(viz body 26, 27)

Situace osoby, která chce podat odpor proti trestnímu příkazu, který byl proti ní vydán, a který dosud nemá povahu pravomocného rozsudku, spadá do oblasti působnosti směrnice 2010/64 o právu na tlumočení a překlad v trestním řízení, takže této osobě musí svědčit právo na tlumočení a překlad, zaručené uvedenou směrnicí.

Články 1 až 3 směrnice 2010/64 o právu na tlumočení a překlad v trestním řízení musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která v rámci trestního řízení neopravňuje osobu, proti které byl vydán trestní příkaz, aby podala písemný odpor proti tomuto usnesení v jiném jazyce, než je jazyk řízení, třebaže tato osoba neovládá posledně uvedený jazyk, pod podmínkou, že příslušné orgány v souladu s čl. 3 odst. 3 uvedené směrnice nemají za to, že takový odpor představuje s ohledem na dotčené řízení a okolnosti věci v původním řízení podstatný dokument.

Právo na tlumočení stanovené v článku 2 směrnice 2010/64 se totiž vztahuje na tlumočení ústní komunikace mezi podezřelým nebo obviněným na straně jedné a vyšetřovacími a soudními orgány a případně právním zástupcem na straně druhé, s vyloučením písemného překladu všech písemností tohoto podezřelého nebo obviněného. Uvedený článek tak zaručuje bezplatnou pomoc tlumočníka, jestliže sama tato osoba podá ústně odpor proti trestnímu příkazu, který byl proti ní vydán, u tajemníka příslušného vnitrostátního soudu, který o tom sepíše protokol, nebo jestliže tato osoba podá písemný odpor za pomoci právního zástupce, který vypracuje odpovídající dokument v jazyce řízení. Naproti tomu vyžadovat od členských států nejen to, aby umožnily dotčeným osobám být plně a ve svém jazyce informovány o skutečnostech, které jim jsou kladeny za vinu, a uvést vlastní verzi těchto skutků, ale i to, aby systematicky obstarávaly překlad všech opravných prostředků podaných dotčenými osobami proti soudnímu rozhodnutí, které je jim určeno, by přesahovalo rámec cílů sledovaných směrnicí 2010/64.

Právo na předklad některých podstatných dokumentů, stanovené v čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice 2010/64, se dále v zásadě týká jen písemného překladu určitých dokumentů vypracovaných v jazyce řízení do jazyka, kterému dotčená osoba rozumí. V zásadě nezahrnuje písemný překlad do jazyka řízení takového dokumentu, jako je odpor podaný proti trestnímu příkazu.

Nicméně vzhledem k tomu, že čl. 3 odst. 3 uvedené směrnice umožňuje příslušným orgánům rozhodovat v jednotlivých případech, zda jsou všechny dokumenty kromě těch, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 a 2 uvedené směrnice, podstatné ve smyslu tohoto ustanovení, je věcí předkládajícího soudu, aby zejména s přihlédnutím k vlastnostem řízení, které se uplatní na takový trestní příkaz, jakož i k věci, kterou projednává, určil, zda odpor podaný písemně proti trestnímu příkazu musí být považován za podstatný dokument, jehož překlad je nezbytný. V tomto ohledu jsou relevantní okolnosti, že tento odpor, který lze podat písemně nebo ústně přímo u tajemníka příslušného soudu a který nepodléhá povinnosti uvést odůvodnění, musí být podán ve zvláště krátké lhůtě dvou týdnů od oznámení uvedeného usnesení a nevyžaduje povinné přizvání advokáta, a že je vyhotovený dotčenou osobou v jazyce, který ovládá, který však není jazykem řízení.

(viz body 38, 40–44, 47, 49–51, výrok 1)