ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
93

Pokud jde o podpůrný návrh Rady (viz bod 36 třetí odrážka výše) směřující v zásadě k zachování účinků rozhodnutí 2018/333 do doby, než uplyne lhůta pro podání kasačního opravného prostředku, a v případě, že by byl podán kasační opravný prostředek, až do rozhodnutí o tomto kasačním opravném prostředku, stačí uvést, že rozhodnutí 2018/333 vyvolávalo účinky pouze do 6. března 2019. Z toho důvodu nemá zrušení tohoto rozhodnutí tímto rozsudkem vliv na období následující po tomto datu, takže o otázce zachování účinků tohoto rozhodnutí není nutné rozhodnout (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. června 2018, Arbuzov v. Rada, T‑258/17, EU:T:2018:331, bod 107 a citovaná judikatura).
3

Rozhodnutím ze dne 23. března 2016 (dále jen „rozhodnutí ze dne 23. března 2016“) orgán Komise oprávněný ke jmenování (dále jen „OOJ“) uložil žalobci sankci spočívající v zařazení do nižšího platového stupně, jelikož žalobce zaprvé dne 18. června 2013 neoprávněně čerpal jeden den volna z důvodu nemoci, během něhož se věnoval politické činnosti, zadruhé na svých osobních internetových stránkách dne 6. února 2014 zveřejnil „polemický“ článek o Evropské unii, aniž o tom předtím informoval OOJ, zatřetí v době od 11. dubna do 1. května 2014 vyslovil před novináři tvrzení, která mohou ohrozit dobrou pověst Komise, začtvrté, i když měl pracovní volno z osobních důvodů, opomněl OOJ informovat, že byl dne 30. března 2014 zvolen do veřejné funkce, a zapáté v období od 25. února do 15. dubna 2014 se zabýval mimopracovními činnostmi, přestože předtím nepodal u OOJ žádost o povolení.
207

To platí tím spíše, že rozhodnutí Home Secretary bylo přijato v členském státě, který má podle čl. 1 odst. 4 společného postoje 2001/931 a čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001 s Radou specifickým způsobem spolupracovat, přičemž Rada má v rámci této spolupráce povinnost se v co největší možné míře spolehnout na posouzení příslušného vnitrostátního orgánu (rozsudky ze dne 23. října 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran v. Rada, T‑256/07, EU:T:2008:461, bod 133, a ze dne 4. prosince 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran v. Rada, T‑284/08, EU:T:2008:550, bod 53).
33

Kromě toho odvolací senát uvedl, že i když by byl zohledněn prvek „v-wheels“ označení, jehož zápis byl požadován, kolidující označení by byla ze vzhledového a fonetického hlediska ještě vzdálenější. Stejně tak podle něj pokud by dominantnímu prvku uvedeného označení, a sice prvku skládajícímu se z jediného písmene, měl být přiznán určitý koncept, nebo pokud by mělo být zohledněno slovo „wheels“ prvku „v-wheels“ tohoto označení, kolidující označení by byla z pojmového hlediska odlišná.
89

Pokud jde dále o argument žalobkyně, že vlastnosti těsnicího modulu, které nejsou znázorněny ve zpochybněné ochranné známce, a sice dělicí čára a trojrozměrný obdélníkový tvar, mohou být zahrnuty do konkurenčních výrobků odlišného vzhledu a dále že na trhu existují jiná řešení těsnění, pro která toto konkrétní technické řešení není vůbec nutné, je třeba připomenout, že judikatura týkající se čl. 7 odst. 1 písm. e) bodu ii) nařízení 2017/1001 upřesňuje, že podmínka nezbytnosti neznamená, že dotčený tvar musí jako jediný umožňovat dosažení dotčeného technického výsledku. Je pravda, jak zdůrazňuje žalobkyně, že v určitých případech lze technického výsledku dosáhnout prostřednictvím různých řešení. Avšak na rozdíl od tvrzení žalobkyně tato okolnost jako taková neznamená, že by se zápis dotčeného tvaru jako ochranné známky nedotkl dostupnosti technického řešení, které je v něm zahrnuto, pro ostatní hospodářské subjekty. V tomto ohledu je třeba uvést, že zápis výlučně funkčního tvaru výrobku jako ochranné známky umožňuje majiteli této ochranné známky zakázat ostatním podnikům užívání téhož tvaru i užívání tvarů podobných. Četné alternativní tvary by se tak mohly stát pro konkurenty uvedeného majitele nepoužitelnými (viz rozsudek ze dne 31. ledna 2018, Zobrazení náplasti, T‑44/16, nezveřejněný, EU:T:2018:48, bod 56 a citovaná judikatura).
31

První návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o (průmyslových) vzorech Společenství (Úř. věst. 1994, C 29, s. 20), který je jedním z aktů vyhotovených v rámci postupu, jenž vedl k přijetí nařízení č. 6/2002, přitom v čl. 6 odst. 1 obsahoval upřesňující výraz „významně“ ve všech jazykových zněních. Na základě stanoviska Hospodářského a sociálního výboru k „Návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o (průmyslových) vzorech Společenství“ (Úř. věst. 1994, C 388, s. 9), v němž bylo uvedeno, že v důsledku použití výrazu „významně“ by byla z působnosti zamýšlené ochrany vyloučena řada zejména textilních (průmyslových) vzorů, a výbor v něm tudíž navrhl, aby byl tento upřesňující výraz vynechán, bylo toto slovo z čl. 6 odst. 1 pozměněného návrhu nařízení Rady (ES) o (průmyslových) vzorech Společenství (Úř. věst. 2000, C 248 E, s. 3) předloženého Komisí vypuštěno ve všech jeho jazykových zněních s výjimkou italského znění. Tato odlišnost uvedeného ustanovení zůstala i v italském znění pozměněného návrhu nařízení Rady o (průmyslových) vzorech Společenství (Úř. věst. 2001, C 62 E, s. 173), který Komise nakonec předložila.
63

Kromě toho, pokud jde o odevzdání do školek Olea Nurseries a How Green Nursery, k nimž údajně došlo v roce 1985, předložila vedlejší účastnice během správního řízení dva dopisy zaslané šlechtitelem dne 31. května 1985 těmto dvěma školkám. Prostřednictvím těchto dopisů šlechtitel informoval uvedené školky o tom, že v zimě bude k dispozici několik naroubovaných stromů odrůd Sundowner a Pink Lady a že by mohly mít zájem je obdržet, „aby měly zdroj roubů a mohly vypěstovat stromy za účelem jejich prodeji pěstitelům ovoce, pokud by Odbor doporučil jejich výsadbu komerčními ovocnými sady“. Šlechtitel navíc ve svém místopřísežném prohlášení ze dne 6. srpna 2015 vysvětlil, že v srpnu 1985 rozeslal „ke zkouškám a hodnocení 12 stromů Cripps Pink a 12 stromů Cripps Red“ školkám Olea Nurseries a How Green Nursery a osmi pěstitelům ovocných stromů a že jeho úmyslem bylo posoudit výkonnost odrůd „v jiném prostředí než ve výzkumné stanici“.
66

Za předpokladu, že dotčené služby jsou totožné, jak měl za to odvolací senát (viz bod 30 výše), a s přihlédnutím k běžné rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky (viz bod 64 výše), měl odvolací senát vyloučit existenci nebezpečí záměny, přinejmenším pro služby určené výlučně odborné veřejnosti, která bude vykazovat vysokou úroveň pozornosti. Z důvodu vysoké úrovně pozornosti při výběru dotčených služeb a s přihlédnutím k nízkému stupni podobnosti dotčených označení, zejména z důvodu jejich odlišných struktur, což neunikne pozornosti zvláště pozorné a obezřetné veřejnosti, nemůže totiž existovat nebezpečí záměny, pokud jde o obchodní původ těchto služeb.
2

Článek 13 druhý pododstavec rozhodnutí 2017/2074 stanoví, že toto rozhodnutí je průběžně přezkoumáváno a pokud bude mít Rada za to, že jeho cílů nebylo dosaženo, bude odpovídajícím způsobem změněno nebo jeho platnost prodloužena. První pododstavec tohoto článku stanovil v původním znění, že rozhodnutí 2017/2074 se použije do 14. listopadu 2018. Dne 6. listopadu 2018 prodloužilo rozhodnutí Rady [(SZBP) 2018/1656, kterým se mění rozhodnutí 2017/2074 (Úř. věst. 2018, L 276, s. 10)] jeho platnost do 14. listopadu 2019 a změnilo položku 7 přílohy I uvedeného rozhodnutí, která se týká jedné z osob, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků.
18

Rozhodnutím ze dne 27. února 2017 rozhodl generální tajemník Parlamentu o uložení disciplinární sankce žalobkyni ve formě zařazení do nižší platové třídy, v rámci stejné funkční skupiny, z platové třídy AD 13 platový stupeň 3 do platové třídy AD 12 platový stupeň 3, s vynulováním bodů za zásluhy získaných v platové třídě AD 13 (dále jen „rozhodnutí o zařazení do nižší platové třídy a vynulování bodů za zásluhy“).
10

Žalobci tvrdí, že na schůzce dne 29. ledna 2014 ředitel, když ocenil pracovní zásluhy vedoucího oddělení, po jeho odchodu poukázal na existenci žádosti o pomoc, uvedl, že nezná její obsah, a požádal žalobce, aby s ním otevřeně hovořili. Řekl jim totiž: „Open your hearts and tell me what is on your liver“ (Otevřete se a řekněte mi, co máte na srdci). Navrhl také, aby se žalobci obrátili na Poradní výbor zabývající se obtěžováním a jeho prevencí na pracovišti. Žalobci se zeptali ředitele, zda má tento rozhovor oficiální povahu, protože v případě, že tomu tak je, požádají, aby byl přítomen jejich právní zástupce, který se nachází před danou místností. Ředitel odpověděl, že se jedná o interní schůzku, která vylučuje účast právního zástupce. Žalobci v žalobě uvádějí, že toto setkání s ředitelem vnímali jako nový pokus o zastrašování, zákeřnou zkoušku jejich soudržnosti a útok na jejich lidskou důstojnost.
162

V tomto kontextu je třeba ještě uvést, že odvolací senát měl v bodě 97 napadeného rozhodnutí neprávem za to, že průzkumy veřejného mínění předložené vedlejší účastnicí jakožto důkaz o tom, že zpochybněná ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním, prokazují „jednoznačně“ to, že relevantní veřejnost vnímá zpochybněnou ochrannou známku tak, že identifikuje bankovní produkty a služby jako pocházející od vedlejší účastnice. Z těchto průzkumů totiž vyplývá, že dotázané osoby spojují označení Crédit Mutuel s bankou, nebo obecněji s finanční institucí, nebo také s takovým bankovním produktem, jako je zápůjčka. Tyto průzkumy tedy mohou prokázat nanejvýš to, že označení Crédit Mutuel u relevantní veřejnosti označuje produkty a služby spadající do bankovní oblasti nebo pod bankovní či finanční instituci, která je poskytuje. Kromě toho se právě z tohoto důvodu mělo za to, že zpochybněná ochranná známka je popisná ve vztahu k těmto produktům a službám, které vykazují spojitost s bankovními činnostmi.
34

Vedlejší účastnice tvrdí, že žalobní důvody směřující ke zpochybnění důkazu o řádném užívání starších ochranných známek a pojmového srovnání kolidujících označení jsou nepřípustné. Podle vedlejší účastnice byly již právní a skutkové otázky vznesené těmito žalobními důvody s konečnou platností vyřešeny v rozhodnutí, které dne 16. března 2017 přijalo námitkové oddělení v jiném námitkovém řízení mezi týmiž stranami ve věci označení totožných s těmi, o která se jedná v projednávané věci, a výrobků, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka, jež se liší od výrobků dotčených v projednávané věci (věci R 816/2017-4 a R 1031/2017-4) (dále jen „rozhodnutí ze dne 16. března 2017“). Rozhodnutí ze dne 16. března 2017 bylo žalobkyní i vedlejší účastnicí napadeno před stejným odvolacím senátem, jako je senát, který přijal napadené rozhodnutí v projednávané věci. Uvedený odvolací senát, který měl rozhodnout o otázkách důkazu o řádném užívání předmětných starších ochranných známek a pojmové podobnosti kolidujících označení, potvrdil podle vedlejší účastnice posouzení námitkového oddělení obsažené v rozhodnutí ze dne 16. března 2017. Vzhledem k tomu, že rozhodnutí odvolacího senátu ohledně uvedených otázek nebylo před Tribunálem napadeno, závěry obsažené v rozhodnutí ze dne 16. března 2017 se staly konečnými. Vedlejší účastnice konkrétně tvrdí, že napadené rozhodnutí v projednávané věci je pouhým potvrzením rozhodnutí ze dne 16. března 2017, jelikož nezohledňuje nové skutečnosti, ani neobsahuje nový přezkum situace účastníků řízení, neboť odvolací senát výslovně odkázal na analýzu těchto otázek provedenou v rámci dřívějšího námitkového řízení mezi týmiž stranami. Návrhem na zrušení napadeného rozhodnutí v projednávané věci se tedy žalobkyně de facto domáhá zrušení rozhodnutí ze dne 16. března 2017. Konečně vedlejší účastnice uvádí, že pokud by Tribunál neprohlásil dotčené žalobní důvody za nepřípustné, bylo by to v rozporu se zásadami res iudicata a ne bis in idem a vytvořilo by to stav nejistoty ohledně jejích výlučných práv v rozporu s jejím legitimním očekáváním a se zásadou právní jistoty.
12

Pokud jde o srovnání dotčených výrobků a služeb, odvolací senát shledal, že „cukroví, cukrovinky (bonbóny), vaflové pečivo, oplatkové trubičky, sladké pečivo a cukrářské výrobky“, náležející do třídy 30, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka, a výrobky náležející do původního seznamu výrobků, na které se vztahují starší ochranné známky, jsou totožné nebo podobné. Odvolací senát měl rovněž v podstatě za to, že služby, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka, jsou podobné výrobkům náležejícím do původního seznamu, na které se vztahují starší ochranné známky, s výjimkou služeb „maloobchodní nebo velkoobchodní prodej formiček na cukroví, velkoobchodní a maloobchodní prodej formiček na cukroví prostřednictvím internetu“, které jsou odlišné.
133

Zadruhé je třeba připomenout širokou posuzovací pravomoc Komise (viz bod 109 výše), a to i pro účely určení, zda bylo nezbytné zaplnit případnou mezeru v působnosti unijních směrnic upravujících právo na informování pracovníků a konzultace s nimi a zda provedení dohody představovalo vhodný prostředek k zaplnění této mezery. Za účelem zpochybnění posouzení Komise přitom žalobci pouze poukázali na existenci pravomoci Unie a užitečnost, kterou by mohl v projednávané věci výkon této pravomoci představovat. Za těchto podmínek a s ohledem na všechny skutečnosti zohledněné Komisí v rámci tří důvodů napadeného rozhodnutí není zjevné, že by se Komise odmítnutím předložit Radě návrh rozhodnutí na provedení dohody dopustila zjevně nesprávného posouzení.
63

Konečně Překladatelské středisko tvrdí, že jeho právní zájem na podání žaloby vznikl a trvá, neboť ke zjevně závažnému porušení nařízení č. 2965/94 a 2017/1001 ze strany EUIPO došlo již zveřejněním výzvy k podávání nabídek. Přestože jasným úmyslem EUIPO bylo změnit poskytovatele, svědčí jeho tvrzení, že pouze „směřoval k zakázce“, o tom, že nebyl v dobré víře. Bezprostřední a okamžitý zájem Překladatelského střediska je prokázán, jelikož v případě, že by nedošlo ke zrušení zadávacího řízení, nebylo by již od 1. ledna 2019 životaschopné, a v případě, že by musel EUIPO podepsat smlouvy, které by vyplynuly z výzvy k podávání nabídek, byla by existence Překladatelského střediska ohrožena. Překladatelské středisko požaduje, aby byl každý z účastníků řízení uveden zpět do stejné právní situace, jako byla ta, v níž se nacházel před údajně protiprávním zveřejněním výzvy k podávání nabídek.
13

Pokud jde o starší ochranné známky Evropské unie, měl odvolací senát za to, že námitky byly zamítnuty oprávněně v rozsahu, v němž vycházely z čl. 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5 nařízení 2017/1001. V tomto ohledu zaprvé uvedl, že specifikace uvedených ochranných známek, která se vztahovala na „farmaceutické přípravky, ale s výjimkou výživy pro děti a invalidy a chemické přípravky/chemických přípravků k farmaceutickému použití“, nebyla jasná. Zadruhé měl odvolací senát za to, že není nepřiměřené ani není v rozporu s gramatickými pravidly vykládat specifikaci tak, že se vztahuje na farmaceutické výrobky „s výjimkou těch, které jsou určeny k tomu, aby sloužily jako výživa pro děti a invalidy a které používají chemické farmaceutické přípravky“. Zatřetí měl za to, že i když nelze vyloučit možnost jiných výkladů, výrobky a služby musí být v rejstříku popsány dostatečně jasně a přesně, aby umožnily určit rozsah požadované ochrany pouze na tomto základě. Kromě toho podle odvolacího senátu nemůže být nejednoznačná specifikace vykládána příznivým způsobem pro majitele práva. V důsledku toho měl odvolací senát za to, že námitkové oddělení právem vyložilo specifikaci restriktivně tak, že vylučuje chemické přípravky k farmaceutickému použití. Kromě toho uvedl, že i kdyby bylo třeba mít za to, že specifikace zahrnovala určité farmaceutické výrobky rostlinného původu, žalobkyně neprokázala, že ochranná známka ALLIANCE byla užívána pro tyto farmaceutické výrobky vzhledem k tomu, že předložené důkazy o užívání odkazovaly výlučně na syntetické složky.
3

Rozhodnutím ze dne 5. října 2017 zamítl PMO žádost podanou žalobcem (dále jen „napadené rozhodnutí“). V tomto rozhodnutí PMO zejména uvedl, že cílem systému zavedeného článkem 12 přílohy VIII služebního řádu je upřednostnit vytvoření důchodu jakožto budoucího pravidelného příjmu, a zabránit tomu, aby se osoby ocitly v důchodovém věku bez dostatečného příjmu a musely využívat sociální pomoc členských států. PMO kromě toho upřesnil, že z tohoto pohledu musí být platby odvedené do vnitrostátního důchodového systému nebo soukromého systému důchodového pojištění podle čl. 12 odst. 2 této přílohy „za účelem vytvoření nebo zachování nároku na důchod“ srovnatelné s výší příspěvků, které bylo třeba odvést v rámci vnitrostátního důchodového systému nebo které byly v průběhu téhož období skutečně uhrazeny do DSEU, takže budoucí příjmy zaručené těmito platbami musí být srovnatelné s těmi, které zaručuje převod nároku na důchod vzniklého v DSEU. V tomto ohledu PMO zdůraznil, že součet plateb odvedených do soukromého systému pojištění (14200 eur) není zjevně srovnatelný s výší příspěvků uhrazených do DSEU (65334,95 eura), takže nemůže žalobci v žádném případě přinést příjem rovnající se částce, kterou by mohl obdržet na základě pojistně matematické protihodnoty jeho nároku na důchod vzniklého v DSEU. PMO nakonec připomněl, že žalobce nicméně splňuje podmínky pro převod nároku do jiného systému na základě čl. 12 odst. 1 písm. b) uvedené přílohy, což znamená, že nárok na důchod, který získal v Unii během doby své činnosti v Europolu, bude převeden do vnitrostátního důchodového systému, soukromého systému důchodového pojištění nebo do penzijního fondu dle jeho vlastního výběru, v souladu s podmínkami tohoto posledně uvedeného ustanovení.
45

Dále vzhledem k tomu, že se přihláška ochranné známky podaná žalobkyní týká výrobků a služeb běžné spotřeby, které jsou určeny široké veřejnosti bez ohledu na věk, neexistuje žádný platný důvod pro omezení relevantní veřejnosti pouze na mladou veřejnost ve věku od 20 do 30 let, jak to navrhovala žalobkyně na jednání. Rovněž je třeba dodat, že jak to právem zdůraznil EUIPO, v konkrétním rámci čl. 7 odst. 1 písm. f) nařízení 2017/1001 není relevantní veřejností pouze veřejnost, které jsou přímo určeny výrobky a služby, pro něž je zápis požadován, ale též veřejnost skládající se z dalších osob, které se budou s tímto označením náhodně setkávat v každodenním životě, aniž se jich uvedené výrobky a služby týkají (viz bod 33 výše), což vede k tomu, že i z tohoto důvodu je třeba odmítnout tvrzení žalobkyně na jednání, že uvedenou veřejností je převážně mladá veřejnost skládající se z osob ve věku od 20 do 30 let.
31

Soudní dvůr v následném rozsudku ze dne 29. listopadu 2007, Salvador García v. Komise (C‑7/06 P, EU:C:2007:724, bod 51), který žalobkyně rovněž citovala, odkázal na svůj rozsudek ze dne 21. června 2007, Komise v. Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367), přičemž měl za to, že zvláštní postavení dotyčné osoby jakožto členky personálu stálého zastoupení bylo původem její zvláštní vazby s dotčeným členským státem a měl rovněž za to, že toto výsadní postavení, které jí umožnilo požívat různé výsady a imunity, zakládá samo o sobě překážku, která brání tomu, aby si dotyčná osoba mohla vytvořit trvalou vazbu se státem výkonu zaměstnání, a aby se tudíž mohla dostatečně začlenit do společnosti tohoto státu. V bodě 50 rozsudku ze dne 29. listopadu 2007, Salvador García v. Komise (C‑7/06 P, EU:C:2007:724), však Soudní dvůr stále s ohledem na rozsudek ze dne 21. června 2007, Komise v. Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367), upřesnil, že funkční začlenění do stálého zastoupení je rozhodujícím prvkem k tomu, aby se mělo za to, že nový zaměstnanec vykonal práci pro jiný stát (v tomto smyslu viz rovněž rozsudek ze dne 24. ledna 2008, Adam v. Komise, C‑211/06 P, EU:C:2008:34, bod 45).
109

V projednávané věci agentura Frontex v napadeném rozhodnutí uvedla důvody, proč nemohou být požadované informace zpřístupněny. V tomto ohledu uvedla, že pokud by byly požadované informace zpřístupněny, bylo by možné se, v kombinaci s informacemi poskytnutými veřejnosti na určitých internetových stránkách nebo námořních nástrojích, seznámit s polohou hlídkujících plavidel a že zločinecké sítě zapojené do pašování migrantů a obchodu s lidmi, by byly, majíc tyto informace, informovány o zónách a časovém harmonogramu hlídkujících plavidel, což by jim umožnilo přizpůsobit svůj modus operandi za účelem obejití ostrahy hranic, a tedy překračovat vnější hranici a neoprávněně vstupovat na území členského státu Unie.
53

Pokud jde o právní účinky zařazení látky na uvedený seznam, je zaprvé třeba uvést, že podle čl. 24 odst. 1 nařízení č. 1107/2009, schválení látky, která se má nahradit, lze obnovit na dobu nejvýše sedmi let, na rozdíl od schválení jiných účinných látek, které lze podle čl. 14 odst. 2 tohoto nařízení obnovit na období nejvýše patnácti let. Proto z důvodu zařazení 8-hydroxychinolinu na seznam, který je přílohou prováděcího nařízení 2015/408, jako látky, která se má nahradit, může být obnova jejího schválení udělena pouze na dobu nejvýše sedmi let, a ne na delší maximální dobu, jak by tomu bylo v případě, kdyby tato látka nebyla zapsána do uvedeného seznamu (rozsudek ze dne 13. března 2018, European Union Copper Task Force v. Komise, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, bod 49).
57

V souladu s judikaturou připomenutou v bodě 41 výše je cílem tohoto ustanovení zachovat to, aby všechny zainteresované subjekty mohly volně užívat označení nebo údaje popisující vlastnosti dotčených služeb. Jestliže by totiž určitý podnik mohl monopolizovat užívání popisného výrazu, vyplývalo by z toho omezení rozsahu slovníku, který mají k dispozici jeho konkurenti k popisu vlastních výrobků [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. října 2014, Larrañaga Otaño v. OHIM (GRAPHENE), T‑458/13, EU:T:2014:891, bod 18 a citovaná judikatura]. Tento cíl obecného zájmu sám spadá do rámce systému nenarušené hospodářské soutěže, kterou chce Smlouva o FEU zavést a zachovat, přičemž právo ochranných známek tvoří jeho základní prvek (obdobně viz rozsudek ze dne 6. května 2003, Libertel, C‑104/01, EU:C:2003:244, body 48 až 52).
56

Zaprvé žalobkyně uvádí, že hodnocení rizik arytmie v projednávaném případě se odchyluje od platných pokynů, zejména hlavních směrů pro klinické hodnocení rizika prodloužení intervalu QT/QTc a proarytmického účinku spojeného s léčivými přípravky, které nejsou antiarytmika (CHMP/ICH/2/04, note for guidance on the clinical evaluation of QT/QTc interval prolongation and proarrhythmic potential for non-antiarrhytmic drugs, dále jen „pokyny QT“), které definují relevantní parametry pro hodnocení rizik spojených s léčivými přípravky, které mohou způsobit prodloužení intervalu QT. Konkrétně se CHMP odchýlil od závěrů společné hodnotící zprávy ze dne 11. října 2017, přičemž opomněl jednak vysvětlit, v čem byly údaje a výpočty poskytnuté žalobkyní považovány za irelevantní, a jednak zohlednit zkušenosti získané poté, co byl iloperidon uveden na trh.
45

Dále je třeba připomenout, že podle judikatury působí zrušující rozsudek ex tunc, a tím tedy se zpětnou účinností odnímá zrušovanému aktu právní účinky [viz rozsudek ze dne 25. března 2009, Kaul v. OHIM – Bayer (ARCOL), T‑402/07, EU:T:2009:85, bod 21 a citovaná judikatura]. Z téže judikatury vyplývá, že aby vyhověl zrušujícímu rozsudku a aby byl tento rozsudek vykonán v celém rozsahu, je orgán, který je autorem zrušeného aktu, povinen dodržet nejen výrok rozsudku, ale i odůvodnění, které k němu vedlo a tvoří jeho nezbytnou oporu v tom smyslu, že je nezbytné pro určení přesného smyslu toho, co bylo rozhodnuto ve výroku. Je to totiž toto odůvodnění, co zaprvé určuje konkrétní ustanovení považované za protiprávní a zadruhé ukazuje přesné důvody protiprávnosti, která je konstatována ve výroku, které musí dotyčný orgán brát v úvahu při nahrazení zrušeného aktu [rozsudky ze dne 25. března 2009, ARCOL, T‑402/07, EU:T:2009:85, bod 22, a ze dne 13. dubna 2011, Safariland v. OHIM – DEF-TEC Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR), T‑262/09, EU:T:2011:171, bod 41].