Věc T-38/02

Groupe Danone

v.

Komise Evropských společenství

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Pokuty – Pokyny o metodě stanovování pokut – Sdělení o spolupráci“

Rozsudek Soudu (pátého senátu) ze dne 25. října 2005

Shrnutí rozsudku

1. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Přístup ke spisu – Předmět – Dodržování práv obhajoby – Dosah – Skutečnosti v neprospěch – Vyloučení důkazů, které nebyly oznámeny

(Čl. 81 odst. 1 ES)

2. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Přístup ke spisu – Dokumenty, které nejsou obsaženy ve vyšetřovacím spisu – Dokumenty, které mohou sloužit k obhajobě stran – Povinnost stran požádat o jejich zpřístupnění

3. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Dodržování práv obhajoby – Oznámení námitek – Nezbytný obsah

(Nařízení Rady č. 17)

4. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Práva obhajoby – Soudní přezkum – Pravomoc přezkumu v plné jurisdikci soudu Společenství

(Článek 229 ES; Nařízení Rady č. 17, článek 17)

5. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Určení – Kritéria – Závažnost protiprávních jednání – Přitěžující okolnosti – Povinnost Komise dodržovat svou předchozí rozhodovací praxi – Nedostatek

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst.2)

6. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Dodržování práv obhajoby – Přístup ke spisu – Dosah – Skutečnosti v neprospěch ústně sdělené třetí osobou – Povinnost zpřístupnit je dotyčnému podniku a v případě potřeby vyhotovit písemný dokument

7. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Přiměřená povaha – Skutečnosti, které soud Společenství může zohlednit – Informace, které nejsou obsaženy v rozhodnutí ukládajícím pokutu a které nejsou vyžadovány pro odůvodnění tohoto rozhodnutí – Zahrnutí

(Článek 229 ES, článek 230 ES a článek 253 ES ; Nařízení Rady č. 1, článek 17)

8. Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Dosah – Rozhodnutí ukládající pokuty – Uvedení prvků posouzení, které umožnily Komisi vymezit závažnost a délku trvání protiprávního jednání – Dostatečné uvedení

(Článek 253 ES; Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2 pododstavec 2; Sdělení Komise 96/C 207/04 a 98/C 9/03)

9. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Vymezení trhu – Účel – Zjištění vlivu na obchod mezi členskými státy

(Čl. 81 odst. 1 ES)

10. Hospodářská soutěž – Předpisy Společenství – Protiprávní jednání – Pokuty – Stanovení – Kritéria – Zvýšení obecné úrovně pokut – Přípustnost – Podmínky

(Nařízení Rady č. 17)

11. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Metoda výpočtu stanovená v pokynech přijatých Komisí – Povinnost Komise tyto pokyny dodržovat – Důsledky – Povinnost odůvodnění jakékoliv odchylky

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; Sdělení Komise 98/C 9/03)

12. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Protiprávní jednání kvalifikovaná jako velmi závažná pouze z důvodu jejich povahy – Nezbytnost zjistit jejich dopad a zeměpisný rozsah – Nedostatek

(Nařízení č. 17, čl. 15 odst. 2 ; Sdělení Komise 98/C 9/03)

13. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávních jednání – Zohlednění celkového obratu dotyčného podniku a obratu dosaženého z prodeje zboží, které je předmětem protiprávního jednání – Meze

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

14. Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Účast na setkáních podniků, která mají protisoutěžní účel – Okolnosti, které v případě neexistence distancování se od přijatých rozhodnutí umožňují dovodit účast na následné kartelové dohodě – Údajná účast z donucení – Okolnost, je neospravedlňuje podnik, který nevyužil možnosti učinit oznámení příslušným orgánům

(Čl. 81 odst. 1 ES; Nařízení Rady č. 17, článek 3)

15. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávních jednání spojená se snahou o odrazující účinek

(Nařízení č. 17, čl. 15 odst. 2)

16. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise, které konstatuje protiprávní jednání, přijaté po jiném rozhodnutí Komise týkajícím se téhož podniku – Neexistence totožnosti mezi protiprávními jednáními, která jsou předmětem dvou rozhodnutí – Porušení zásady „non bis in idem“ – Nedostatek

17. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávních jednání – Hodnocení s ohledem na absolutní hodnotu dotyčných prodejů – Přípustnost

(Nařízení č. 17 čl. 15 odst. 2)

18. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise konstatující protiprávní jednání – Důkazy, které mají být shromážděny – Nezbytný stupeň důkazní síly

(Čl. 81 odst. 1 ES)

19. Právo Společenství – Zásady – Základní práva – Presumpce neviny – Řízení ve věcech hospodářské soutěže – Použitelnost

20. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost a délka trvání protiprávního jednání – Protiprávní jednání, kterého se dopustilo více podniků – Závažnost, která má být posouzena individuálně

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

21. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Přitěžující okolnosti – Pohrůžka odvetnými opatřeními jednoho podniku vůči druhému podniku

22. Hospodářská soutěž – Správní řízení – Rozhodnutí Komise konstatující protiprávní jednání – Použití prohlášení ostatních podniků účastnících se protiprávního jednání jako důkazního prostředku – Přípustnost – Podmínky

(Články 81 ES a 82 ES)

23. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Zavedení pokynů Komisí – Použití metody výpočtu, která se vztahuje k závažnosti a době trvání protiprávního jednání a dodržuje maximální hranici obratu každého podniku – Legalita

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; Sdělení Komise 98/C 9/03)

24. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávního jednání – Přitěžující okolnosti – Opakování protiprávního jednání – Pojem

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; Sdělení Komise 98/C 9/03)

25. Hospodářská soutěž – Pokuty – Neexistence úpravy promlčecí lhůty vylučující porušení zásady právní jistoty

(Nařízení Rady č. 17 čl. 15; Sdělení Komise 98/C 9/03)

26. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávních jednání – Polehčující okolnosti – Neúčinné provádění dohody – Posouzení míry individuálního chování každého podniku

(Nařízení Rady č. 17, článek 15)

27. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávních jednání – Polehčující okolnosti – Neexistence opatření dohledu nad prováděním kartelové dohody – Vyloučení

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

28. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Závažnost protiprávních jednání – Polehčující okolnosti – Finanční situace dotyčného podniku – Vyloučení

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2)

29. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Neuložení nebo snížení pokuty za spolupráci dotyčného podniku – Nezbytnost chování, které usnadňuje konstatování protiprávního jednání Komisí – Informace týkající se úkonů, které nemohou vést k uložení pokut podle nařízení č. 17 – Nezohlednění

(Nařízení Rady č. 17, čl. 11 odst. 4 a 5 a článek 15; Sdělení Komise 96/C 207/04)

30. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Postoj podniku během správního řízení – Posouzení stupně spolupráce podniků účastnících se kartelové dohody – Dodržení zásady rovného zacházení – Nesrovnatelný stupeň spolupráce odůvodňující rozdílné zacházení

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; Sdělení Komise 96/C 207/04)

31. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Neuložení nebo snížení pokuty za spolupráci dotyčného podniku – Snížení na základě nezpochybnění skutkových zjištění –Podmínky

(Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; Sdělení Komise 96/C 207/04, bod D 2)

1. Přístup ke spisu ve věcech hospodářské soutěže má zejména za účel umožnit adresátům oznámení námitek, aby se seznámili s důkazy obsaženými ve spisu Komise a mohli se pak na základě těchto poznatků účinně vyjádřit k závěrům, k nimž Komise dospěla ve svém oznámení námitek. Přístup ke spisu je tedy součástí procesních záruk, jejichž účelem je chránit práva obhajoby a zajistit zejména účinný výkon práva být vyslechnut.

Komise má tedy povinnost zpřístupnit podnikům zúčastněným v řízení podle čl. 81 odst. 1 ES veškeré dokumenty v jejich neprospěch i v jejich prospěch, které shromáždila v průběhu šetření, s výhradou obchodního tajemství jiných podniků, interních dokumentů orgánu a jiných důvěrných informací.

Ukáže-li se, že se Komise v napadeném rozhodnutí opírala o dokumenty v neprospěch dotčené osoby, které nejsou obsaženy ve vyšetřovacím spisu a které nebyly žalobkyni poskytnuty, je třeba takové dokumenty vyloučit z důkazních prostředků .

(viz body 33–35, 65)

2. Pokud jsou v rámci správního řízení v oblasti hospodářské soutěže dokumenty, které mohly obsahovat skutečnosti ve prospěch dotyčného podniku, obsaženy ve vyšetřovacím spisu Komise, případné zjištění porušení práv obhajoby nezávisí na způsobu, jakým se dotyčný podnik choval v průběhu správního řízení, a na tom, zda tento podnik byl povinen žádat Komisi, aby mu umožnila přístup k jejímu spisu nebo mu poskytla určité dokumenty.

Pokud se naproti tomu jedná o dokumenty, které by mohly obsahovat skutečnosti ve prospěch dotyčného podniku a nenacházejí se ve vyšetřovacím spisu Komise, je dotyčný podnik povinen podat orgánu výslovnou žádost o jejich zpřístupnění, a opomene-li tak učinit v průběhu správního řízení, dochází v této věci k prekluzi, co se týče žaloby na neplatnost, která bude případně podána proti konečnému rozhodnutí.

(viz body 36–37, 42, 79)

3. Komise splní svou povinnost dodržet právo podniků být vyslechnuty, pokud ve svém oznámení námitek výslovně uvede, že bude zkoumat, zda je třeba uložit dotyčným podnikům pokuty, a pokud uvede hlavní skutkové a právní okolnosti, které mohou vést k uložení pokuty, jako je závažnost a délka trvání předpokládaného protiprávního jednání a skutečnost, že k němu došlo úmyslně nebo z nedbalosti. Komise jim tak poskytuje údaje, které jsou nezbytné pro jejich obranu nejen proti zjištění protiprávního jednání, ale i proti uložení pokuty.

(viz bod 50)

4. Pokud se jedná o stanovení výše pokut uložených za protiprávní jednání porušující pravidla hospodářské soutěže, práva obhajoby dotyčných podniků jsou před Komisí zaručena prostřednictvím možnosti předkládat vyjádření k délce trvání, závažnosti a předvídatelnosti protisoutěžní povahy protiprávního jednání. Podniky mají krom toho dodatečnou záruku, pokud jde o stanovení výše pokuty, jelikož Soud rozhoduje, na základě článku 17 nařízení č. 17, s pravomocí soudního přezkumu v plné jurisdikci ve smyslu článku 229 ES o žalobách proti rozhodnutím, jimiž Komise stanovila pokutu, a může proto uložené pokuty zrušit, snížit nebo zvýšit. V rámci soudního přezkumu v plné jurisdikci přísluší Soudu posoudit, zda částka uložené pokuty je přiměřená ve vztahu k závažnosti a délce trvání protiprávního jednání, a zvážit závažnost protiprávního jednání oproti okolnostem, jichž se podnik dovolává.

(viz body 51, 136)

5. Samotná skutečnost, že Komise ve své předchozí rozhodovací praxi měla za to, že určité skutečnosti nepředstavují přitěžující okolnost pro účely stanovení částky pokuty, neznamená, že je povinna držet se stejného posouzení v pozdějším rozhodnutí. Dále možnost poskytnutá podniku v rámci jiné věci, aby se vyjádřil k zamýšlenému konstatování opakovaného protiprávního jednání, které se ho týká, nijak neznamená, že by Komise měla povinnost takto postupovat ve všech případech ani že neposkytnutí takovéto možnosti dotyčnému podniku znemožňuje plně vykonávat jeho právo být vyslechnut.

(viz body 57, 153, 395)

6. Neexistuje žádná obecná povinnost Komise v rámci uplatnění pravidel Smlouvy týkajících se hospodářské soutěže pořizovat zápisy z rozhovorů pouze s některými účastníky protiprávního jednání na schůzkách konaných s těmito účastníky.

Neexistence takové povinnosti však nemůže Komisi zprostit povinností, které jí příslušejí v oblasti přístupu ke spisu. Nelze totiž připustit, aby využívání praxe ústního kontaktu s třetími subjekty porušovalo práva obhajoby. Jestliže tedy Komise hodlá ve svém rozhodnutí použít určitou skutečnost v neprospěch dotčené osoby, která byla sdělena ústně jiným účastníkem řízení, musí ji dotyčnému podniku zpřístupnit, aby se tento mohl účinně vyjádřit k závěrům, k nimž Komise na základě této skutečnosti dospěla. Případně musí pro tento účel vyhotovit písemný dokument, který založí do svého spisu.

(viz body 66–67)

7. Jde-li o žaloby směřující proti rozhodnutím Komise ukládajícím pokuty podnikům za porušení pravidel hospodářské soutěže, je Soud příslušný ve dvou směrech. Jednak je pověřený kontrolou legality těchto rozhodnutí na základě článku 230 ES. V této souvislosti musí zejména kontrolovat dodržení povinnosti odůvodnění stanovené v článku 253 ES, jejíž porušení způsobuje zrušitelnost rozhodnutí. Krom toho je Soud příslušný k posouzení přiměřené povahy výše pokut v rámci pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci, která mu je přiznána článkem 229 ES a čl. 17 nařízení č. 17. Toto posledně uvedené posouzení může odůvodnit předložení a zohlednění doplňujících informací, jejichž uvedení v napadeném rozhodnutí není jako takové vyžadováno na základě povinnosti odůvodnění stanovené v článku 253 ES.

(viz bod 95)

8. Dosah povinnosti odůvodnění, týkající se výpočtu pokut ukládaných za porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže, musí být vymezen s ohledem na ustanovení druhého pododstavce čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, podle kterého se „při stanovení výše pokuty bere v úvahu závažnost a trvání daného porušení [protiprávního jednání]“. Přitom podstatné náležitosti, které tato povinnost odůvodnění představuje, jsou splněny, jestliže Komise ve svém rozhodnutí uvede prvky posouzení, které jí umožnily vymezit závažnost a délku trvání protiprávního jednání. Krom toho, pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO, jakož i sdělení o spolupráci v případech kartelových dohod, obsahují orientační pravidla o prvcích posouzení, které Komise musí vzít v úvahu za účelem vymezení závažnosti a délky trvání protiprávního jednání. Za těchto podmínek jsou podstatné náležitosti, které povinnost odůvodnění představuje, splněny, jestliže Komise ve svém rozhodnutí uvádí prvky posouzení, které musela vzít v úvahu v rámci použití těchto pokynů, případně sdělení o spolupráci, a které jí umožnily vymezit závažnost a délku trvání protiprávního jednání pro účely výpočtu výše pokuty.

(viz bod 97)

9. V rámci použití čl. 81 odst. 1 ES je třeba vymezit relevantní trh právě za účelem zjištění, zda dohoda může ovlivnit obchod mezi členskými státy a zda jejím cílem nebo výsledkem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném trhu. V důsledku toho povinnost vymezit relevantní trh v rozhodnutí přijatém podle čl. 81 odst. 1 ES má Komise pouze v případě, že bez takového vymezení není možné zjistit, zda dotčená dohoda, rozhodnutí sdružení podniků nebo jednání ve vzájemné shodě je s to ovlivnit obchod mezi členskými státy a zda má za cíl nebo výsledek vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném trhu.

(viz bod 99)

10. Komise disponuje v rámci nařízení č. 17 při stanovování výše pokut určitým prostorem pro uvážení za účelem směrování chování podniků ve smyslu dodržování pravidel hospodářské soutěže.

Skutečnost, že Komise v minulosti použila pokuty určité úrovně na určité typy protiprávních jednání, ji tedy nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích uvedených nařízením č. 17, pokud je to nezbytné k zajištění uplatňování politiky Společenství v oblasti hospodářské soutěže. Účinné použití pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže naopak vyžaduje, aby Komise mohla kdykoliv přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky.

(viz body 134–135, 154, 395, 407, 415)

11. Jestliže Komise přijme pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO určené k tomu, aby upřesnily, při dodržení Smlouvy, kritéria, která hodlá používat v rámci výkonu své posuzovací pravomoci, vyplývá z toho vlastní omezení této pravomoci v rozsahu, v němž jí přísluší dodržovat indikativní pravidla, která si sama stanovila. Pro určení závažnosti protiprávních jednání tedy musí Komise napříště povinně zohlednit v rámci různých skutečností ty, které jsou obsaženy v pokynech, ledaže konkrétně objasní důvody, pro které se od nich případně v určitém bodě odchýlí.

(viz bod 138)

12. Komise v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO uvedla, že za velmi závažná budou nejčastěji považována horizontální omezení jako cenové kartely a kvóty podílů na trhu nebo jiné praktiky, které ohrožují řádné fungování vnitřního trhu. Z tohoto příkladmého popisu vyplývá, že dohody či jednání ve vzájemné shodě směřující zejména ke stanovení cen a rozdělení zákazníků mohou již na základě své povahy vést k takové kvalifikaci, aniž by bylo nutné takové chování charakterizovat zvlášť pomocí dopadu či zeměpisného rozsahu. Tento závěr je potvrzen skutečností, že příkladmý popis protiprávních jednání, která mohou být považována za závažná, uvádí, že se bude jednat o protiprávní jednání stejného typu jako protiprávní jednání definovaná jako méně závažná, „avšak přísněji uplatňovaná, s širším dopadem na trh a s účinky v rozsáhlých oblastech společného trhu“, naproti tomu však popis velmi závažných protiprávních jednání nezmiňuje žádný požadavek týkající se dopadu či vzniku účinků v určité zeměpisné oblasti.

(viz body 150–151)

13. Mezi posuzované skutečnosti v rámci závažnosti protiprávního jednání lze případně zahrnout objem a hodnotu zboží, které je předmětem protiprávního jednání, velikost a hospodářskou sílu podniku, a tím i vliv, jaký mohl vykonávat na trh. Z toho vyplývá, že pro účely stanovení výše pokuty lze přihlédnout jak k celkovému obratu podniku, který vypovídá, byť jen přibližně a nedokonale, o jeho velikosti a hospodářské síle, tak k podílu tohoto obratu pocházejícímu z prodeje zboží, které je předmětem protiprávního jednání, a může tedy vypovídat o jeho rozsahu. Dále z toho vyplývá, že nelze jednomu nebo více druhům obratu připisovat nepřiměřený význam v poměru k ostatním posuzovaným skutečnostem, takže stanovení přiměřené pokuty nemůže být výsledkem jednoduchého výpočtu, který je založen na celkovém obratu.

(viz body 158, 367)

14. Bylo-li prokázáno, že se podnik účastnil schůzek mezi podniky se zjevně protisoutěžní povahou, přísluší tomuto podniku, aby předložil údaje prokazující, že jeho účast na zmíněných schůzkách nebyla vedena žádným protisoutěžním záměrem, a to tím, že prokáže, že svým soutěžitelům sdělil, že jeho účast na těchto jednáních měla odlišnou povahu než jejich. Neexistuje-li takový důkaz o distancování se, lze se na základě účasti na uvedených schůzkách, byť by tato účast byla pasivní, domnívat, že se podnik účastní kartelové dohody, která z daných schůzek vyplývá. Dále skutečnost, že tento podnik nepostupoval v souladu s výsledky takových jednání, jej nemůže zbavit plné odpovědnosti za jeho účast v kartelové dohodě. Nakonec podnik, který se účastní takových schůzek se nemůže dovolávat skutečnosti, že tak činil pod nátlakem ostatních účastníků, kteří případně disponují větší hospodářskou silou. Na nátlak, který na něj byl vyvíjen, totiž mohl upozornit příslušné orgány a podat Komisi stížnost v souladu s článkem 3 nařízení č. 17, namísto aby se účastnil předmětných činností.

(viz body 164, 245, 423)

15. Snaha o odrazující účinek pokut uložených za protiprávní jednání porušující pravidla hospodářské soutěže je nedílnou součástí poměrného vážení pokut v závislosti na závažnosti protiprávního jednání, poněvadž jeho účelem je zamezit, aby metoda výpočtu vedla k částkám pokut, které by pro určité podniky nedosáhly odpovídající úrovně k zajištění dostatečného odrazujícího účinku pokuty.

(viz bod 170)

16. Zásada non bis in idem zakotvená rovněž v článku 4 protokolu č. 7 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv je základní zásadou práva Společenství, jejíž dodržování zajišťuje soud.

V oblasti práva hospodářské soutěže Společenství tato zásada zakazuje, aby byl podnik Komisí opětovně shledán odpovědným nebo stíhán pro protisoutěžní chování, za něž mu již byla uložena sankce nebo v souvislosti s nímž bylo rozhodnuto, že za ně nenese odpovědnost, a to dřívějším rozhodnutím Komise, proti kterému již nelze podat žalobu. Použití zásady non bis in idem podléhá trojí podmínce totožnosti skutků, totožnosti pachatele a totožnosti chráněného právního zájmu.

(viz body 184–185)

17. Závažnost protiprávního jednání porušujícího pravidla hospodářské soutěže nemůže záviset pouze na jeho zeměpisném rozsahu či na poměru prodeje, který je předmětem protiprávního jednání, ve vztahu k prodeji uskutečněnému v celé Evropské unii. Nehledě na výše uvedená kritéria je totiž absolutní hodnota dotyčného prodeje rovněž relevantním ukazatelem závažnosti protiprávního jednání, neboť věrně odráží hospodářský význam transakcí, které mají být protiprávním jednáním vyloučeny z běžné hospodářské soutěže..

(viz bod 191)

18. Pokud se jedná o provedení důkazu o protiprávním jednání porušujícím čl. 81 odst. 1 ES, musí Komise prokázat protiprávní jednání, která zjistila, a předložit řádné důkazy, které právně dostačujícím způsobem prokazují existenci skutečností zakládajících protiprávní jednání. Má-li soudce pochybnosti, musí být tato skutečnost ku prospěchu podniku, jemuž je určeno rozhodnutí, které konstatuje protiprávní jednání. Soudce tedy nemůže učinit závěr, že Komise existenci dotčeného protiprávního jednání prokázala z právního hlediska dostačujícím způsobem, jestliže má soudce o této otázce stále ještě pochybnosti, zejména v rámci žaloby směřující ke zrušení rozhodnutí o uložení pokuty.

Komise tedy musí předložit přesné a shodující se důkazy, aby podložila své pevné přesvědčení o spáchání protiprávního jednání.

Je však třeba zdůraznit, že každý z Komisí předložených důkazů nemusí nutně splňovat tato kritéria ve vztahu ke každému znaku protiprávního jednání. Stačí, aby tomuto požadavku vyhovoval soubor nepřímých důkazů, na něž se orgán odvolává, posuzovaný jako celek.

(viz body 215, 217–218)

19. Zásada presumpce neviny, jak vyplývá zejména z čl. 6 odst. 2 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv, je součástí základních práv, jež jsou podle judikatury Soudního dvora, která byla krom toho potvrzena v preambuli Jednotného evropského aktu a v čl. 6 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii, jakož i v článku 47 Charty základní práv Evropské unie, chráněna právním řádem Společenství. S ohledem na povahu dotčených protiprávních jednání, jakož i na povahu a stupeň přísnosti souvisejících sankcí se zásada presumpce neviny použije zejména na řízení, která se týkají porušení pravidel hospodářské soutěže použitelných pro podniky a v rámci kterých může být rozhodnuto o pokutách nebo penále.

(viz bod 216)

20. Pokud se protiprávního jednání dopustilo více podniků, je namístě přezkoumat v rámci stanovení výše pokut závažnost účasti každého z nich na protiprávním jednání, což zejména předpokládá prokázání jejich rolí v protiprávním jednání po dobu jejich účasti na něm.

Tento závěr je logickým důsledkem zásady individuality trestů a sankcí, podle které lze podnik potrestat pouze za skutečnosti, které jsou mu individuálně vytýkány, což je zásada použitelná na veškerá správní řízení, která mohou vést k sankcím na základě pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže.

(viz body 277–278)

21. Skutečnost, že určitý podnik, který je stranou kartelové dohody, nutí jinou stranu uvedené kartelové dohody k rozšíření jejího rozsahu, přičemž jí hrozí odvetnými opatřeními v případě, že by odmítla, lze uplatnit jako přitěžující okolnost. Přímým důsledkem takového chování je totiž prohloubení škod způsobených kartelovou dohodou a podnik, který takto postupoval, musí nést z tohoto důvodu zvláštní odpovědnost.

(viz bod 281)

22. Žádné ustanovení ani žádná obecná zásada práva Společenství nezakazují Komisi uplatnit vůči podniku prohlášení jiných obviněných podniků. Kdyby tomu tak nebylo, důkazní břemeno o chování v rozporu s články 81 ES a 82 ES, které nese Komise, by bylo neúnosné a neslučitelné s úkolem dohledu nad řádným uplatňováním těchto ustanovení, který jí svěřuje Smlouva o ES. Prohlášení podniku obviněného z účasti na kartelové dohodě, jehož správnost je zpochybňována několika obviněnými podniky, však nelze považovat za dostatečný důkaz o skutkových okolnostech případu, nebude-li podpořeno dalšími důkazy. Pokud se kartelové dohody účastní pouze dvě strany, zpochybnění obsahu prohlášení jedné strany druhou stranou stačí k tomu, aby byly požadovány další důkazy na jeho podporu. Je tomu tak tím spíše, že se jedná o prohlášení směřující ke snížení odpovědnosti podniku, jehož jménem je činěno, přičemž klade důraz na odpovědnost druhého podniku.

Mimoto pokud jde o dokument prokazující formulaci pohrůžky učiněné jedním podnikem druhému podniku, jehož průkaznost je prvním podnikem zpochybněna, je pro posouzení důkazní hodnoty takového dokumentu třeba zaprvé ověřit důvěryhodnost informací, které jsou v něm obsaženy. Je tedy nutno zejména vzít v úvahu původ dokumentu, okolnosti jeho vyhotovení, komu je dokument určen a klást si otázku, zda se dokument vzhledem ke svému obsahu jeví jako rozumný a důvěryhodný.

(viz body 285–286)

23. Podle metody upravené v pokynech o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO se výpočet výše pokut nadále provádí na základě oněch dvou kritérií uvedených v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, jimiž jsou závažnost protiprávního jednání a délka jeho trvání, při dodržení maximální hranice ve vztahu k obratu každého podniku, která je stanovena v tomtéž ustanovení.

Nelze se tedy domnívat, že pokyny překračují právní rámec sankcí vymezený v tomto ustanovení.

(viz body 343–344)

24. Pro posouzení závažnosti protiprávního jednání pro účely stanovení výše pokuty musí Komise vzít v úvahu nejen zvláštní okolnosti případu, ale také kontext, v němž k protiprávnímu jednání došlo, a musí dbát na to, aby její konání mělo odrazující účinek, zejména pokud jde o protiprávní jednání, která zvláště ohrožují dosažení cílů Společenství.

V tomto ohledu musí být při analýze závažnosti spáchaného protiprávního jednání zohledněno případné opakované protiprávní jednání. Z hlediska odrazení je totiž opakované protiprávní jednání okolností odůvodňující podstatné zvýšení základní částky pokuty. Opakované protiprávní jednání je totiž důkazem o tom, že původně uložená sankce nebyla dostatečně odrazující.

Nehledě na skutečnost, že opakované protiprávní jednání souvisí s charakteristikou účastníka protiprávního jednání, a sice s jeho náchylností k páchání takových protiprávních jednání, je krom toho tato okolnost právě z tohoto důvodu velmi významným ukazatelem závažnosti dotčeného chování, a tedy i nutnosti zvýšit úroveň sankce pro účely účinného odrazení.

Pojem „opakované protiprávní jednání“, tak jak je chápán v některých vnitrostátních právních řádech, znamená, že se určitá osoba dopustila dalších protiprávních jednání poté, co jí byla uložena sankce za obdobná protiprávní jednání.

Nicméně pojem „opakované protiprávní jednání“ vzhledem ke svému cíli nutně nepředpokládá konstatování předchozí peněžní sankce, ale pouze konstatování předchozího protiprávního jednání. Cílem zohlednění opakovaného protiprávního jednání je totiž v případě určitého protiprávního jednání uložení přísnější sankce podniku, který se dopustil skutků tvořících dané protiprávní jednání, jakmile se ukáže, že předchozí konstatování protiprávního jednání, kterého se dopustil, nepostačovalo k zamezení opakování protiprávního chování. V tomto ohledu není určujícím znakem opakovaného protiprávního jednání předchozí uložení sankce, nýbrž předchozí konstatování protiprávního jednání jeho účastníka.

(viz body 347–349, 362–363)

25. Promlčecí lhůta může plnit funkci ochrany právní jistoty a její porušení může být porušením uvedené zásady právní jistoty pouze tehdy, byla-li promlčecí doba stanovena předem, přičemž promlčecí lhůtu pro konstatování opakovaného protiprávního jednání vůči určitému podniku nestanoví ani článek 15 nařízení č. 17, který je právním rámcem sankcí, které může Komise ukládat za protiprávní jednání porušující pravidla Společenství v oblasti hospodářské soutěže, ani pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO.

(viz body 352–353)

26. Polehčující okolnosti uvedené v bodu 3 pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO vycházejí z chování každého podniku.

Z toho vyplývá, že pro účely posouzení polehčujících okolností, včetně polehčující okolnosti spočívající v neprovádění dohod, je třeba zohlednit nikoli dopady vyplývající z protiprávního jednání jakožto celku, k nimž je nutno přihlížet při posouzení konkrétního dopadu protiprávního jednání na trh pro účely posouzení jeho závažnosti (bod 1 A první pododstavec pokynů), nýbrž individuální chování každého podniku pro účely posouzení závažnosti účasti každého z nich na protiprávním jednání.

(viz body 383–384)

27. Neexistence opatření ke kontrole provádění kartelové dohody nemůže sama o sobě představovat polehčující okolnost.

(viz bod 393)

28. Komise nemůže mít povinnost zohlednit finanční obtíže podniku pro účely stanovení výše pokuty, která má být uložena za protiprávní jednání porušující pravidla Společenství v oblasti hospodářské soutěže, což by znamenalo udělení neodůvodněné soutěžní výhody podnikům, které jsou méně přizpůsobeny podmínkám trhu.

(viz bod 413)

29. Snížení pokuty z důvodu spolupráce ve správním řízení je odůvodněno, pouze pokud chování dotčeného podniku umožňuje Komisi shledat existenci protiprávního jednání s menšími potížemi a případně jej ukončit.

V tomto ohledu spolupráce podniku v šetření neposkytuje nárok na žádné snížení pokuty, jestliže tato spolupráce nepřekročila rámec povinností, které pro něj vyplývají z čl. 11 odst. 4 a odst. 5 nařízení č. 17. Naproti tomu v případě, kdy podnik v odpovědi na žádost o informace podle článku 11 nařízení č. 17 poskytne informace, které jdou jasně nad rámec informací, které Komise může požadovat na základě tohoto článku, je daný podnik oprávněn ke snížení pokuty.

Stejně tak není spoluprací spadající do působnosti sdělení o spolupráci v případech kartelových dohod, a tím spíše již nikoli do působnosti bodu D tohoto sdělení, poskytne-li podnik Komisi v rámci jejího šetření kartelové dohody informace týkající se skutků, pro něž by v každém případě nebyl povinen platit pokutu na základě nařízení č. 17.

(viz body 449, 451–452, 471)

30. Komise nemůže, v rámci posouzení spolupráce poskytnuté podniky v průběhu správního řízení zahájeného z důvodu zakázané kartelové dohody, přehlédnout zásadu rovného zacházení, která je obecnou zásadou práva Společenství a která je porušena pouze tehdy, je‑li se srovnatelnými situacemi zacházeno odlišně nebo s odlišnými situacemi stejně, není‑li taková odlišnost objektivně odůvodněna.

V tomto ohledu posouzení stupně spolupráce poskytnuté podniky nemůže záviset na čistě náhodných faktorech. Rozdíl v zacházení s dotčenými podniky musí být dán nesrovnatelnou mírou spolupráce zejména v rozsahu, v němž byly poskytnuty různé informace v různých fázích správního řízení nebo za okolností, které nejsou obdobné.

Krom toho, pokud podnik v rámci spolupráce toliko potvrdí, a to méně přesným a jednoznačným způsobem, některé informace, které již byly poskytnuty jiným podnikem na základě spolupráce, stupeň spolupráce poskytnuté tímto podnikem sice nemusí postrádat jistý význam pro Komisi, nelze jej však považovat za srovnatelný se stupněm spolupráce poskytnutým podnikem, který dodal uvedené informace jako první. Prohlášení, které pouze do určité míry potvrzuje prohlášení, které již Komise měla k dispozici, totiž neusnadňuje činnost Komise výrazným způsobem, a tedy způsobem dostatečným k odůvodnění snížení výše pokuty na základě spolupráce.

(viz body 453–455)

31. Aby podniku svědčil nárok na snížení výše pokuty na základě nezpochybnění skutkových zjištění v souladu s bodem D 2 druhou odrážkou sdělení o spolupráci v případech kartelových dohod, musí výslovně informovat Komisi o tom, že nemá v úmyslu zpochybňovat věcnou správnost skutkových zjištění poté, co se seznámil s oznámením námitek.

Nestačí však, když podnik obecně uvádí, že v souladu se sdělením o spolupráci nezpochybňuje tvrzené skutkové okolnosti, jestliže za stavu projednávaného případu takové tvrzení pro Komisi nemá nejmenšího užitku. Aby měl totiž určitý podnik nárok na snížení pokuty z důvodu své spolupráce v průběhu správního řízení, jeho chování musí usnadnit úkol Komise spočívající ve zjišťování a potlačování protiprávních jednání porušujících pravidla Společenství v oblasti hospodářské soutěže.

(viz body 504–505)

ROZSUDEK SOUDU (pátého senátu)

25. října 2005( )

„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Pokuty – Pokyny o metodě stanovování pokut – Sdělení o spolupráci“

Ve věci T‑38/02,

Groupe Danone, se sídlem v Paříži (Francie), zastoupená A. Wincklerem a M. Wahou, advokáty,

žalobkyně,

proti

Komisi Evropských společenství, zastoupené A. Bouquetem a W. Wilsem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,

žalované,

jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2003/569/ES ze dne 5. prosince 2001 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (Věc IV/37.614/F3 PO/Interbrew a Alken-Maes) (Úř. věst. 2003, L 200, s. 1) a podpůrně návrh na snížení pokuty uložené žalobkyni v článku 2 uvedeného rozhodnutí,

SOUD PRVNÍHO STUPNĚ

EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (pátý senát),

ve složení M. Vilaras, předseda, E. Martins Ribeiro a K. Jürimäe, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: J. Plingers, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 8. prosince 2004,

vydává tento

Rozsudek

Právní rámec

1 Nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, první nařízení, kterým se provádějí články [81] a [82] Smlouvy (Úř. věst. 1962, 17, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), v čl. 15 odst. 2 uvádí:

„Komise může podnikům nebo sdružením podniků uložit rozhodnutím pokuty ve výši od 1 000 do 1 000 000 [eur] nebo v částce tuto výši přesahující, ale nepřesahující 10 % obratu dosaženého v předchozím účetním roce všemi podniky, které se na porušení podílely, a pokud úmyslně nebo z nedbalosti:

a) poruší čl. [81] odst. 1 a článek [82] Smlouvy, nebo

b) poruší povinnosti uložené podle čl. 8 odst. 1 [nařízení].

Při stanovení výše pokuty se bere v úvahu závažnost a trvání daného porušení [protiprávního jednání].“

2 Pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3, dále jen „pokyny“) zavádějí pravidla stanovování výše uvedených pokut, „která vycházejí ze základní částky, jež bude zvýšena s ohledem na přitěžující okolnosti, nebo snížena s ohledem na polehčující okolnosti“ (pokyny, druhý pododstavec). Podle těchto pokynů „se základní částka stanoví podle závažnosti a délky protiprávního jednání, což jsou jediná kritéria uvedená v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17“ (pokyny, bod 1).

3 Sdělení Komise o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod (Úř. věst. 1996, C 207, s. 4, dále jen „sdělení o spolupráci“) „vymezuje podmínky, za kterých mohou být podniky spolupracující s Komisí v průběhu jejího šetření osvobozeny od pokuty nebo být oprávněny ke snížení pokuty, kterou by jinak musely zaplatit“ (bod A 3 sdělení). (neoficiální překlad)

4 Bod D sdělení o spolupráci zní takto:

„D. Podstatné snížení výše pokuty

1. Pokud podnik spolupracuje, aniž by byly splněny všechny podmínky uvedené v [bodech] B a C, má nárok na 10% až 50% snížení výše pokuty, která by mu byla uložena, pokud by ke spolupráci nedošlo.

2. Tak tomu může být, zejména pokud:

– před odesláním oznámení námitek podnik poskytne Komisi informace, dokumenty nebo jiné důkazy, které přispívají k prokázání existence protiprávního jednání,

– po obdržení oznámení námitek podnik informuje Komisi, že nezpochybňuje věcnou správnost skutkových zjištění, na kterých Komise založila svá obvinění.“ (neoficiální překlad)

Skutkový základ sporu

5 V rozhodné době z hlediska skutkových okolností byly společnosti Interbrew NV (dále jen „Interbrew“) a Brouwerijen Alken-Maes NV (dále jen „Alken-Maes“) číslem jedna, respektive číslem dva na belgickém trhu s pivem. Alken-Maes byla dceřinou společností skupiny Danone SA (dále jen „žalobkyně“), která rovněž působila na francouzském trhu s pivem prostřednictvím jiné dceřiné společnosti, Brasseries Kronenbourg SA (dále jen „Kronenbourg“). V roce 2000 žalobkyně ukončila své aktivity v oblasti piva.

6 V roce 1999 Komise zahájila pod číslem věci IV/37.614/F3 šetření vztahující se k případným protiprávním jednáním porušujícím pravidla Společenství v oblasti hospodářské soutěže v belgickém pivovarnickém průmyslovém odvětví.

7 Dne 29. září 2000 Komise zahájila v rámci uvedeného šetření řízení a přijala oznámení námitek vůči žalobkyni, jakož i vůči podnikům Interbrew, Alken‑Maes, NV Brouwerij Haacht (dále jen „Haacht“) a NV Brouwerij Martens (dále jen „Martens“). Řízení zahájené vůči žalobkyni a oznámení námitek, které jí bylo zasláno, se vztahovalo výlučně k její předpokládané účasti v kartelové dohodě označované jako „Interbrew/Alken-Maes“ týkající se belgického trhu s pivem.

8 Dne 5. prosince 2001 Komise přijala rozhodnutí 2003/569/ES v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (Věc IV/37.614/F3 PO/Interbrew a Alken‑Maes) (Úř. věst. 2003, L 200, s. 1) týkající se žalobkyně a podniků Interbrew, Alken‑Maes, Haacht a Martens (dále jen „napadené rozhodnutí“).

9 V napadeném rozhodnutí jsou shledána dvě různá protiprávní jednání porušující pravidla hospodářské soutěže, tedy jednak celkový souhrn dohod nebo jednání ve vzájemné shodě v oblasti prodeje piva v Belgii (dále jen „kartelová dohoda Interbrew/Alken‑Maes“), a jednak jednání ve vzájemné shodě v oblasti prodeje piva pod značkou distributora. Napadené rozhodnutí konstatuje, že žalobkyně, Interbrew a Alken‑Maes se účastnily prvního protiprávního jednání, zatímco Interbrew, Alken-Maes, Haacht a Martens se účastnily druhého protiprávního jednání.

10 Přestože byla žalobkyně v rozhodné době z hlediska skutkových okolností mateřskou společností společnosti Alken-Maes, bylo v napadeném rozhodnutí v jejím případě shledáno pouze jediné protiprávní jednání. Vzhledem k její aktivní roli v kartelové dohodě Interbrew/Alken-Maes byla totiž žalobkyně shledána odpovědnou jak za svou vlastní účast, tak za účast Alken-Maes v uvedené kartelové dohodě. Komise se naproti tomu domnívala, že žalobkyni nelze činit odpovědnou za účast její dceřiné společnosti na jednání ve vzájemné shodě v oblasti prodeje piva po značkou distributora vzhledem k tomu, že se sama na této kartelové dohodě neúčastnila.

11 Protiprávní jednání vytýkané žalobkyni spočívá v její účasti jak přímo, tak prostřednictvím její dceřiné společnosti Alken-Maes na celkovém souhrnu dohod nebo jednání ve vzájemné shodě o všeobecném paktu o neútočení, o cenách a podpoře prodeje v maloobchodě, o rozdělení zákazníků v rámci odvětví „hotely, restaurace, kavárny“ (dále jen „horeca“), včetně takzvaných „tuzemských“ zákazníků, o omezení investic a reklamy na trhu horeca, o nové cenové struktuře platné pro odvětví horeca a pro maloobchod a o výměně informací o prodeji v odvětví horeca a maloobchodě.

12 V napadeném rozhodnutí bylo shledáno, že výše uvedené protiprávní jednání trvalo od 28. ledna 1993 do 28. ledna 1998.

13 Jelikož se domnívala, že souhrn všech poznatků jí umožňuje učinit závěr, že protiprávní jednání bylo ukončeno, Komise nepovažovala za nutné uložit dotyčným podnikům povinnost ukončit protiprávní jednání podle článku 3 nařízení č. 17.

14 Komise se naproti tomu domnívala, že je třeba podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 uložit pokutu Interbrew a žalobkyni za jejich účast na kartelové dohodě Interbrew/Alken-Maes.

15 V tomto ohledu Komise v napadeném rozhodnutí uvedla, že všichni účastníci kartelové dohody Interbrew/Alken-Maes se tohoto protiprávního jednání dopustili úmyslně.

16 Pro účely výpočtu výše pokut, které mají být uloženy, Komise v napadeném rozhodnutí použila metodologii vymezenou v pokynech, jakož i ve sdělení o spolupráci.

17 Výrok napadeného rozhodnutí zní následovně:

„Článek 1

[Interbrew], [Alken-Maes] a [žalobkyně] porušily čl. 81 odst. 1 [ES] tím, že se účastnili na celkovém souhrnu dohod nebo jednání ve vzájemné shodě o všeobecném paktu o neútočení, o cenách a podpoře prodeje v maloobchodě, o rozdělení zákazníků v odvětví horeca (zahrnujícím ,klasické‘ horeca a tuzemské zákazníky), o omezení investic a reklamy na trhu horeca, o nové cenové struktuře platné pro odvětví horeca a pro maloobchod a o výměně informací o prodeji v odvětví horeca a maloobchodě, a to v době od 28. ledna 1993 do 28. ledna 1998.

Článek 2

[Interbrew] a [žalobkyni] se z důvodu protiprávních jednání shledaných v článku 1 ukládají následující pokuty:

a) [Interbrew]: pokuta 45,675 milionů eur;

b) [žalobkyni]: pokuta 44,043 milionů eur.

[…]“

Řízení a návrhová žádání účastníků řízení

18 Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 22. února 2002 byla podána projednávaná žaloba.

19 Na základě zprávy soudce zpravodaje se Soud (pátý senát) rozhodl zahájit ústní část řízení. Soud na základě článku 64 svého jednacího řádu vyzval účastníky řízení, aby předložili některé dokumenty a odpověděli na písemné otázky. Účastníci řízení těmto žádostem vyhověli ve stanovené lhůtě.

20 Dopisem ze dne 30. listopadu 2004 žalobkyně požádala Soud, aby do spisu založil rozhodnutí Komise ze dne 29. září 2004 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (Věc COMP/C.37750/B2 – Brasseries Kronenbourg, Brasseries Heineken), oznámené pod číslem K(2004) 3597 konečné (dále jen „rozhodnutí Kronenbourg/Heineken“), a dále aby na základě organizačních procesních opatření podle čl. 64 odst. 4 jednacího řádu vyzval Komisi, aby se před jednáním nebo v jeho průběhu vyjádřila k výsledkům svého šetření ohledně případného zneužívání dominantního postavení Interbrew na belgickém trhu s pivem.

21 Rozhodnutím ze dne 3. prosince 2004 Soud založil výše uvedený dopis do spisu a oznámil Komisi, že bude na jednání vyzvána k podání vyjádření k návrhu žalobkyně na založení rozhodnutí Kronenbourg/Heineken do spisu. Dále pak zamítl návrh na přijetí organizačního procesního opatření, aby se Komise vyjádřila k výsledkům svého šetření ohledně případného zneužívání dominantního postavení Interbrew na belgickém trhu s pivem.

22 Řeči účastníků řízení a jejich odpovědi na ústní otázky Soudu byly vyslechnuty na jednání dne 8. prosince 2004. Komise na jednání prohlásila, že nemá nic proti návrhu žalobkyně na založení rozhodnutí Kronenbourg/Heineken do spisu, což Soud učinil rozhodnutím.

23 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

– zrušil napadené rozhodnutí na základě článku 230 ES a podpůrně snížil pokutu uloženou v článku 2 uvedeného rozhodnutí na základě článku 229 ES;

– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

24 Komise navrhuje, aby Soud:

– zamítl žalobu;

– uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

25 Žalobkyně na podporu své žaloby vznáší osm žalobních důvodů. Dva žalobní důvody, které byly vzneseny jako hlavní, směřují ke zrušení napadeného rozhodnutí a vycházejí z porušení práv obhajoby a zásady řádné správy (první žalobní důvod) a z porušení povinnosti odůvodnění (druhý žalobní důvod). Ostatních šest žalobních důvodů, které byly vzneseny podpůrně, směřuje ke snížení výše uložené pokuty. Tyto žalobní důvody vycházejí z nesprávného posouzení závažnosti protiprávního jednání pro účely stanovení výchozí částky pokuty v rozporu se zásadami proporcionality, rovného zacházení a non bis in idem (třetí žalobní důvod), z nesprávného posouzení délky trvání protiprávního jednání (čtvrtý žalobní důvod), z neopodstatněnosti přitěžující okolnosti uplatněné na základě nátlaku vyvíjeného na Interbrew (pátý žalobní důvod), z neopodstatněného zohlednění opakovaného protiprávního jednání jakožto přitěžující okolnosti vůči žalobkyni (šestý žalobní důvod), z nedostatečného zohlednění použitelných polehčujících okolností (sedmý žalobní důvod) a z nesprávného posouzení rozsahu spolupráce žalobkyně v rozporu se zásadou rovného zacházení a se sdělením o spolupráci (osmý žalobní důvod).

A – K návrhům na zrušení napadeného rozhodnutí

1. K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení práv obhajoby a zásady řádné správy

26 Tento žalobní důvod se dělí na tři části. V první části žalobkyně uplatňuje, že jí nebylo umožněno posoudit souvislosti, v jakých byl vypracován dokument použitý Komisí v její neprospěch. V druhé části poukazuje na skutečnost, že jí Komise neumožnila seznámit se před vydáním napadeného rozhodnutí se skutečnostmi, k nimž bylo přihlédnuto při výpočtu pokuty. Konečně ve třetí části žalobkyně uplatňuje, že neexistence dokumentů ze schůzek mezi Komisí a Interbrew, jakož i odmítnutí Komise sdělit jí odpověď Interbrew na oznámení námitek představují nejen porušení práv obhajoby, ale také porušení zásady řádné správy.

a) K první části, vycházející ze skutečnosti, že žalobkyni nebylo umožněno posoudit souvislosti, v jakých byl vypracován dokument použitý Komisí v její neprospěch

Argumenty účastníků řízení

27 Žalobkyně uplatňuje, že napadené rozhodnutí musí být zrušeno z toho důvodu, že jí nebylo umožněno se vyjádřit a vznést výhrady k výňatku z dokumentu, jehož kopii si Komise původně pořídila u společnosti Heineken NV (dále jen „Heineken“) v rámci souvisejícího šetření v Nizozemsku (dále jen „dokument Heineken“). Komise na tento dokument poukázala v bodě 55 odůvodnění napadeného rozhodnutí, aby tak podpořila závěr, podle kterého žalobkyně vyvíjela nátlak na Interbrew, když jí hrozila odvetnými opatřeními na francouzském trhu, aby ji přiměla k rozšíření rozsahu kartelové dohody. Ostatní skutečnosti zohledněné na podporu tohoto závěru, které byly uvedeny v bodě 54 odůvodnění napadeného rozhodnutí, byly pouze jednostrannými prohlášeními Interbrew.

28 Žalobkyně uznává, že dokument Heineken je citován v oznámení námitek a že se s ním seznámila při nahlédnutí do spisu. Komise se však spokojila s tím, že v napadeném rozhodnutí uvedla místo a okolnosti pořízení dokumentu Heineken, přičemž tento dokument bez dalších formalit považovala za věrohodný, a nedala žalobkyni příležitost posoudit souvislosti, v nichž byl tento dokument vypracován.

29 Žalobkyně tedy neměla přístup k dopisům či interním sdělením, které tomuto dokumentu předcházely nebo na něj navazovaly, jelikož nejsou součástí spisu. Do spisu nebyl založen žádný doklad, který by souvisel s tímto dokumentem a který mohl být pořízen v průběhu šetření v Nizozemsku, a to navzdory žádosti žalobkyně v tomto směru. Případná vyjádření společností Heineken a Interbrew týkající se dosahu uvedeného dokumentu rovněž nebyla založena do spisu. Korespondence mezi Komisí a společností Heineken ohledně důvěrnosti dokumentu Heineken, kterou Komise poskytla, navíc nepřináší žádnou další informaci ani nedokazuje, že sama Komise měla poznatky nezbytné pro výklad tohoto dokumentu.

30 Žalobkyně v tomto ohledu uplatňuje dva alternativně pojaté body žalobního důvodu. Buď takové poznatky pro výklad existovaly, avšak nebyly založeny do spisu, a přístup do něj byl proto stižen vadami a v rozporu s právy obhajoby, anebo takové poznatky neexistovaly a Komisi pak na základě její povinnosti provádět vyšetřování i ve prospěch dotčené osoby přísluší ověřit důvěryhodnost informací obsažených v dokumentu Heineken a usilovat přitom o zjištění souvislostí, za nichž byl tento dokument vypracován.

31 Žalobkyně tvrdí, že pokud by jí byla známa totožnost autora, jakož i souvislosti vyhotovení dokumentu Heineken, mohlo by každopádně správní řízení dopadnout jinak, neboť by případně mohla prokázat nedostatek pravosti či pravdivosti uvedeného dokumentu. V takovém případě by samotná prohlášení Interbrew nemohla stačit k prokázání údajného nátlaku, který na ni měl být vyvíjen. Tím tedy došlo k porušení práv obhajoby v souladu s judikaturou Soudu (rozsudek Soudu ze dne 15. března 2000, Cimenteries CBR a další v. Komise, nazývaný „Cement“, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Recueil, s. II‑491, bod 247).

32 Komise podotýká, že žalobkyně měla přístup k dokumentu Heineken, s jehož „souvislostmi“ se mohla plně seznámit, a že krom toho v průběhu správního řízení nikdy nepoukazovala na porušení práv obhajoby. Dokument Heineken každopádně není jediným dokladem o pohrůžce vyjádřené žalobkyní vůči společnosti Interbrew.

Závěry Soudu

33 Podle ustálené judikatury má přístup ke spisu ve věcech hospodářské soutěže zejména za účel umožnit adresátům oznámení námitek, aby se seznámili s důkazy obsaženými ve spisu Komise a mohli se pak na základě těchto poznatků účinně vyjádřit k závěrům, k nimž Komise dospěla ve svém oznámení námitek (viz rozsudek Soudu ze dne 30. září 2003, Atlantic Container Line a další v. Komise, T‑191/98 a T‑212/98 až T‑214/98, Recueil, s. II‑3275, bod 334 a citovaná judikatura). Přístup ke spisu je tedy součástí procesních záruk, jejichž účelem je chránit práva obhajoby a zajistit zejména účinný výkon práva být vyslechnut (viz výše uvedený rozsudek Atlantic Container Line a další v. Komise, bod 334 a citovaná judikatura).

34 Komise má tedy povinnost zpřístupnit podnikům zúčastněným v řízení podle čl. 81 odst. 1 ES veškeré dokumenty v jejich neprospěch i v jejich prospěch, které shromáždila v průběhu šetření, s výhradou obchodního tajemství jiných podniků, interních dokumentů orgánu a jiných důvěrných informací (viz rozsudek Atlantic Container Line a další v. Komise, bod 33 výše, bod 335 a citovaná judikatura).

35 Ukáže-li se, že se Komise v napadeném rozhodnutí opírala o dokumenty v neprospěch dotčené osoby, které nejsou obsaženy ve vyšetřovacím spisu a které nebyly žalobkyni poskytnuty, je třeba takové dokumenty vyloučit z důkazních prostředků (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 25. října 1983, AEG v. Komise, 107/82, Recueil, s. 3151, body 24 až 30; rozsudky Cement, bod 31 výše, bod 382, a Atlantic Container Line a další v. Komise, bod 33 výše, bod 338).

36 Pokud se jedná o dokumenty, které mohly obsahovat skutečnosti ve prospěch dotčené osoby, je třeba poznamenat, že jsou-li takové dokumenty obsaženy ve vyšetřovacím spisu Komise, případné zjištění porušení práv obhajoby nezávisí na způsobu, jakým se dotyčný podnik choval v průběhu správního řízení, a na tom, zda tento podnik byl povinen žádat Komisi, aby mu umožnila přístup k jejímu spisu nebo mu poskytla určité dokumenty (rozsudky Soudu ze dne 29. června 1995, Solvay v. Komise, T‑30/91, Recueil, s. II‑1775, bod 96, a Atlantic Container Line a další v. Komise, bod 33 výše, bod 340).

37 Pokud se naproti tomu jedná o dokumenty, které by mohly obsahovat skutečnosti ve prospěch dotčené osoby a nenacházejí se ve vyšetřovacím spisu Komise, je žalobkyně povinna podat orgánu výslovnou žádost o jejich zpřístupnění, a opomene-li tak učinit v průběhu správního řízení, dochází v této věci k prekluzi, co se týče žaloby na neplatnost, která bude případně podána proti konečnému rozhodnutí (rozsudky Cement, bod 31 výše, bod 383, a Atlantic Container Line a další v. Komise, bod 33 výše, bod 340).

38 Opodstatněnost bodů žalobního důvodu uplatněných žalobkyní je nutno posoudit ve světle těchto zásad.

39 Předem je třeba poukázat na to, že není nijak zpochybňováno, že Komise původně získala dokument Heineken u příležitosti šetření provedeného na základě čl. 14 odst. 3 nařízení č. 17 v prostorách společnosti Heineken v Nizozemsku ve dnech 22. a 23. března 2000 v souvislosti s naprosto odlišným případem. Komise později, dne 14. dubna 2000, žádala společnost Heineken v rámci správního řízení týkajícího se projednávané věci a prostřednictvím žádosti o informace v souladu s čl. 11 nařízení č. 17 o zaslání nové kopie dokumentu, která byla založena do spisu.

40 Dále je důležité poznamenat, že žalobkyně uznává, že dokument Heineken je citován v oznámení námitek a že se s ním seznámila, když jí byl v průběhu správního řízení umožněn přístup ke spisu. Pokud se konkrétně jedná o tento dokument, žalobkyně tedy mohla účinně vykonat své právo být vyslechnuta.

41 Žalobkyně však uplatňuje, že neměla přístup k případným dopisům či interním sdělením, které mohly předcházet vyhotovení dokumentu Heineken nebo na něj navazovat a které mohly obsahovat skutečnosti v její prospěch.

42 Bod žalobního důvodu, který žalobkyně zakládá na skutečnosti, že jí Komise neposkytla takové dopisy či interní sdělení, které měla k dispozici, nelze přijmout. Je totiž nutné připomenout, že v souladu s judikaturou se žalobkyně může dovolávat porušení práv obhajoby pouze tehdy, podala-li Komisi v průběhu správního řízení výslovnou žádost o zpřístupnění předmětných dokumentů (viz bod 37 výše).

43 Žalobkyně však takovou žádost nepodala. Ve své odpovědi na oznámení námitek totiž žalobkyně v souvislosti s dokumentem Heineken pouze uvádí, že „důkazní hodnota tohoto dokumentu je zjevně pochybná [a že] [n]ic v [oznámení námitek] nebo v souvislosti s dokumentem neumožňuje [žalobkyni] zjistit totožnost autora či posoudit jeho souvislosti“. Toto prohlášení nelze považovat za výslovnou žádost o zpřístupnění předmětných dopisů či interních sdělení. Krom toho žalobkyně na jednání na dotaz Soudu k tomuto bodu potvrdila, že žádost o zpřístupnění spisu, kterou podala v průběhu správního řízení, byla obecné povahy. Žalobkyně dále ve svých dopisech z 24. a 28. ledna 2002 vyslovila druhou žádost o zpřístupnění spisu, a to pouze velmi obecně a bez jakéhokoli odkazu na dotčené dokumenty, která však byla tak či onak učiněna až po skončení správního řízení.

44 Pokud se jedná o bod žalobního důvodu, který žalobkyně zakládá na tom, že v případě, že Komise neměla k dispozici žádný dopis či interní sdělení, které by předcházely vyhotovení dokumentu Heineken nebo na něj navazovaly, pak v rozporu se svou povinností být nestranná neprovedla ověření pravdivosti obsahu uvedeného dokumentu, stačí uvést, že tento bod žalobního důvodu se netýká problematiky práv obhajoby. Žalobkyně totiž žádá, aby bylo určeno, zda Komise dostatečným způsobem zjistila, co měla v úmyslu prokázat zejména prostřednictvím dokumentu Heineken, a zda vzhledem k tomu, že uvedený dokument byl k provedení takového důkazu nezbytný, byla pravdivost výroků, které jsou v něm obsaženy, dostatečně zjištěna. Žalobkyně tedy zpochybňuje průkaznost dokumentu Heineken, tato otázka je však pro posouzení tohoto žalobního důvodu nerelevantní, neboť ten vychází z porušení práv obhajoby (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 29. června 1995, ICI v. Komise, T‑37/91, Recueil, s. II‑1901, bod 72), a bude posouzena níže v bodech 260, 261, 271 až 273 a 284 až 290.

45 První část žalobního důvodu tedy musí být zamítnuta.

b) Ke druhé části, vycházející ze skutečnosti, že Komise žalobkyni neumožnila seznámit se před vydáním napadeného rozhodnutí se skutečnostmi, k nimž bylo přihlédnuto při výpočtu pokuty

Argumenty účastníků řízení

46 Žalobkyně poukazuje na porušení práv obhajoby vyplývající ze skutečnosti, že jí Komise v žádném okamžiku neposkytla možnost seznámit se se skutečnostmi, které měla v úmyslu využít při stanovení pokuty, či se k nim vyjádřit. Komise v oznámení námitek pouze na několika řádcích shrnula metodologii doporučovanou v pokynech a nic v uvedeném oznámení žalobkyni neumožňovalo předpokládat obzvlášť nepříznivé zacházení ze strany Komise a z toho vyplývající nerovné zacházení v porovnání s Interbrew.

47 Oznámení námitek žalobkyni zejména nijak nenaznačuje, že by Komise měla v úmyslu vůči ní uplatnit opakované protiprávní jednání, když Komise tuto přitěžující okolnost ve své rozhodovací praxi používá toliko ojediněle. V průběhu roku 2001 tak Komise několikrát shledala podniky odpovědnými za opakované protiprávní jednání, aniž však vůči nim tuto přitěžující okolnost použila při stanovení pokuty. Tak tomu bylo v případě podniku F. Hoffmann-La Roche AG (dále jen „Hoffmann-La Roche“) v rozhodnutí Komise 2003/2/ES ze dne 21. listopadu 2001 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/E‑1/37.512 – Vitaminy) (Úř. věst. 2003, L 6, s. 1, dále jen „rozhodnutí Vitaminy“) a v rozhodnutí Komise 2002/742/ES ze dne 5. prosince 2001 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/E‑1/36.604 – Kyselina citronová) (Úř. věst. 2002, L 239, s. 18, dále jen „rozhodnutí Kyselina citronová“) a v případě podniku Stora Kopparbergs Bergslags AB (dále jen „Stora“), jemuž však bylo rozhodnutí určeno pod jiným názvem, ve věci, v níž bylo vydáno rozhodnutí Komise 2004/337/ES ze dne 20. prosince 2001 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/E‑1/36.212 – Samopropisovací papír) (Úř. věst. 2004, L 115, s. 1, dále jen „rozhodnutí Samopropisovací papír“), nebo také v případě podniku Volkswagen AG (dále jen „Volkswagen“) v rozhodnutí Komise 2001/711/ES ze dne 29. června 2001 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (Věc COMP/F‑2/36.693 – Volkswagen) (Úř. věst. L 262, s. 14, dále jen „rozhodnutí Volkswagen II“). Takové odlišné zacházení však nebylo odůvodněné.

48 Opomenutí zmínit takovou skutečnost je žalobkyni o to více na újmu, že ve věci, v níž bylo vydáno rozhodnutí Komise 2002/405/ES ze dne 20. června 2001 v řízení podle článku 82 Smlouvy o ES (COMP/E-2/36.041/PO – Michelin) (Úř. věst. 2002, L 143, s. 1, dále jen „rozhodnutí Michelin II“), kde Komise rovněž použila jako přitěžující okolnost opakované protiprávní jednání, bylo dotyčnému podniku umožněno uplatnit své argumenty k tomuto bodu ještě před vydáním rozhodnutí.

49 Komise uplatňuje, že je nadána posuzovací pravomocí při stanovování výše pokuty a že v oznámení námitek zmínila veškeré skutečnosti, které hodlala pro tento účel zohlednit, včetně skutečností vyžadovaných na základě požadavku na odůvodnění. Krom toho nemá povinnost zmiňovat se o svém záměru přihlédnout k opakovanému protiprávnímu jednání jakožto přitěžující okolnosti. Tak či onak žalobkyně nemohla nevědět, že pokyny výslovně uvádějí opakované protiprávní jednání jako přitěžující okolnost ani že v jejím případě již bylo dvakrát shledáno protiprávní jednání.

Závěry Soudu

50 Podle ustálené judikatury Komise splní svou povinnost dodržet právo podniků být vyslechnuty, pokud ve svém oznámení námitek výslovně uvede, že bude zkoumat, zda je třeba uložit dotyčným podnikům pokuty, a pokud uvede hlavní skutkové a právní okolnosti, které mohou vést k uložení pokuty, jako je závažnost a délka trvání předpokládaného protiprávního jednání a skutečnost, že k němu došlo úmyslně nebo z nedbalosti. Komise jim tak poskytuje údaje, které jsou nezbytné pro jejich obranu nejen proti zjištění protiprávního jednání, ale i proti uložení pokuty (rozsudek Soudního dvora ze dne 7. června 1983, Musique diffusion française a další v. Komise, 100/80 až 103/80, Recueil, s. 1825, bod 21, a rozsudek Soudu ze dne 20. března 2002, ABB Asea Brown Boveri v. Komise, T‑31/99, Recueil, s. II‑1881, bod 78).

51 Pokud se jedná o stanovení výše pokut, práva obhajoby dotyčných podniků jsou před Komisí zaručena prostřednictvím možnosti předkládat vyjádření k délce trvání, závažnosti a předvídatelnosti protisoutěžní povahy protiprávního jednání. Podniky mají krom toho dodatečnou záruku, pokud jde o stanovení výše pokuty, neboť Soud vykonává soudní přezkum v plné jurisdikci a může zejména zrušit nebo snížit pokutu podle článku 17 nařízení č. 17 (rozsudek Soudu ze dne 6. října 1994, Tetra Pak v. Komise, T‑83/91, Recueil, s. II‑755, bod 235, a v tomto smyslu rozsudek ABB Asea Brown Boveri v. Komise, bod 50 výše, bod 79).

52 V projednávané věci je třeba zaprvé konstatovat, že Komise v bodě 213 oznámení námitek v souvislosti s vytýkanými skutečnostmi uvedla svůj záměr uložit pokuty podnikům, jimž bylo oznámení námitek určeno, a to včetně žalobkyně. Komise v bodě 214 oznámení námitek dodala, že při stanovení výše ukládaných pokut musí přihlédnout ke všem okolnostem případu a zejména k závažnosti a délce trvání protiprávního jednání. Komise mimoto v bodě 216 tohoto oznámení uvedla, že ze skutečností uvedených v oznámení námitek přihlédne zejména ke skutečnosti, že předmětné kartelové dohody představují úmyslné porušení čl. 81 odst. 1 ES.

53 Komise v tomtéž bodě 216 dále uvedla, že dohody o rozdělení trhů a o stanovení cen, jaké byly popsány v oznámení námitek, svou povahou představují nejzávažnější typ porušení čl. 81 odst. 1 ES. V bodě 215 oznámení námitek upřesnila, že při hodnocení závažnosti protiprávního jednání bere v úvahu jeho povahu, skutečný dopad na trh, pokud jej lze měřit, a velikost relevantního zeměpisného trhu. Komise krom toho v bodě 216 zmíněného oznámení uvedla, že určí, jakou roli hrál každý z podniků podílejících se na protiprávním jednání, přičemž vezme v úvahu mimo jiné roli každého z nich v předmětných tajných dohodách a délku trvání jejich účasti na protiprávním jednání.

54 Komise dále v bodě 217 oznámení námitek upřesnila, že výše pokuty, která bude každému podniku uložena, bude odrážet případné přitěžující či polehčující okolnosti a že v případě potřeby použije sdělení o spolupráci. Komise konečně v bodě 218 uvedla, že má v úmyslu stanovit výši pokut na dostatečné úrovni, aby tak zaručila jejich odrazující účinek.

55 Z výše uvedeného vyplývá, že Komise v souladu s výše zmiňovanou judikaturou ve svém oznámení námitek (body 213 až 218) výslovně uvedla svůj záměr uložit pokuty podnikům, jimž bylo oznámení námitek určeno, jakož i skutkové a právní okolnosti, k nimž přihlédne při výpočtu výše pokuty, která bude žalobkyni uložena, takže v tomto ohledu bylo její právo být vyslechnuta dodrženo.

56 Zadruhé, pokud se konkrétněji jedná o opakované protiprávní jednání jakožto přitěžující okolnost použitou vůči žalobkyni, je třeba poukázat na to, že pokyny uvádějí jako příklad přitěžující okolnosti opakované protiprávní jednání stejného typu spáchané stejným podnikem a dále že Komise v oznámení námitek uvedla, že přihlédne k individuální roli každého podniku v předmětných tajných dohodách a že výše pokuty bude odrážet případné přitěžující či polehčující okolnosti. Žalobkyně tedy nemohla nevědět, že Komise tuto přitěžující okolnost použije, dospěje-li k závěru, že podmínky pro její uplatnění byly splněny.

57 Zatřetí, pokud se konkrétněji jedná o argument, že s žalobkyní bylo zacházeno diskriminačně v porovnání s ostatními podniky, které se dopustily opakovaného protiprávního jednání, vůči kterým tato přitěžující okolnost použita nebyla, je třeba zdůraznit, že ze samotné skutečnosti, že Komise ve své předchozí rozhodovací praxi měla za to, že určité skutečnosti nepředstavují přitěžující okolnost pro účely stanovení částky pokuty, nevyplývá, že je povinna držet se stejného posouzení v pozdějším rozhodnutí (viz zejména obdobně rozsudky Soudu ze dne 17. prosince 1991, Hercules Chemicals v. Komise, T‑7/89, Recueil, s. II‑1711, bod 357; ze dne 14. května 1998, Mayr-Melnhof v. Komise, T‑347/94, Recueil, s. II‑1751, bod 368, a ze dne 20. března 2002, LR AF 1998 v. Komise, T‑23/99, Recueil, s. II‑1705, body 234 a 337). Jak dále vyplývá z úvah uvedených v bodě 56 výše, možnost poskytnutá podniku v rámci jiné věci, aby se vyjádřil k zamýšlenému konstatování opakovaného protiprávního jednání, které se ho týká, nijak neznamená, že by Komise měla povinnost takto postupovat ve všech případech ani že neposkytnutí takovéto možnosti žalobkyni znemožňuje plně vykonávat její právo být vyslechnuta.

58 Za těchto okolností musí být druhá část žalobního důvodu zamítnuta.

c) K třetí části, vycházející z neexistence dokumentů ze schůzek mezi Komisí a Interbrew, jakož i z odmítnutí Komise poskytnout žalobkyni odpověď Interbrew na oznámení námitek

Argumenty účastníků řízení

59 Žalobkyně uplatňuje, že ani oznámení námitek, ani napadené rozhodnutí neobsahují přesné skutečnosti, které by jí umožnily posoudit obsah a rozsah schůzek konaných mezi zmocněnci Komise a zástupci Interbrew, o kterých se zmiňuje bod 34 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Žádný zápis z těchto jednání, s nimiž žalobkyně v daném případě nebyla před vydáním napadeného rozhodnutí seznámena, krom toho není připojen ke spisu Komise. Dále Komise tím, že v dopise ze dne 7. února 2002 žalobkyni odepřela přístup k odpovědi Interbrew na oznámení námitek, porušila její práva obhajoby, jakož i zásadu řádné správy.

60 Žalobkyně se zaprvé domnívá, že jí nebylo umožněno ověřit a eventuálně zpochybnit případná prohlášení společnosti Interbrew na výše uvedených schůzkách, která přitom mohla mít značný dopad na to, jak Komise posoudí daný skutkový stav a spolupráci podniků, které jsou předmětem šetření.

61 Žalobkyně v této souvislosti zejména tvrdí, že Komise zaujala vůči společnosti Interbrew celkově vstřícný postoj, který kontrastuje s přísností, s jakou vystupuje vůči ní. Skutečnost, že v průběhu řízení nebylo zmíněno dominantní postavení společnosti Interbrew, které přitom bylo příčinou šetření, by se tak dalo vysvětlit právě z obsahu dotčených neformálních schůzek. Krom toho zmínka v napadeném rozhodnutí o telefonickém hovoru mezi panem L. B. (Alken-Maes) a panem A. B. (Interbrew) dne 9. prosince 1996 nemá oporu ve spisu. Stejně je tomu tak v případě uváděného obsahu interní schůzky ve společnosti Interbrew dne 5. května 1994, na níž Chief Executive Officer (dále jen „CEO“) společnosti Interbrew (pan M.), tedy její vrcholový řídící pracovník, odkryl scénář, který údajně souhlasil s požadavkem žalobkyně a podle nějž měla společnost Interbrew přidělit 500 000 hektolitrů piva společnosti Alken-Maes.

62 Žalobkyně zadruhé uplatňuje, že neměla přístup k odpovědi Interbrew na oznámení námitek, neboť jí byl Komisí odepřen. Žalobkyně totiž Komisi v dopisech z 24. a 28. ledna 2002 výslovně žádala o opětovné poskytnutí přístupu ke spisu, a zejména k odpovědi Interbrew na oznámení námitek, což Komise odmítla přípisem ze dne 7. února 2002.

63 Komise uplatňuje, že žalobkyně o existenci neformálních schůzek věděla a že nikdy v průběhu správního řízení nežádala o přístup k případným zápisům z těchto schůzek, které ostatně neexistují a které by v každém případě byly bez užitku. Veškeré skutkové okolnosti obsažené v napadeném rozhodnutí se zakládají na dokumentech ze spisu a žalobkyně nikdy nezpochybňovala, že by do tohoto spisu neměla přístup. Žádost o přístup k dokumentům podaná na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 33) byla vzata zpět.

Závěry Soudu

64 Zaprvé, pokud se jedná o neformální schůzky s účastníky řízení, je třeba podotknout, že ani žalobkyně, ani Komise ve svých písemnostech nezpochybňují skutečnost, že z těchto schůzek nebyly pořízeny zápisy. Tato část prvního žalobního důvodu týkající se těchto schůzek se tedy rovná tvrzení, že v rámci dodržování práva na přístup ke spisu ve věcech hospodářské soutěže je Komise povinna pořizovat takové zápisy a zpřístupňovat je účastníkům řízení.

65 V tomto ohledu je třeba připomenout, že judikatura citovaná v bodech 33 a 34 výše stanoví, že právo na přístup ke spisu ve věcech hospodářské soutěže má za účel umožnit adresátům oznámení námitek, aby se seznámili s důkazy obsaženými ve spisu Komise, a aby tak mohlo být účinně vykonáno právo být vyslechnut. Komise tedy má povinnost zpřístupnit dotyčným podnikům veškeré dokumenty v jejich neprospěch či v jejich prospěch, které shromáždila v průběhu šetření, s výhradou obchodního tajemství jiných podniků, interních dokumentů Komise a jiných důvěrných informací.

66 Z judikatury mimoto vyplývá, že naproti tomu v rámci uplatnění pravidel Smlouvy týkajících se hospodářské soutěže neexistuje žádná obecná povinnost Komise pořizovat zápisy z rozhovorů s ostatními účastníky řízení na schůzkách konaných s těmito účastníky řízení (viz v tomto smyslu rozsudek Atlantic Container Line a další v. Komise, bod 33 výše, bod 351).

67 Neexistence takové povinnosti však nemůže Komisi zprostit povinností, které jí příslušejí v oblasti přístupu ke spisu. Nelze totiž připustit, aby využívání praxe ústního kontaktu s třetími subjekty porušovalo práva obhajoby. Jestliže tedy Komise hodlá ve svém rozhodnutí použít určitou skutečnost v neprospěch dotčené osoby, která byla sdělena ústně jiným účastníkem řízení, musí ji dotyčnému podniku zpřístupnit, aby se tento mohl účinně vyjádřit k závěrům, k nimž Komise na základě této skutečnosti dospěla. Případně musí pro tento účel vyhotovit písemný dokument, který založí do svého spisu (viz v tomto smyslu rozsudek Atlantic Container Line a další v. Komise, bod 33 výše, bod 352).

68 V projednávané věci je třeba konstatovat, že žalobkyně ve své argumentaci pouze obecně tvrdí, s výjimkou dvou konkrétních tvrzení, že neformální schůzky mohly mít značný dopad na posouzení skutkového stavu a spolupráce podniků, které jsou předmětem šetření, dále že Komise zaujala vůči společnosti Interbrew v průběhu řízení celkově vstřícný postoj kontrastující s přísností, s jakou napadené rozhodnutí zachází s žalobkyní, a konečně, že byly-li informace sdělené na formálních schůzkách užitečné pro společnost Interbrew, musely se nutně dotknout i postavení žalobkyně.

69 Tato obecná argumentace, která neuvádí, v čem přesně se měly skutečnosti, které Komise v napadeném rozhodnutí použila v neprospěch žalobkyně, zakládat na poznatcích sdělených na neformálních schůzkách, není s to prokázat, že skutečně došlo k porušení práv obhajoby, což je třeba posoudit na základě konkrétních okolností každého případu (viz v tomto smyslu rozsudek Solvay v. Komise, bod 36 výše, bod 60). Jak již bylo uvedeno v bodě 33 výše, právo na přístup ke spisu se totiž ve věcech hospodářské soutěže přiznává pouze za tím účelem, aby se dotyčným podnikům umožnilo účinně se vyjádřit k závěrům, k nimž Komise dospěla ve svém oznámení námitek. Žalobkyně však s výhradou dvou konkrétních tvrzení, která jsou posouzena níže, neoznačila žádnou námitku obsaženou v oznámení námitek a poté v napadeném rozhodnutí, která by se zakládala na poznatcích sdělených ústně na neformálních schůzkách, k nimž neměla přístup, a proto nemůže Komisi v této souvislosti vytýkat porušení práv obhajoby (viz v tomto smyslu rozsudek Atlantic Container Line a další v. Komise, bod 33 výše, body 353 a 354).

70 Pokud se jedná o výše zmiňovaná dvě konkrétní tvrzení, podle nichž odkazy na telefonický hovor ze dne 9. prosince 1996 a na obsah interní schůzky konané dne 5. května 1994, které jsou uvedeny v napadeném rozhodnutí, mají nutně svůj původ v obsahu neformálních schůzek, je třeba posoudit, zda předmětné skutečnosti vycházejí z přesných skutečností obsažených ve spisu.

71 Pokud se nejprve jedná o telefonický hovor ze dne 9. prosince 1996 zmíněný v bodě 91 odůvodnění napadeného rozhodnutí, je třeba konstatovat, že v bodě 93 oznámení námitek se uvádí, že „v návaznosti na schůzku, která [se konala] dne 19. září, pan L. B. (Alken-Maes) dne 9. prosince 1996 [hovořil] po telefonu s panem A. B. (Interbrew)“. K této větě se váže poznámka pod čarou 116, která uvádí: „Dopis Alken-Maes ze dne 7. března 2000 a jeho přílohy 42 a 44 ([strany] 7884, 8513, a 8528 až 8530 [spisu Komise]), obsahující odkazy na následující dokumenty: šetření provedené ve společnosti Alken-Maes, dokument AvW19 ([strany] 150 až 153 [spisu Komise]) a dokument MV17 ([strany] 532 až 541 [spisu Komise])“. Tytéž odkazy se objevují v napadeném rozhodnutí v poznámce pod čarou 123, která se váže k bodu 91 odůvodnění.

72 V odpovědi na písemnou otázku Soudu, v níž byla Komise žádána o upřesnění skutečností, které ji vedly k závěru o tom, že se dne 9. prosince 1996 konal telefonický hovor mezi panem L. B. (Alken-Maes) a panem A. B. (Interbrew) na téma cen společnosti Interbrew, Komise odpověděla, že k tomuto závěru dospěla na základě strany 8513 spisu Komise, která tvoří poslední stranu přílohy 42 dopisu Alken-Maes Komisi ze dne 7. března 2000.

73 Analýza tohoto dokumentu tvořeného rukou psanými poznámkami pana L. B. (Alken-Maes) odhaluje, že zde sice není zmíněn žádný telefonický hovor ze dne 9. prosince 1996, tento dokument však obsahuje několik vysvětlivek, viditelně učiněných až po jeho původním sepsání, které zjevně představují odpovědi na původně sepsané otázky o cenových podmínkách Interbrew. Tři z těchto vysvětlivek obsahují datum „(9/12/96)“ a dvě z nich zkratku „IB“ (Interbrew), přičemž v jedné z nich jsou navíc uvedeny iniciály pana A. B. (Interbrew).

74 Předně je tedy namístě učinit závěr, že zmínka o existenci kontaktu dne 9. prosince 1996 mezi Interbrew a Alken-Maes o cenových podmínkách Alken-Maes je obsažena v oznámení námitek a že existence kontaktu, na nějž odkazuje Komise, je podepřena dokumentem, který je obsažen ve spise a byl přístupný žalobkyni, neboť jej dokonce Komisi poskytla její bývalá dceřiná společnost Alken-Maes. Zda byl kontakt telefonický, či nikoli, není z hlediska výkonu práva být vyslechnut významné, protože i když je politováníhodné, že tvrzení Komise v této souvislosti není podepřeno, měla mít žalobkyně právo být vyslechnuta ve vztahu k existenci kontaktu a případně k jeho obsahu, a nikoli ve vztahu k tomu, zda byl tento kontakt telefonický, či nikoli, což nemá vliv na určení, zda je protiprávní povahy, či nikoli.

75 Pokud se dále jedná o tvrzení obsažené v bodě 53 odůvodnění napadeného rozhodnutí, a sice že „scénář“ odhalený CEO společnosti Interbrew na interní schůzce konané dne 5. května 1994 „souhlasil s požadavkem Danone/Kronenbourg“, tedy aby společnost Interbrew přidělila 500 000 hektolitrů společnosti Alken-Maes (zejména v maloobchodě)“, je třeba konstatovat, že v bodě 55 oznámení námitek se uvádí, že „[n]a interní schůzce ve společnosti Interbrew [pan M.] odkryl následující scénář odpovídající požadavku Danone/Kronenbourg. Společnost Interbrew měla přidělit 500 000 hektolitrů společnosti Alken-Maes (zejména v maloobchodě), a pokud by „společnost Interbrew na tento požadavek nepřistoupila, Interbrew France by byla zničena za pomoci společnosti Heineken a společnost Interbrew by byla v Belgii napadena velmi nízkými cenami“. Následující bod 56 upřesňuje, že „[s]cénář představený společností Kronenbourg [byl] posouzen na interní schůzce ve společnosti Interbrew konané dne 5. května 1994“. K bodu 55 oznámení námitek jsou připojeny dvě poznámky pod čarou 35 a 36, které odkazují na dopis Interbrew ze dne 28. února 2000 a na jeho přílohu 18 (strana 7683 spisu Komise). Tytéž listinné odkazy lze nalézt v napadeném rozhodnutí, a to v bodě 53 odůvodnění.

76 V toto ohledu je třeba poznamenat, že příloha 18 dopisu společnosti Interbrew ze dne 28. února 2000 tvořená prohlášením pana C. z Interbrew obsahuje na straně 2 uvedeného prohlášení následující větu:

„[pan M.] se před námi zmínil na interní schůzce (dne 5. května 1994) o scénáři, který požadovala společnost Kronenbourg. KRO v podstatě vydírala ITW, aby přidělila 500 000 [hektolitrů] AM (hlavně v oblasti ,Food‘). V opačném případě že zničí ITW-Francie s pomocí Heineken a napadnou ITW-Belgie velmi nízkými cenami.“

77 Je tedy třeba konstatovat, že tvrzení obsažené v bodě 53 odůvodnění napadeného rozhodnutí a v bodech 55 a 56 oznámení námitek v podstatě přebírá obsah informace poskytnuté písemně společností Interbrew, která je obsažena ve spise a z tohoto titulu byla zpřístupněna žalobkyni. Ta se tedy nemůže dovolávat skutečnosti, že v případě tvrzení obsaženého v bodě 53 odůvodnění napadeného rozhodnutí nemohla účinně uplatnit své právo být vyslechnuta.

78 Z výše uvedeného vyplývá, že tvrzení údajně vzešlá z neformálních schůzek s Interbrew byla obsažena v oznámení námitek a dále že se každopádně zakládala na dokumentech, k nimž měla žalobkyně přístup, neboť byla nezbytná k opatření důkazu o porušení čl. 81 odst. 1 ES. Je tedy namístě učinit závěr, že se žalobkyně k těmto tvrzením mohla účinně vyjádřit a že její právo být vyslechnuta bylo dodrženo.

79 Zadruhé, pokud se jedná o argument, že zatímco byl žalobkyni dne 5. října 2002 umožněn přístup do spisu, následně jí byl v rozporu s právy obhajoby odepřen přístup k listinám založeným do spisu, a to včetně odpovědi Interbrew na oznámení námitek, která mohla obsahovat skutečnosti v její prospěch, stačí připomenout, že žádost o přístup k dodatečným listinám ve spisu byla podána dopisy z 24. a 28. ledna 2002 až po skončení správního řízení. Opomenutí podat takovou žádost v průběhu správního řízení má v tomto ohledu prekluzivní účinek, co se týče následně podané žaloby na neplatnost (viz v tomto smyslu rozsudek Cement, bod 31 výše, bod 383). Tento argument je proto třeba odmítnout.

80 Pokud se jedná o žádost o přístup podanou dne 4. března 2002 na základě nařízení č. 1049/2001, stačí konstatovat, že čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení stanoví, že „[v] případě úplného nebo částečného zamítnutí žádosti může žadatel do 15 [pracovních] dnů ode dne, kdy obdržel odpověď orgánu, podat potvrzující žádost, ve které orgán požádá, aby přezkoumal své stanovisko“. Ovšem vzhledem k tomu, že Komise dne 26. března 2002 odmítla vyhovět žádosti o přístup podané žalobkyní, je třeba konstatovat, že žalobkyně, která nepodala potvrzující žádost ve stanovené lhůtě, což také potvrdila na jednání v odpověď na otázku Soudu, svou žádost dne 4. března 2002 vzala zpět.

81 Z toho vyplývá, že třetí část žalobního důvodu musí být zamítnuta, a stejně tak musí být v plném rozsahu zamítnut tento žalobní důvod.

2. K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení povinnosti odůvodnění

a) Argumenty účastníků řízení

82 Žalobkyně uplatňuje, že napadené rozhodnutí je nedostatečně odůvodněno v tom smyslu, že jednak neobsahuje žádné vymezení relevantních trhů, třebaže se jedná o nezbytnou podmínku předcházející každému posouzení protisoutěžního chování, a jednak, že pro účely výpočtu výše pokuty toliko odkazuje na pokyny bez uvedení přesného dosahu kritérií použitých pro stanovení výše pokuty, která je jí ukládána.

83 Zaprvé je tedy napadené rozhodnutí nedostatečně odůvodněno, neboť v rozporu s požadavkem stanoveným judikaturou Soudu (rozsudek Soudu ze dne 10. března 1992, SIV a další v. Komise, zvaný „Ploché sklo“, T‑68/89, T‑77/89 a T‑78/89, Recueil, s. II‑1403, bod 159) není založeno na odpovídajícím vymezení relevantního trhu v dané věci, nýbrž pouze na konstatování existence „belgického trhu s pivem“. Komise neprávem neprovedla analýzu přesného zeměpisného rozsahu relevantního trhu či trhů, jakož i případné zastupitelnosti různých pivovarnických výrobků. Nahrazení pojmu „belgický trh s pivem“ pojmem „odvětví piva v Belgii“ v žalobní odpovědi Komise neodpovídá námitce žalobkyně, podle které byla v projednávané věci definice trhu svou podstatou totožná s definicí protiprávního jednání. Definice zmíněných zeměpisných trhů, a sice belgického a francouzského, je takto v napadeném rozhodnutí nedostatečně doložena.

84 Komise mimoto zohlednila skutkové okolnosti vztahující se k francouzskému trhu, aniž považovala za nutné provést analýzu jejich dosahu v porovnání s konkrétními charakteristikami tohoto trhu. Komise zejména vycházela z argumentu o pohrůžce odvetnými opatřeními na francouzském trhu, kterou údajně vyslovila žalobkyně ve vztahu k Interbrew, avšak existenci takového chování omezujícího hospodářskou soutěž lze prokázat teprve po zjištění určité síly na správně definovaném trhu.

85 Jisté skutečnosti použité na podporu konstatování protiprávního jednání, které je předmětem napadeného rozhodnutí, a to mimo jiné schůzka konaná dne 11. května 1994, telefonický hovor ze dne 6. července 1994 a schůzka konaná dne 17. dubna 1997, svým předmětem v projednávané věci podle mínění Komise přesahovaly Belgii. Krom toho vzájemné působení mezi Francií a Belgií a podobnost chování v obou těchto státech byly podle Komise důležitými znaky protiprávního jednání, zejména pokud se jedná o tvrzenou pohrůžku.

86 Volba Komise posoudit v odlišných rámcích chování, která vykazují podobnosti, se v tomto ohledu odchyluje od její tradiční praxe spočívající v konstatování různých protiprávních chování v jediném rozhodnutí, je-li mezi nimi vztah založený na totožnosti stran kartelové dohody, na podobnosti mechanizmů kartelové dohody v jednotlivých státech či na vzájemném působení mezi různými územími či výrobky [viz například rozhodnutí Komise 96/478/ES ze dne 10. ledna 1996 v řízení podle článku 85 Smlouvy o ES [(IV/34.279/F3 – ADALAT) (Úř. věst. L 201, s. 1, dále jen „rozhodnutí ADALAT“) a rozhodnutí Vitaminy a Samopropisovací papír].

87 Volba spočívající ve vydání více rozhodnutí však žalobkyni přivádí do situace právní nejistoty a ve svém důsledku umožňuje Komisi uměle navýšit celkovou výši ukládaných pokut, a to z důvodu opakovaného uplatnění výchozích částek a případně násobících koeficientů, ve vztahu k danému souhrnu skutkových okolností, aniž by měly dotčené podniky možnost pochopit, v čem se jejich chování lišila a z jakých důvodů představují různá protiprávní jednání.

88 Zadruhé bylo napadené rozhodnutí také nedostatečně odůvodněno, pokud jde o výpočet výše pokuty. Komise se spokojila s pouhým odkazem v bodě 294 odůvodnění napadeného rozhodnutí na metodologii vymezenou v pokynech, jejichž cílem však je „zajistit průhlednost a nestrannost rozhodnutí Komise, jak pokud jde o podniky, tak o Soudní dvůr“, a tím nesplnila povinnost odůvodnění, která jí přísluší, a porušila zásadu právní jistoty.

89 Vzhledem k tomu, že se odůvodnění výše pokuty zakládá na metodologii, která spočívá ve stanovení číselného výchozího bodu, na nějž se použijí korekce, je zcela nezbytné, aby Komise dostatečně podrobně upřesnila dosah kritérií použitých při výpočtu výše pokuty, aby bylo dosaženo cíle souvisejícího s povinností odůvodnění, jímž je umožnit žalobkyni posoudit vnitřní soudržnost a legalitu stanovení výše pokuty pro účely obrany svých práv, umožnit Soudu a Soudnímu dvoru výkon jejich přezkumu a dále umožnit jakékoli dotčené osobě seznámit se s podmínkami uplatňování Smlouvy o ES ze strany Komise.

90 Nehledě na skutečnost, že Komise není povinna provádět aritmetický výpočet, napadené rozhodnutí v projednávané věci neobsahuje ani podrobnosti výpočtu uložené pokuty, ani přesný dosah každého z uvedených kritérií pro stanovení její výše. Na rozdíl od postupu použitého v případě jiných rozhodnutí vydaných v oblasti kartelových dohod, jako byla rozhodnutí Vitaminy a Samopropisovací papír, svévolný výběr paušální částky ve výši 25 milionů eur a dosah zjišťování odrazujícího účinku, na něž se poukazuje v bodě 305 odůvodnění napadeného rozhodnutí, nejsou odůvodněny vyčíslenými kritérii. Neexistence odpovídajícího vymezení relevantního trhu rovněž ukazuje na nedostatečné odůvodnění výpočtu výše pokuty, neboť v souladu s pokyny je rozhodnutí o výchozí částce vázáno na zohlednění rozsahu relevantního zeměpisného trhu, dopadu kartelové dohody na tento trh a tam dosaženého obratu.

91 Komise zejména uplatnila na základě dvou přitěžujících okolností použitých vůči žalobkyni, jimiž bylo vyvíjení nátlaku na společnost Interbrew a opakované protiprávní jednání, jediný procentní podíl navýšení pokuty, a to o 50 %, aniž uvedla dosah každé z použitých přitěžujících okolností. Vzhledem k chybějícímu upřesnění rozsahu jednotlivých kritérií použitých při výpočtu výše pokuty nemohla žalobkyně posoudit, v jakém poměru by měla být uložená pokuta snížena.

92 Krom toho je tento nedostatek jasných a relevantních skutečností o to neomluvitelnější, že Komise uznala existenci dokumentů připravených svými útvary k nahlédnutí a projednání pro interní potřeby, pokud jde o výpočet výše pokuty, a že tyto dokumenty nebyly přístupné. Tato okolnost však naznačuje, že Komise v napadeném rozhodnutí přihlédla k jiným skutečnostem, než které jí byly přístupné, aniž je však v tomto rozhodnutí zmínila.

93 Žalobkyně konkrétněji poukazuje na to, že Komise dostatečně neodůvodnila vůči ní použitou přitěžující okolnost spočívající v opakovaném protiprávním jednání. Tento nedostatek odůvodnění ji obzvlášť poškozuje, neboť Komise nezvyšuje částku pokuty pro opakované protiprávní jednání systematicky, nýbrž ve své rozhodovací praxi zvažuje roli a význam, které je takovému jednání třeba přikládat při stanovování výše pokuty, jelikož přijetí pokynů nepostačovalo k odstranění z toho vyplývající nejistoty.

94 Komise s argumentací žalobkyně nesouhlasí.

b) Závěry Soudu

95 Jde-li o žaloby směřující proti rozhodnutím Komise ukládajícím pokuty podnikům za porušení pravidel hospodářské soutěže, je Soud příslušný ve dvou směrech. Jednak je pověřený kontrolou legality těchto rozhodnutí na základě článku 230 ES. V této souvislosti musí zejména kontrolovat dodržení povinnosti odůvodnění stanovené v článku 253 ES, jejíž porušení způsobuje zrušitelnost rozhodnutí. Jednak je Soud příslušný k posouzení přiměřené povahy výše pokut v rámci pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci, která mu je přiznána článkem 229 ES a čl. 17 nařízení č. 17. Toto posledně uvedené posouzení může odůvodnit předložení a zohlednění doplňujících informací, jejichž uvedení v napadeném rozhodnutí není jako takové vyžadováno na základě povinnosti odůvodnění stanovené v článku 253 ES (rozsudek Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, KNP BT v. Komise, C‑248/98 P, Recueil, s. I‑9641, body 38 až 40, a rozsudek Soudu ze dne 9. července 2003, Cheil Jedang v. Komise, T‑220/00, Recueil, s. II‑2473, bod 215).

96 Co se týče kontroly dodržování povinnosti odůvodnění, podle ustálené judikatury z odůvodnění vyžadovaného článkem 253 ES musejí jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby dotčené osoby mohly rozpoznat důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum. Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání těchto vysvětlení. Není požadováno, aby odůvodnění upřesňovalo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 253 ES, musí být posuzována s ohledem nejen na jeho znění, ale také s ohledem na jeho celkovou souvislost, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast (rozsudky Soudního dvora ze dne 13. března 1985, Nizozemsko a Leeuwarder Papierwarenfabriek v. Komise, 296/82 a 318/82, Recueil, s. 809, bod 19; ze dne 29. února 1996, Belgie v. Komise, C‑56/93, Recueil, s. I‑723, bod 86, a ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, s. I‑1719, bod 63; rozsudek Cheil Jedang v. Komise, bod 95 výše, bod 216).

97 Co se týče dosahu povinnosti odůvodnění týkající se výpočtu pokut ukládaných za porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže, je jednak třeba připomenout, že tento dosah musí být vymezen s ohledem na ustanovení druhého pododstavce čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, podle kterého se „při stanovení výše pokuty bere v úvahu závažnost a trvání daného porušení [protiprávního jednání]“. Přitom podstatné náležitosti, které tato povinnost odůvodnění představuje, jsou splněny, jestliže Komise ve svém rozhodnutí uvede prvky posouzení, které jí umožnily vymezit závažnost a délku trvání protiprávního jednání (rozsudky Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, Sarrió v. Komise, C‑291/98 P, Recueil, s. I‑9991, bod 73, a ze dne 15. října 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, Recueil, s. I‑8375, bod 463). Dále pak pokyny, jakož i sdělení o spolupráci, obsahují orientační pravidla o prvcích posouzení, které Komise musí vzít v úvahu za účelem vymezení závažnosti a délky trvání protiprávního jednání (rozsudek Cheil Jedang v. Komise, bod 95 výše, bod 217). Za těchto podmínek jsou podstatné náležitosti, které povinnost odůvodnění představuje, splněny, jestliže Komise ve svém rozhodnutí uvádí prvky posouzení, které musela vzít v úvahu v rámci použití těchto pokynů, případně sdělení o spolupráci, a které jí umožnily vymezit závažnost a délku trvání protiprávního jednání pro účely výpočtu výše pokuty (rozsudek Cheil Jedang v. Komise, bod 95 výše, bod 218).

98 V projednávané věci Komise tyto podstatné náležitosti splnila.

99 Zaprvé, pokud se jedná o bod žalobního důvodu, podle nějž Komise předem nevymezila relevantní trh, je namístě konstatovat, že Komise v projednávané věci neměla povinnost vymezit relevantní trh. Z judikatury totiž vyplývá, že v rámci použití čl. 81 odst. 1 ES je třeba vymezit relevantní trh právě za účelem zjištění, zda dohoda může ovlivnit obchod mezi členskými státy a zda jejím cílem nebo výsledkem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném trhu (rozsudky Soudu ze dne 21. února 1995, SPO a další v. Komise, T‑29/92, Recueil, s. II‑289, bod 74; Cement, bod 31 výše, bod 1093, a ze dne 6. července 2000, Volkswagen v. Komise, T‑62/98, Recueil, s. II‑2707, bod 230). V důsledku toho povinnost vymezit relevantní trh v rozhodnutí přijatém podle čl. 81 odst. 1 ES má Komise pouze v případě, že bez takového vymezení není možné zjistit, zda dotčená dohoda, rozhodnutí sdružení podniků nebo jednání ve vzájemné shodě je s to ovlivnit obchod mezi členskými státy a zda má za cíl nebo výsledek vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném trhu (rozsudky Soudu ze dne 15. září 1998, European Night Services a další v. Komise, T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 a T‑388/94, Recueil, s. II‑3141, body 93 až 95 a 105, a Volkswagen v. Komise, uvedený výše, bod 230). Žalobkyně však nezpochybňuje, že dotčené dohody či jednání ve vzájemné shodě byly s to ovlivnit obchod mezi členskými státy a měly za cíl omezení či narušení hospodářské soutěže na společném trhu. Pakliže tedy uplatnění článku 81 ES ze strany Komise v projednávané věci nevyžaduje předchozí vymezení relevantního trhu, nelze v tomto bodě konstatovat žádné porušení povinnosti odůvodnění.

100 Ze stejných důvodů sice platí, že jakmile Komise pro účely uplatnění pokynů zjistí existenci žalobkyní vyslovené pohrůžky, musí z jejího zjištění jasně a jednoznačně vyplývat, jakými úvahami se Komise řídila, aby tak byly splněny požadavky článku 253 ES, avšak tomuto zjištění nemusí nutně předcházet vymezení relevantního trhu. Opačné tvrzení žalobkyně tedy musí být odmítnuto.

101 Totéž platí pro úvahy o zohlednění rozsahu zeměpisného trhu. Potud, pokud žalobkyně uplatňuje, že nedostatečné odůvodnění národní povahy trhu umožňuje Komisi uvažovat o nedůvodném konstatování různých protiprávních jednání, z čehož pak vyplývá i umělé zvýšení částek pokut uložených žalobkyni, stačí poznamenat, že takový záměr je Komisi podsouván zcela hypoteticky a že se toto tvrzení zakládá na čirých dohadech, neboť není podepřeno žádným, byť neúplným důkazem. Argument založený na tomto tvrzení proto musí být odmítnut.

102 Pokud se zadruhé jedná o bod žalobního důvodu vycházející z nedostatečného odůvodnění výpočtu výše pokuty, je důležité podotknout, že Komise v bodech 296 až 328 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvedla skutečnosti, k nimž přihlédla při výpočtu výše pokut pro každý dotyčný podnik. Z výše uvedených bodů odůvodnění napadeného rozhodnutí však vyplývá, že Komise jasně a podrobně vylíčila úvahy, kterými se řídila, čímž umožnila žalobkyni seznámit se s posuzovanými skutečnostmi, k nimž bylo přihlédnuto při vyčíslení závažnosti a trvání protiprávního jednání pro účely výpočtu výše pokuty a Soudu pak umožnila výkon přezkumu. Je tedy namístě učinit závěr, že napadené rozhodnutí vyhovuje požadavkům odůvodnění, které pro Komisi vyplývají z článku 253 ES.

103 Tento žalobní důvod, a tím i veškeré návrhy na zrušení napadeného rozhodnutí proto musejí být zamítnuty.

B – K podpůrným návrhům na snížení výše uložené pokuty

104 Žalobkyně uplatňuje šest žalobních důvodů, jejichž předmětem je snížení výše uložené pokuty. Tyto žalobní důvody vycházejí z nesprávného posouzení závažnosti protiprávního jednání pro účely stanovení výše výchozí částky pokuty v rozporu se zásadami proporcionality, rovného zacházení a non bis in idem, z nesprávného posouzení zjištěné délky trvání protiprávního jednání, z neopodstatněnosti přitěžující okolnosti uplatněné na základě nátlaku vyvíjeného na Interbrew, z neopodstatněného zohlednění opakovaného protiprávního jednání jakožto přitěžující okolnosti vůči žalobkyni, z nedostatečného zohlednění použitelných polehčujících okolností, respektive z nesprávného posouzení rozsahu spolupráce žalobkyně v rozporu se zásadou rovného zacházení a se sdělením o spolupráci.

1. K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesprávného posouzení závažnosti protiprávního jednání pro účely stanovení výchozí částky pokuty v rozporu se zásadami rovného zacházení, proporcionality a non bis in idem

a) Argumenty účastníků řízení

Argumenty žalobkyně

105 Žalobkyně zpochybňuje opodstatněnost konkrétní výchozí částky stanovené Komisí podle závažnosti protiprávního jednání postupně na základě čtyř bodů žalobního důvodu, tedy na základě nesprávného posouzení v rozporu s pokyny a některými obecnými zásadami práva Společenství, pokud se jedná zaprvé o závažnost protiprávního jednání, zadruhé o její skutečnou hospodářskou schopnost způsobit významnou škodu jiným hospodářským subjektům, zejména spotřebitelům, zatřetí o úroveň zajišťující dostatečnou odrazující povahu pokuty a začtvrté o zohlednění skutečnosti, že měla právní a ekonomické znalosti a infrastrukturu, které jí umožňovaly lépe posoudit protiprávní povahu jejího chování a z něj vyplývající následky z pohledu práva hospodářské soutěže.

106 Žalobkyně se domnívá, že s ohledem zejména na značně omezený objem výrobku, který je předmětem kartelové dohody, v poměru k celkové spotřebě piva v Evropské unii, na velmi omezený zeměpisný rozsah uvedené kartelové dohody a na velmi nízký obrat, jehož dosáhla u předmětného výrobku, by výchozí částka, která se jí týká, v žádném případě neměla přesáhnout osm milionů eur.

– K posouzení závažnosti protiprávního jednání: porušení zásad rovného zacházení a proporcionality

107 Pokud se jedná o posouzení závažnosti protiprávního jednání ve smyslu bodu 1 A prvního pododstavce pokynů, jak je provedla Komise, žalobkyně nezpochybňuje prvky protiprávního jednání, které jsou uvedeny v bodě 297 odůvodnění napadeného rozhodnutí a které, jak sama tvrdí, spolu s Alken-Maes uznala a seznámila s nimi Komisi, nýbrž pouze dosah, jaký Komise přikládá veškerým skutkovým okolnostem zmíněným v části napadeného rozhodnutí věnované závažnosti protiprávního jednání, a z toho vyplývající konečnou kvalifikaci protiprávního jednání za velmi závažné. Žalobkyně se domnívá, že jelikož Komise nikdy nekvalifikovala srovnatelná protiprávní jednání za velmi závažná, uplatněním takovéto kvalifikace porušila zásadu rovného zacházení, když se srovnatelnými situacemi zacházela odlišně (rozsudek Hercules Chemicals v. Komise, bod 57 výše, bod 295).

108 Žalobkyně předně uplatňuje, že i když se Komise odvolala na metodu určování závažnosti protiprávních jednání obsaženou v pokynech, nezabývala se otázkou konkrétního dopadu dotčené kartelové dohody na trh.

109 Žalobkyně dále tvrdí, že závěr Komise o velmi závažné povaze protiprávního jednání je v rozporu jak s příklady, které cituje z pokynů, tak s rozhodovací praxí, která následovala po jejich zveřejnění. Kvalifikace určité kartelové dohody za velmi závažnou je obvykle vyhrazena organizovaným či dokonce institucionalizovaným kartelovým dohodám zahrnujícím propracované mechanizmy pro ověřování, organizaci a sledování, které jsou nesrovnatelné s chováním vytýkaným v projednávaném případě, a které působí v celosvětovém měřítku nebo na úrovni několika velkých členských států, přičemž nejmenší území, jakého se týkala tato protiprávní jednání považovaná za velmi závažná, zahrnovalo čtyři z největších členských států Společenství [rozhodnutí Komise 2003/382/ES ze dne 8. prosince 1999 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (Věc IV/E‑1/35.860‑B – Bezešvé ocelové trubky) (Úř. věst. 2003, L 140, s. 1, dále jen „rozhodnutí Bezešvé ocelové trubky“)].

110 Žalobkyně má zaprvé za to, že protiprávní jednání mělo být vzhledem k jeho málo formalizované povaze označeno za závažné, a nikoli za velmi závažné, a to tím spíše, že Komise v minulosti označila za závažná taková protiprávní jednání, jejichž stupeň propracovanosti odpovídal přinejmenším stupni propracovanosti protiprávního jednání, které je předmětem projednávané věci [rozhodnutí Komise 2003/25/ES ze dne 11. prosince 2001 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES – Věc COMP/E‑1/37.919 (dříve 37.391) – Bankovní poplatky za přepočet měn eurozóny – Německo (Úř. věst. 2003, L 15, s. 1, dále jen „rozhodnutí Německé banky“); rozhodnutí Komise 1999/271/ES ze dne 9. prosince 1998 v řízení podle článku 85 Smlouvy o ES (IV/34.466 – Řecké trajekty) (Úř. věst. 1999, L 109, s. 24, dále jen „rozhodnutí Řecké trajekty“), a rozhodnutí Komise 1999/210/ES ze dne 14. října 1998 v řízení podle článku 85 Smlouvy o ES (Věc IV/F‑3/33.708 – British Sugar plc, věc IV/F‑3/33.709 – Tate & Lyle plc, věc IV/F‑3/33.710 – Napier Brown & Company Ltd a věc IV/F‑3/33.711 – James Budgett Sugars Ltd) (Úř. věst. 1999, L 76, s. 1, dále jen „rozhodnutí British Sugar“)].

111 Zadruhé, vzhledem k malému rozsahu belgického území projevila Komise v projednávané věci přílišnou přísnost v rozporu se zásadami proporcionality a rovného zacházení, když z její rozhodovací praxe vyplývá, že opakovaně považovala za okolnost odůvodňující kvalifikaci protiprávního jednání za závažné, a nikoli za velmi závažné skutečnost, že se toto protiprávní jednání vztahovalo k méně významnému či svým zeměpisným rozsahem omezenému trhu (rozhodnutí Řecké trajekty, British Sugar a Německé banky).

112 Zatřetí, argument Komise, že jedním z kritérií uplatněných při posuzování závažnosti protiprávního jednání byl přímý dopad tohoto jednání na spotřebitele, je přemrštěný. Žalobkyně uvádí, že kartelové dohody, které jsou předmětem rozhodnutí Německé banky a British Sugar, měly tytéž charakteristiky, aniž je Komise kvalifikovala za velmi závažné, a dále že vzhledem k velikosti skladovatelů představovala v projednávané věci struktura distribuce dotčených výrobků, a to jak ve velkoobchodu, tak v odvětví horeca, silnou protiváhu ke kartelové dohodě, díky čemuž lze částečně rozmělnit její negativní účinky na spotřebitele.

113 Žalobkyně závěrem uvádí, že pod hrozbou porušení zásady rovného zacházení neměla Komise kvalifikovat protiprávní jednání shledané v napadeném rozhodnutí za velmi závažné, když nemělo formu organizované kartelové dohody s propracovanými strukturami či mechanizmy k zajištění dodržování závazků mezi podniky a týkalo se pouze omezeného území a menšího podílu produkce piva v Evropské unii. Výše pokuty by tedy měla být podstatně snížena.

114 I kdyby Komise neporušila zásadu rovného zacházení, když protiprávní jednání kvalifikovala jako velmi závažné, je přesto třeba výchozí částku pokuty snížit tak, aby se zohlednil velmi malý dopad protiprávního jednání na trh Společenství a malý objem prodeje výrobků, jichž se kartelová dohoda týkala, podobně jako to Komise učinila v rozhodnutí Bezešvé ocelové trubky. V tomto rozhodnutí totiž Komise, aniž změnila kvalifikaci protiprávního jednání, dospěla k výchozí částce o polovinu nižší, než jakou v pokynech uvažuje pro případ velmi závažných protiprávních jednání, poněvadž prodej předmětných výrobků účastníky kartelové dohody ve čtyřech dotčených členských státech představoval přibližně jen 19 % spotřeby ve Společenství. V projednávaném případě však výrobky, jichž se kartelová dohoda týká, představovaly