Keywords

Summary



Keywords

1. Hospodářská soutěž – Unijní pravidla – Protiprávní jednání – Přičtení odpovědnosti – Mateřská společnost a dceřiné společnosti – Kritéria pro posouzení

(Články 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

2. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Dodržování práva na obhajobu – Oznámení námitek – Nezbytný obsah

(Články 81 ES, 82 ES a 85 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 27 odst. 1)

3. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Dodržování práva na obhajobu – Porušení v důsledku pochybení Komise – Podmínky

(Články 81 ES, 82 ES a 85 ES)

4. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Maximální výše – Výpočet – Obrat, který je třeba zohlednit

(Články 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2)

5. Hospodářská soutěž – Unijní pravidla – Protiprávní jednání – Přičtení odpovědnosti – Právnická osoba odpovědná za provoz podniku v době, kdy došlo k protiprávnímu jednání – Výjimky

(Článek 81 odst. 1 ES)

6. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Odrazující povaha – Dodržení zásady proporcionality

(Články 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23)

7. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Odrazující povaha – Použití násobitele

(Články 81 ES a 82 ES; nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2, a nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 1 A čtvrtý pododstavec)

Summary

1. V oblasti hospodářské soutěže platí, že je-li veškerý kapitál dceřiné společnosti vlastněn její mateřskou společností, může Komise vycházet z domněnky, že tato mateřská společnost vykonává na chování této dceřiné společnosti rozhodující vliv, a přitom nemusí podávat další důkazy o tom, že mateřská společnost skutečně takový vliv vykonávala nebo že věděla o protiprávním jednání nebo o zapojení uvedené dceřiné společnosti do tohoto protiprávního jednání. Jedná se o vyvratitelnou domněnku, kterou lze vyvrátit důkazem o opaku. Je tedy na mateřské společnosti, kterou Komise považovala za solidárně odpovědnou za zaplacení pokuty uložené její dceřiné společnosti, aby tuto domněnku vyvrátila důkazy, jimiž lze prokázat, že její dceřiná společnost samostatně určuje své jednání na trhu, a že tedy tyto dvě společnosti netvoří jedinou hospodářskou jednotku. V opačném případě je výkon kontroly prokázán tím, že domněnka vycházející z vlastnictví veškerého kapitálu není vyvrácena.

Při posuzování otázky, zda dceřiná společnost samostatně určuje své chování na trhu, je třeba přihlédnout ke všem relevantním skutečnostem týkajícím se hospodářských, organizačních a právních vazeb, které spojují tuto dceřinou společnost s mateřskou společností a které se mohou lišit v závislosti na zvláštnostech každého případu.

Skutečnost, že dceřiná společnost má vlastní místní vedení a vlastní prostředky, ale sama o sobě neprokazuje, že určuje své chování na trhu nezávisle na své mateřské společnosti. Přenesení správy běžných činností na místní vedení 100% vlastněné dceřiné společnosti je totiž obvyklou praxí, a nemůže proto dokazovat skutečnou samostatnost dceřiných společností. Stejně tak ve vertikálně integrovaných skupinách je rozdělení úkolů mezi dceřiné společnosti a jejich mateřské společnosti běžnou praxí, jež nemůže vyvrátit domněnku, že mateřské společnosti skutečně vykonávají rozhodující vliv na chování dceřiných společností.

(viz body 125–126, 130–131)

2. Dodržování práva na obhajobu při vedení správních řízení v oblasti politiky hospodářské soutěže vyžaduje, aby bylo dotyčnému podniku v průběhu správního řízení umožněno užitečně vyjádřit své stanovisko k reálnosti a relevanci tvrzených skutečností, jakož i k dokumentům použitým Komisí na podporu jejího tvrzení, že došlo k protiprávnímu jednání porušujícímu Smlouvu. Článek 27 odst. 1 nařízení č. 1/2003 tuto zásadu odráží, neboť stanoví, že oznámení námitek zaslané účastníkům řízení musí jasným způsobem uvádět veškeré podstatné skutečnosti, o které se Komise v této fázi řízení opírá, aby bylo dotčeným osobám umožněno skutečně zjistit, jaké chování jim Komise vytýká, a aby se mohly účinně obhájit před tím, než Komise přijme konečné rozhodnutí. Tento požadavek je dodržen, když uvedené rozhodnutí dotčeným osobám nepřičítá protiprávní jednání, která nebyla uvedena v oznámení námitek, a obsahuje pouze skutkové okolnosti, ke kterým se dotčené osoby měly příležitost vyjádřit.

Tyto údaje však mohou být stručné a konečné rozhodnutí nemusí být kopií oznámení námitek, protože oznámení námitek je přípravný dokument a v něm obsažené skutkové a právní posouzení má jen předběžný charakter. Jsou tedy přípustné doplňky k oznámení námitek učiněné ve světle odpovědí účastníků řízení, jejichž argumenty prokazují, že skutečně mohli vykonat své právo na obhajobu. Komise rovněž může s ohledem na správní řízení opravit nebo doplnit skutkové nebo právní argumenty na podporu námitek, které uvedla.

(viz body 179–181)

3. Zohlednění argumentu, který předložil podnik v průběhu řízení, aniž mu bylo umožněno se v tomto ohledu vyjádřit před přijetím konečného rozhodnutí, nemůže být v rámci správního řízení, v němž se uplatňují pravidla hospodářské soutěže, samo o sobě porušením jeho práva na obhajobu.

K porušení práva na obhajobu v tomto ohledu dochází tehdy, pokud existuje možnost, že z důvodu pochybení Komise bude mít jí vedené správní řízení odlišný výsledek. Podnik prokáže, že k takovému porušení došlo, dokáže-li dostačujícím způsobem nikoli to, že by rozhodnutí Komise mělo odlišný obsah, ale to, že by svou obhajobu mohl zajistit lépe, kdyby k pochybení nedošlo, například tím, že by na svou obhajobu mohl použít dokumenty, k nimž mu byl ve správním řízení odepřen přístup.

(viz body 182–183)

4. Maximální výše 10 % obratu stanovená v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 musí být vypočtena na základě společného obratu všech společností tvořících jedinou hospodářskou jednotku jednající jako podnik ve smyslu článku 81 ES, neboť pouze společný obrat společností tvořících dotčený podnik může být ukazatelem jeho velikosti a hospodářské síly.

(viz body 210–211)

5. Fyzická nebo právnická osoba, která řídila dotyčný podnik v době, v níž došlo k protiprávnímu jednání, v zásadě odpovídá za toto jednání, i když ke dni přijetí rozhodnutí konstatujícího protiprávní jednání odpovídala za provoz podniku jiná osoba.

Pokud u jednotky, jež se dopustila porušení pravidel hospodářské soutěže, dojde k právní nebo organizační změně, nemá taková změna nutně za následek vytvoření nového podniku, jenž by byl zproštěn odpovědnosti za chování předchozí jednotky, jež bylo v rozporu s pravidly hospodářské soutěže, pokud mezi oběma jednotkami existuje totožnost z hospodářského hlediska.

Ve smyslu účinného prosazení pravidel hospodářské soutěže proto může být nutné přičíst kartelový delikt výjimečně novému provozovateli entity podílející se na kartelové dohodě, pokud tento provozovatel může být z hospodářského hlediska považován skutečně za nástupce původního provozovatele.

Toto kritérium takzvané „hospodářské návaznosti“ se použije za zvláštních okolností, například v případě, kdy právnická osoba odpovědná za provoz podniku přestala poté, co se dopustila protiprávního jednání, právně existovat.

Když určitý podnik přestane existovat z důvodu, že byl sloučen s nabyvatelem, přebírá tento nabyvatel jeho aktiva a pasiva, včetně jeho odpovědnosti za porušení práva hospodářské soutěže. V takovém případě může být odpovědnost za protiprávní jednání, kterého se dopustil zanikající podnik, přičítána nabyvateli.

Zásada osobní odpovědnosti nemůže být vyvrácena zásadou hospodářské návaznosti v případě, kdy byl podnik účastnící se na kartelové dohodě převeden na třetí nezávislou osobu a neexistuje strukturální vazba mezi původním a novým provozovatelem.

(viz body 215–218, 220–221)

6. Účelem sankcí upravených v článku 23 nařízení č. 1/2003 je potlačovat protiprávní jednání, jakož i předcházet jejich opakování. Odrazení je tedy cílem pokuty.

Nutnost zajistit odrazující účinek pokuty vyžaduje, aby výše pokuty byla přizpůsobena sledovanému dopadu na podnik, jemuž je pokuta uložena, a to tak aby se zejména s přihlédnutím k finanční schopnosti dotyčného podniku nestala zanedbatelnou či naopak nepřiměřenou v souladu s požadavky vycházejícími jednak z nutnosti zajistit účinnost pokuty a jednak z dodržování zásady proporcionality.

(viz body 234–235)

7. Použití násobitele pro účely odrazení při výpočtu sankcí stanovených v článku 23 nařízení č. 1/2003 předpokládá zohlednění takových objektivních charakteristik účastníků protiprávního jednání, jako jsou jejich velikost a hospodářské zdroje. V tomto ohledu je tato teze potvrzena samotným zněním bodu 1 A čtvrtého pododstavce pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, neboť zohlednění skutečností, jež odůvodňují použití odrazujícího faktoru, se provádí bez ohledu na vlastní povahu protiprávního jednání, na jeho skutečný dopad na trh a na jeho zeměpisný rozsah.

Vzhledem k tomu, že mateřská a dceřiná společnost tvoří z hlediska článku 81 ES jediný podnik, Komise pro účely výpočtu násobitele zohledňuje celkový obrat mateřské společnosti, a nikoli pouze obrat dotyčných dceřiných společností.

Pokud se hospodářská jednotka v mezidobí rozpadla, každá osoba, které bylo určeno rozhodnutí Komise, má právo na to, aby se na ni individuálně uplatnila maximální výše 10 % jejího obratu. Celkové zdroje podniku musí být posouzeny ke dni uložení pokuty, aby bylo náležitě dosaženo odrazujícího cíle se současným dodržením zásady proporcionality.

(viz body 243, 252, 255, 257)