ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

MCM podal proti tomuto rozhodnutí opravný prostředek k Överklagandenämnden för studiestöd (odvolací komise ve věcech finanční podpory na studium, Švédsko), která je předkládajícím soudem. CSN ve vyjádření setrvala na svém posouzení. Rovněž uvedla, že odmítnutí přiznat MCM finanční podporu na studium mohlo odradit jeho otce od přestěhování se do Španělska, a tudíž pro jeho otce představuje překážku volnému pohybu. V této souvislosti si však nebyla jistá, zda se na dotčenou situaci nadále vztahuje unijní právo, jelikož otec MCM přestal využívat svobody pohybu jakožto migrující pracovník od roku 2011. Měla rovněž pochybnosti o tom, že by se migrující pracovník, který se vrátil do země svého původu, mohl vůči této zemi bez časového omezení dovolávat záruk, jež jemu i jeho rodinným příslušníkům přiznává nařízení č. 492/2011.
35

Pokud jde zaprvé o návrh na zrušení článku 3 napadeného rozhodnutí, Rada tvrdí, že tento článek nelze oddělit od zbývající části tohoto rozhodnutí, aniž by došlo ke změně jeho podstaty. Rada na jedné straně uvádí, že cílem uvedeného článku 3 ve spojení s článkem 1 uvedeného rozhodnutí, který schvaluje přistoupení Unie k Ženevskému aktu, je zaručit, aby Unie mohla správně vykonávat výlučnou vnější pravomoc v oblastech, na které se vztahuje tento akt, tím, že jí bude umožněno mít v rámci Shromáždění Zvláštní unie hlasovací práva. Vzhledem k tomu, že v souladu s čl. 22 odst. 4 písm. b) bodem ii) Ženevského aktu každá mezivládní organizace, která je jeho stranou, může mít k dispozici pouze počet hlasů rovnající se počtu svých členských států, které jsou smluvními stranami tohoto aktu, by totiž zrušení článku 3 napadeného rozhodnutí připravilo Unii o hlasovací právo v tomto shromáždění, a tudíž o jakoukoli možnost správně vykonávat výlučnou pravomoc v oblastech, na něž se vztahuje Ženevský akt, což by vedlo k tomu, že by se obsah zbývající části tohoto rozhodnutí stal neslučitelným s jeho deklarovaným předmětem a účelem.
13

Body 2, 3, 11, 12, 29 a 33 odůvodnění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/62/EU ze dne 8. června 2011, kterou se mění směrnice 2001/83 (Úř. věst. 2011, L 174, s. 74), uvádějí: „(2) V Unii byl zjištěn znepokojující nárůst výskytu léčivých přípravků, které jsou padělané, pokud jde [o] jejich totožnost, historii či původ. Tyto přípravky obvykle obsahují méně kvalitní či padělané složky nebo neobsahují žádné složky nebo obsahují složky, včetně účinných látek, ve špatném dávkování a představují tak významnou hrozbu pro veřejné zdraví. (3) Dosavadní zkušenosti ukazují, že se takové padělané léčivé přípravky nedostávají k pacientům pouze nelegálními cestami, ale i legálním dodavatelským řetězcem. To představuje mimořádnou hrozbu pro lidské zdraví a může vést ke snížení důvěry pacientů i v legální dodavatelský řetězec. V reakci na tuto rostoucí hrozbu by měla být směrnice [2001/83] změněna. [...] (11) Ochranné prvky pro léčivé přípravky by měly být v Unii sladěny s cílem zohlednit nové profily rizik a zároveň zajistit fungování vnitřního trhu s léčivými přípravky. Měly by umožnit ověření pravosti a identifikaci jednotlivých balení a prokázat, zda s nimi bylo manipulováno. [...] (12) Jakýkoli subjekt v dodavatelském řetězci, který balí léčivé přípravky, musí být držitelem povolení výroby. Aby byly ochranné prvky účinné, mělo by být držiteli povolení výroby, který není původním výrobcem léčivého přípravku, povoleno odstraňovat, nahrazovat nebo překrývat tyto prvky pouze za přísných podmínek. Zejména by ochranné prvky měly být nahrazeny rovnocennými ochrannými prvky v případě přebalení. Za tímto účelem by měl být jasně vymezen pojem ‚rovnocenný‘. Tyto přísné podmínky by měly zajistit dostatečnou ochranu proti vstupu padělaných léčivých přípravků do dodavatelského řetězce s cílem chránit pacienty i zájmy držitelů rozhodnutí o registraci a výrobců. [...] (29) Touto směrnicí nejsou dotčena ustanovení v oblasti práv duševního vlastnictví. Jejím konkrétním cílem je bránit vstupu padělaných léčivých přípravků do legálního dodavatelského řetězce. [...] (33) Jelikož cíle této směrnice, totiž zajistit fungování vnitřního trhu s léčivými přípravky a zároveň zajistit vysokou úroveň ochrany veřejného zdraví proti padělaným léčivým přípravkům[,] nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může [...] být z důvodu rozsahu opatření lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 [SEU]. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.“
(43)

Je naprosto nezbytné, aby slaďování této směrnice s revidovanými doporučeními [Finančního akčního výboru (FATF)] probíhalo v plném souladu s právem Unie, zejména pokud jde o právo Unie v oblasti ochrany údajů a ochranu základních práv zakotvených v Listině [základních práv Evropské unie]. Konkrétní aspekty provádění této směrnice se týkají sběru, analýzy, uchovávání a sdílení údajů. Uvedené zpracování osobních údajů by mělo být povoleno při plném dodržení základních práv a pouze pro účely stanovené v této směrnici a činnosti podle této směrnice vyžadované, jako jsou provedení hloubkové kontroly klienta, průběžné sledování, šetření a oznámení neobvyklých a podezřelých transakcí, identifikace skutečného majitele právnické osoby nebo právního uspořádání, identifikace politicky exponované osoby, sdílení informací příslušnými orgány a sdílení informací úvěrovými institucemi a finančními institucemi a dalšími povinnými osobami. Shromáždění a následné zpracování osobních údajů povinnými osobami by se mělo omezit na to, co je nezbytné pro účely dodržení požadavků této směrnice, a osobní údaje by neměly být dále zpracovávány způsobem neslučitelným s uvedeným účelem. Zejména další zpracování osobních údajů ke komerčním účelům by mělo být přísně zakázáno.
10

Článek 3 odst. 2 arrêté royal du 19 avril 2001 relatif à l’importation parallèle des médicaments à usage humain et à la distribution parallèle des médicaments à usage humain et à usage vétérinaire (královská vyhláška ze dne 19. dubna 2001 o paralelním dovozu humánních léčivých přípravků a paralelní distribuci humánních a veterinárních léčivých přípravků) (Moniteur belge ze dne 30. května 2001, s. 17954), ve znění královské vyhlášky ze dne 21. ledna 2011 (Moniteur belge ze dne 9. února 2011, s. 9864), zní: „Odchylně od ustanovení čl. 4 odst. 1 prvního pododstavce královské vyhlášky ze dne 14. prosince 2006 o humánních a veterinárních léčivých přípravcích může osoba, která si přeje paralelně dovážet léčivý přípravek, získat povolení k dovozu za předpokladu, že se jedná o léčivý přípravek: 1° který je předmětem registrace v členském státě původu, která byla udělena příslušnými orgány tohoto členského státu; 2° pro který existuje referenční léčivý přípravek; 3° který, i když není ve všech ohledech totožný s referenčním léčivým přípravkem: a) má přinejmenším stejné kvalitativní a kvantitativní složení účinných látek; b) má alespoň stejné léčebné indikace; c) je přinejmenším ekvivalentní na léčebné úrovni; d) má alespoň stejnou lékovou formu. Pokud se prokáže, že léčivý přípravek, pro který byla podána žádost o povolení paralelního dovozu a který splňuje požadavky prvního pododstavce bodu 3 písm. a) a d), má stejné kvalitativní a kvantitativní složení pomocných látek a je vyroben stejným postupem, má se za to, že léčivý přípravek splňuje požadavky prvního pododstavce bodu 3 písm. c). Pokud Agence Fédérale (federální agentura) shledá, že nebylo prokázáno splnění kritéria prvního pododstavce bodu 3 písm. c), požádá příslušné orgány členského státu původu o informace nezbytné k tomu, aby mohly rozhodnout, zda bylo toto kritérium splněno. Splnění kritéria prvního pododstavce bodu 3° písm. c) lze prokázat přinejmenším prostřednictvím jedné z následujících studií nebo zkoušek: 1° studiemi bioekvivalence; 2° klinickými hodnoceními, 3° farmakodynamickými studiemi u lidí; 4° studiemi týkajícími se místní dostupnosti léčivého přípravku; 5° studiemi rozpouštění in vitro. Použité studie a zkoušky uvedené v odstavci 4 jsou přizpůsobeny specifickým vlastnostem léčivého přípravku.“
3.

Právo Evropské unie – Zásady – Právo na obhajobu – Právo na účinnou soudní ochranu – Omezující opatření přijatá vůči Demokratické republice Kongo – Zmrazení finančních prostředků osob, které porušují zásady právního státu nebo přispívají k páchání činů, jež představují závažné porušení lidských práv – Porušení – Zrušení – Podmínka – Možnost, že řízení by vedlo k jinému výsledku, pokud by nedošlo k uvedenému porušení – Neexistence [Rozhodnutí Rady 2010/788/SZBP, ve znění rozhodnutí (SZBP) 2018/1940, příloha II; nařízení Rady č. 2018/1931, příloha] (viz body 77, 78)
1)

Francouzská republika tím, že – nezajistila, aby denní mezní hodnota koncentrací mikročástic (PM10) nebyla systematicky a trvale překračována v období od 1. ledna 2005 do roku 2019 včetně v aglomeraci a zóně kvality Paříž (FR04A01/FR11ZAG01) a od 1. ledna 2005 do roku 2016 včetně, s výjimkou roku 2008, v aglomeraci a zóně kvality Martinik/Fort‑de‑France (FR39N10/FR02ZAR01), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu ve spojení s přílohou XI této směrnice, a – nezajistila, aby plány kvality ovzduší stanovily náležitá opatření, aby bylo období překročení této mezní hodnoty co možná nejkratší, neplnila v těchto dvou oblastech od 11. června 2010 povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 2008/50 ve spojení s její přílohou XV.
36)

‚nesrovnalostí‘ jakékoli porušení ustanovení unijního nebo vnitrostátního právního předpisu týkajícího se jeho uplatňování, které vyplývá z jednání nebo opomenutí hospodářského subjektu zapojeného do provádění [evropských strukturálních a investičních fondů (fondy ESI)], a v důsledku jehož je nebo by mohl být poškozen rozpočet Unie tím, že by byl z rozpočtu Unie uhrazen neoprávněný výdaj.
(49)

Z uplatňování práva odstoupit od smlouvy by měly existovat určité výjimky, a to jak v případě smluv uzavřených na dálku, tak i v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory. […] Uplatňování práva odstoupit od smlouvy by mohlo být nevhodné také v případě určitých služeb, u nichž je na základě uzavření smlouvy vyhrazena určitá kapacita, u které by obchodník v případě uplatnění práva odstoupit od smlouvy mohl mít problémy s jejím naplněním. To by platilo například v případě provádění rezervací v hotelech nebo rezervací týkajících se rekreačních objektů, kulturních nebo sportovních akcí.“
28

Na druhém místě Tribunál kvalifikoval dopis Komise ze dne 25. března 2020 jako vyjádření, ačkoli tento orgán neodpověděl na žádost navrhovatele o ukončení plateb přímých zemědělských podpor z rozpočtu Unie spadajících do prvního pilíře společné zemědělské politiky (SZP) společnostem ovládaným předsedou vlády České republiky. Komise nicméně zmínila pozastavení plateb určených těmto společnostem v rámci evropských strukturálních a investičních fondů a EZFRV, které spadají do druhého pilíře SZP. Za těchto podmínek by použití článku 263 SFEU, jak jej doporučuje Tribunál, postrádalo smysl, jelikož navrhovatel nevznesl žádnou námitku proti prohlášení učiněnému a opatřením přijatým Komisí ve vztahu k tomuto druhému pilíři.
34

Kdyby totiž otázka tato otázka spadala do vnitrostátního práva členských států, mohlo by to pro majitele ochranných známek znamenat proměnlivou ochranu v závislosti na dotyčném právu, takže cíle „stejné ochrany podle právních řádů všech členských států“, uvedeného v bodě 10 odůvodnění směrnice 2015/2436 a jím označovaného za „zásadní“, by nebylo dosaženo (obdobně viz rozsudek ze dne 22. října 2020, Ferrari, C‑720/18 a C‑721/18, EU:C:2020:854, bod 77 a citovaná judikatura).
33

Belgická vláda se domnívá, že jednotlivé finanční přehledy a souhrnné výkazy uvedené v článku 57 CIR 1992 zůstávají nezbytné k tomu, aby umožnily státu, v němž je poskytovatel služeb usazen, tuto kontrolu provést. Rozšíření správní tolerance použitelné na platby uskutečněné společnostmi usazenými v Belgii na poskytovatele služeb usazené v jiných členských státech by znamenalo vzdát se této výměny informací a narušilo by to dozor, který tato výměna umožňuje.
78

Kromě informací obsažených v odůvodněném návrhu, který zaslala Evropská komise Radě na základě čl. 7 odst. 1 SEU [rozsudek ze dne 25. července 2018, Minister for and Justice and Equality (Nedostatky soudního systému), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, bod 61], jsou v projednávaných případech pro účely tohoto posouzení obzvláště relevantní zejména údaje zmíněné předkládajícím soudem, a sice usnesení Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud) ze dne 23. ledna 2020, a judikatura Soudního dvora obsažená v rozsudcích ze dne 19. listopadu 2019, A. K. a další (Nezávislost kárného kolegia Nejvyššího soudu) (C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18, EU:C:2019:982), ze dne 2. března 2021, A. B. a další (Jmenování soudců Nejvyššího soudu – Odvolání) (C‑824/18, EU:C:2021:153), ze dne 15. července 2021, Komise v. Polsko (Kárný režim soudců) (C‑791/19, EU:C:2021:596), a ze dne 6. října 2021, W.Ż. (kolegium pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné Nejvyššího soudu – Jmenování) (C‑487/19, EU:C:2021:798), z nichž plynou informace o fungování soudního systému ve vystavujícím členském státě.
63

S požadavky vlastními samotné povaze unijního práva by tedy byla neslučitelná jakákoli vnitrostátní právní úprava nebo praxe, která by vedla ke snížení účinnosti unijního práva v důsledku skutečnosti, že by soudu příslušnému k uplatňování tohoto práva byla upřena pravomoc učinit v samotném okamžiku jeho uplatnění vše, co je nezbytné k vyloučení použití vnitrostátního ustanovení nebo praxe, jež případně představuje překážku plné účinnosti unijních norem majících přímý účinek (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 9. března 1978, Simmenthal, 106/77, EU:C:1978:49, bod 22, a ze dne 21. prosince 2021, Euro Box Promotion a další, C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 a C‑840/19, EU:C:2021:1034, bod 258). Tak by tomu bylo, pokud by v případě rozporu mezi ustanovením unijního práva a vnitrostátním zákonem bylo vyřešení tohoto rozporu vyhrazeno jinému orgánu, než je soud povolaný k zajišťování uplatňování unijního práva, nadanému vlastní posuzovací pravomocí (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 9. března 1978, Simmenthal, 106/77, EU:C:1978:49, bod 23, a ze dne 22. června 2010, Melki a Abdeli, C‑188/10 a C‑189/10, EU:C:2010:363, bod 44).
8

První úsek tohoto letu, a sice úsek z Varšavy do Frankfurtu nad Mohanem, provozovala LOT Polish Airlines. V důsledku zpožděného vzlétnutí přistáli žalobci v původním řízení ve Frankfurtu nad Mohanem se zpožděním a zmeškali navazující let do Male zajišťovaný společností Lufthansa. Do cílové destinace Male přiletěli žalobci v původním řízení se zpožděním delším než 4 hodiny.
23

Podle European Arrest Warrant (Application to Third Countries and Amendment) and Extradition (Amendment) Act 2012 [zákon o evropském zatýkacím rozkazu (změna, pokud jde o použití na třetí země) a o vydání (změna) z roku 2012] může ministr zahraničních věcí rozhodnout o použití zákona o evropském zatýkacím rozkazu z roku 2003 na třetí zemi, pokud, jak upřesňuje jeho čl. 2 odst. 3, existuje platná dohoda mezi uvedenou třetí zemí a Unií o předávání vyžádaných osob za účelem trestního stíhání nebo výkonu trestu.
33

V projednávaných případech je třeba uvést, že HM a TZ jsou v současné době zbaveni osobní svobody. Jak totiž vyplývá z bodů 18 a 23 tohoto rozsudku, HM je ve vazbě v Maďarsku a TZ je ve vazbě v Belgii, přičemž do vazby byli vzati poté, co byli do těchto členských států předáni na základě evropských zatýkacích rozkazů vydaných uvedenými státy. Dále je třeba podotknout, že jelikož se otázky položené předkládajícím soudem týkají toho, zda je nezbytné vyslechnout dotčenou osobu ohledně existence okolností, které by mohly odůvodnit rozhodnutí justičního orgánu vykonávajícího členského státu neudělit souhlas s rozšířením trestných činů, kvůli nimž původně došlo k předání, nebo s dalším předáním této osoby do jiného členského státu, rozhodnutí Soudního dvora by mohlo mít na držení HM a TZ ve vazbě okamžitý dopad.
5

Bod 18 odůvodnění této směrnice zní: „Změny stávajícího zařízení mohou být příčinou vyššího stupně znečištění. Provozovatelé by měli oznámit příslušnému orgánu každou plánovanou změnu, která by mohla ovlivnit životní prostředí. Podstatné změny stávajících zařízení, jež by mohly mít významné nepříznivé účinky na lidské zdraví či na životní prostředí, by neměly být učiněny bez povolení uděleného v souladu s touto směrnicí.“
–

za absoluts -bikes and more- GmbH & Co. KG C. Rohnkem, Rechtsanwalt,
44

Výklad, který by z rozsahu působnosti PPH 10 vyloučil používání přípravků na ochranu rostlin, které nejsou povoleny v dotyčném členském státě nebo které tam již nejsou povoleny a jejichž datum pro použití již uplynulo, by tak byl v rozporu s cílem zásady podmíněnosti spočívajícím v zajištění vysoké úrovně ochrany zdraví lidí, zvířat, rostlin a životního prostředí. Takovýto výklad by totiž znamenal, že příjemci, který používá nepovolený přípravek na ochranu rostlin, by nebyla uložena správní sankce spočívající ve snížení částky přímých plateb, zatímco příjemci, který používá povolený přípravek na ochranu rostlin, ale porušuje podmínky spojené s tímto povolením, by takovéto sankci podléhal. Nepovolený přípravek na ochranu rostlin by proto byl vyloučen z rozsahu působnosti zásady podmíněnosti SZP, což by bylo neslučitelné s cíli SZP.
35

Soudní dvůr dále již rozhodl, že s ohledem na tento sociální cíl směrnice 2008/94, jakož i znění jejího čl. 1 odst. 1, se definice výrazu „zaměstnanec“ vztahuje nezbytně k pracovnímu poměru, na základě něhož vzniká nárok – existující vůči zaměstnavateli – požádat o odměnu za vykonanou práci (obdobně viz rozsudek ze dne 5. listopadu 2014, Tümer, C‑311/13, EU:C:2014:2337, bod 44). S tímto sociálním cílem by tak bylo v rozporu, kdyby osoby, kterým vnitrostátní právní úprava obecně přiznává postavení zaměstnanců a které na základě této právní úpravy mají mzdové pohledávky vyplývající z pracovních smluv nebo pracovních poměrů vůči zaměstnavatelům, jež jsou uvedeny v čl. 1 odst. 1 a v čl. 3 prvním pododstavci této směrnice, byly zbaveny ochrany, kterou uvedená směrnice stanoví v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (obdobně viz rozsudek ze dne 5. listopadu 2014, Tümer, C‑311/13, EU:C:2014:2337, bod 45).
2

Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Phoenix Contact GmbH Co. KG na straně jedné a společnostmi HARTING Deutschland GmbH & Co. KG a Harting Electric GmbH & Co. KG na straně druhé týkajícího se údajného porušování evropského patentu, jehož majitelkou je společnost Phoenix Contact.
92

Soudní dvůr totiž již judikoval, že vzhledem k tomu, že právo na vlastnictví nepředstavuje absolutní výsadu, může být jeho výkon za podmínek stanovených v čl. 52 odst. 1 Listiny předmětem takového omezení odůvodněného obecným zájmem uznaným Unií, jako je omezení vyplývající z vnitrostátního opatření přijatého za účelem ochrany přírody a životního prostředí podle směrnic 92/43 nebo 2009/147, avšak osobě, jejíž právo na vlastnictví je předmětem takového omezení, nemusí být v každém případě poskytnuta náhrada, a konkrétně podpora na základě článku 30 nařízení č. 1305/2013 (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 27. ledna 2022, Sātiņi-S, C‑234/20, EU:C:2022:56, body 62 až 66, a ze dne 27. ledna 2022, Sātiņi S, C‑238/20, EU:C:2022:57, body 32 až 36). Avšak v případě, že by vnitrostátní opatření přijaté za účelem ochrany přírody a životního prostředí podle směrnic 92/43 nebo 2009/147 vedlo k takové ztrátě hodnoty dotyčného pozemku, že by se rovnalo zbavení majetku, měl by vlastník tohoto pozemku s ohledem na situaci provádění unijního práva nárok na náhradu v souladu s článkem 17 Listiny (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. června 2016, Pesce a další, C‑78/16 a C‑79/16, EU:C:2016:428, body 85 a 86).
7

Článek 23 rámcového rozhodnutí 2002/584, nadepsaný „Lhůty pro předání osoby“, stanoví: „1. Vyžádaná osoba je předána co nejdříve v den, který dohodnou dotyčné orgány. 2. Je předána nejpozději do deseti dnů po přijetí pravomocného rozhodnutí o výkonu evropského zatýkacího rozkazu. 3. Brání-li předání vyžádané osoby ve lhůtě stanovené v odstavci 2 okolnosti, které jsou mimo kontrolu členských států, vykonávající a vystavující justiční orgán se neprodleně vzájemně kontaktují a dohodnou nové datum předání. V tomto případě se předání uskuteční do deseti dnů od dohodnutí tohoto nového data. 4. Předání lze výjimečně dočasně odložit ze závažných humanitárních důvodů, například existují-li závažné důvody domnívat se, že by to zřejmě ohrozilo život nebo zdraví vyžádané osoby. Výkon evropského zatýkacího rozkazu se uskuteční, jakmile tyto důvody pominou. Vykonávající justiční orgán neprodleně informuje vystavující justiční orgán a dohodne s ním nové datum předání. V tomto případě se předání uskuteční ve lhůtě do deseti dnů od nového data. 5. Nachází-li se osoba po uplynutí lhůt uvedených v odstavcích 2 až 4 ještě ve vazbě, bude propuštěna.“
„(27)

Podpora Unie by měla být příjemcům vyplácena včas, aby ji mohli účinně využít. Nedodržování lhůt pro provedení platby stanovených v právu Unie členskými státy by mohlo příjemcům způsobit vážné problémy a ohrozit roční rozpočtový proces Unie. Proto by měly být z financování Unií vyloučeny výdaje, při jejichž uskutečnění nebyly lhůty pro platby dodrženy. Tato zásada proporcionality stanovená v nařízení [Rady ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. 2005, L 209, s. 1)] by měla být zachována a měla by se vztahovat na [oba] fondy. Aby byla zásada proporcionality splněna, měla by mít Komise možnost stanovit výjimky z tohoto obecného pravidla.“
(10)

Stanovení kritéria pro Salmonella enteritidis a Salmonella typhimurium by zajistilo optimální rovnováhu mezi snížením výskytu salmonelózy u člověka přisuzovaného konzumaci drůbežího masa a hospodářskými důsledky uplatňování tohoto kritéria. Zároveň by motivovalo provozovatele potravinářských podniků k přijímání opatření na nižších úrovních drůbežářské produkce, která by mohla přispět ke snížení výskytu všech sérotypů salmonely s významem pro veřejné zdraví. Zaměření na tyto dva sérotypy by rovněž bylo v souladu s cíli Unie stanovenými pro primární produkci drůbeže.“
32

Zatřetí body 1 a 2 části A pokynů Komise týkajících se zařazení zboží v soupravách (sadách) v balení pro drobný prodej do kombinované nomenklatury (Úř. věst. 2013, C 105, s. 1) připomínají, že podle všeobecného pravidla 3 b) pro výklad HS, ve spojení s bodem X) vysvětlivky k tomuto pravidlu, první podmínka pro to, aby bylo na odlišné zboží nahlíženo tak, že je v soupravách (sadách) v balení pro drobný prodej, spočívá v tom, že se toto zboží musí zařadit do různých čísel nebo do různých položek či podpoložek téhož čísla.