízení k prvnímu oznámení námitek. Omezila se přitom na shromáždění nových prohlášení od týchž společností, a často od týchž osob, k událostem, které byly předmětem mnoha dřívějších prohlášení.

63 Jedinou doopravdy novou skutečností byla žádost společnosti Michelin o vstup do řízení jako vedlejší účastnice ze dne 3. listopadu 2005, která vedla k podání vyjádření dne 13. ledna 2006, a předání informací o cenách hrazených v rozhodném období jejím dodavatelům. Komise však informace poskytnuté společností Michelin nevyužila.

64 Nové oznámení námitek tak není odůvodněno žádnou novou skutečností a z pohledu judikatury se zdá, že je protiprávní. Mimoto vedlo ke značným průtahům v řízení a ke zvýšení pracnosti obhajoby podniků.

65 Byl také pozměněn smysl oznámení námitek, jelikož jej bylo využito za účelem reagování na argumenty, které vznesly podniky. Komise navíc využila odpovědí společností Syndial a Polimeri jako nástroj k vytříbení své vlastní argumentace tím způsobem, že veškeré důkazy, které by ji mohly oslabit, záměrně vyloučila. Polimeri v této souvislosti uvádí, že z přesné kvantitativní analýzy cenových změn se vytratily veškeré kvantitativní údaje o poměru mezi velikostí celkového výrobkového trhu a velikostí trhu hypoteticky kontrolovaného údajnou kartelovou dohodou, jakož i elementární konstatování o vzájemné zastupitelnosti přírodního a syntetického kaučuku.

66 Konečně bylo v napadeném rozhodnutí výrazně změněno, ve srovnání s druhým oznámením námitek, vyčíslení trhu s dotčenými výrobky. Tento trh byl pro rok 2001 odhadnut v druhém oznámení námitek na 820 milionů eur a v napadeném rozhodnutí na 550 milionů eur (bod 66 odůvodnění). Z tohoto více než 30% rozdílu, který není nijak vysvětlen, plynou pro postavení podniků negativní důsledky. Mění poměr mezi velikostí trhu, který pokrývají účastníci údajné kartelové dohody, a velikostí „nekontrolovaného“ trhu. Mění i postavení podniků na trhu, a tedy i hypotetickou schopnost každého z nich ovlivňovat dynamiku hospodářské soutěže. Tyto skutečnosti byly nové a vzhledem k tomu, že Polimeri se k nim nemohla vyjádřit, napadá tato společnost porušení svého práva na obhajobu.

67 Komise navrhuje, aby byl tento žalobní důvod zamítnut. Má v podstatě za to, že zaslání druhého oznámení námitek nebylo v projednávaném případě z žádného hlediska protiprávní.

b) Závěry Tribunálu

68 Oznámení námitek je procesní a přípravný dokument, který za účelem zajištění účinného výkonu práva na obhajobu vymezuje předmět správního řízení zahájeného Komisí a brání jí tak, aby uplatnila další námitky v rozhodnutí, kterým dotčené řízení ukončuje (viz zejména usnesení ze dne 18. června 1986, British American Tobacco a Reynolds Industries v. Komise, 142/84 a 156/84, Recueil, s. 1899, body 13 a 14; obdobně viz rozsudek Soudního dvora ze dne 10. července 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America v. Impala, C‑413/06 P, Sb. rozh. s. I‑4951, bod 63).

69 Vydání oznámení námitek Komisí dále nemůže být v žádném případě považováno za důkaz o presumpci viny dotčeného podniku. V opačném případě by zahájení jakéhokoli řízení v této věci mohlo případně porušit zásadu presumpce neviny (rozsudek Soudního dvora ze dne 21. září 2006, JCB Service v. Komise, C‑167/04 P, Sb. rozh. s. I‑8935, bod 99).

70 Vydání druhého oznámení námitek za těchto okolností v projednávaném případě nemůže samo o sobě vést ke konstatování jakékoli vady.

71 Za předpokladu, že by argumenty Polimeri byly považovány za argumenty, jimiž je ve skutečnosti namítáno porušení zásady přiměřené lhůty, je třeba připomenout, že takové porušení – kdyby se potvrdilo – může být důvodem zrušení pouze v případě rozhodnutí, kterým se konstatují protiprávní jednání, jestliže bylo prokázáno, že porušení této zásady porušilo právo dotčených podniků na obhajobu. Mimo tento specifický případ nemá nedodržení povinnosti rozhodnout v přiměřené lhůtě dopad na platnost správního řízení (v tomto smyslu viz rozsudek Soudního dvora ze dne 21. září 2006, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. Komise, C‑105/04 P, Sb. rozh. s. I‑8725, body 42 až 44; viz také rozsudky Tribunálu ze dne 14. února 2001, Sodima v. Komise, T‑62/99, Recueil, s. II‑655, bod 94, a ze dne 16. prosince 2003, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied a Technische Unie v. Komise, T‑5/00 a T‑6/00, Recueil, s. II‑5761, bod 74 ).

72 V projednávaném případě by však argumentace společnosti Polimeri každopádně musela být považována za obecnou a nemohla by prokázat skutečné porušení práva na obhajobu, jež musí být přezkoumáno v závislosti na zvláštních okolnostech konkrétního případu (v tomto smyslu viz rozsudky Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. Komise, uvedený výše v bodě 71, bod 59, a Hoechst v. Komise, uvedený výše v bodě 59, bod 228).

73 K tomu, že druhé oznámení námitek obsahuje změny ve srovnání s prvním oznámení námitek, je třeba připomenout, že tento procesní úkon je ve své podstatě předběžný a může být pozměněn v průběhu hodnocení, ke kterému Komise později přistupuje na základě připomínek, které jí byly předloženy stranami v odpovědi, jakož i dalších skutkových zjištění. Komise totiž musí zohlednit skutečnosti vyplývající z celého správního řízení, buď aby upustila od námitek, které jsou neopodstatněné, anebo aby upravila či doplnila po skutkové a právní stránce svou argumentaci na podporu uplatněných námitek (viz rozsudek Bertelsmann a Sony Corporation of America v. Impala, uvedený výše v bodě 68, bod 63 a citovaná judikatura). Z toho vyplývá, že je-li Komise oprávněna změnit v konečném rozhodnutí po skutkové i právní stránce svou argumentaci ve srovnání s oznámením námitek, je tím spíše k takové změně oprávněna mezi dvěma oznámeními námitek.

74 Konečně je k tvrzení, že v napadeném rozhodnutí bylo výrazně změněno vyčíslení trhu s dotčenými výrobky, třeba uvést, že argumenty Polimeri nepodporují její žalobní důvod. V rámci svého druhého žalobního důvodu totiž Polimeri napadá fakt, že Komise zaslala druhé oznámení námitek. Svými argumenty však Polimeri zpochybňuje skutečnost, že jí Komise neumožnila bránit se v rámci správního řízení. Argumenty Polimeri jsou tudíž v tomto ohledu bezpředmětné.

75 Každopádně je namístě připomenout, že dodržování práva na obhajobu v jakémkoli řízení, které může vést k uložení sankcí, zejména pokut nebo penále, představuje základní zásadu práva Společenství, která musí být dodržována, i když se jedná o řízení správní povahy (rozsudky Soudního dvora ze dne 13. února 1979, Hoffmann-Laroche v. Komise, 85/76, Recueil, s. 461, bod 9, a ze dne 2. října 2003, Arbed v. Komise, C‑176/99 P, Recueil, s. I‑10687, bod 19; rozsudek Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied a Technische Unie v. Komise, uvedený výše v bodě 71, bod 32). Tato zásada konkrétně vyžaduje, aby oznámení námitek zaslané Komisí podniku, kterému zamýšlí uložit sankci za porušení pravidel hospodářské soutěže, obsahovalo základní skutečnosti uplatňované vůči danému podniku, jako například vytýkané skutkové okolnosti, jejich kvalifikaci a důkazy, o něž se Komise opírá, aby uvedený podnik mohl užitečně uplatnit své argumenty v rámci správního řízení vedeného proti němu (viz výše uvedený rozsudek Arbed v. Komise, bod 20 a citovaná judikatura, a rozsudek Hoechst v. Komise, uvedený výše v bodě 59, bod 421).

76 V projednávaném případě postačí konstatovat, jak správně poznamenala Komise, že o snížení hodnoty velikosti trhu s BK a SBK se v napadeném rozhodnutí nemluví jako o důkazu v neprospěch dotyčných podniků. Za těchto podmínek nemůže být v této souvislosti konstatováno žádné porušení práva společnosti Polimeri na obhajobu. Kromě toho, jak již bylo uvedeno výše v bodě 73, oznámení námitek je ve své podstatě předběžné a může být pozměněno po skutkové i právní stránce. To ovšem společnosti Polimeri nebrání, aby před Tribunálem zpochybnila vyčíslení hodnoty relevantního trhu v rámci čtvrtého a desátého žalobního důvodu projednávané žaloby.

77 S ohledem na tyto skutečnosti je třeba druhý žalobní důvod Polimeri zamítnout jako neopodstatněný.

3. K třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu v podstatě z porušení práva společnosti Polimeri na obhajobu

a) Argumenty účastnic řízení

78 Polimeri poukazuje na to, že Komise v napadeném rozhodnutí vylučuje, aby společnosti Syndial byla přímo přičítána jakákoli odpovědnost, nicméně první i druhé oznámení námitek bylo této společnosti určeno (bod 374 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

79 Z toho plyne, že ačkoli Polimeri nevyvíjela v období od 20. května 1996 do 1. ledna 2002 činnost v oblasti výroby a distribuce dotčených výrobků, jelikož aktivity související s BK a SBK byly na ni převedeny teprve k 1. lednu 2002, přičetla jí Komise odpovědnost za období téměř sedmi let (od 20. května 1996 do 28. listopadu 2002) (bod 373 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

80 Za těchto podmínek neměla Polimeri možnost reagovat na nové právní hodnocení své odpovědnosti. Je rozdíl mezi tím, zda je někomu přičítána solidární odpovědnost se společností, která se fakticky dopustila jednání zakládajících protiprávní jednání, a tím, zda je někomu přičtena výlučná odpovědnost za takovou společnost za celé období trvání údajné kartelové dohody. Vyloučení společnosti Syndial z okruhu adresátů napadeného rozhodnutí tudíž mělo významný dopad na postavení společnosti Polimeri a strategii její obhajoby.

81 Komise navrhuje, aby tento žalobní důvod byl zamítnut. Uvádí, že na rozdíl od toho, co prosazuje Polimeri, přičetla Komise této společnosti v obou oznámeních námitek odpovědnost za celé období trvání kartelové dohody. Skutečnost, že lze tutéž odpovědnost solidárně přičíst i společnosti Syndial, nemůže nijak ovlivnit směřování obhajoby společnosti Polimeri. Posledně uvedená společnost navíc neuvedla, jakým způsobem by solidární odpovědnost se společností Syndial mohla vést k jinému výsledku řízení.

b) Závěry Tribunálu

82 Je třeba konstatovat, že Polimeri v rámci třetího žalobního důvodu ve skutečnosti namítá porušení práva na obhajobu, neboť jí Komise neumožnila uplatnit její námitky k možnému vyloučení společnosti Syndial z okruhu adresátů napadeného rozhodnutí.

83 Dodržování práv obhajoby v jakémkoli řízení, které může vést k uložení sankcí, zejména pokut nebo penále, představuje základní zásadu práva Společenství, která musí být dodržována, i když se jedná o řízení správní povahy. Tato zásada zejména vyžaduje, aby oznámení námitek zaslané Komisí podniku, kterému zamýšlí uložit sankci za porušení pravidel hospodářské soutěže, obsahovalo základní skutečnosti uplatňované vůči danému podniku, jako například vytýkané skutkové okolnosti, jejich kvalifikaci a důkazy, o něž se Komise opírá, aby uvedený podnik mohl užitečně uplatnit své argumenty v rámci správního řízení vedeného proti němu (viz judikatura citovaná výše v bodech 74 a 75).

84 Třetí žalobní důvod společnosti Polimeri vychází z předpokladu, že Komise v oznámeních námitek vyvodila odpovědnost společnosti EniChem SpA (později Syndial) za období od 20. května 1996 do 1. ledna 2002, zatímco v napadeném rozhodnutí Komise konstatovala jen odpovědnost společnosti Polimeri, a to včetně výše uvedeného období, ve kterém nevyvíjela činnost v oblasti výroby a distribuce dotčených výrobků.

85 K tomu je třeba předně poznamenat, že v druhém oznámení námitek se konstatuje, že zejména vzhledem k převodu aktivit, k němuž došlo mezi EniChem SpA a Polimeri dne 1. ledna 2002, a ke skutečnosti, že obě tyto společnosti jsou součástí téhož podniku, je třeba vyvodit odpovědnost Polimeri za protiprávní jednání páchané v období od 20. května 1996 do 28. listopadu 2002. Plyne z toho, že druhé oznámení námitek stejně jako napadené rozhodnutí (body 365 až 373 odůvodnění) konstatuje odpovědnost společnosti Polimeri za celé období, kdy trvalo protiprávní jednání, a tedy i za činy spáchané společností EniChem SpA před 1. lednem 2002.

86 Druhé oznámení námitek dále uvádí, že vzhledem k tomu, že EniChem SpA kontrolovala 100 % kapitálu společnosti Polimeri v období od 1. ledna do 20. října 2002, je třeba vyvodit solidární odpovědnost Syndial za protiprávní jednání spáchané v tomto období společností Polimeri. Plyne z toho, že druhé oznámení námitek konstatuje odpovědnost společnosti Syndial coby mateřské společnosti společnosti Polimeri jen za omezené období od 1. ledna do 20. října 2002, a nikoli za celé období trvání protiprávního jednání.

87 Z toho vyplývá, že předpoklad společnosti Polimeri je mylný.

88 Jelikož nejsou uvedeny žádné konkrétnější argumenty, je třeba výtku vycházející z porušení práva společnosti Polimeri na obhajobu v tomto ohledu odmítnout.

89 K argumentu, který vznesla Polimeri na jednání a podle kterého umožnilo vyloučení společnosti Syndial z okruhu adresátů napadeného rozhodnutí Komisi „obejít“ horní hranici pokuty odpovídající 10 % obratu, je třeba uvést, že se i za předpokladu, že by byl i přes svou opožděnost přípustný, shoduje s argumenty rozvedenými v rámci šestnáctého žalobního důvodu. Z níže uvedených důvodů tudíž tento argument musí být v bodech 313 až 316 zamítnut.

90 S ohledem na tyto skutečnosti je třeba třetí žalobní důvod Polimeri zamítnout jako neopodstatněný.

B – K žalobním důvodům týkajícím se merita napadeného rozhodnutí

1. K čtvrtému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nesprávného vymezení dotčeného trhu

a) Argumenty účastnic řízení

91 Polimeri uvádí, že Komise v napadeném rozhodnutí spojila obě věci související s BK i s SBK a vyšetřování přitom probíhalo v každé z věcí samostatně. Posouzení tohoto hypotetického společného odvětví spočívalo jen ve vypracování jedné tabulky (tabulka 3 napadeného rozhodnutí) bez sebemenšího vysvětlení. Polimeri podotýká, že v řízeních o spojení podniků dbávala Komise vždy na rozlišování dvou samostatných trhů. Polimeri tvrdí, že v projednávaném případě nejsou k takovému spojení splněny podmínky ani z hlediska technického a obchodního, ani z hlediska systému hospodářské soutěže.

92 Zaprvé Polimeri uvádí, že BK konkuruje přírodnímu kaučuku. Používá se v pneumatikách lehkých a těžkých užitkových vozidel především pro boční stranu pneumatiky. Polimeri k této otázce předložila studii a tvrdí, že trh s BK by měl zahrnovat celý trh s BK a část trhu s přírodním kaučukem. V takovém případě by podíl společnosti Polimeri na trhu v letech 1996 až 2002 nikdy nepřekročil 11,8 %. Polimeri podotýká, že v tabulce 1 napadeného rozhodnutí Komise odstranila veškeré údaje o podílech na trhu, o celkovém trhu s BK a o podílech jiných než dotčených podniků na trhu. Tyto informace byly přesto, že je podle Polimeri lze zpochybňovat, převzaty do druhého oznámení námitek. V napadeném rozhodnutí proto chybí údaj o způsobilosti údajného kartelu a jeho jednotlivých členů ovlivnit trh. Polimeri dodává, že Komise vyňala tyto údaje – například míru, do jaké pokrývají trh dotyčné podniky, která byla mnohem nižší, než bylo původně uvedeno v druhém oznámení námitek – aby odstranila informace prokazující kontroverznost její analýzy.

93 Zadruhé Polimeri podotýká, že SBK je všestranně použitelný kaučuk, který lze využít mnoha způsoby, aniž v které oblasti vyniká. Z odvětví jeho využití je nejvýznamnější výroba běhounů plášťů pneumatiky. Neexistuje ovšem odvětví uplatnění, kde by SBK byl technicky nenahraditelný. Polimeri k této otázce předložila studii a tvrdí, že trh s SBK by měl zahrnovat celý trh s SBK a část trhu s přírodním kaučukem. V takovém případě by podíl společnosti Polimeri na trhu v letech 1996 až 2002 nikdy nepřekročil 13,8 %. I na tomto místě chybí v napadeném rozhodnutí podíly na trhu s SBK, údaje o celkovém trhu a vyčíslení tržeb ostatních výrobců. Polimeri zdůrazňuje, že zpochybňovala údaje o tržbách ostatních výrobců původně obsažené v druhém oznámení námitek.

94 Zatřetí Polimeri vyjadřuje názor, že trh s BK by neměl být slučován s trhem s SBK, a poukazuje na to, že Komise v napadeném rozhodnutí zásadně změnila valorizaci sloučeného trhu. Polimeri tvrdí, že valorizace celkového trhu v tabulce 3 napadeného rozhodnutí je mnohem nižší než odhad uvedený v tabulce se stejným předmětem v druhém oznámení námitek, a údaje o obratu dotyčných podniků přitom zůstaly nezměněny. Tento rozdíl plyne z tržeb za prodej BK a SBK přičítaných ostatním výrobcům. Z napadeného rozhodnutí proto lze nabýt dojmu, že údajná kartelová dohoda kontroluje 90 % trhu, přestože podle druhého oznámení námitek je tento podíl sotva 60 %. Polimeri dodává, že kdyby mělo být bráno v potaz i působení dotyčných podniků na trhu přírodního kaučuku, který konkuruje BK a SBK, snížila by se míra vlivu hluboko pod 50 %.

95 Začtvrté, k žádosti Polimeri uvádí, že BK a SBK nejsou využívány výlučně při výrobě pneumatik, jak tvrdí Komise, i když toto využití je nejvýznamnější (mezi 60 % a 70 %). Významné rozdíly ve využitelnosti BK a SBK v oblastech mimo výrobu pneumatik dokládají, že snaha o spojení obou výrobků do jednoho společného odvětví je scestná. V případě pneumatik odebírá množství BK a SBK určená k tomuto použití pět velkých výrobců. Žádný z těchto velkých zákazníků ovšem neodebírá syntetický kaučuk od jediného výrobce. Sama Komise ostatně připouští, že mnoho výrobců pneumatik má vlastní výrobu syntetických kaučuků a že ve velké míře odebírají i přírodní kaučuk. Z toho vyplývá, že vyjednávací síla výrobců pneumatik je ve srovnání s vyjednávací sílou výrobců kaučuku velká a že míra transparentnosti trhu nastolená výrobci pneumatik ve fázi vyjednávání je vysoká. Tyto skutečnosti zpochybňují věrohodnost dohody mezi výrobci. Významné množství smluv (mezi 40 % a 60 %) je navíc založeno na „vzorci pro výpočet ceny“, který obsahuje odkaz na cenu surovin. V důsledku toho čtvrtletní jednání konkurentů o cenách zcela ztrácejí faktický smysl i veškerý účinek.

96 Polimeri dodává, že Komise ve svých písemnostech citovala usnesení Soudního dvora ze dne 16. února 2006, Adriatica di Navigazione v. Komise (C‑111/04 P, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), neúplně. Soudní dvůr v bodě 32 uvedeného usnesení uvedl, že „Tribunál připustil, že zmatečné a neúplné vymezení relevantního trhu může vést k nesprávnému přičtení odpovědnosti“. V projednávaném případě volba trhu Komisi umožnila kvalifikovat zcela neutrální jednání jako protiprávní. Zejména neexistuje věc, která by se jako taková týkala BK.

97 Komise navrhuje, aby byl tento žalobní důvod zamítnut. Tvrdí především, že námitka vůči vymezení relevantního trhu je v souvislosti s existencí kartelové dohody irelevantní.

b) Závěry Tribunálu

98 Komise v napadeném rozhodnutí uvádí, že původně byly používány dvě spisové značky. První věc se týkala žádosti o ochranu před pokutami, kterou podala Bayer v souvislosti s BK. Druhá se týkala žádosti o ochranu před pokutami, kterou podala v souvislosti s SBK také společnost Bayer. Vyšetřování však bylo vedeno jednotně a i většina procesních písemností (mimo jiné obě oznámení námitek) se vztahovala k oběma odvětvím. Od prvního oznámení námitek byla používána jediná spisová značka. V obou oznámeních námitek i v napadeném rozhodnutí Komise konstatovala, že předmětná jednání představují jediné a trvající protiprávní jednání (body 90 a 91 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

99 Předloženými argumenty Polimeri fakticky vznáší dvě námitky vůči napadenému rozhodnutí. Zaprvé se domnívá, že Komise neměla spojovat dvě původní řízení týkající se BK a SBK. Zadruhé zpochybňuje takové odvětvové vymezení trhu, jaké zvolila Komise.

100 Stran první námitky Polimeri je třeba připomenout, že Komise má z objektivních důvodů právo jak rozdělit, tak spojit řízení (viz rozsudek Tribunálu ze dne 12. září 2007, Prym a Prym Consumer v. Komise, T‑30/05, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 64 a citovaná judikatura). V projednávaném případě neexistuje nic, na základě čeho by se bylo možné domnívat, že by ke spojení obou původních řízení nedošlo z objektivních důvodů. Zejména nelze zpochybňovat, že BK a SBK náleží do téhož hospodářského odvětví, a to především s ohledem k fyzikálním vlastnostem a k využitelnosti obou těchto výrobků. Z napadeného rozhodnutí a z prohlášení dotyčných podniků navíc plyne, že na některých dotčených protiprávních schůzkách se jednalo o BK i o SBK zároveň. Za těchto okolností argumenty Polimeri nemohou zpochybnit příslušné rozhodnutí Komise. Ostatně i kdyby bylo možné dospět k závěru, že dotčené protiprávní jednání odpovídá ve skutečnosti dvěma samostatným protiprávním jednáním, je skutečnost, že tato protiprávní jednání byla prokázána v několika rozhodnutích nebo v jednom rozhodnutí, bezvýznamná, neboť v projednávaném případě dotčená protiprávní jednání nejsou promlčena (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Tribunálu Prym a Prym Consumer v. Komise, bod 63, a rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2007, BASF a UCB v. Komise, T‑101/05 a T‑111/05, Sb. rozh. s. II‑4949, bod 158). Především nelze z ničeho usuzovat, že by Komise v důsledku spojení věcí přičetla protiprávní jednání společnosti Polimeri neoprávněně. Porušení článku 81 odst. 1 ES může ostatně vyplývat nejen z jediného úkonu, ale rovněž z řady úkonů, anebo i z trvajícího jednání. Tento výklad nelze zpochybnit proto, že jeden nebo více prvků z této řady úkonů nebo tohoto trvajícího jednání může rovněž sám o sobě a nahlížen izolovaně představovat porušení uvedeného ustanovení. Pokud se jednotlivé skutky začleňují do jednotného záměru z důvodu svého totožného cíle narušujícího hospodářskou soutěž uvnitř společného trhu, má Komise právo přičítat odpovědnost za tyto skutky v závislosti na účasti na protiprávním jednání nahlíženém jako celek (rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise, uvedený výše v bodě 51, bod 258).

101 Stran druhé námitky Polimeri postačí konstatovat, že zpochybnění vymezení relevantního trhu je v rámci čtvrtého žalobního důvodu irelevantní, jelikož samo o sobě nemůže prokazovat, že nejsou splněny podmínky uplatnění článku 81 odst. 1 ES. Polimeri z něj tudíž nemůže dovozovat svou neúčast na kartelové dohodě (v tomto smyslu viz usnesení Adriatica di Navigazione v. Komise, uvedené výše v bodě 96, bod 30; v tomto smyslu viz také rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2006, Raiffeisen Zentralbank Österreich a další v. Komise, T‑259/02 až T‑264/02 a T‑271/02, Sb. rozh. s. II‑5169, bod 172). Především nelze z ničeho usuzovat, že by Komise v důsledku vymezení relevantního trhu přičetla protiprávní jednání společnosti Polimeri neoprávněně. V této souvislosti je třeba zdůraznit, že napadené rozhodnutí jasně prokazuje odpovědnost společnosti Polimeri v souvislosti s BK i s SBK. Za těchto podmínek nemůže skutečnost, že Komise prokázala existenci jediného protiprávního jednání v souvislosti s oběma výrobky, vést k obvinění společnosti Polimeri z protiprávního jednání, za nějž neměla být vyvozena její odpovědnost. To ovšem nebrání tomu, aby Polimeri zpochybnila vymezení relevantního trhu v rámci desátého žalobního důvodu, který se týká posuzování závažnosti protiprávního jednání.

102 S ohledem na tyto skutečnosti je třeba čtvrtý žalobní důvod Polimeri zamítnout jako neopodstatněný.

2. K pátému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z vývoje cen v dotčeném období

a) Argumenty účastnic řízení

103 Polimeri uvádí, že Komise v rámci prvního oznámení námitek rozebrala vývoj cen na trzích s BK a s SBK. Do druhého oznámení námitek a následně do napadeného rozhodnutí ovšem Komise nepřevzala část týkající se „ekonomických důkazů“ protiprávního jednání. Implicitně tak uznala, že údajné protiprávní jednání nemělo žádný konkrétní dopad. Polimeri podotýká, že nebyl převzat v důsledku podrobné analýzy, kterou předložila Syndial ve správním řízení a kterou Polimeri přikládá k žalobě. Tato analýza dokládá, že uplatňované ceny nebyly kontrolovány ani přizpůsobovány a že pokud vznikl dojem o údajném koordinování cen, jednalo se ve skutečnosti o reakci výrobců na ceny surovin a na vývoj trhu.

104 Vysvětlení, které Komise uvedla v bodech 275 až 280 odůvodnění napadeného rozhodnutí v reakci na analýzu společnosti Syndial, je nepřesvědčivé. Polimeri poukazuje na podrobnosti výpočtu vývoje prodejních cen na dotčeném trhu a dospívá k názoru, že rozdíly v cenových úrovních mezi podniky byly příliš velké na to, aby bylo možné považovat je za „vysokou míru korelace“. Polimeri uvádí, že například EniChem SpA zvýšila od prvního čtvrtletí 1995 do třetího čtvrtletí 1995 ceny o 30 % více než Shell. K výtce Komise, že v analýze byla pro všechny výrobky účelově stanovena totožná počáteční hodnota skutečné ceny, Polimeri uvádí, že naopak právě tato analýza ilustruje dopady změn na původní ceny jednotlivých výrobců bez ohledu na jejich počáteční absolutní hodnotu. Polimeri však uznává, že u výrobců, u nichž nebyla k dispozici úplná řada cenových změn (a sice u společností Bayer, Dwory a Kaučuk), byl začátek řady stanoven s ohledem na kumulativní cenovou změnu rovnající se kumulativní cenové změně společnosti EniChem SpA. V žádném případě však výrobcům nebyla přisouzena skutečná cena a k témuž výsledku by vedlo i jakékoli jiné rozhodnutí. Polimeri nakonec zdůrazňuje, že nikdy netvrdila, že by cena butadienu byla jediným faktorem určujícím konečnou cenu BK a SBK, přestože vliv tohoto faktoru je rozhodující.

105 Polimeri dodává – a platí to i pro šestý žalobní důvod – že neprokázání účinků údajné kartelové dohody představuje nedostatek šetření a snižuje hodnotu ostatních shromážděných důkazů. Polimeri poukazuje také na to, že v rozsudku ze dne 15. března 2000, Cimenteries CBR a další v. Komise, zvaném „Cement“ (T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Recueil, s. II‑491, bod 245), Tribunál s odkazem na rozsudky ze dne 29. června 1995, Solvay v. Komise (T‑30/91, Recueil, s. II‑1775), a ICI v. Komise (T‑36/91, Recueil, s. II‑1847), konstatoval, že v těchto rozsudcích „Tribunál v důsledku nedostatků písemných důkazů […], dospívá k závěru, že aby Komise právně dostačujícím způsobem prokázala jednání ve vzájemné shodě, vytýkané společnostem ICI a Solvay, měla již ve fázi [oznámení námitek] provést celkové a důkladné ekonomické zhodnocení především relevantního trhu, ale i významu a chování podniků působících na tomto trhu“.

106 Komise navrhuje, aby tento žalobní důvod byl zamítnut. Připomíná, že pro účely použití článku 81 odst. 1 ES není nezbytné zohledňovat konkrétní účinky dohody, je-li jejím cílem vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže. Komise dodává, a totéž platí i pro šestý žalobní důvod, že existence kartelové dohody nezpochybnitelně vyplývá z řady přesných a shodujících se důkazů podrobně uvedených v napadeném rozhodnutí.

b) Závěry Tribunálu

107 Úvodem je třeba poznamenat, že Polimeri svými argumenty zpochybňuje konstatování Komise o existenci kartelové dohody mezi dotyčnými podniky. Podstatou argumentace společnosti Polimeri je to, že uplatňované ceny nebyly koordinovaně řízeny, nýbrž že vyplývaly především z vývoje cen surovin a z vývoje trhu.

108 Podle ustálené judikatury je ovšem zohlednění konkrétních účinků dohody pro účely použití článku 81 odst. 1 ES nadbytečné, jestliže se ukáže, že tato dohoda má za cíl omezení, vyloučení nebo narušení hospodářské soutěže (rozsudky Soudního dvora Komise v. Anic Partecipazioni, uvedený výše v bodě 50, body 122 a 123; ze dne 15. října 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, Recueil, s. I‑8375, bod 491, a ze dne 25. ledna 2007, Dalmine v. Komise, C‑407/04 P, Sb. rozh. s. I‑829, bod 84). Především v případě dohod protisoutěžní povahy, které se jako v projednávaném případě projevují během schůzek soutěžících podniků, Soudní dvůr již rozhodl, že k porušení článku 81 odst. 1 ES dojde, jestliže tyto schůzky mají za cíl vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže, a mají tak za cíl umělé organizování fungování trhu (výše uvedený rozsudek Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, body 508 a 509; Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel v. Komise, uvedený výše v bodě 51, bod 47, a výše uvedený rozsudek Dalmine v. Komise, bod 84). V takovém případě k tomu, aby Komise prokázala účast uvedeného podniku na kartelové dohodě, postačuje, aby prokázala, že se dotyčný podnik účastnil schůzek, na nichž byly uzavřeny dohody protisoutěžní povahy. Jestliže byla účast na takových schůzkách prokázána, přísluší tomuto podniku, aby předložil údaje prokazující, že se zmíněných schůzek neúčastnil s žádným protisoutěžním záměrem, a to tak, že prokáže, že svým soutěžitelům sdělil, že jeho účast na těchto schůzkách měla odlišnou povahu než jejich (rozsudky Soudního dvora ze dne 8. července 1999, Hüls v. Komise, C‑199/92 P, Recueil, s. I‑4287, bod 155; Aalborg Portland a další v. Komise, uvedený výše v bodě 51, bod 81, a Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel v. Komise, uvedený výše v bodě 51, bod 47).

109 V projednávaném případě z napadeného rozhodnutí vyplývá, že prokázání jednání podniků ve vzájemné shodě neplyne z prostého paralelního chování na trhu, nýbrž z důkazů, z nichž se podává, že dotčená jednání byla výsledkem vzájemné součinnosti. Za těchto podmínek nemůže náhradní vysvětlení, které Polimeri předložila k problematice uplatňovaných cen, zpochybnit konstatování Komise o existenci kartelové dohody mezi dotyčnými podniky (v tomto smyslu viz rozsudek PVC II, uvedený výše v bodě 52, body 727 a 728).

110 S ohledem na tyto skutečnosti je třeba pátý žalobní důvod Polimeri zamítnout jako neopodstatněný.

3. K šestému žalobnímu důvodu, vycházejícímu ze zásobování hlavních zákazníků

a) Argumenty účastnic řízení

111 Podle Polimeri lze jen stěží pochopit smysl a dopad vedlejšího účastenství společnosti Michelin. Tato společnost se ani nepokusila o prokázání toho, že by podobnost cenového vývoje pozorovaná v roce 1995 přetrvala i v dalších letech. Polimeri dále uvádí, že Michelin odebírala BK od čtyř výrobců a SBK od šesti výrobců. Z analýzy předložené Komisi ve správním řízení vyplývá, že dodávky od EniChem SpA nemohly být součástí rozdělovacího plánu ani „jednání ve vzájemné shodě“. Plyne to především ze změn množství připadajících na jednotlivé výrobce pneumatik v průběhu let 1997 do 2003.

112 Komise navrhuje, aby byl tento žalobní důvod zamítnut. Připomíná, že není nezbytné zohledňovat konkrétní účinky dohody, je-li jejím cílem vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže.

b) Závěry Tribunálu

113 Úvodem je třeba poznamenat, že Polimeri svými argumenty zpochybňuje konstatování Komise o existenci kartelové dohody mezi dotyčnými podniky. Podstatou argumentace společnosti Polimeri je, že zásobování hlavních zákazníků nebylo koordinovaně řízeno, což podle ní prokazují změny v prodávaných množstvích.

114 Z týchž důvodů, jaké byly uvedeny v rámci pátého žalobního důvodu výše v bodech 107 až 109, však nemohou argumenty Polimeri zpochybnit konstatování Komise o kartelové dohodě mezi dotyčnými podniky.

115 S ohledem na tyto skutečnosti je třeba šestý žalobní důvod Polimeri zamítnout jako neopodstatněný.

4. K sedmému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z protiprávního přičtení protiprávního jednání společnosti Polimeri

a) Argumenty účastnic řízení

116 Polimeri tvrdí, že kdyby byla prokázána její účast na kartelové dohodě, což odmítá, měla Komise oddělit odpovědnost společnosti Syndial a její vlastní odpovědnost v závislosti na době, kdy ta která společnost zajišťovala aktivity související s BK a s SBK (a sice Syndial v období od 20. května 1996 do 31. prosince 2001 a Polimeri v období od 1. ledna 2002 do 28. listopadu 2002). V této souvislosti se dovolává judikatorně stanovené zásady, podle které za protiprávní jednání porušující pravidla Společenství v oblasti hospodářské soutěže odpovídá zpravidla fyzická nebo právnická osoba, která řídila dotyčný podnik v době, v níž k tomuto jednání došlo, i když ke dni přijetí rozhodnutí konstatujícího protiprávní jednání odpovídala za provoz podniku jiná osoba (rozsudky Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, Cascades v. Komise, C‑279/98 P, Recueil, s. I‑9693, body 77 až 82, a Stora Kopparbergs Bergslags v. Komise, C‑286/98 P, Recueil, s. I‑9925, bod 38). Komise tuto zásadu uznala v bodě 337 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Polimeri ovšem poukazuje na to, že v následujícím bodě odůvodnění se Komise rozhodla, že veškerou odpovědnost za protiprávní jednání, včetně doby, kdy působila v dotčeném odvětví Syndial, přičte společnosti Polimeri a že vůči společnosti Syndial nebude vyvozovat žádnou odpovědnost.

117 Komise své rozhodnutí odůvodnila v bodech 367 až 369 odůvodnění napadeného rozhodnutí s odkazem na kritérium hospodářské návaznosti a na rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise, uvedený výše v bodě 51. V tomto rozsudku však Soudní dvůr také konstatoval existenci strukturálních vazeb mezi převádějící a nabývající společností, a sice 50% kontrolu jedné společnosti nad druhou. Polimeri dodává, že v onom případě byla nabývající společnost Aalborg vytvořena ad hoc jen pro účely protiprávního jednání, aby na ni mateřská společnost převedla aktivity v odvětví cementu. V projednávaném případě existovala Polimeri coby společnost od roku 1995 a v době, kdy výrobci BK a SBK (podle Komise) uzavírali protisoutěžní dohody, se zcela legálním způsobem zabývala polyetylény, nikoli elastomery. Neuvážené použití kritéria „téže hospodářské entity“ s cílem přenést odpovědnost převádějícího podniku na podnik nabývající nemusí být správné a může vést zejména k porušení zásady personality trestů (stanovisko generálního advokáta D. Ruiz-Jaraba Colomera předcházející rozsudku Aalborg Portland a další v. Komise, uvedenému výše v bodě 51, Recueil, s. I‑133). Chce-li Komise přenést odpovědnost, měla by uvést další faktory. V projednávaném případě Komise především zaprvé tvrdila, že převod aktivit k 1. lednu 2002 spočíval v převedení hlavních aktivit a personálu společnosti Syndial na Polimeri, zadruhé, že v okamžiku převodu aktivit klesl příslušný obrat Syndial, takže existovalo významné riziko, že Syndial nebude mít dostatek prostředků k zaplacení pokuty, a zatřetí, že po tomto převodu se Polimeri účastnila zasedání Evropského sdružení pro syntetický kaučuk v zastoupení téže osoby zaměstnané u EniChem SpA. První a třetí argument ovšem není relevantní pro přenesení odpovědnosti. Polimeri v této souvislosti uvádí, že takové skutečnosti nastaly i ve vztazích mezi společnostmi Dow a Shell, a nevedly k odpovědnosti společnosti Dow za protiprávní jednání, jehož se dopustila Shell před převodem aktivit. Druhý argument Komise je z právního hlediska irelevantní, ledaže by se prokázalo, že je společnost v úpadku, což ovšem není případ společnosti Syndial, která doposud existuje. Věrohodnost tohoto argumentu snižuje i skutečnost, že Komise v projednávaném případě stanovila solidární odpovědnost proto, aby zabránila hrozbě nezaplacení pokuty. Polimeri dodává, že kontrola EniChem SpA nad společností Polimeri po dobu deseti měsíců po převodu aktivit byla jen dočasným řešením do převzetí kontroly holdingovou společností.

118 Polimeri z toho dovozuje závěr, že v projednávaném případě bylo kritérium hospodářské návaznosti použito v rozporu se zásadou personality trestů a s judikaturou Společenství, a to bez dostatečného odůvodnění a diskriminačním způsobem.

119 Komise navrhuje, aby byl tento žalobní důvod zamítnut. Tvrdí především, že mezi převádějící společností, která se podílela na kartelové dohodě (EniChem SpA/Syndial), a nabývající společností (Polimeri) existuje hospodářská návaznost.

b) Závěry Tribunálu

120 Již výše v bodě 4 bylo uvedeno, že aktivity Eni v oblasti dotčených výrobků zajišťovala původně EniChem Elastomeri, kterou Eni nepřímo kontrolovala prostřednictvím své dceřiné společnosti EniChem SpA. Dne 1. listopadu 1997 se EniChem Elastomeri sloučila s EniChem SpA. Eni kontrolovala 99,97 % společnosti EniChem SpA. Dne 1. ledna 2002 převedla EniChem SpA svou strategickou chemickou výrobu (včetně aktivit souvisejících s dotčenými výrobky) na svou dceřinou společnost Polimeri, ve které měla 100% podíl. Eni přímo a zcela kontroluje Polimeri od 21. října 2002. Od 1. května 2003 změnila EniChem SpA firmu na Syndial (body 26 až 32 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

121 Komise v napadeném rozhodnutí uvedla, že mezi EniChem SpA (později Syndial) a Polimeri existují strukturální vazby, neboť tyto společnosti jsou součástí téhož podniku. Dospěla k závěru, že v tomto konkrétním případě je třeba vyvodit odpovědnost společnosti Polimeri za protiprávní jednání, kterého se dopustila Syndial, přestože Syndial stále existuje (body 338, 368 a 369 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

122 Komise dodává, že pro odpovědnost společnosti Polimeri svědčí zaprvé zejména skutečnost, že EniChem SpA byla jediným akcionářem společnosti Polimeri před dotčeným převodem aktivit i po něm a že z titulu tohoto převodu nedošlo k žádné platbě. Zadruhé po tomto převodu významně klesl kapitál i obrat EniChem SpA a činnost této společnosti byla omezena. A zatřetí se zaměstnanec, který se za EniChem SpA podílel na protiprávním jednání, nadále podílel na tomto protiprávní jednání za Polimeri (body 369 až 373 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

123 V této souvislosti je třeba připomenout, že pokud jednotka vykonávající hospodářskou činnost poruší pravidla hospodářské soutěže, musí za toto protiprávní jednání nést odpovědnost na základě zásady osobní odpovědnosti (v tomto smyslu viz rozsudky Komise v. Anic Partecipazioni, uvedený výše v bodě 50, bod 145, a Cascades v. Komise, uvedený výše v bodě 116, bod 78; viz také rozsudek Soudního dvora ze dne 11. prosince 2007, ETI a další, C‑280/06, Sb. rozh. s. I‑10893, bod 39).

124 Pokud ovšem obě jednotky tvoří tutéž hospodářskou jednotku, nebrání skutečnost, že jednotka, jež se dopustila protiprávního jednání, stále existuje, sama o sobě uložení sankce jednotce, na niž převedla své hospodářské činnosti (v tomto smyslu viz rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise, uvedený výše v bodě 51, body 355 až 358, a rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2006, Jungbunzlauer v. Komise, T‑43/02, Sb. rozh. s. II‑3435, bod 132).

125 Takové uplatnění sankce je přípustné zvláště tehdy, jsou-li tyto jednotky kontrolovány touž osobou a pokud vzhledem k úzkým hospodářským a organizačním vazbám, které je sjednocují, uplatňovaly v zásadě tutéž obchodní politiku (rozsudek ETI a další, uvedený výše v bodě 123, bod 49).

126 V projednávaném případě je nesporné, že v době páchání protiprávních jednání zcela vlastnila, přímo nebo nepřímo, společnosti EniChem SpA i Polimeri tatáž společnost, a sice Eni. Za těchto podmínek nebrání zásada osobní odpovědnosti tomu, aby byla sankce za protiprávní jednání, které páchala zpočátku EniChem SpA a v němž pokračovala Polimeri, globálně uložena posledně uvedené společnosti (v tomto smyslu viz rozsudek ETI a další, uvedený výše v bodě 123, bod 51).

127 Ostatní argumenty uplatněné společností Polimeri nemohou tento závěr zpochybnit.

128 Konkrétně je ke skutečnosti, že by důkazy předložené Komisí a reprodukované výše v bodě 122 nebyly relevantní, třeba konstatovat, že závěr Komise, podle kterého má být za činy EniChem SpA (později Syndial) vyvozena odpovědnost společnosti Polimeri, vychází ze skutečnosti, že dotčený převod aktivit proběhl mezi dvěma společnostmi, jež byly součástí téhož podniku. Ostatní důkazy předložené Komisí v napadeném rozhodnutí a reprodukované výše v bodě 122 jen potvrzují závěr Komise a svědčí o tom i použití příslovce „také“ v bodě 369 odůvodnění napadeného rozhodnutí. I kdyby tedy důkazy předložené Komisí byly irelevantní, nemůže toto konstatování zpochybnit legalitu napadeného rozhodnutí z tohoto hlediska.

129 Důkazy předložené Komisí, které Polimeri z faktického hlediska nezpochybňuje, každopádně relevantní jsou. Tyto důkazy dokládají fakt, že u sankce uložené podniku, který právně nadále existuje, avšak nevykonává již hospodářské činnosti, existuje riziko, že nebude mít odrazující účinek, a že nebyla-li by upravena jiná možnost uložení sankce jiné jednotce, než která se dopustila protiprávního jednání, mohly by se podniky vyhnout sankcím tak, že by pouze změnily svou identitu na základě restrukturalizace, převodu nebo jiných právních či organizačních změn (v tomto smyslu viz rozsudek ETI a další, uvedený výše v bodě 123, body 40 a 41).

130 K argumentům, jimiž Polimeri namítá nedostatek odůvodnění napadeného rozhodnutí, konečně postačí konstatovat, že Komise v bodech odůvodnění zmíněných výše v bodech 120 až 122 jasně uvedla posuzované skutečnosti, které jí v projednávaném případě umožnily vyvodit odpovědnost společnosti Polimeri.

131 S ohledem na tyto skutečnosti je třeba sedmý žalobní důvod Polimeri zamítnout jako neopodstatněný.

5. K osmému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nepodloženosti konstatování existence kartelové dohody

a) Argumenty účastnic řízení

Úvodní poznámky

132 Osmý žalobní důvod Polimeri se formálně dělí na dvě části. V rámci první části zpochybňuje Polimeri zdroje důkazů, kterých Komise využila. V rámci druhé části zpochybňuje Polimeri část napadeného rozhodnutí nadepsanou „Všeobecný popis kartelové dohody“.

133 U části napadeného rozhodnutí nadepsané „Schůzky kartelové dohody“ odkazuje Polimeri na tři přílohy, které přiložila k žalobě a o kterých na rozdíl od Komise tvrdí, že jsou přípustné. Z judikatury uvedené Komisí v jejích písemnostech lze vyvodit, že případnou nepřípustnost přílohy je třeba posuzovat s ohledem na to, jak je v žalobě označena v příslušném žalobním důvodu, s nímž tato příloha souvisí, a jak je tento žalobní důvod formulován. Obecný odkaz na jednu nebo více příloh je třeba považovat za nepřípustný tehdy, není-li v žalobě vhodně formulován právní základ (žalobní důvod), s nímž skutečnosti uvedené v příloze souvisí. V projednávaném případě Polimeri zaprvé konkrétním způsobem v žalobě shrnula obsah jednotlivých příloh a zadruhé v této žalobě u jedné z nich zmínila bližší podrobnosti. K tomu přistupuje skutečnost, že v samotném textu příloh je několikrát odkazováno na určité části žaloby i na další přílohy a že současně byl předložen překlad do francouzštiny. Dotčené přílohy mají tudíž ve vztahu k žalobnímu důvodu, který je součástí žaloby, čistě důkazní a pomocnou funkci.

K první části osmého žalobního důvodu, týkající se zdrojů důkazů

134 Zaprvé, k prohlášením podniků, jež požádaly o ochranu před pokutou nebo o snížení pokuty, Polimeri uvádí, že popis skutkových okolností podaný Komisí se na mnoha místech neshoduje s obsahem prohlášení zaměstnanců. Polimeri dotyčné zaměstnance označila a uvádí, že rozdíly existují nejen mezi jednotlivými společnostmi, ale i v rámci nich. Polimeri dodává, že rozpory, na které odkazuje, jsou v žalobě vylíčeny na několika místech. Výtka, kterou Komise v této souvislosti učinila a podle níž nejsou v argumentaci společnosti Polimeri označeny ani uvedeny důkazy, je formalistická.

135 Zadruhé, rukou psané poznámky pana N. (Dow), získané v rámci šetření, představují jediný skutečný listinný podklad, kterým může Komise podepřít vznesené obvinění.

136 Polimeri konkrétně uvádí, že na tomto základě se v bodě 202 odůvodnění napadeného rozhodnutí, vztahujícím se k údajné protiprávní schůzce soutěžitelů konané dne 16. listopadu 1999 ve Frankfurtu (Německo), uvádí: „Po zasedání dne 16. listopadu 1999 a po večeři se pánové [P., F., N., V., L., L. a T.] setkali u baru Casablanca v hotelu Meridien“ (neoficiální překlad) . Vyšetřovací spis ovšem dokládá, že v uvedenou hodinu pan P. již nebyl ve Frankfurtu. Polimeri připojuje v příloze kopie dokumentů z vyšetřovacího spisu. Předkládá i dokumenty, které dosvědčují, že se pan L. (EniChem) již vrátil do Milána (Itálie). Vzhledem k platbě v hotelu, uskutečněné kreditní kartou dne 16. listopadu 1999, vyjadřuje i pochybnosti o přítomnosti pana F. Polimeri dodává, že jedna z příloh žalobní odpovědi (a sice stvrzenka vydaná hotelem panu P.) by měla být vyňata z usvědčujících důkazů. Tento doklad nebyl totiž v oznámeních námitek ani v napadeném rozhodnutí nikdy použit jako důkaz, přestože byl součástí vyšetřovacího spisu. Polimeri se k němu tudíž nemohla vyjádřit. Stejný osud by měla stihnout i skutečnost, že Komise ve svých písemnostech předložených Tribunálu změnila datum neoficiální schůzky na 15. listopadu 1999. Komise ostatně nevysvětlila, jak se neoficiální schůzka mohla konat dne 15. listopadu 1999 večer, když první část rukou psaných poznámek pana N. začíná oficiálním zasedáním (které se konalo dne 16. listopadu 1999). Napadené rozhodnutí je tak stiženo nedostatkem důkazů, ale i nedostatkem odůvodnění. Nová verze skutkových okolností, kterou Komise předložila v žalobní odpovědi, by proto měla být prohlášena za nepřípustnou. Polimeri dále zdůrazňuje, že na rozdíl od toho, co naznačuje Komise, odjakživa popírala svou účast na dotčené schůzce.

137 Konečně i dvoje další rukou psané poznámky pana N. [týkající se schůzek konaných dne 21. února 1996 v Düsseldorfu a ve dnech 30. listopadu a 1. prosince 1998 v Bruselu (Belgie)], které byly původně použity jako důkaz kartelové dohody, ztratily postavení důkazu. Polimeri tak uzavírá, že mezi pěti rukou psanými poznámek pana N. jsou nejméně troje, které nesouvisí s protiprávními schůzkami. Tribunál by tudíž měl pečlivě a do hloubky přezkoumat znění a výklad rukou psaných poznámek pana N. a případně je dále prověřit, především proto, aby zjistil, jakým způsobem a v jaké podobě se dostaly ke Komisi.

138 Polimeri dodává, že na rozdíl od toho, co Komise uvádí ve svých písemnostech, opakovaně uvedla v žalobě skutečnosti, které zpochybňují důkazní hodnotu rukou psaných poznámek pana N., a to nejen poznámek týkajících se schůzky z 16. listopadu 1999. Podotýká dále, že podle judikatury platí, že má-li soudce pochybnosti, musí být tato skutečnost ku prospěchu podniku, jemuž je určeno rozhodnutí konstatující protiprávní jednání (rozsudek JFE Engineering a další v. Komise, uvedený výše v bodě 46, bod 177).

139 Zatřetí, v replice Polimeri v souvislosti s BK i s SBK tvrdí, že důkazy o údajných schůzkách kartelové dohody neexistují. Polimeri v této souvislosti k jednotlivým dotčeným schůzkám (v období let 1996 až 2002) podává vysvětlení. Polimeri také uvádí, že