ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
103

Kromě toho Komise v rámci stejné písemné odpovědi a na jednání uvedla, že bylo nepatřičné uvažovat o tom, že bude vycházet z cen typů výrobků, které výrobce ze srovnatelné země uváděl na indický trh, ale sám je nevyráběl. Tvrdila totiž, že neměla žádné informace o cenách těchto typů výrobků, že bylo možné, že tyto typy výrobků dovážené z Číny byly předmětem dumpingu a že jejich použití by v tomto případě v podstatě znamenalo srovnání čínského vývozu do Unie a do Indie. Na jednání dále uvedla, že čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení ji neumožňoval použít pro jednu část typů dotčených výrobků základní metodu pro určení běžné hodnoty stanovenou těmito ustanoveními a pro druhou část doplňující metodu. Podle jejího názoru tedy nebylo možné pro neodpovídající typy výrobků použít ceny výrobců v Unii. Dodala, že v případě, že by mohla tyto ceny použít, musela by v každém případě provést úpravy z důvodu velkého počtu typů výrobků prodávaných žalobkyní na vývoz.
192

Úvodem je třeba poukázat na to, že Komise ve svém dopisu ze dne 18. září 2015 uvedla, že kritérium sdružení do skupiny odůvodňuje, aby byl nPB i v případě, že by jeho celkové skóre priority pro kritéria uvedená v čl. 58 odst. 3 prvním pododstavci písm. a) až c) zmíněného nařízení bylo velmi nízké, považován za prioritní kandidátskou látku pro zařazení do přílohy XIV. Tato úvaha Komise se vztahovala nejen na situaci, kdy by celkové skóre činilo 20/45, ale rovněž na případ, kdy by nPB získal skóre priority ve výši pouze 17/45. Jednak je totiž třeba poukázat na to, že se Komise v uvedeném dopisu nejprve vyjádřila k argumentům žalobkyň, jejichž cílem bylo prokázat, že nPB mělo být uděleno skóre 17/45, nikoli 20/45, a že Komise své úvahy ohledně sdružení do skupiny uvedla příslovečným spojením „mimoto“ (furthermore), z čehož lze vyvodit, že se jednalo o úvahu, která byla platná nezávisle na tom, zda měl nPB obdržet skóre 17/45 nebo 20/45. A dále je nutno konstatovat, že odkaz Komise na „velmi nízké skóre“ zahrnuje skóre 17/45, a dokonce i některá skóre, která jsou ještě nižší. V této souvislosti je třeba poukázat na to, že v rámci šestého stanovování priority látek byly kandidátské látky, které obdržely skóre pouze 1/45, jako například ftaláty uvedené v konečných výsledcích ECHA (viz bod 10 výše), zahrnuty do přílohy XIV na základě úvah spjatých se sdružováním do skupin.
175

To podle ní jasně vyplývá ze znění článku 57, jakož i z popisu působnosti čl. 57 písm. f) nařízení č. 1907/2006 obsaženého v bodech 24 a 26 rozsudku ze dne 15. března 2017, Polynt v. ECHA (C‑323/15 P, EU:C:2017:207). Kromě toho, kdyby bylo třeba učinit závěr, že látku lze identifikovat jako látku splňující kritéria uvedeného čl. 57 písm. f) a současně jako látku splňující kritéria stanovená v čl. 57 písm. a) až e) nařízení č. 1907/2006, znamenalo by to podle žalobkyně, že „vědecké důkazy“, které již byly použity k doložení skutečnosti, že uvedená látka může mít vážné účinky na lidské zdraví podle jednoho z kritérií stanovených v čl. 57 písm. a) až e) nařízení č. 1907/2006, by byly rovněž použity k doložení splnění kritéria stanoveného v čl. 57 písm. f) nařízení č. 1907/2006. Jednalo by se o případ „dvojího započítání“ vědeckých testů. Podle žalobkyně by to znamenalo, že účinky látky nevzbuzují „ekvivalentní“ obavy, jak vyžaduje ustanovení čl. 57 písm. f), ale obavy „identické“. Je přitom jasné, že normotvůrce takový požadavek nestanovil. Ve skutečnosti požadavek „ekvivalentních“ obav, jak je zmíněn v čl. 57 písm. f) nařízení č. 1907/2006, ukazuje, že „základ“ pro identifikaci látky z titulu tohoto ustanovení se musí lišit od „základu“ pro identifikaci látky z titulu jednoho z kritérií stanovených v čl. 57 písm. a) až e) téhož nařízení.
203

Podle žalobkyň by podřízení přístavních orgánů dani z příjmů společností mělo znevýhodňující a diskriminační efekt, jelikož by se tím nepřiměřeně zvýšila jejich daňová zátěž. V důsledku jejich podřízení dani z příjmů společností by si přístavy mohly odečíst pouze náklady spojené se sociálními činnostmi a určené k nabytí nebo udržení zdanitelných příjmů. Náklady, které přístavům vznikají z důvodu obecného zájmu, by tudíž nebyly odpočitatelné podle článku 49 ZDP a byly by přičteny k účetnímu zisku jako „neodpočitatelné výdaje“. Dále by existovalo riziko, že by tyto náklady byly zdaněny jako „zvláštní nebo bezúplatné výhody“ ve smyslu článku 26 ZDP. V důsledku toho, podřízení přístavních orgánů dani z příjmů společností by vedlo k diskriminaci, jelikož by bylo zacházeno stejně se subjekty, které se nacházejí v rozdílné situaci.
324

V rámci třetí části šestého žalobního důvodu poukazuje Spolková republika Německo na to, že odvolací senát neměl v bodě 3 výroku napadeného rozhodnutí rozhodnout, že závěr o bioakumulaci, uvedený v odůvodnění rozhodnutí ECHA, má být z jejího rozhodnutí odstraněn. Uvedený senát měl dle žalobkyně třetí odvolací důvod naopak zamítnout. Na prvním místě je dle žalobkyně třeba odlišit odůvodnění posledně uvedeného rozhodnutí, které odráží stanovisko orgánů členských států, od výroku téhož rozhodnutí. Žalobkyně má za to, že uvedené důvody samy o sobě nepředjímají postup na základě článku 59 nařízení č. 1907/2006, v jehož rámci je následně posouzena existence perzistentních, bioakumulativních a toxických vlastností látky, a v rámci kterého jsou tito žadatelé o registraci znovu vyslechnuti a do tohoto postupu zapojeni. Tvrzení ECHA o bioakumulativní povaze látky nebylo dle žalobkyně závazné. Právně závazný závěr o bioakumulativní povaze BENPAT je dle žalobkyně možné učinit pouze v rámci jiného postupu, jako je například postup podle článku 59 uvedeného nařízení. Žalobkyně má za to, že toto tvrzení si adresáti rozhodnutí ECHA nemohli vyložit nesprávně. Kromě toho ECHA dle žalobkyně nemá právní povinnost ve svých rozhodnutích uvést jen to, co je striktně nezbytné. Na druhém místě má žalobkyně za to, že je napadené rozhodnutí nejasné. Uvedený výrok dle jejího názoru nestanovuje, že má být rozhodnutí ECHA zrušeno, ale doporučuje, aby byla zrušena pouze část jeho odůvodnění, aniž by jasně uvedl, jakým způsobem má k tomuto zrušení dojít a kdo ho má provést. Na třetím místě má žalobkyně za to, že úvaha odvolacího senátu, podle níž bylo odstranění závěru ECHA o bioakumulativní povaze BENPAT ospravedlněno tím, že intervenující společnosti nebyly v tomto ohledu vyslechnuty, není opodstatněná. V rámci řízení probíhajícího před ECHA vznesly uvedené společnosti argument, jenž vycházel z toho, že žádosti o další informace ohledně kritéria perzistence byly nepřiměřené, jelikož kritérium bioakumulace ještě nebylo s jistotou určeno. Odpověď na tento argument dle žalobkyně poskytoval dotčený závěr.
480

Kromě toho je třeba zamítnout návrh žalobkyně na uložení povinnosti členským státům, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci, nést na základě čl. 135 odst. 2 jednacího řádu náklady řízení, které vynaložila. Na základě tohoto ustanovení může Tribunál uložit účastníku řízení, a to i když měl úspěch ve věci, částečnou nebo i úplnou náhradu nákladů řízení, odůvodňuje-li to jeho chování, a to i před zahájením řízení, zejména pokud způsobil druhému účastníku řízení náklady, které Tribunál posoudí jako náklady způsobené bezdůvodně nebo zlovolně. Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, však postoj členských států, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci, nemůže odůvodnit, aby jim byla uložena náhrada nákladů řízení vynaložených žalobkyní.
88

Ve třetí výtce v reakci na argument Komise v žalobní odpovědi, podle kterého je právní předpis, jež se má použít na antidumpingové šetření, právní předpis platný v okamžiku zahájení šetření, žalobkyně uvádí, že čl. 18 odst. 3 antidumpingové dohody se v projednávaném případě nepoužije. Poukazuje na to, že tato dohoda vstoupila pro Čínu v platnost v okamžiku jejího přistoupení k WTO a že bod 15 části I Protokolu o přistoupení Číny k WTO stanovil pouze částečnou časovou odchylku od antidumpingové dohody. Žalobkyně dodává, že použití zacházení použitelného na země bez tržního hospodářství po 11. prosinci 2016 by vedlo k nerovnostem mezi členy WTO, kteří uplatňují metodu výpočtu retrospektivního dumpingu, jako jsou Spojené státy, a členy, kteří uplatňují metodu výpočtu prospektivního dumpingu, jako je Unie. Uplynutí platnosti odchylky stanovené v bodě 15 písm. d) části I Protokolu o přistoupení Číny k WTO by tak muselo být použitelné na všechny věci týkající se konečného výpočtu běžné hodnoty a dumpingu po 11. prosinci 2016. Opačný závěr by byl porušením zásady stanovené v čl. 49 odst. 1 třetí věty Listiny základních práv Evropské unie, podle které pokud poté, co již byl trestný čin spáchán, stanoví zákon mírnější trest, uloží se tento mírnější trest.
131

Je přitom třeba konstatovat, že z dokumentu „Comments on the rationale for a non-divergent position between EFSA conclusions on 4-chloroaniline (PCA) and EMA’s CHMP/ICH conclusions“ [Komentáře vysvětlující důvody shody mezi závěry EFSA ohledně 4-chloranilinu (PCA) a závěry CHMP/ICH agentury EMA], který je přiložen ke spisu, vyplývá, že obě agentury potvrdily, zaprvé že v zásadě nezastávají odlišná vědecká stanoviska, neboť mají obě za to, že PCA musí být na základě údajů, které jsou v současné době k dispozici, považován za genotoxický a karcinogenní, a zadruhé že rozdílné přístupy používané oběma agenturami jsou vysvětleny různými kontexty, v nichž mělo být PCA zkoumáno.
60

Dále je třeba poukázat na to, že podle čl. 107e odst. 2 a 3 směrnice 2001/83 jednotné posouzení zpráv o bezpečnosti zahrnuje i) vypracování zprávy zpravodajem do 60 dnů od obdržení zpráv o bezpečnosti, ii) možnost členských států a držitelů rozhodnutí o registraci sdělit do 30 dnů od obdržení hodnotící zprávy své připomínky, iii) aktualizaci uvedené zprávy, kterou provede zpravodaj do patnácti dnů od obdržení uvedených připomínek a iv) vydání konečné zprávy a doporučení výborem PRAC na zasedání konaném po této aktualizaci. Jednotné posouzení zpráv o bezpečnosti tak s sebou nese kritické zhodnocení poměru prospěšnosti a rizika léčivého přípravku, které zohledňuje veškeré nové informace o léčivém přípravku a které může vést ke změně, pozastavení či zrušení registrace. Tento postup je však relativně krátký. Rovněž může být nezbytná podrobnější vědecká analýza, která může vyžadovat zahájení jiného řízení, jako je postup upravený v článcích 31 a 32 směrnice 2001/83. Tento složitější postup v podstatě zahrnuje: vypracování předběžné zprávy jedním nebo dvěma zpravodaji, jak je tomu v projednávané věci, zaslání této zprávy držitelům rozhodnutí o registraci a členským státům k připomínkám, vytvoření aktualizované zprávy s ohledem na tyto připomínky, vydání doporučení výborem PRAC, to vše do 150 dnů; možnost držitelů rozhodnutí o registraci požádat o přezkoumání, možnost svolat zasedání odborníků, vydání nového doporučení výborem PRAC, sdělení tohoto nového doporučení výboru CHMP, vydání stanoviska ze strany CHMP a jeho sdělení Komisi, držitelům rozhodnutí o registraci a členským států před tím, než Komise přijme rozhodnutí.
78

EASA tvrdí, že zpřístupněné dokumenty žalobcům umožnily pochopit kontext dané věci v dostatečném rozsahu. Dovolává se rozsudku ze dne 4. července 2017, European Dynamics Luxembourg a další v. Agentura Evropské unie pro železnice (T‑392/15, EU:T:2017:462, bod 97), ze kterého vyplývá, že žalobci mohou zpochybnit opodstatněnost rozhodnutí na základě znalosti kontextu. V projednávaném případě se však na základě částečných informací zpřístupněných žalobcům, a to ani v jejich souhrnu, nelze s kontextem, v němž bylo napadené rozhodnutí přijato, seznámit v dostatečném rozsahu. Ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek, měl veřejný zadavatel za to, že z přijatých nabídek nevyplývá žádná skutečnost, která by mohla vzbudit podezření ohledně jejich neobvykle nízké povahy. V posuzované věci není počáteční podezření ohledně neobvykle nízké ceny sporné. Žalobci chtěli vědět, proč se veřejný zadavatel rozhodl od svých počátečních pochybností upustit. Aniž by porušila povinnosti související se zachováním důvěrnosti, EASA mohla vysvětlit, jakým způsobem ji tři vybraní uchazeči přesvědčili o přiměřenosti svých nabídek, stejně tak jako to učinila později v rámci řízení před veřejným ochráncem práv.
92

Skutečnost, že srbský vyvážející výrobce by případně byl „tím, kdo ceny následuje“, není relevantní. Újma je způsobena stanovením cen, které způsobují cenové podbízení vůči cenám výrobního odvětví Unie za konkurenční výrobky. Pokud by srbské ceny skutečně způsobovaly cenové podbízení ve vztahu k cenám v Unii, nezáleželo by na tom, zda srbský výrobce následoval ceny jiných vývozců (uplatňujících dumpingové ceny), nebo zda způsobil pokles cen. V obou případech by vznikla újma výrobnímu odvětví Unie. V případě dumpingu, újmy a příčinné souvislosti je přitom Komise povinna ukládat cla nediskriminačním způsobem na všechny dovozy z jakéhokoli zdroje. Nemůže tvrdit, zejména od doby, kdy srbský výrobce přešel pod kontrolu společnosti náležející Čínské lidové republice, že by problém srbských cen byl automaticky vyřešen zavedením opatření vůči dalším čtyřem dotčeným státům, neboť srbský vyvážející výrobce je „tím, kdo ceny následuje“.
48

V projednávané věci se zaprvé ředitel odboru „Monitorovací centrum“, který se stal nadřízeným žalobce od 17. října 2016, obrátil na bývalého nadřízeného v souvislosti s obdobím od 1. ledna do 16. října 2016, což představuje tři čtvrtiny dotčeného hodnotícího období (viz bod 14 výše). Zadruhé příspěvek bývalého nadřízeného byl jako takový zařazen do hodnotícího posudku za rok 2016 (viz bod 14 výše). Zatřetí hodnotící posudek za rok 2016 podepsal jako hodnotitel nadřízený žalobce od dne 17. října 2016 (viz body 13 a 14 výše).
71

Je třeba připomenout, že o nepřímé financování vnitrostátní strany se jedná v případě, kdy je tato strana finančně zvýhodněna, i kdyby nedošlo k žádnému přímému převodu finančních prostředků, například tím, že se vyhne určitým výdajům, které by jinak musela vynaložit (rozsudek ze dne 27. listopadu 2018, Mouvement pour une Europe des nations et des libertés v. Parlament, T‑829/16, napadený kasačním opravným prostředkem, EU:T:2018:840, bod 72). Pro účely tohoto posuzování je třeba vzít v úvahu soubor nepřímých důkazů, zejména časových a zeměpisných nepřímých důkazů, jakož i nepřímých důkazů týkajících se obsahu financovaného jednání (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. listopadu 2018, Mouvement pour une Europe des nations et des libertés v. Parlament, T‑829/16, napadený kasačním opravným prostředkem, EU:T:2018:840, bod 83).
56

Je nicméně nezbytné, aby Komise, aniž je povinna předložit úplný rozbor dotčené podpory, dostatečně vymezila rámec svého přezkumu v rozhodnutí o zahájení řízení, aby tak nezbavila významu právo zúčastněných stran předložit jejich připomínky [rozsudek ze dne 31. května 2006, Kuwait Petroleum (Nederland) v. Komise, T‑354/99, EU:T:2006:137, bod 85]. Jak Soudní dvůr rozhodl, pokud se právní režim, za jehož platnosti členský stát oznámil zamýšlenou podporu, změní před přijetím rozhodnutí Komise, musí Komise pro účely rozhodnutí, které je povinna přijmout, na základě nových pravidel, vyzvat zúčastněné strany, aby se vyjádřily ke slučitelnosti této podpory s těmito pravidly (viz rozsudek ze dne 11. prosince 2008, Komise v. Freistaat Sachsen, C‑334/07 P, EU:C:2008:709, bod 56 a citovaná judikatura). Bylo rovněž rozhodnuto, že pouze v případě, kdy se Komise po přijetí rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení dozví, že toto rozhodnutí je založeno buď na neúplných skutkových okolnostech, nebo na nesprávné právní kvalifikaci těchto okolností, musí mít možnost, či dokonce povinnost, přizpůsobit své stanovisko tím, že přijme rozhodnutí o opravě nebo nové rozhodnutí o zahájení řízení, aby umožnila zúčastněným stranám účinně předložit připomínky (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 30. dubna 2019, UPF v. Komise, T‑747/17, EU:T:2019:271, bod 76 a citovaná judikatura). Pouze v případě, že Komise po rozhodnutí o zahájení šetření změní své úvahy týkající se skutkových okolností nebo právní kvalifikace těchto okolností, které se jeví jako určující v rámci jejího posouzení existence podpory nebo její slučitelnosti s vnitřním trhem, totiž musí opravit rozhodnutí o zahájení řízení nebo jej rozšířit, aby zúčastněným stranám umožnila účinně předložit připomínky (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 30. dubna 2019, UPF v. Komise, T‑747/17, EU:T:2019:271, bod 77).
134

Konkrétně v rámci procesu obnovení schválení FPS, úřad EFSA a Komise nezohlednily zásadu „nejzazšího řešení“, když identifikovaly „nedostatky v datech“ týkající se dodatečné studie in vivo prokazující expozici kostní dřeně metabolitu IN-JE127, aniž by řádně zohlednily alternativní neživočišné metody, analyzovaly důkazní hodnotu předložených důkazů a zohlednily jednak novou studii genotoxicity in vitro (genová mutace u buněk savců), kterou předložila společnost DuPont a která jasně ukazovala negativní výsledky, a jednak dodatečná data pocházející z modelování, které předložila společnost DuPont, prokazující, že metabolit IN-JE127 neproniká do podzemních vod v koncentracích vyšších než 0,1 μg/l, což prokazuje, že nový test in vivo požadovaný ze strany úřadu EFSA je zbytečný, a tudíž neopodstatněný.
80

Pokud jde nejprve o povahu aktu, který je podle ní Komise povinna přijmout na základě výzvy k jednání, žalobkyně v odpověď na písemné a ústní otázky Tribunálu v podstatě uvedla, že by Komise mohla jednat formou aktu, který by byl určen individuálně společnosti Inmarsat a zakazoval by jí využívat kmitočtové pásmo 2 GHz pro provoz systému EAN způsobem, který je údajně neslučitelný s právní úpravou MSS, formou aktu, který by jí znemožnil profitovat z rozhodnutí o výběru provozovatele, formou aktu určeného individuálně VRO, který by jim zabránil udělit společnosti Inmarsat povolení k využívání kmitočtového pásma 2 GHz pro provoz onoho systému EAN, nebo formou aktu s obecnou působností, který by chránil harmonizovaný účel využívání kmitočtového pásma 2 GHz a vedl by k tomu, že by VRO nemohly takové povolení společnosti Immarsat udělit.
41

Jakýkoliv opačný výklad by zbavil výslovné vymezení období mezi 1. listopadem 2014 a 31. březnem 2017 k provedení dotčené výsady jeho užitečného účinku a značně by zkrátil lhůtu, ve které by členský stát mohl skutečně požádat o hlasování podle pravidel Niceské smlouvy. Měl by totiž za výsledek, že žádost podaná na konci tohoto období by byla prakticky opožděná pro uplatnění pravidel Niceské smlouvy. Takový opačný výklad by nutil členské státy, aby případně podaly jejich žádost mnohem dříve v závislosti na – nepředvídatelném – datu hlasování. Takový výsledek by byl v rozporu s právem členských států žádat o hlasování podle pravidel Niceské smlouvy až do posledního dne období stanoveného v čl. 3 odst. 2 protokolu č. 36.
20

Spisem došlým kanceláři Tribunálu dne 29. září 2016 podala Komise proti původnímu rozsudku kasační opravný prostředek, který byl zapsán do rejstříku pod číslem T‑695/16 P. Komise navrhla, aby Tribunál zaprvé zrušil původní rozsudek, zadruhé zamítl žalobu jako neopodstatněnou pro případ, že by měl Tribunál za to, že to stav věci dovoluje, a zatřetí uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
275

Zatřetí, pokud jde o argument, podle kterého neexistují značné rozdíly v nákladech mezi dlouhými trasami do lotyšských námořních terminálů, krátkými trasami do lotyšských námořních terminálů a trasou do Klaipėda, je třeba uvést, že i když je pravda, že na rozdíl od trasy do Klaipėda dlouhá trasa do Rigy zahrnovala významnou část (86 km) v Lotyšsku, kde byly podle napadeného rozhodnutí náklady na železniční přepravu, zejména cena energie a mzdové náklady, nižší než v Litvě (bod 253 odůvodnění napadeného rozhodnutí), je rovněž pravda, že dlouhá trasa do Rigy zahrnovala část, a sice 152 km, v Litvě. Vzhledem k tomu, že Komise vypočítala náklady týkající se tras do lotyšských námořních terminálů tak, že sečetla náklady žalobkyně a LDZ na jejich příslušných etapách trasy, aby posoudila rozdíl v nákladech mezi trasami, do nákladů týkajících se lotyšské části dlouhé trasy do Rigy musí být připočteny náklady týkající se litevské části téže trasy. Kromě toho totéž platí pro výpočet nákladů týkajících se dlouhé trasy do Ventspils. Mimoto žalobkyně nezpochybňuje náklady předložené Komisí v tabulce č. 5 v bodě 311 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Tato tabulka ukazuje, že na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, v letech 2008 a 2009 byly náklady na přepravu ropných produktů společnosti Orlen za tunu mezi [důvěrné] a [důvěrné] % vyšší na dlouhé trase do Rigy než na trase do Klaipėda a mezi [důvěrné] a [důvěrné] % vyšší na dlouhé trase do Ventspils než na trase do Klaipėda. Proto na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, neexistují dostatečně průkazné skutečnosti prokazující, že LDZ mohla jakožto výkonný soutěžitel nabízet služby na relevantním trhu v konkurenci s žalobkyní na dlouhé trase, a vykonávat tak na ni konkurenční tlak.
112

Je totiž třeba připomenout, že bylo rozhodnuto, že skutečnost, že společný podnik je plně funkční, a tedy z funkčního hlediska hospodářsky samostatný, neznamená, že by byl samostatný při přijímání svých strategických rozhodnutí. Opačný závěr by vedl k situaci, že by nad „společným podnikem“ nikdy neexistovala společná kontrola, pokud by byl hospodářsky samostatný (obdobně viz rozsudek ze dne 23. února 2006, Cementbouw Handel & Industrie v. Komise, T‑282/02, EU:T:2006:64, bod 62).
32

Pokud jde o právní zájem žalobkyň na podání žaloby proti tomuto odepření, jenž Komise zpochybňuje, je třeba zdůraznit, že na základě povinnosti každého podniku zajistit ochranu osob, které zaměstnává, jakož i jejich soukromí [viz zejména, pokud jde o povinnost ochrany soukromí fyzických osob při zpracování osobních údajů, směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 1995, L 281, s. 31), která byla nahrazena nařízením (EU) 2016/679 Evropského parlamentu a Rady ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46 (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1)], může kontrolovaný podnik Komisi požádat, aby v prostorách podniku nezajistila určité údaje, které mohou zasahovat do soukromí jeho zaměstnanců nebo vedoucích pracovníků, nebo žádat Komisi o vrácení těchto údajů. V takovém kontextu nejsou, jak nesprávně tvrdí Komise, takové žádosti vyhrazeny výlučně dotyčným zaměstnancům. Z téhož důvodu lze mít ohledně tohoto podniku za to, že má právní zájem na napadení zamítnutí jeho žádostí ze strany Komise u unijního soudu.