ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15

Rozhodnutím ze dne 24. března 2010 (dále jen „napadené rozhodnutí“) první odvolací senát OHIM odvolání vyhověl a rozhodnutí námitkového oddělení zrušil. Měl za to, že relevantní veřejnost je tvořena širokou veřejností Evropské unie. Výrobky, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka, spadající do třídy 33, a sice „lihoviny, zejména whisky“, nejsou podobné výrobkům, na které se vztahují starší ochranné známky spadající do tříd 29 a 31 (viz body 20 a 21 napadeného rozhodnutí). Mezi výrobky, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka, spadající do třídy 33, a výrobky, na které se vztahují starší ochranné známky, spadající do třídy 32 (viz body 22 až 28 napadeného rozhodnutí), je nízký stupeň podobnosti. Kolidující označení vykazují průměrný stupeň podobnosti ze vzhledového hlediska (viz bod 33 napadeného rozhodnutí) a fonetického hlediska (viz bod 34 napadeného rozhodnutí), jsou však pojmově odlišná (viz body 35 až 37 napadeného rozhodnutí). Pokud jde o rozlišovací způsobilost starších ochranných známek, měl odvolací senát v podstatě za to, že je tato rozlišovací způsobilost o něco málo nižší než průměrná rozlišovací způsobilost z důvodu výskytu výrazu „gold“, který má nízkou rozlišovací způsobilost (viz body 38 až 40 napadeného rozhodnutí). Konečně uvedl, že z poměření všech okolností projednávané věci v rámci posouzení nebezpečí záměny vyplývá, že mezi kolidujícími označeními neexistuje nebezpečí záměny (viz body 41 až 47 napadeného rozhodnutí).
5

Z postavení VIVO vyplývá určitý počet právních důsledků, a to zejména: — nepoužitelnost insolvenčního řízení podle obecné právní úpravy [viz zejména článek 2 loi no 85-98, du 25 janvier 1985, relative au redressement et à la liquidation judiciaires des entreprises (zákon č. 85-98 ze dne 25. ledna 1985 o soudním vyrovnání a soudní likvidaci podniků; JORF ze dne 26. ledna 1985, s. 1097), nyní článek L. 620-2 obchodního zákoníku]; — použitelnost loi no 80-539, du 16 juillet 1980, relative aux astreintes prononcées en matière administrative et à l’exécution des jugements par les personnes morales de droit public (zákon č. 80-539 ze dne 16. července 1980 o penále uložených v oblasti správy a o výkonu rozsudků právnickými osobami veřejného práva; JORF ze dne 17. července 1980, s. 1799), jakož i určení státu jako odpovědného ultima ratio za splacení vzniklých dluhů [viz čl. 1 odst. II zákona č. 80-539; čl. 3-1 čtvrtý a pátý pododstavce décret no 81-501, du 12 mai 1981, pris pour l’application de la loi no 80-539 (nařízení č. 81-501 ze dne 12. května 1981 přijaté k provedení zákona č. 80-539; JORF ze dne 14. května 1981, s. 1406), a článek 10 décret no 2008-479, du 20 mai 2008 relatif à l’exécution des condamnations pécuniaires prononcées à l’encontre des collectivités publiques (nařízení č. 2008-479 ze dne 20. května 2008 o výkonu rozsudku odsuzujícího státní správní celky k peněžitému trestu, kterým bylo zrušeno nařízení č. 81-501)].
55

Cour de cassation konkrétně rozhodl, že právní subjektivita společnosti francouzského práva přetrvává, dokud nejsou vypořádány práva a závazky společnosti (Cass. Com., 12. dubna 1983, č. 81-14055, Bull. com., č. 113; Cass. 3e civ., 31. května 2000, č. 98-19435, Bull. 2000, III, č. 120, s. 80). Právní subjektivita zrušené společnosti tudíž přetrvává, pokud je tato společnost ještě účastníkem v probíhajícím soudním řízení (Cass. Com., 26 ledna 1993, č. 91-11285, Bull. civ. 1193, IV, č. 33), nebo pokud třetí osoba vůči této společnosti uplatňuje pohledávku, která vznikla v rámci činnosti společnosti (Cass. Com., 2. května 1985, no 83-17409, Bull. civ. 1985, IV, no 139). Věřiteli, který se považuje za poškozeného a hodlá dát podnět k znovuzahájení likvidace společnosti, přísluší, aby soudu navrhl jmenovat zmocněnce ad hoc k zastupování společnost v řízení, které bylo proti ní zahájeno.
10

Pokud jde konkrétně o důvod vycházející z čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 (viz bod 6 třetí odrážka výše), odvolací senát shledal, že vedlejší účastnice podala důkaz o užívání výrazu „fagumit“ v obchodním styku na mezinárodní úrovni od 1. června 1997 prostřednictvím vývozů zejména do Německa na základě distribuční smlouvy uzavřené se společností Adamex Handels- u. Transportgesellschaft mbH řízenou žalobkyní. Toto označení je chráněno v Německu podle § 5 odst. 2 Markengesetz (německý zákon o ochranných známkách). Pokud jde o důvod vycházející z porušení čl. 53 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (viz bod 6 druhá odrážka výše), odvolací senát měl nejprve za to, že napadená ochranná známka uvedená v bodě 3 výše představuje dominantní prvek polské ochranné známky, na níž se zakládá návrh na prohlášení neplatnosti, zatímco napadená ochranná známka zobrazená v bodě 2 výše je v podstatě reprodukcí této ochranné známky. Dále, jelikož se výrazy „jednatel nebo zástupce“ použité v čl. 8 odst. 3 nařízení č. 207/2009 vztahují rovněž na ředitele jednatele, zástupce nebo distributora a jelikož dokument ze dne 10. dubna 1998 nelze vykládat tak, že uděluje žalobkyni právo přihlásit napadené ochranné známky, dospěl odvolací senát k závěru, že i tento důvod byl opodstatněný. Pokud jde o důvod vycházející z čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, odvolací senát zdůrazňuje, že na základě výše uvedené distribuční smlouvy byla žalobkyně povinna dbát na ochranu obchodních zájmů vedlejší účastnice, přičemž tento cíl byl přihláškami ochranných známek Společenství zmařen, a že na základě výše uvedeného dokumentu ze dne 10. dubna 1998 nelze prokázat, že žalobkyně při podání dotčených přihlášek jednala v dobré víře. Dále vzhledem k tomu, že žádná další okolnost neprokazuje, že se vedlejší účastnice vzdala svých práv vyplývajících z označení Fagumit nebo že žalobkyně jednala v dobré víře, tento důvod byl rovněž shledán opodstatněným.
42

Co se týče kritérií týkajících se nezbytnosti: — „Definice a pověření“: Komise odkazuje na analýzu prvního kritéria rozsudku Altmark, které je považováno za splněné (body 172 až 174 odůvodnění napadeného rozhodnutí); — „Parametry vyrovnávacích plateb stanovené ex ante“: toto kritérium je považováno za splněné v případě jak vyrovnávacích plateb v rámci BMF, tak i u plateb poskytnutých pouze veřejným nemocnicím podle článku 109 LCH a co se týče sociálních úkolů, podle obecného zákona o CPAS a nařízení ze dne 13. února 2003. Podpora na restrukturalizaci poskytnutá v roce 1995 prostřednictvím FRBRTC se týká pouze úkolů veřejné služby vykonávaných před rokem 1996. Zvýšené náklady spojené s povinností dvojjazyčnosti jsou vyrovnány podle článku 109 LCH (body 175 až 181 odůvodnění napadeného rozhodnutí); — „Opatření směřující k předcházení a opravě případné nadměrné vyrovnávací platby“: Komise sleduje taková opatření v rámci BMF. U financování podle článku 109 LCH je vyrovnávací platba omezena zůstatkem čistých nákladů veřejné služby, které nebyly dříve pokryty BMF. Cílem mechanismu zavedeného ze strany FRBRTC je dočasně poskytnout jako zálohu částky nezbytné k uhrazení deficitů veřejných bruselských nemocnic, v očekávání stanovení konečného deficitu příslušným federálním ministrem, které je zpožděné o téměř deset let. Ustanovení, jejichž cílem je zabránit nadměrné vyrovnávací platbě v důsledku nesprávného zohlednění nezpůsobilých nákladů, jsou stanovena královskými vyhláškami ze dne 8. prosince 1986 a 8. března 2006, které definují kritéria pro stanovení deficitů nemocnic. V případě sociálních úkolů podléhá převzetí nákladů CPAS dodržení požadavků stanovených CPAS, což umožňuje zabránit případné neoprávněné vyrovnávací platbě. U dvojjazyčnosti je zohlednění zvýšených nákladů pokryto mechanismem článku 109 LCH, do maximální výše 100 % těchto zvýšených nákladů (body 182 až 192 odůvodnění napadeného rozhodnutí).
Rozsudek Tribunálu (prvního senátu) ze dne 2. října 2012 –

ELE.SI.A v. Komise

(Věc T-312/10)

„Rozhodčí doložka – Šestý víceletý rámcový program Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace přispívajícího k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a k inovacím (2002–2006) – Smlouva o uskutečnění projektu ‚I-Way, Intelligent, co operative system in cars for road safety‘ – Ukončení smlouvy – Návrh na vrácení vyplaceného finančního příspěvku – Úroky z prodlení – Žaloba směřující k získání celého požadovaného finančního příspěvku a zpochybnění návrhu na vrácení příspěvku – Vzájemná žaloba“

1. Soudní řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální požadavky – Stručný popis dovolávaných žalobních důvodů – Žalobní důvod, který není provázen žádným upřesněním umožňujícím posoudit jeho opodstatněnost – Nepřípustnost [Jednací řád Tribunálu, čl. 44 odst. 1 písm. c)] (viz bod 76)

2. Rozpočet Evropské unie – Finanční pomoc Unie – Povinnost příjemce dodržet podmínky udělení pomoci – Smlouva uzavřená v rámci zvláštního programu pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace – Postup ověřování pochybení – Audit, který se týká účetních a řídících zásad, uskutečněný společně zaměstnanci Komise a externími poradci – Povinnost zajistit vyslýchaným zaměstnancům asistenci překladatele – Neexistence – Audit, který nespadá do působnosti nařízení č. 2185/96 (Nařízení Rady č. 2185/96) (viz body 77–93)

3. Soudní řízení – Předložení věci Tribunálu na základě rozhodčí doložky – Smlouva uzavřená v rámci zvláštního programu pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace – Vypovězení smlouvy z důvodu pochybení ze strany smluvního partnera – Žádosti o vrácení vyplaceného finančního příspěvku a úroků z prodlení – Žaloba znějící na získání požadovaného finančního příspěvku v plném rozsahu a na zpochybnění žádosti o vrácení – Protinávrh – Konstatování nedodržení podmínek vyplývajících ze smlouvy – Právo Komise na vrácení zálohy zvýšené o úroky (Článek 27 SFEU) (viz body 103–123, 153–158)

Předmět

Návrh na zaplacení finančního příspěvku, na který má žalobkyně údajně nárok na základě smlouvy č. 27195 uzavřené dne 13. prosince 2005 mezi Komisí a žalobkyní o uskutečnění projektu „I-Way, Intelligent co-operative system in cars for road safety“, jakož i vzájemná žaloba na vrácení části vyplaceného finančního příspěvku a zaplacení úroků z prodlení

Výrok

1) Žaloba podaná společností Elettronica e sistemi per automazione (ELE.SI.A) SpA se zamítá.

2) Společnosti ELE.SI.A se ukládá, aby Evropské komisi zaplatila částku 184 129,74 eur zvýšenou o úroky z prodlení ode dne 18. května 2010, jakož i částku 7 344,46 EUR zvýšenou o úroky z prodlení ode dne 18. června 2010.
52

Zadruhé vedlejší účastnice tvrdí, že pokud by žalobkyně předložila nové důkazy, kterými by mohla prokázat užívání své firmy nebo označení macros v obchodním styku před podáním přihlášky kolidující ochranné známky, tyto důkazy by Tribunál musel odmítnout jako opožděné, neboť nebyly předloženy OHIM. Dále má za to, že odvolací senát právem shledal, že důkazy týkající se let 2006 a 2008 nemohly prokázat přednost staršího práva, neboť se tyto důkazy týkaly skutečností, které nastaly více než deset let po podání přihlášky kolidující ochranné známky.
55

Podle judikatury čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 neobsahuje taxativní výčet kritérií, která Komise může vzít v úvahu pro stanovení výše pokuty. Z tohoto důvodu může být při tomto stanovení chování podniku v průběhu správního řízení jedním z faktorů, které je třeba vzít v úvahu (v tomto smyslu viz rozsudek Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, Finnboard v. Komise, C-298/98 P, Recueil, s. I-10157, bod 56 a citovaná judikatura). V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že celkové nebo částečné snížení pokut nabízené podnikům v rámci oznámení o spolupráci z roku 2002 má za cíl usnadnit Komisi odhalování a trestání podniků zapojených do tajných kartelových dohod. Za těchto podmínek je v souladu s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 to, že Komise mohla v zájmu transparentnosti a rovného zacházení stanovit podmínky, za nichž může všem podnikům, které s ní spolupracují, zcela nebo částečně snížit pokuty.
86

Konečně, pokud jde o argument žalobkyně týkající se schůzky ze dne 26. ledna 1998, podle kterého Komise v bodě 427 odůvodnění napadeného rozhodnutí neprokázala, že účastníci kontrolovali provedení cenového navyšování, o kterých bylo rozhodnuto dříve, je na jedné straně třeba konstatovat, že i kdyby se předpokládalo, že toto tvrzení je opodstatněné, nezměnilo by to konstatování, že diskuse, které se uskutečnily během této schůzky, byly protiprávní, jelikož se týkaly cenového navyšování, které mělo nastat v roce 1998, což žalobkyně nezpochybňuje. Na druhé straně a každopádně, jak vyplývá z obsahu schůzek Euroitalia, zejména schůzek ze dne 20. dubna 1993 (viz bod 413 odůvodnění napadeného rozhodnutí), 22. března 1994 (viz bod 415 odůvodnění uvedeného rozhodnutí) a 14. května 1996 (viz bod 420 odůvodnění napadeného rozhodnutí), což žalobkyně nezpochybnila, účastníci těchto schůzek se informovali o svém předchozím cenovém navyšování, takže každý z konkurentů mohl přímo kontrolovat provedení předem oznámeného cenového navyšování.
83

Pokud jde konečně o časové účinky zrušení rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2010/644, je třeba připomenout, že na základě čl. 264 druhého pododstavce SFEU může Tribunál uvést, považuje-li to za nezbytné, ty účinky aktu prohlášeného za neplatný, které jsou nadále považovány za zachované. Rozdíl mezi datem, kdy nastanou účinky zrušení nařízení č. 267/2012, a datem, kdy nastanou účinky zrušení rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2010/644, by v projednávané věci mohl vést k vážnému narušení právní jistoty, neboť oba tyto akty ukládají žalobkyním totožná opatření. Účinky rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2010/644, proto musejí být ve vztahu k žalobkyním zachovány až do okamžiku, kdy nastanou účinky zrušení nařízení č. 267/2012 (obdobně viz rozsudek Kadio Morokro v. Rada, bod 81 výše, bod 39).
194

Podle judikatury musí být tyto údaje dostatečně jasné a přesné pro to, aby umožnily žalovanému připravit svou obranu a Tribunálu rozhodnout o žalobě. Totéž platí pro každé návrhové žádání, které musí být doprovázeno žalobními důvody a argumenty umožňujícími jak žalovanému, tak soudu posoudit jejich opodstatněnost (rozsudek Tribunálu ze dne 7. července 1994, Dunlop Slazenger v. Komise, T-43/92, Recueil, s. II-441, bod 183). Pro to, aby byla žaloba přípustná, je tak třeba, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je založena, vyplývaly, přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně, z textu samotné žaloby. Ačkoliv obsah žaloby lze podpořit a doplnit v konkrétních bodech odkazy na určité pasáže z písemností, které tvoří její přílohu, obecný odkaz na jiné písemnosti, i když tvoří přílohu žaloby, nemůže v tomto ohledu zhojit neexistenci základních prvků právní argumentace, které podle výše připomenutých ustanovení musejí být uvedeny v žalobě (viz rozsudek Tribunálu ze dne 17. září 2007, Microsoft v. Komise, T-201/04, Sb. rozh. s. II-3601, bod 94 a citovaná judikatura).
223

Zaprvé, i kdyby bylo třeba mít za to, že použití procentní sazby 10 % jakožto hranice je v rozporu s odrazujícím cílem sledovaným nařízením č. 1/2003, jelikož skutečně uložená částka pokuta musí být snížena, aby byla tato hranice zohledněna, takové omezení je nicméně odůvodněno povinností dodržovat zásadu proporcionality (v tomto smyslu viz rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, jenž je uveden v bodě 68 výše, bod 281). Dále je třeba uvést, že výklad zastávaný žalobkyní by byl ještě ve větší míře v rozporu s odrazujícím cílem, jelikož žalobkyně navrhuje, aby byla pro účely výpočtu výše pokuty nejprve použita hranice 10 % a poté zohledněna závažnost a doba trvání protiprávního jednání, což by nevyhnutelně vedlo k uložení pokuty, která je nižší než hranice 10 %. Argument žalobkyně vycházející z odrazujícího cíle nařízení č. 1/2003 tedy nemůže obstát.
237

Dále byla žádost žalobkyně o snížení pokuty podána dne 17. ledna 2006 (viz bod 9 výše), tedy přibližně jeden rok a šest měsíců poté, co Masco a její dceřiné společnosti (viz bod 5 výše) podaly žádost o osvobození od pokuty, a přibližně jeden rok a dva měsíce poté, co Grohe a Ideal Standard a jejich dceřiné společnosti (viz bod 7 výše) podaly žádosti o snížení pokuty, avšak před zasláním oznámení námitek.
28

Tato domněnka platnosti omezuje povinnost OHIM, uvedenou v čl. 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009, aby relevantní skutečnosti, které by jej mohly vést k uplatnění absolutních důvodů pro zamítnutí, zkoumal z moci úřední, na průzkum přihlášky ochranné známky Společenství provedený průzkumovými referenty OHIM, a na základě odvolání odvolacími senáty při řízení o zápisu uvedené ochranné známky. Jelikož se přitom v rámci řízení o prohlášení neplatnosti má za to, že zapsaná ochranná známka Společenství je platná, přísluší osobě, která podala návrh na prohlášení neplatnosti, aby u OHIM uplatnila konkrétní skutečnosti, které by její platnost zpochybnily.
169

V tomto ohledu z judikatury plyne, že články 60 ES a 301 ES neumožňují mít v žádné části za to, že pravomoc, kterou tato ustanovení svěřují Společenství, je omezena na provádění opatření, o nichž rozhodne Rada bezpečnosti OSN (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. října 2009, Bank Melli Iran v. Rada, bod 10 výše, body 51, 52 a 64). Toto konstatování lze použit i na omezující opatření přijatá podle článku 215 SFEU, který obsahově odpovídá článkům 60 ES a 301 ES (v tomto smyslu viz rozsudek Parlament v. Rada, bod 161 výše, bod 51).
104

Obdobně platí, že pokud 100 % kapitálu subjektu vlastní subjekt, který je považován za subjekt zapojený do šíření jaderných zbraní, je podmínka vlastnictví uvedená v čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2010/413 a v čl. 16 odst. 2 písm. a) nařízení č. 961/2010 splněna (obdobně viz rozsudek Melli Bank v. Rada, bod 27 výše, bod 79). Tentýž závěr platí pro subjekt „vlastněný“ subjektem, který je považován za subjekt zapojený do šíření jaderných zbraní, podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 267/2012.
10

Zadruhé odvolací senát v případě nebezpečí záměny mezi starším označením SALINI – ať již v samostatné formě nebo ve spojení s výrazem „costruttori“ – a zpochybněnou ochrannou známkou Společenství GRUPPO SALINI, poté, co posoudil společný prvek „salini“ jako dominantní prvek a výrazy „gruppo“ a „costruttori“ jako popisné a druhové prvky, dospěl k závěru, že mezi kolidujícími prvky existuje nebezpečí záměny u relevantní veřejnosti, jestliže jsou užívány pro označování totožných nebo podobných služeb a činností, konkrétně pro služby „výstavba nemovitostí; opravy instalační služby“, spadající do třídy 37, a pro „služby v oblasti vědy a technologií, jakož i výzkum a koncepce s těmito službami související; průmyslová analýza a výzkum“, spadající do třídy 42. Naproti tomu vyloučil jakékoliv nebezpečí záměny pro služby „pojišťovnictví; bankovnictví; měnové služby; služby týkající se nemovitostí“, spadající do třídy 36, a pro služby „navrhování a vývoj počítačového hardware a software; právní služby“, rovněž spadající do třídy 42.
73

Komise dále při jednání upřesnila, a žalobce to rovněž nezpochybnil, že prostředek Inhaler patřil do třídy I zdravotnických prostředků ve smyslu článku 9 a přílohy IX směrnice 93/42. K tomuto je třeba uvést, že podle čl. 11 odst. 5 směrnice 93/42 je v případě prostředků spadajících do třídy I výrobce zdravotnického prostředku odpovědný za soulad uvedeného prostředku se základními požadavky směrnice 93/42 za účelem připojení označení CE před uvedením prostředku na trh. Podle postupu uvedeného v příloze VII směrnice 93/42 musí výrobce zdravotnických prostředků patřících do třídy I uchovávat pro potřeby vnitrostátních orgánů pro účely inspekce technickou dokumentaci, která může tento soulad prokázat. Technická dokumentace obsahuje zejména analýzu rizik a klinické údaje podle přílohy X směrnice 93/42, jakož i značení a návod k použití.
9

Podle bodu 4 smlouvy z roku 2005 se navýšení poplatku za těžbu bude po dobu patnácti let od účinnosti smlouvy vztahovat na všechna naleziště žalobkyně, na nichž již probíhá těžba v režimu povolení, tedy na 44 nalezišť uhlovodíků, na nichž byla těžba zahájena po 1. lednu 1998, a na 93 nalezišť zemního plynu, na nichž byla těžba zahájena před tímto datem. Sazba navýšeného poplatku za těžbu za pátý rok prodloužení platí až do patnáctého roku. V případě nalezišť zemního plynu, na nichž byla těžba zahájena před 1. lednem 1998, se pro jednotlivé roky po dobu prvních pěti let prodloužení použijí na matematický vzorec stanovený v § 20 odst. 3 písm. b) horního zákona, příslušné navyšovací koeficienty (viz výše bod 8), přičemž navyšovací koeficient pro pátý rok platí až do patnáctého roku.
115

Zaprvé je třeba uvést, že se Komise v napadeném rozhodnutí výslovně odvolává na skutečnost, že žalobkyně vyzradily citlivé obchodní informace týkající se sanitární keramiky pouze na dvou schůzkách ve dnech 16. března a 12. května 2000 (viz bod 439 odůvodnění napadeného rozhodnutí), jakož i na schůzce z 20. července 2000 (viz bod odůvodnění 441 napadeného rozhodnutí). Naproti tomu nezmiňuje žádný protiprávní rozhovor, který by se výslovně týkal sanitární keramiky při ostatních čtyřech schůzkách ve dnech 8. července 1998 (viz bod 430 odůvodnění napadeného rozhodnutí), 14. května 1999 (viz bod 435 odůvodnění napadeného rozhodnutí), 26. října 2000 (viz bod 442 odůvodnění uvedeného rozhodnutí), 26. října 2000 (viz bod 442 odůvodnění uvedeného rozhodnutí) a 9. května 2001 (viz bod 445 odůvodnění napadeného rozhodnutí).
60

Na druhé straně Komise poukázala na několik doplňujících vazeb mezi dotčenými protiprávními jednáními, přičemž prokázala existenci společného plánu popsaného v předchozím bodě. Existují totiž objektivní indicie, že byl proveden společný plán spočívající v podstatě ve skutečnosti, že nejprve dotčená jednání byla provedena nezanedbatelnou a jednotnou skupinou podniků (viz body 796 a 797 odůvodnění napadeného rozhodnutí, uvedené v bodě 41 výše), jejichž činnost se týkala dvou ze tří podskupin výrobků (viz bod 801 odůvodnění uvedeného rozhodnutí, uvedený v bodě 42 výše) patřících do téhož odvětví činnosti, které byly doplňující (viz bod 845 odůvodnění napadeného rozhodnutí, uvedený v bodě 49 výše). Dále protisoutěžní postupy prováděné touto centrální skupinou podniků probíhaly v několika koordinačních subjektech a společných vícevýrobkových sdruženích, měly společný cíl dosáhnout cenové navyšování, jak ročně, tak při příležitosti zvláštních událostí týkajících se jedné nebo více ze tří podskupin výrobků (viz body 810 až 813 odůvodnění napadeného rozhodnutí, uvedené v bodě 45 výše) a byly účastníky vnímány jako jednání, která musejí být koordinována pro to, aby byla cenová navýšení akceptována jejich společnými zákazníky (viz bod 813 odůvodnění napadeného rozhodnutí, uvedený v bodě 42 výše). Konečně, uvedené praktiky byly prováděny stejným způsobem a ve stejném čase (body 806 až 809 odůvodnění napadeného rozhodnutí, uvedené v bodě 44 výše) v některých případech prostřednictvím stejných zaměstnanců, kteří byli pověřeni jejich provedením pro několik podskupin výrobků na několika územích (viz body 848 a 849 odůvodnění napadeného rozhodnutí, uvedené v bodě 51 výše).
147

Začtvrté, ačkoli je směrnice 92/65 založena pouze na článku 37 [ES] týkajícím se společné zemědělské politiky, je nutno konstatovat, že spadá rovněž do rámce provádění unijních politik v oblasti ochrany zdraví a životního prostředí podle článku 152 [ES] a článku 174 [ES], takže musí být vykládána rovněž ve světle zásady obezřetnosti (viz body 78 až 80 výše). Prostřednictvím čl. 17 odst. 3 písm. c) směrnice 92/65, který stanoví, že Komise může stanovit „zvláštní veterinární požadavky – zvláště na ochranu [Unie] před určitými exotickými chorobami“ je naplňován cíl ochrany a prevence, který je inherentní zásadě obezřetnosti. Přitom vzhledem k široké posuzovací pravomoci, kterou v této souvislosti Komise disponuje při uplatňování zásady obezřetnosti (viz bod 82 výše), nelze především čl. 17 odst. 3 písm. c) směrnice 92/65 vykládat restriktivně. Proto je třeba mít za to, že tato ustanovení opravňují Komisi nepovolit z titulu opatření veterinární politiky dovozy některých zvířat pocházejících z některých třetích zemí, pokud uvedená zvířata představují riziko pro lidské zdraví a pro zdraví zvířat ve smyslu judikatury připomenuté v bodech 78 a 80 výše.