Články 28 ES a 30 ES nebrání vnitrostátní právní úpravě, která z důvodů ochrany životního prostředí zakazuje používání vodních skútrů mimo určené vodní cesty, za podmínky, že

— příslušné vnitrostátní orgány jsou povinny přijmout prováděcí opatření stanovená za účelem určení vodních ploch nacházejících se mimo veřejně splavné vodní cesty, na kterých mohou být vodní skútry používány,

— tyto orgány skutečně vykonaly pravomoc, která jim byla v tomto ohledu svěřena, a určily vodní plochy odpovídající podmínkám stanoveným vnitrostátní právní úpravou a

— taková opatření byla přijata v přiměřené lhůtě po vstupu této právní úpravy v platnost.

Přísluší předkládajícímu soudu, aby ověřil, zda tyto podmínky byly splněny.

Pokud by účinkem vnitrostátních pravidel pro určení vod a splavných vodních cest bylo bránit uživatelům vodních skútrů ve vlastním a inherentním používání těchto výrobků nebo zásadně omezovat jejich používání, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, by taková pravidla mohla mít jistě významný dopad na chování spotřebitelů, kteří, pokud vědí, že používání povolené takovou právní úpravou je velmi omezené, mají pouze omezený zájem na koupi dotčeného výrobku. Účinkem takových pravidel by tak bylo bránit přístupu těchto výrobků na dotčený vnitrostátní trh, a tvořily by tedy opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením dovozu zakázané článkem 28 ES.

Taková právní úprava však může být odůvodněna cílem ochrany životního prostředí s výhradou dodržení výše uvedených podmínek. Jelikož jsou totiž omezení nebo zákaz používání vodních skútrů prostředky způsobilými zajistit ochranu životního prostředí, přísluší ještě vnitrostátním orgánům prokázat, aby vnitrostátní právní úprava mohla být považována za odůvodněnou, že její účinky omezující volný pohyb zboží nejdou nad rámec toho, co je pro dosažení uvedeného cíle nezbytné. V tomto ohledu, jestliže není vyloučeno, že by opatření jiná než dotčený zákaz mohla zaručovat určitou úroveň ochrany životního prostředí, nemění to nic na tom, že členským státům nelze upírat možnost dosáhnout takového cíle, jakým je ochrana životního prostředí, zavedením obecných pravidel, která jsou jednak nezbytná vzhledem ke geografickým zvláštnostem dotčeného členského státu, a jednak snadno spravovaná a kontrolovaná vnitrostátními orgány. Jestliže však znění samotné vnitrostátní právní úpravy umožňuje předpokládat, že na vodních plochách, které tak musí být určeny prostřednictvím prováděcích opatření, mohou být vodní skútry používány, aniž by vyvolávaly rizika nebo způsobovaly nepřijatelné škodlivé zásahy do životního prostředí, vyplývá z toho, že obecný zákaz používat takové výrobky mimo veřejně splavné vodní cesty by byl opatřením jdoucím nad rámec toho, co je pro dosažení cíle ochrany životního prostředí nezbytné.

Krom toho, pokud by předkládající soud konstatoval, že prováděcí opatření byla přijata v přiměřené lhůtě, ale poté, co nastaly skutkové okolnosti dotčené v původním řízení, a že tato opatření určují jakožto plavební oblasti vody, ve kterých obžalovaní ve sporu v původním řízení řídili vodní skútry, a v důsledku toho byli stíháni, k tomu, aby si vnitrostátní opatření mohlo zachovat svou přiměřenost, a tedy své odůvodnění ve vztahu k cíli ochrany životního prostředí, musí být umožněno, aby toto určení mohli uvedení obžalovaní uplatnit, což ostatně rovněž vyžaduje obecná zásada práva Společenství týkající se použití příznivějšího trestního zákona a mírnějšího trestu se zpětnou účinností podle konkrétního případu.

(viz body 26–28, 34, 36, 38, 40, 43–44 a výrok)