ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kasační opra vný prostředek podaný dne 14. února 2020 Yieh United Steel Cor p. proti rozsudku 
Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 3. prosince 2019 ve věci T-607/15, Yieh United Steel 
v. Komise
(Věc C-79/20 P)
(2020/C 103/23)
Jednací jazyk: angličtina
Účastni ce řízení
Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Yieh Unit ed Steel Corp. (zástupce: D. Luff, advokát)
Další účastnice řízení: Evropská komise, Eurofer , Association Européenne de l'Acier, AISBL
Návrho vá žádání účastn ice řízení podá vající kasační opravný pros tředek
Účastnice řízení podáva jící kasační opra vný prostředek (dále jen „navrh ovat elka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:
—rozhodl, že je tento kasační opra vný prostředek přípustný a opodstatněný;
—zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 3. prosince 2019 ve věci Yieh United Steel Corporation Ltd (Yusco) 
v. Evropská komise, T-607/15;
—v souladu s článkem 61 Statutu Soudního dvora vydal konečný rozsudek, ve kterém se vyhoví návr hovým žádáním 
Yusco před Tribunálem, a v důsledku toto zruší antidump ingové clo uložené navrho vatelce na základě prováděcího 
nařízení Komise (EU) 2015/1429 (1) ze dne 26. srpna 2015 o uložení konečného antidumpingo vého cla na dovoz 
ploc hých za studena válco vaných výrobků z korozivzdor né oceli pocházejících z Čínské lidové republiky a Tchaj-wanu 
(dále jen „napadené nařízení“ nebo „nařízení o konečném cle“) v rozsahu, v němž se týká navr hovat elky ;
—uložil Komisi a vedlejším účastníkům řízení povinnos t nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady navr hovat elky , 
které ji vznikly v tomto řízení a v řízení před Tribunálem.
Dův ody kasačního opra vného prostředku a hlavní argumenty
Navrhovat elka tvrdí, že napadený rozsudek je třeba zrušit na základě třech níže uvedených důvodů kasačního opra vného 
prostředku.
Zapr vé Tribunál porušil čl. 2 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2016/1036 (2) (dále jen „základní nařízení“), když nesprá vně 
ignoroval uplatnění tohoto ustanovení .
Zadr uhé Tribunál porušil čl. 2 odst. 5 základního nařízení, když nedostateč ně vážil zájmy Komise v kontextu jeho šetření 
a práv o navr hovatelky na posouzení jejích vlastních záznamů.
Zatřetí Tribunál porušil čl. 2 odst. 2 základního nařízení tím, že nesprávně rozhodl, že odmítnutí domácího prodeje podle 
čl. 2 odst. 2 základního nařízení nevyžaduje konkrétní úmysl nebo znalost na straně prodá vajícího, pokud jde o konečný 
vývoz dotčených výrobků. 
(1) Úř. věst. 2015, L 224, s. 10.
(2) Nařízení Evropské ho parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingo vým dovozem ze zemí, 
které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. L 176, 30.6.2016, s. 21).30.3.2020 CS Úřední věstník Evropsk é unie C 103/17
2)

Musí být zásady rovného zacházení a transparentnosti stanovené v čl. 18 odst. 1 [směrnice 2014/24] a článcích 33 a 49 [směrnice 2014/24], ve spojení s body 7 a 10 písm. a) části C přílohy V směrnice 2014/24 vykládány v tom smyslu, že buď oznámení o zahájení zadávacího řízení, nebo zadávací podmínky musí stanovit nejvyšší objem nebo nejvyšší hodnotu dodávek podle rámcové smlouvy, k níž se nabídka vztahuje, takže daná rámcová smlouva po jejich dosažení pozbyde svých účinků? Je-li odpověď na tuto otázku kladná, je Soudní dvůr rovněž tázán, zda musí být shora uvedená ustanovení vykládána v tom smyslu, že výše uvedený nejvyšší objem musí být uveden ve vztahu k rámcové smlouvě (a) jako celku nebo (b) ve vztahu k původnímu veřejnému zadavateli, jenž svůj záměr na uzavření dohody uvedl na základě výzvy k podání nabídky (v projednávané věci region Nordjylland) nebo (c) ve vztahu k původnímu veřejnému zadavateli, jenž pouze uvedl, že se účastní jedné opce (v projednávané věci region Syddanmark). Jsou-li odpovědi na otázku 1 nebo 2 kladné, je Soudní dvůr dále tázán — v rozsahu, v němž je to relevantní k obsahu těchto odpovědí — aby zodpověděl následující otázku:
2)

Je nutno v případě, že odpověď zní tak, že audiovizuální mediální služby poskytované divákům veřejnoprávní televize spadají do rozsahu působnosti čl. 2 odst. 1 písm. c) směrnice 2006/112/ES, vycházet z toho, že se jedná o osvobozená plnění ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. q) směrnice, a je přípustná vnitrostátní právní úprava, která tuto činnost osvobozuje pouze z důvodu platby získané ze státního rozpočtu, kterou veřejnoprávní televize dostává, a to bez ohledu na to, zda tato činnost má rovněž obchodní povahu?
2)

Musí být zásada ne bis in idem, jak je zaručena článkem 50 Listiny základních práv Evropské unie, vykládána v tom smyslu, že nebrání příslušnému správnímu orgánu členského státu uložit pokutu za porušení unijního práva hospodářské soutěže v takové situaci, jako je situace v projednávaném případě, kdy tatáž právnická osoba byla pravomocně zproštěna povinnosti zaplatit správní pokutu, která jí byla vnitrostátním regulátorem poštovních služeb uložena za údajné porušení právního předpisu o poštovních službách s ohledem na totožné nebo obdobné skutky, a to proto, že omezení zásady ne bis in idem je odůvodněno skutečností, že právní předpisy v oblasti hospodářské soutěže sledují komplementární cíl obecného zájmu, kterým je zachovat a chránit nenarušený systém hospodářské soutěže na vnitřním trhu, a nepřekračují meze toho, co je vhodné a nezbytné pro dosažení legitimního účelu sledovaného těmito právními předpisy; a/nebo pro ochranu práva a svobody podnikání těchto subjektů na základě článku 16 Listiny základních práv Evropské unie?
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 6. února 2020 – UH v. Minister for Agriculture, Food and the Marine, Ireland and Attorney General

(Věc C-64/20)

(2020/C 162/02)

Jednací jazyk: irština

Předkládající soud

High Court

Účastníci původního řízení

Navrhovatel: UH

Odpůrci: Minister for Agriculture, Food and the Marine, Ireland and Attorney General

Předběžné otázky

1. Má vnitrostátní soud prostor pro uvážení, zda odmítnout přiznání navrhovaných nápravných opatření navzdory svému rozhodnutí, že vnitrostátní právo neprovedlo zvláštní aspekt směrnice Evropské unie (EU), a pokud soud má takový prostor pro uvážení, jaké jsou relevantní faktory, které je třeba vzít v úvahu v rámci tohoto uvážení, nebo je vnitrostátní soud oprávněn zohlednit tytéž faktory, které by vzal v úvahu v případě porušení vnitrostátního práva?

2. Byla by porušena zásada přímého účinku unijního práva, pokud by vnitrostátní soud v projednávané věci odmítl přiznat navrhovaná nápravná opatření z důvodu vstupu v platnost článku 7 nařízení (EU) 2019/6 (1) Evropského parlamentu a Rady ze dne 11. prosince 2018 (jehož použití je odloženo do 28. ledna 2022), i když vnitrostátní soud rozhodl, že vnitrostátní právo neprovedlo povinnosti stanovené v čl. 61 odst. 1, čl. 58 odst. 4 a čl. 59 odst. 3 směrnice 2001/82/ES (2), přičemž se jedná o povinnosti, aby obal a označení veterinárních výrobků byly v úředním jazyce členského státu, tedy v Irsku jak v irském jazyce tak v anglickém jazyce?

(1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/6 ze dne 11. prosince 2018 o veterinárních léčivých přípravcích a o zrušení směrnice 2001/82/ES (Úř. věst. L 4, 7.1.2019, s. 43).

(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, 28.11.2001, s. 1).
1.

Musí být režim náhrady v případě zrušení letu podle článku 5 ve spojení s článkem 7 nařízení (ES) č. 261/2004 (1) vykládán v tom smyslu, že náhradu na základě analogického použití článku 7 uvedeného nařízení obdrží také cestující, kteří byli do cílového místa určení přepraveni náhradním letem více než hodinu před plánovaným časem odletu a byli tak do tohoto místa přepraveni alternativním letem dříve, než by tomu bylo u plánovaného (zrušeného) letu?
4)

Brání články 20, 21, 34 a 47 [Listiny základních práv Evropské unie] zavedení takové právní úpravy nebo aplikační praxe ze strany členského státu, jež provádí směrnici 98/59/ES, která stanoví pouze pro pracovníky přijaté do zaměstnání po 7. březnu 2015, kteří jsou zahrnuti do tohoto postupu [hromadného propouštění], sankční systém, který vylučuje, na rozdíl od toho, co je zajištěno pracovníkům podřízeným stejnému postupu, ale přijatým do zaměstnání před tímto datem, opětovné přijetí do zaměstnání a v každém případě nápravu důsledků vyplývajících ze ztráty příjmu a ztráty sociálního zabezpečení, přičemž přiznává výhradně odškodnění charakterizované částkou určenou primárně na základě kritéria odpracovaných let, čímž tedy na základě data přijetí do zaměstnání rozlišuje sankci, a to takovým způsobem, že vytváří rozdíl v úrovních ochrany založených na výše uvedeném kritériu a nikoli na skutečných důsledcích, které byly způsobeny nespravedlivou ztrátou zdroje příjmů?
1)

a) Musí být čl. 3 odst. 2 nařízení (EU) 2015/2120 (1) v případě, že mobilní tarif, který stanoví základní měsíční objem dat pro mobilní datový provoz, který je v něm zahrnut a po jehož vyčerpání dojde ke snížení přenosové rychlosti, lze rozšířit o bezplatné tarifní zvýhodnění, na jehož základě lze využívat určité služby tak zvaných partnerských poskytovatelů obsahu dotčené telekomunikační společnosti, aniž by se data spotřebovaná v důsledku využívání těchto služeb započítávala do objemu dat přenesených v rámci základního měsíčního objemu dat dotčeného mobilního tarifu, přičemž konečný zákazník ale bez ohledu na to, zda se jedná o video streaming obsahů partnerských poskytovatelů obsahu, nebo ostatních poskytovatelů, souhlasí s omezením šířky pásma pro video streaming na maximálně 1,7 Mb/s, vykládán v tom smyslu, že dohody o vlastnostech služeb přístupu k internetu ve smyslu čl. 3 odst. 2 nařízení (EU) 2015/2120 musí splňovat požadavky uvedené v čl. 3 odst. 3 nařízení (EU) 2015/2120? b) V případě kladné odpovědi na otázku 1 a): Musí být čl. 3 odst. 3 třetí pododstavec nařízení (EU) 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, o jakou se jedná v projednávaném případě, je nutno omezení šířky pásma považovat za zpomalování určité kategorie služeb? c) V případě kladné odpovědi na otázku 1 b): Musí být pojem „hrozící přetížení sítě“ ve smyslu ustanovení čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce písm. c) nařízení (EU) 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že zahrnuje pouze (hrozící) výjimečná nebo dočasná přetížení sítě? d) V případě kladné odpovědi na otázku 1 b): Musí být ustanovení čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce písm. c) nařízení (EU) 2015/2120 vykládáno v tom smyslu, že v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, požadavek, aby bylo s rovnocennými kategoriemi provozu nakládáno stejně, brání omezení šířky pásma, které je uplatňováno pouze v případě jednoho volitelného zvýhodnění, nikoli ale v případě ostatních mobilních tarifů, a které se navíc vztahuje pouze na video streaming? e) V případě kladné odpovědi na otázku: 1 b): Musí být čl. 3 odst. 3 třetí pododstavec nařízení (EU) 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, omezení šířky pásma, jehož uplatňování je závislé na aktivaci volitelného zvýhodnění a které navíc konečný zákazník kdykoliv může až na 24 hodin deaktivovat, splňuje požadavek, že určitou kategorii služeb lze zpomalovat pouze na nezbytně nutnou dobu za účelem dosažení cílů uvedených v ustanovení čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce písm. a) až c) nařízení (EU) 2015/2120?
—

určil, že Španělské království tím, že nepřijalo náležitá opatření, aby období překročení mezních hodnot v zónách ES0901 Área de Barcelona, ES0902 Vallès – Baix Llobregat a ES1301 Madrid bylo co možná nejkratší, neplnilo od 11. června 2010 povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 23 odst. 1 uvedené směrnice ve spojení s její přílohou XV, a zejména povinnost stanovenou v čl. 23 odst. 1 druhém pododstavci dbát na to, aby období překročení bylo co možná nejkratší;
a)

Musí být ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené dne 18. března 1999 a připojené ke směrnici Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 (1) vykládáno v tom smyslu, že ukládá, aby doby služby vykonávané pracovníkem zaměstnaným na dobu určitou u Úřadu na služebním místě, které se shoduje se služebním místem stálého zaměstnance zařazeného do příslušné kategorie u téhož Úřadu, byly zohledněny při určování odpracovaných let, a to i v případě, že k jeho následnému přijetí do zaměstnání na dobu neurčitou dojde v důsledku veřejného výběrového řízení, navzdory zvláštnostem výběrového řízení, které zakládá, jak již bylo uvedeno, celkovou novaci pracovního poměru a založení, s přerušením, které účastník výběrového řízení akceptoval, nového pracovního poměru charakterizovaného existencí autoritativního aktu spočívajícího v zařazení na služební místo a zvláštními povinnostmi a specifickou zvýšenou stabilitou?
1)

Brání ustanovení 5 rámcové dohody uvedené ve směrnici 1999/70/ES (směrnice Rady o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, dále jen „směrnice“) (1), nadepsané „Opatření k předcházení zneužití“, ve spojení s body 6 a 7 odůvodnění a s ustanovením 4 rámcové dohody („Zásada zákazu diskriminace“), jakož i ve světle zásad rovnocennosti, efektivity a užitečného účinku [unijního] práva, takové vnitrostátní právní úpravě, v projednávané věci čl. 24 odst. 3 písm. a) a čl. 22 odst. 9 zákona 240/2010, která umožňuje univerzitám využívat, bez kvantitativních limitů, ve vztahu k vědeckým pracovníkům smlouvy na dobu určitou v délce tří let a prodloužitelné o dva roky, aniž by uzavření a prodloužení bylo podřízeno jakémukoli objektivnímu důvodu spojenému s dočasnými nebo výjimečnými potřebami univerzity, která je uzavírá, a která stanoví jako jediné omezení využití vícero pracovních poměrů na dobu určitou se stejnou osobou pouze délku nepřesahující dvanáct let, a to i nesouvisejících?
C 201/16

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Španělsko) dne 9. března 2020 – YJ v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

(Věc C-130/20)

(2020/C 201/24)

Jednací jazyk: španělština

Předkládající soud

Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: YJ

Žalovaný: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

Předběžná otázka

Lze takovou normu, jako je norma obsažená v čl. 60 odst. 4 Ley General de la Seguridad Social (obecný zákon o sociálním zabezpečení), jež ženy, které do starobního důchodu odcházejí dobrovolně – na rozdíl od žen, které sice do starobního důchodu odcházejí rovněž dobrovolně, ale při dosažení důchodového věku, nebo které odcházejí do předčasného starobního důchodu, ale z důvodu povahy pracovní činnosti vykonávané po dobu svého profesního života, z důvodu postižení, nebo proto, že pracovní činnost skončily před vznikem nároku na starobní důchod z důvodu, který j[im] nelze přičítat – vylučuje z nároku na příspěvek z důvodu mateřství, považovat za přímou diskriminaci ve smyslu směrnice 79/7 (1)?“

(1) Směrnice Rady ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení (Úř. věst. 1979, L 6, s. 24; Zvl. vyd. 05/01, s. 215).
4)

Měl by za situace, kdy ve věci uvedené ve třetí otázce bylo advokátnímu kárnému soudu předloženo k projednání odvolání ministra spravedlnosti, a a) jedním z faktorů, které podle posouzení Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud) vyjádřeného v rozsudku ze dne 5. prosince 2019, sp. zn. III PO 7/18 a také podle posouzení advokátního kárného soudu, odůvodňují závěr, že kárné kolegium, tj. orgán uvedený v třetí otázce v písm. a), není nezávislým a nestranným soudem ve smyslu článku 47 Listiny, je vliv výkonné moci, včetně zejména ministra spravedlnosti, na jeho personální obsazení, b) funkci generálního prokurátora, který v souladu se stanoviskem vyjádřeným kárným kolegiem, tj. orgánem uvedeným v třetí otázce písm. a), by měl být oprávněn k podání kasační stížnosti proti rozhodnutí o odvolání, avšak podle stanoviska trestního kolegia, tj. soudního orgánu, uvedeného ve třetí otázce písm. b), a podle stanoviska advokátního kárného soudu, mu takové oprávnění nepřísluší, plní ze zákona právě ministr spravedlnosti, advokátní kárný soud ponechat toto odvolání bez projednání, pakliže pouze tímto způsobem je možné zajistit soulad řízení s článkem 47 Listiny, a zejména vyhnout se tak zásahu do tohoto řízení ze strany orgánu, který není nezávislým a nestranným soudem ve smyslu tohoto ustanovení?
2)

V případě odpovědi na první otázku, že pojistitel nebo pojistník (který nabízí takové pojištění, distribuuje pojistný produkt, „prodává“ pojištění spojené s investičním fondem – pojistným kapitálovým fondem) je povinen poskytnout spotřebiteli informace o povaze, specifikaci typu a vlastnostech podkladového nástroje (derivátového nástroje nebo strukturovaného finančního nástroje zahrnujícího derivátový nástroj), musí být článek čl. 36 odst. 1 směrnice 2009/138/ES ve spojení s přílohou III [částí] A bodem 12 směrnice 2002/83/ES vykládán v tom smyslu, že informace o povaze, specifikaci typu a vlastnostech podkladového nástroje (derivátového nástroje nebo strukturovaného finančního nástroje zahrnujícího derivátový nástroj) poskytnutá pojištěnému – spotřebiteli musí obsahovat stejné informace, jaké vyžadují ustanovení čl. 19 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS (3) […] (dále jen „směrnice 2004/39/ES“), čl. 24 odst. 4 směrnice 2014/65/EU ze dne 15. května 2014 o trzích finančních nástrojů a o změně směrnice 2002/92/ES a směrnice 2011/61/EU (4), dále jen „směrnice 2014/65/EU“), a sice srozumitelné informace o derivátových nástrojích a navrhovaných investičních strategiích, jejichž součástí by měly být vhodné pokyny a upozornění týkající se rizik spojených s investicemi do těchto nástrojů nebo určitých investičních strategií, a to zejména informací o metodice oceňování podkladového nástroje uplatňované pojistitelem nebo agentem pro výpočty v průběhu trvání pojistné ochrany, informací o riziku spojeném s derivátovým nástrojem a jeho emitentem včetně informací týkajících se změny hodnoty derivátového nástroje v čase, jednotlivých činitelů ovlivňujících tyto změny a míry jejich vlivu na hodnotu?
2)

Má pro rozhodnutí o první otázce význam okolnost, že následná jmenování do funkce soudce (u soudů vyšších stupňů) mohla nastat z důvodu uznání příslušné doby (stáže) práce a na základě hodnocení výkonu funkce soudce, do které tato osoba byla jmenována přinejmenším poprvé politickými orgány, uvedenými v první otázce, a na základě procesu v tomto bodě popsaném, což by mohlo narušit důvěru, kterou v demokratické společnosti musí soudnictví vzbuzovat?
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 6. dubna 2020 – Zipvit Ltd v. Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Věc C-156/20)

(2020/C 215/29)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom

Účastníci původního řízení

Navrhovatelka: Zipvit Ltd

Odpůrkyně: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Předběžné otázky

1. Pokud (i) správce daně, dodavatel a podnikatel, který je osobou povinnou k dani, na základě nesprávného výkladu evropských právních předpisů o DPH posoudí plnění, na které se uplatní běžná sazba daně, jako osvobozené od DPH, přičemž (ii) smlouva uzavřená mezi dodavatelem a podnikatelem stanoví, že cena za plnění je uvedena bez DPH a v případě, že by se DPH stala splatnou, ponese náklady této DPH podnikatel, a (iii) dodavatel nepožadoval a již nemůže požadovat zaplacení dodatečné DPH, kterou má zaplatit podnikatel, a (iv) správce daně nemůže, popř. již nemůže (v důsledku promlčení) požadovat po dodavateli odvod DPH, která měla být odvedena, má směrnice (1) za následek, že skutečně zaplacená cena představuje částku, která zahrnuje vyměřovací základ bez daně i DPH z tohoto základu, takže podnikatel může uplatnit nárok na odpočet daně na vstupu podle čl. 168 písm. a) směrnice jakožto DPH, která byla z titulu tohoto plnění ve skutečnosti „odvedena“?

2. Podpůrně, může za těchto okolností podnikatel uplatnit nárok na odpočet daně na vstupu podle čl. 168 písm. a) směrnice jakožto DPH, která byla z titulu tohoto plnění „splatná“?

3. Pokud správce daně, dodavatel a podnikatel, který je osobou povinnou k dani, na základě nesprávného výkladu evropských právních předpisů o DPH posoudí plnění, na které se uplatní běžná sazba daně, jako osvobozené od DPH, v důsledku čehož podnikatel nebude schopen správci daně předložit daňový doklad, který by byl v souladu s čl. 226 odst. 9 a 10 směrnice, ve vztahu k plnění, které přijal, je podnikatel oprávněn uplatnit nárok na odpočet daně na vstupu podle čl. 168 písm. a) směrnice?

4. Je při posuzování otázek 1) až 3) relevantní: a) takový postup, kdy bude předmětem šetření, zda by měl dodavatel možnost obrany, ať již na základě legitimních očekávání či jinak, plynoucí z vnitrostátního nebo unijního práva, ve vztahu k případnému pokusu správce daně vystavit daňový výměr, kterým by byla tomuto dodavateli uložena povinnost přiznat částku představující DPH za dotčené plnění? b) skutečnost, že podnikatel věděl ve stejném okamžiku jako správce daně a dodavatel, že dotčené plnění není ve skutečnosti od daně osvobozeno, nebo si této skutečnosti, stejně jako správce daně a dodavatel, mohl být vědom a mohl navrhnout zaplacení DPH splatné za dotčené plnění (vypočtené ve výši dle obchodní ceny plnění), tak aby mohla být tato DPH odvedena správci daně, ale neučinil tak?

(1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).
5.

Jestliže je vnitrostátní soud povinen rozhodnout, že je vnitrostátní opatření neslučitelné s článkem 15 směrnice 2002/58/ES vykládaným ve světle Listiny, je oprávněn omezit časové účinky takového rozhodnutí, je-li přesvědčen, že pokud by tak neučinil, mělo by to za následek „chaos a poškození veřejného zájmu“ [v souladu s přístupem například ve věci R (National Council for Civil Liberties) v. Secretary of State for Home Department a Secretary of State for Foreign Affairs [2018] EWHC 975, v bodě 46]?
1.

Brání překážka „ne bis in idem“ vydání evropského zatýkacího rozkazu podle rámcového rozhodnutí č. 2002/584/SVV (1) ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (2002/584/SVV), a to s ohledem na článek 50 Listiny základních práv EU, pokud trestní věc byla pravomocně ukončena soudním rozhodnutím o zproštění obžaloby nebo zastavení trestního stíhání, jestliže tato rozhodnutí byla vydána na základě amnestie, která byla po nabytí právní moci těchto rozhodnutí zákonodárným orgánem zrušena a vnitrostátní právní řád stanoví, že zrušením takové amnestie se zrušují rozhodnutí státních orgánů v rozsahu, v němž byla vydána a odůvodněna na základě amnestií a milostí, a zanikají zákonné překážky trestních stíhání, které měly základ v této zrušené amnestii, a to vše bez zvláštního soudního rozhodnutí nebo soudního řízení?