Účastníci řízení

Odůvodnění rozsudku

Výrok



Účastníci řízení

Ve věci T-588/08,

Dole Food Company, Inc., se sídlem ve Westlake Village, Kalifornie (Spojené státy americké),

Dole Germany OHG, se sídlem v Hamburku (Německo),

zastoupené J.-F. Bellisem, advokátem,

žalobkyně,

proti

Evropské komisi, původně zastoupené X. Lewisem a M. Kellerbauerem, poté M. Kellerbauerem a P. Van Nuffelem, jako zmocněnci,

žalované,

jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2008) 5955 final ze dne 15. října 2008, v řízení podle článku 81 ES (věc COMP/39 188 – Banány)

TRIBUNÁL (osmý senát),

ve složení L. Truchot, předseda, M. E. Martins Ribeiro (zpravodajka) a H.Kanninen, soudci,

vedoucí soudní kanceláře: N. Rosner, rada,

s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 25. ledna 2012,

vydává tento

Rozsudek

Odůvodnění rozsudku

Skutkový základ sporu

1. Dole Food Company, Inc. (dále jen „Dole“), je americkou společností produkující čerstvé ovoce a zeleninu, jakož i balené mražené ovoce. Dole Germany OHG je dceřinou společností Dole (společně dále jen „žalobkyně“), se sídlem v Hamburku (Německo), dříve známou jako Dole Fresh Fruit Europe OHG (dále jen „DFFE“).

2. Dne 8. dubna 2005 Chiquita Brands International, Inc. (dále jen „Chiquita“) podala žádost o ochranu na základě oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3; Zvl. vyd. 08/02, s. 155, dále jen „oznámení o spolupráci“).

3. Poté, co dne 3. května 2005 společnost Chiquita předložila nová prohlášení a doplňující dokumenty, poskytla jí Komise Evropských společenství na základě odst. 8 písm. a) oznámení o spolupráci podmínečnou ochranu před pokutou.

4. Poté, co dne 2. a 3. června 2005 na základě čl. 20 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1) provedla Komise kontroly v prostorách různých podniků, a zejména společnosti DFFE, a v období mezi únorem 2006 a květnem 2007 rozeslala několik žádostí o informace podle čl. 18 odst. 2 nařízení č. 1/2003, zaslala dne 20. července 2007 společnostem Chiquita, Chiquita International Ltd, Chiquita International Services Group NV, Chiquita Banana Company BV, Dole, DFFE, Fresh Del Monte Produce, Inc. (dále jen „Del Monte“), Del Monte Fresh Produce International, Inc., Del Monte (Germany) GmbH, Del Monte (Holland) BV, Fyffes plc (dále jen „Fyffes“), Fyffes International, Fyffes Group Ltd, Fyffes BV, FSL Holdings NV, Firma Leon Van Parys NV (dále jen „Van Parys“) a Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG (dále jen „Weichert“) oznámení námitek.

5. Podniky zmíněné v bodě 4 výše získaly přístup k vyšetřovacímu spisu Komise ve formě kopie na DVD, s výjimkou záznamů a přepisů prohlášení podniku učiněných ústně žadatelem o ochranu a s tím souvisejících dokumentů, které byly zpřístupněny v prostorách Komise (bod 49 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

6. Po slyšení dotčených podniků, jež probíhalo od 4. do 6. února 2008, předala dne 28. února 2008 společnost Weichert Komisi dopis obsahující připomínky a přílohy.

7. Dne 15. října 2008 přijala Komise rozhodnutí C (2008) 5955 final v řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/39 188 – Banány) (dále jen „napadené rozhodnutí“), jež bylo společnostem DFFE a Dole oznámeno 21. a 22. října 2008.

Napadené rozhodnutí

8. Komise uvádí, že se podniky, jimž je napadené rozhodnutí určeno, účastnily jednání ve vzájemné shodě spočívajícího v koordinování jejich referenčních cen banánů uváděných na trh v severní Evropě, tj. v Rakousku, Belgii, Dánsku, Finsku, Německu, Lucembursku, Nizozemsku, jakož i ve Švédsku, a to v období od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2002 (1. prosince v případě společnosti Chiquita) (body 1 až 3 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

9. V době rozhodné z hlediska skutkového stavu byl dovoz banánů do Evropského společenství upraven nařízením Rady (EHS) č. 404/93 ze dne 13. února 1993 o společné organizaci trhu s banány (Úř. věst. L 47, s. 1; Zvl. vyd. 03/13, s. 388), jenž zavedlo režim založený na dovozních kvótách a sazebnících. Komise podotýká, že zatímco dovozní kvóty banánů byly stanovovány ročně a přidělovány pro jednotlivá čtvrtletí s jistou omezenou mírou flexibility mezi čtvrtletími daného kalendářního roku, dodávky banánů do přístavů severní Evropy a množství uváděná na trh v tomto regionu byla určována každý týden rozhodnutími o produkci, dodávkách a uvedení na trh přijímanými producenty, dovozci a obchodníky (body 36, 131, 135 a 137 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

10. Při produkci banánů byly rozlišovány tři úrovně značek banánů nazývaných „třetiny“: banány první kategorie značky Chiquita, banány druhé úrovně (značky Dole a Del Monte) a banány třetí kategorie (rovněž nazývané „tercie“), jež zahrnovaly různé další značky banánů. Toto rozdělení podle značky se promítalo do cen banánů (bod 32 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

11. V průběhu dotčeného období byl trh s banány v severní Evropě organizován v týdenních cyklech. Námořní přeprava banánů z přístavů latinské Ameriky do Evropy trvala přibližně dva týdny. Dodávky banánů do severoevropských přístavů byly obvykle týdenní a probíhaly podle pravidelného harmonogramu dodávek (bod 33 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

12. Banány byly vypravovány zelené a takto rovněž připlouvaly do přístavů. Následně byly buď přímo dodávány kupujícím (zelené banány), nebo ponechány dozrát a přibližně týden poté dodávány (žluté banány). Dozrávání mohlo být provedeno buď dovozcem nebo jeho jménem, nebo zajištěno kupujícím. Zákazníky dovozců byly obvykle subjekty provádějící dozrávání a obchodní řetězce (bod 34 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

13. Společnosti Chiquita, Dole a Weichert stanovovaly referenční ceny pro své značky každý týden, v daném případě ve čtvrtek ráno, a oznamovaly je svým zákazníkům. Výraz „referenční cena“ obecně odpovídal referenčním cenám zelených banánů a referenční ceny žlutých banánů se obvykle skládaly z ceny zelené nabídky navýšené o poplatek za dozrání (body 104 a 107 napadeného rozhodnutí).

14. Ceny placené maloobchodníky a distributory za banány (nazývané „skutečné ceny“ nebo „transakční ceny“) mohly být určovány buď vyjednáváním, jež probíhala v týdenních intervalech, v projednávaném případě ve čtvrtek odpoledne nebo v pátek (nebo později v průběhu daného týdne nebo na začátku následujícího týdne) nebo smlouvami na dodávky obsahujícími předem stanovené vzorce pro určování cen uvádějící pevnou cenu nebo cenu odvozenou od referenční ceny prodejce nebo konkurenta nebo od jiné referenční ceny, jako byla např. „cena Aldi“. Komise uvádí, že obchodní řetězec Aldi dostával každý čtvrtek mezi 11:00 a 11:30 hod. nabídky od svých dodavatelů a následně přicházel s protinávrhem, „cenou Aldi“, s tím, že cena placená dodavatelům byla obvykle stanovena kolem 14:00 hod. Počínaje druhým pololetím roku 2002 začala být „cena Aldi“ stále častěji užívána jako ukazatel pro výpočet ceny banánů pro určité množství jiných transakcí, zejména těch týkajících se značkových banánů (body 34 a 104 napadeného rozhodnutí).

15. Komise vysvětluje, že podniky, jimž je napadené rozhodnutí určeno, se účastnily dvoustranných kontaktů před stanovením cen, během nichž diskutovaly o faktorech, které ceny banánů ovlivňují, tj. o faktorech, jež se vztahují k referenčním cenám pro nadcházející týden, nebo probíraly a sdělovaly si vývoj cen nebo si poskytovaly údaje o referenčních cenách pro nadcházející týden. Tyto kontakty probíhaly obvykle ve středu, než dotčené podniky stanovily referenční ceny, a vždy se týkaly budoucích referenčních cen (body 51 a násl. odůvodnění napadeného rozhodnutí).

16. Společnost Dole tedy dvoustranně komunikovala jak se společností Chiquita, tak i se společností Weichert. Společnost Chiquita věděla o kontaktech před stanovením cen nebo alespoň předpokládala existenci takovýchto kontaktů mezi společnostmi Dole a Weichert (bod 57 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

17. Tyto dvoustranné kontakty měly před stanovením cen za cíl omezit nejistotu ohledně chování podniků týkajícího se referenčních cen, jež měly určit ve čtvrtek dopoledne (bod 54 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

18. Komise uvádí, že po stanovení referenčních cen ve čtvrtek ráno si dotčené podniky vzájemně vyměnily referenční ceny. Tato následná výměna jim vzhledem ke kontaktům před stanovením cen, k nimž předtím došlo, umožnila kontrolovat individuální rozhodnutí o stanovení cen a posílila jejich vzájemnou spolupráci (body 198 až 208, 227, 247, 273 a násl. odůvodnění napadeného rozhodnutí).

19. Podle Komise referenční ceny sloužily přinejmenším jako signály, tendence nebo ukazatele pro trh týkající se zamýšleného vývoje cen banánů a byly důležité z hlediska obchodu s banány a výsledných cen. Navíc při některých transakcích byly ceny přímo odvozené od referenčních cen za užití vzorců vycházejících z referenčních cen (bod 115 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

20. Komise má za to, že dotčené podniky, jež se účastnily jednání ve vzájemné shodě a jež se nadále na obchodování s banány podílely, nutně musely při určování svého chování na trhu zohlednit informace, které od konkurentů obdržely, což společnosti Chiquita a Dole dokonce výslovně připustily (body 228 a 229 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

21. Komise dospěla k závěru, že kontakty před stanovením cen, k nimž došlo mezi společnostmi Dole a Chiquita a mezi Dole a Weichert, mohly ovlivnit ceny určované hospodářskými subjekty a měly význam z hlediska stanovování cen a že na základě nich došlo k jednání ve vzájemné shodě s cílem omezit hospodářskou soutěž ve smyslu článku 81 ES (body 54 a 271 napadeného rozhodnutí).

22. Komise má za to, že všechny koluze popsané v napadeném rozhodnutí tvoří jediné pokračující protiprávní jednání, jehož cílem bylo omezit hospodářskou soutěž v rámci Společenství ve smyslu článku 81 ES. Společnosti Chiquita a Dole byly shledány odpovědnými za jediné pokračující protiprávní jednání jako celek, zatímco společnost Weichert byla shledána odpovědnou pouze za tu část protiprávního jednání, na níž se podílela, tj. část protiprávního jednání týkající se tajných dohod se společností Dole (body 258 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

23. Komise má s ohledem na skutečnost, že trh s banány v severní Evropě byl charakterizován podstatným objemem obchodů mezi členskými státy a že koluzní jednání pokrývalo značnou část Společenství, za to, že uvedené dohody měly značný dopad na obchod mezi členskými státy (body 333 a násl. odůvodnění napadeného rozhodnutí).

24. Komise uvádí, že jelikož podniky předmětné dohody nebo praktiky neoznámily, což je podmínka pro uplatňování článku 81 ES podle čl. 4 odst. 1 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81 ES] a [82 ES] (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), a jelikož neexistují skutečnosti, na základě nichž by bylo možné mít za to, že podmínky pro uplatnění výjimky by byly v projednávaném případě splněny (body 339 a násl. odůvodnění napadeného rozhodnutí), nebylo možné přiznat žádnou výjimku podle čl. 81 odst. 3 ES.

25. Komise uvádí, že nařízení Rady č. 26 ze dne 4. dubna 1962 o použití určitých pravidel hospodářské soutěže na produkci zemědělských produktů a obchod s nimi (Úř. věst. 1962, 30, s. 993; Zvl. vyd. 03/01 s. 6), platné v rozhodné době, jež stanovilo, že se článek 81 ES uplatní na všechny dohody, rozhodnutí a jednání spojená s produkcí a obchodováním s různými produkty včetně ovoce, v článku 2 stanovilo výjimky z užití článku 81 ES. Vzhledem k tomu, že podmínky užití těchto výjimek nebyly v projednávaném případě dány, dospěla Komise k závěru, že jednání ve vzájemné shodě popsané v napadeném rozhodnutí nemohlo být vyňato podle článku 2 nařízení č. 26 (bod 344 a násl. odůvodnění napadeného rozhodnutí).

26. Pokud se jedná o stanovení výše pokut v napadeném rozhodnutí, Komise použila ustanovení pokynů o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2, dále jen „pokyny“) a oznámení o spolupráci.

27. Komise stanovila základní částku pokuty, jež měla být uložena a která odpovídá částce mezi 0 a 30 % hodnoty dotčených tržeb podniku v závislosti na stupni závažnosti protiprávního jednání vynásobené počtem let, kdy se podnik protiprávního jednání účastnil, a dodatečnou částku mezi 15 a 25 % hodnoty tržeb s cílem odradit podniky od účasti na protiprávních činnostech (bod 448 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

28. Výsledkem těchto výpočtů byla základní částka pokuty, jež měla být uložena, ve výši:

– 208 000 000 eur pro společnost Chiquita;

– 114 000 000 eur pro společnost Dole;

– 49 000 000 eur pro společnosti Del Monte a Weichert.

29. Základní částka pokuty, jež měla být uložena, byla všem adresátům napadeného rozhodnutí snížena o 60 % vzhledem ke zvláštnímu právnímu režimu trhu s banány a z důvodu, že se koordinace týkala referenčních cen (bod 467 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Snížení o 10 % bylo přiznáno společnosti Weichert, jež nebyla obeznámena s kontakty před stanovením cen mezi společnostmi Dole a Chiquita (bod 476 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

30. Základní částky pokut byly po úpravě stanoveny následovně:

– 83 200 000 eur pro společnost Chiquita;

– 45 600 000 eur pro společnost Dole;

– 14 700 000 eur pro společnosti Del Monte a Weichert.

31. Společnosti Chiquita byla poskytnuta ochrana před pokutami podle oznámení o spolupráci (body 483 až 488 napadeného rozhodnutí). K žádné další úpravě v případě společnosti Dole ani v případě Del Monte a Weichert nedošlo a konečná částka pokuty v jejich případě odpovídala základním částkám pokut, jež měly být uloženy, uvedeným v bodě 30 výše.

32. Napadené rozhodnutí mimo jiné stanoví:

„Článek 1

Následující podniky porušily ustanovení článku 81 [ES] účastí na jednání ve vzájemné shodě spočívajícím v koordinování referenčních cen banánů:

– [Chiquita], od 1. ledna 2000 do 1. prosince 2002;

– Chiquita International Ltd, od 1. ledna 2000 do 1. prosince 2002;

– Chiquita International Services Group NV, od 1. ledna 2000 do 1. prosince 2002;

– Chiquita Banana Company BV, od 1. ledna 2000 do 1. prosince 2002;

– [Dole], od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2002;

– [DFFE], od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2002;

– [Weichert], od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2002;

– [Del Monte], od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2002.

Protiprávní jednání se týkalo následujících členských států: Rakousko, Belgie, Dánsko, Finsko, Německo, Lucembursko, Nizozemsko a Švédsko.

Článek 2

Za protiprávní jednání uvedené v článku 1 se ukládají následující pokuty:

– Společnostem [Chiquita], Chiquita International Ltd, Chiquita International Services Group NV a Chiquita Banana Company BV společně a nerozdílně: 0 eur;

– Společnostem [Dole] a [DFFE] společně a nerozdílně: 45 600 000 eur;

– Společnostem [Weichert] a [Del Monte] společně a nerozdílně: 14 700 000 eur;

[...]“

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

33. Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 24. prosince 2008 podaly žalobkyně projednávanou žalobu.

34. Na základě zprávy soudce zpravodaje se Tribunál (osmý senát) rozhodl zahájit ústní část řízení a v rámci organizačních procesních opatření stanovených v článku 64 jednacího řádu Tribunálu vyzval Komisi, aby předložila určité dokumenty.

35. Komise dne 10. listopadu 2011 předložila požadované dokumenty, které byly žalobkyním doručeny dne 18. listopadu téhož roku. Tyto se nijak nevyjádřily ani písemně ani ústně.

36. Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na otázky Tribunálu byly vyslechnuty na jednání konaném dne 25. ledna 2012.

37. Během jednání žalobkyně předložily dokument a žádaly, aby byl vložen do spisu, s čímž nesouhlasila Komise.

38. Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

– zrušil napadené rozhodnutí;

– zrušil uloženou pokutu nebo snížil její výši;

– uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

39. Komise navrhuje, aby Tribunál:

– zamítl žalobu;

– uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

I – K přípustnosti dokumentu předloženého žalobkyněmi během jednání

40. Je třeba připomenout, že podle čl. 48 odst. 1 jednacího řádu mohou účastníci řízení v replice a v duplice na podporu své argumentace navrhnout další důkazy, toto ustanovení nicméně stanoví, že musí toto prodlení odůvodnit.

41. Z judikatury vyplývá, že předložení důkazů po duplice je možné pouze, pokud navrhovatel důkazu neměl před ukončením písemné části řízení předmětné důkazy k dispozici nebo pokud jejich pozdní předložení protistranou odůvodňuje, aby byl spis doplněn tak, že bude zajištěno dodržení zásady kontradiktornosti (rozsudky Tribunálu ze dne 21. dubna 2004, M. v. Soudní dvůr, T-172/01, Recueil, s. II-1075, bod 44, potvrzený v rámci opravného prostředku rozsudkem Soudního dvora ze dne 14. dubna 2005, Gaki Kakouri v. Soudní dvůr, C-243/04 P, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, a ze dne 8. října 2008, Agrar-Invest-Tatschl v. Komise, T-51/07, Sb. rozh. s. II-2825, bod 57).

42. Jak Soudní dvůr rozhodl o výjimce z pravidel, která upravují předkládání důkazů, čl. 48 odst. 1 jednacího řádu ukládá účastníkům řízení odůvodnit opožděné předložení jimi navrhovaných důkazů. Tato povinnost znamená, že je soudu přiznána pravomoc kontrolovat opodstatněnost odůvodnění opožděného předložení těchto navrhovaných důkazů a případně jejich obsah, jakož i pravomoc tyto důkazy odmítnout, není-li návrh na jejich předložení odůvodněn právně dostačujícím způsobem. A fortiori je tomu tak rovněž u důkazních návrhů předložených po podání dupliky (rozsudek Gaki-Kakouri v. Soudní dvůr, bod 41 výše, bod 33).

43. V projednávaném případě žalobkyně během jednání požadovaly, aby byl do spisu založen dokument odpovídající prohlášením společnosti Chiquita o zásobování řetězce Aldi společností Atlanta, distributorem provádějícím dozrávání ovoce, a o podmínkách, včetně časových, za nichž tento maloobchodník vytvářel svou nabídku na trhu s banány.

44. Na jedné straně je nesporné, že tato prohlášení společnosti Chiquita byla získána v průběhu správního řízení a jsou součástí vyšetřovacího spisu Komise.

45. Na druhé straně se žalobkyně spokojily s tvrzením, že předložení předmětných dokumentů vyplývalo z nezbytnosti reagovat na bod 49 dupliky Komise týkajícím se diskuze o rozlišování mezi zelenými banány a žlutými banány.

46. Stačí v tomto ohledu konstatovat, že v tomto bodě dupliky Komise pouze převzala slova napadeného rozhodnutí, podle nichž odkaz dovozců na žlutou nebo zelenou cenu záleží na způsobu organizování prodeje banánů, a zdůraznila vlastní tvrzení žalobkyň obsažená v žalobě ohledně skutečnosti, že „cena Aldi“ týkající se nákupu žlutých banánů představovala velmi důležitý faktor z hlediska prodeje zelených banánů.

47. Důkazní návrh žalobkyň se tak netýká žádné nové skutečnosti, ale souvisí s otázkou – vznášenou žalobkyněmi od počátku řízení – údajného rozlišování, jež musí být činěno mezi zelenými banány a žlutými banány, a vlivu „nabídky Aldi“ na transakční cenu.

48. Za těchto okolností je třeba dokument opožděně předložený žalobkyněmi během jednání prohlásit za nepřípustný.

II – K návrhovému žádání směřujícímu ke zrušení napadeného rozhodnutí

49. Žalobkyně uvedly jediný žalobní důvod vycházející z nesprávnosti závěru Komise, pokud se jedná o existenci jednání ve vzájemné shodě.

50. Z písemných podání žalobkyň vyplývá, že se tyto v rámci uvedeného žalobního důvodu dovolávají porušení článků 81 ES a 253 ES a dále práva na obhajobu a článku 253 ES.

A – K porušení článků 81 ES a 253 ES

1. K možnosti posoudit výměnu informací jako jednání ve vzájemné shodě s protisoutěžním cílem

51. Žalobkyně v prvé řadě tvrdí, že předmětné chování spočívalo v pouhé výměně informací, jež nebyla součástí žádné širší dohody, a nepředstavovala tedy omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu. Tvrdí, že podle judikatury pouhá skutečnost, že by výměna informací mohla potenciálně omezit nejistotu ohledně budoucí politiky určování cen, nepředstavuje dostatečný základ pro to, aby mohla být kvalifikována jako omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu.

52. Uvádí, že se Komise nesprávně opírá o několik případů týkajících se výměny informací v rámci širších tajných dohod, ačkoli netvrdí, jak vyplývá z různých pasáží napadeného rozhodnutí, že se podniky vystupující v projednávané věci účastnily dohody nebo jednání ve vzájemné shodě s cílem stanovit skutečné ceny nebo dohody o referenčních cenách, nebo dokonce dohody nebo jednání ve vzájemné shodě s cílem stanovit konkrétní zvýšení nebo snížení těchto cen.

53. Zaprvé, pokud se jedná o protiprávní jednání uvedené v napadeném rozhodnutí, z jeho znění jednoznačně vyplývá, že Komise žalobkyním vytýká koordinaci referenčních cen banánů prostřednictvím dvoustranných kontaktů před stanovením cen, což vykazuje znaky jednání ve vzájemné shodě týkajícího se stanovování cen s cílem omezit hospodářskou soutěž ve smyslu článku 81 ES (viz zejména body 1, 54, 261, 263 a 271 odůvodnění napadeného rozhodnutí), což není neslučitelné se skutečností, že Komise v daném případě nedospěla k závěru o existenci dohody nebo jednání ve vzájemné shodě s cílem stanovit skutečné ceny ani dohody o referenčních cenách, a dokonce ani dohody nebo jednání ve vzájemné shodě s cílem stanovit konkrétní zvýšení nebo snížení těchto cen.

54. Zdá se tedy, že předmětná výměna informací podle Komise zakládá kartelovou dohodu, jež podléhá zvláštní právní kvalifikaci jednání ve vzájemné shodě.

55. V tomto ohledu je třeba připomenout, že pojmy „dohoda“, „rozhodnutí sdružení podniků“ a „jednání ve vzájemné shodě“ zahrnují ze subjektivního hlediska formy tajných dohod, které mají stejnou povahu a odlišují se pouze svou intenzitou a formami, ve kterých se projevují (v tomto smyslu viz rozsudek Soudního dvora ze dne 8. července 1999, Komise v. Anic Partecipazioni, C-49/92 P, Recueil, s. I-4125, bod 131).

56. Pokud jde o definici jednání ve vzájemné shodě, Soudní dvůr shledal, že takové jednání představuje formu koordinace mezi podniky, která ač nedospěla až k uzavření dohody ve vlastním slova smyslu, vědomě nahrazuje rizika hospodářské soutěže praktickou spoluprací mezi podniky (rozsudky Soudního dvora ze dne 16. prosince 1975, Suiker Unie a další v. Komise, 40/73 až 48/73, 50/73, 54/73 až 56/73, 111/73, 113/73 a 114/73, Recueil, s. 1663, bod 26; ze dne 31. března 1993, Ahlström Osakeyhtiö a další v. Komise, C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 a C-125/85 až C-129/85, Recueil, s. I-1307, bod 63, a ze dne 4. června 2009, T-Mobile Netherlands a další, C-8/08, Sb. rozh. s. I-4529, bod 26).

57. Pojem jednání ve vzájemné shodě zahrnuje, kromě spolupráce mezi dotčenými podniky, chování na trhu navazující na tuto spolupráci a příčinnou souvislost mezi těmito dvěma skutečnostmi. V tomto ohledu je třeba předpokládat, neexistuje-li důkaz o opaku, jehož předložení přísluší zúčastněným subjektům, že podniky, které jednají ve vzájemné shodě a které na trhu nadále působí, zohledňují při určování svého chování na trhu informace, které si vyměnily se svými konkurenty. Bude tomu tak tím spíše, jednají-li ve vzájemné shodě pravidelně během dlouhého období (rozsudky Soudního dvora ze dne 8. července 1999, Hüls v. Komise, C-199/92 P, Recueil, s. I-4287, body 161 až 163, a T-Mobile Netherlands a další, bod 56 výše, bod 51).

58. V projednávaném případě se žalobkyně nemohou dovolávat určitých pasáží napadeného rozhodnutí rozlišujících pojmy jednání ve vzájemné shodě a dohoda, aby odůvodnily svá tvrzení o neexistenci námitky týkající se stanovení cen v uvedeném rozhodnutí.

59. Zadruhé je třeba podotknout, že argument, podle něhož výměna informací může vést k omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu pouze, pokud je „součástí širších tajných dohod, jako jsou kartelové dohody o stanovení skutečných cen nebo podílů na trhu“, je zjevně neopodstatněný.

60. Pokud se jedná o výměnu informací mezi konkurenty, je třeba připomenout, že kritéria koordinace a spolupráce zakládající jednání ve vzájemné shodě je třeba chápat ve světle koncepce vlastní ustanovením Smlouvy týkajícím se hospodářské soutěže, podle které každý hospodářský subjekt musí určovat politiku, kterou hodlá uplatňovat na společném trhu, autonomním způsobem (rozsudky Soudního dvora Suiker Unie a další v. Komise, bod 56 výše, bod 173; ze dne 14. července 1981, Züchner, 172/80, Recueil, s. 2021, bod 13; Ahlström Osakeyhtiö a další v. Komise, bod 56 výše, bod 63; ze dne 28. května 1998, Deere v. Komise, C-7/95 P, Recueil, s. I-3111, bod 86, a T-Mobile Netherlands a další, bod 56 výše, bod 32).

61. Ačkoliv tento požadavek autonomie nevylučuje právo hospodářských subjektů na rozumné přizpůsobení se existujícímu nebo očekávanému chování jejich soutěžitelů, striktně brání všem přímým nebo nepřímým kontaktům mezi těmito subjekty, jejichž cílem nebo výsledkem je ovlivnění tržního chování skutečného nebo potenciálního soutěžitele či odhalení tržního chování, o kterém tyto subjekty rozhodly, že budou samy uskutečňovat na tomto trhu nebo které zamýšlí samy uskutečňovat na tomto trhu, takovému soutěžiteli, jestliže je cílem nebo výsledkem těchto kontaktů dosažení podmínek hospodářské soutěže, které s přihlédnutím k povaze výrobků nebo poskytovaných služeb, významu a množství podniků, jakož i objemu uvedeného trhu neodpovídají obvyklým podmínkám relevantního trhu (v tomto smyslu viz rozsudky Suiker Unie a další v. Komise, bod 56 výše, bod 174; Züchner, bod 60 výše, bod 14; Deere v. Komise, bod 60 výše, bod 87, a T-Mobile Netherlands a další, bod 56 výše, bod 33).

62. Z toho vyplývá, že výměna informací mezi soutěžiteli může být v rozporu s pravidly hospodářské soutěže, pokud zmírňuje nebo odstraňuje stupeň nejistoty o fungování relevantního trhu, a tím vede k omezení hospodářské soutěže mezi podniky (rozsudky Soudního dvora Deere v. Komise, bod 60 výše, bod 90; ze dne 2. října 2003, Thyssen Stahl v. Komise, C-194/99 P, Recueil, s. I-10821, bod 81, a T-Mobile Netherlands a další, bod 56 výše, bod 35).

63. Komise má za to, že dvoustranné kontakty před stanovením cen omezily nejistotu ohledně budoucích rozhodnutí dotčených podniků, pokud se jedná o referenční ceny, jež představují ohlášené ceny, a správně dodává, že spolupráce na těchto cenách může rovněž představovat protiprávní jednání na základě účelu (bod 284 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

64. Pokud jde o možnost považovat jednání ve vzájemné shodě za jednání s protisoutěžním cílem, přestože toto jednání nemá přímou souvislost se spotřebitelskými cenami, je třeba uvést, že znění čl. 81 odst. 1 ES neumožňuje mít za to, že jsou zakázána pouze jednání ve vzájemné shodě, která mají přímý vliv na cenu zaplacenou konečným spotřebitelem. Naopak z uvedeného čl. 81 odst. 1 písm. a) ES vyplývá, že jednání ve vzájemné shodě může mít protisoutěžní cíl, pokud spočívá v tom, že „přímo nebo nepřímo určuje nákupní nebo prodejní ceny, anebo jiné obchodní podmínky“ (rozsudek T-Mobile Netherlands a další, bod 56 výše, body 36 a 37).

65. V každém případě článek 81 ES směřuje, podobně jako ostatní pravidla hospodářské soutěže uvedená ve Smlouvě, nikoliv pouze k tomu, aby chránil bezprostřední hospodářské zájmy soutěžitelů nebo spotřebitelů, nýbrž i k tomu, aby chránil strukturu trhu, a tím hospodářskou soutěž jako takovou. Proto konstatování existence protisoutěžního cíle jednání ve vzájemné shodě nemůže být podmíněno konstatováním přímé souvislosti mezi tímto jednáním a spotřebními cenami (rozsudek T-Mobile Netherlands a další, bod 56 výše, body 38 a 39).

66. Bez ohledu na relevanci odkazu na některá soudní rozhodnutí v napadeném rozhodnutí je na Tribunálu, aby ověřil, zda za okolností projednávaného případu mohla Komise po právu dospět k závěru, že výměny informací, k nimž došlo jednak mezi společnostmi Dole a Chiquita a dále mezi společnostmi Dole a Weichert představují jednání ve vzájemné shodě s cílem omezit hospodářskou soutěž.

67. Zadruhé žalobkyně namítají, že Komise nesprávně dospěla k závěru, že předmětné výměny informací představují omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu, a že má přitom povinnost zkoumat, zda byl dán jakýkoli protisoutěžní účinek.

68. Pokud jde o rozlišení mezi jednáními ve vzájemné shodě, která mají protisoutěžní cíl a těmi, která mají protisoutěžní účinek, je třeba připomenout, že protisoutěžní cíl a výsledek nejsou kumulativními, ale alternativními podmínkami pro posouzení, zda jednání spadá pod zákaz uvedený v čl. 81 odst. 1 ES. Podle judikatury ustálené od rozsudku Soudního dvora ze dne 30. června 1966, LTM (56/65, Recueil, s. 337, 359), vede alternativní povaha této podmínky vyznačená užitím spojky „nebo“ nejdříve k nutnosti uvážit samotný cíl jednání ve vzájemné shodě s ohledem na hospodářský kontext, ve kterém má být uplatňováno. Nicméně v případě, že analýza obsahu tohoto jednání ve vzájemné shodě neodhalí dostatečný stupeň škodlivosti ve vztahu k hospodářské soutěži, je pak třeba přezkoumat jeho účinky, a aby toto jednání podléhalo zákazu, musí existovat skutečnosti prokazující, že hospodářská soutěž byla ve značné míře buď vyloučena, nebo omezena či narušena (v tomto smyslu viz rozsudky Soudného dvora ze dne 20. listopadu 2008, Beef Industry Development Society a Barry Brothers, C-209/07, Sb. rozh. s. I-8637, bod 15, a T-Mobile Netherlands a další, bod 56 výše, bod 28).

69. Pro posouzení, zda je jednání ve vzájemné shodě zakázáno čl. 81 odst. 1 ES, je tak zohlednění jeho konkrétních účinků nadbytečné, jeví-li se, že jeho cílem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném trhu (v tomto smyslu viz rozsudky Soudního dvora ze dne 13. července 1966, Consten a Grundig v. Komise, 56/64 a 58/64, Recueil, s. 429, 496; ze dne 21. září 2006, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. Komise, C-105/04 P, Sb. rozh. s. I-8725, bod 125, a Beef Industry Development Society a Barry Brothers, bod 68 výše, bod 16). Rozlišení mezi „svým cílem protiprávními jednáními“ a „svým výsledkem protiprávními jednáními“ vychází z okolnosti, že některé formy koluze mezi podniky mohou být považovány za škodlivé pro řádné fungování normální hospodářské soutěže již ze své povahy (rozsudky Beef Industry Development Society a Barry Brothers, bod 68 výše, bod 17, a T-Mobile Netherlands a další, bod 56 výše, bod 29).

70. Aby mělo jednání ve vzájemné shodě protisoutěžní cíl, postačuje, že může vyvolat negativní účinky na hospodářskou soutěž. Jinými slovy musí být s ohledem na právní a hospodářský kontext, do kterého spadá, pouze konkrétně způsobilé vyloučit, omezit nebo narušit hospodářskou soutěž na společném trhu. Otázka, zda a v jaké míře skutečně k takovým účinkům dojde, může mít význam jen pro výpočet výše pokut a hodnocení práv na náhradu škody (rozsudek T-Mobile Netherlands a další, bod 56 výše, bod 31).

71. Vzhledem k tomu, že v projednávaném případě Komise dospěla k závěru, že kontakty před stanovením cen mezi dotčenými podniky vedly k jednání ve vzájemné shodě, neboť měly protisoutěžní cíl, nebyla povinna v souladu s výše uvedenou judikaturou, zkoumat účinky dotčeného jednání, aby mohla učinit závěr o porušení článku 81 ES.

72. Zatřetí žalobkyně tvrdí, že, aby se odchýlila od judikatury, podle níž výměny informací nejsou obecně „dostatečně škodlivé“, aby mohly být kvalifikovány jako omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu, a to ani v případě, že sdílené informace byly určeny ke skutečnému ovlivňování stanovování cen, Komise v bodě 315 odůvodnění napadeného rozhodnutí provedla umělé rozlišení mezi kontakty „před stanovením cen“ a výměnou informací „ex post“ a tvrdila, že se projednávaná věc týká prvně zmíněných, které považovala za závažnější. Toto rozlišení není podloženo žádným soudním rozhodnutím, a dokonce odporuje judikatuře ukládající zohlednění struktury trhu, jakož i povahy kontaktů.

73. Jak správně uvádí Komise, vyplývá tento argument z neúplného čtení napadeného rozhodnutí, neboť bod 315 odůvodnění musí být vykládán ve světle všech rozborů provedených Komisí v uvedeném rozhodnutí.

74. Je třeba v tomto ohledu zdůraznit, že Komise užívá druhový výraz „kontakty před stanovením cen“ k označení jednání ve vzájemné shodě týkajícího se koordinace referenčních cen s cílem omezit hospodářskou soutěž ve smyslu článku 81 ES na základě rozboru provedeného v bodech 259 až 272 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Kontakty před stanovením cen jsou v bodech 51, 148 a 182 odůvodnění napadeného rozhodnutí vymezeny jako výměny, během nichž dotčené podniky diskutovaly o faktorech, které ceny banánů ovlivňují, tj. o faktorech, jež jsou důležité pro stanovení referenčních cen pro nadcházející týden, projednávaly vývoj cen nebo referenční ceny pro nadcházející týden nebo si příslušné informace sdělovaly. Tyto kontakty probíhaly, než strany svou referenční cenu stanovily, a všechny se týkaly budoucích referenčních cen.

75. Komise rovněž poukazuje na „sdílení referenčních cen“, jejichž obsah je uveden v témže bodě 51 odůvodnění napadeného rozhodnutí následujícím způsobem:

„[…] Jakmile byly ve čtvrtek ráno referenční ceny stanoveny, vyměňovaly si strany dvoustranně své ceny, nebo alespoň používaly mechanismus, který jim umožňoval dvoustranné výměny informací o stanovených referenčních cenách […]“

76. Z bodů 51, 198, 227, 248, 250 a 257 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že pro Komisi tyto výměny referenčních cen představovaly součást koluzních ujednání podniků, neboť sloužily ke kontrolování individuálních rozhodnutí v rámci stanovování cen přijatých na základě údajů sdílených v rámci kontaktů před stanovením cen, a nepředstavovaly tedy odlišné protiprávní jednání, ale mechanismus monitorování výsledku sloužící ke stejnému účelu.

77. Pokud se jedná o bod 315 odůvodnění napadeného rozhodnutí, je jeho cílem pouze reagovat na argument podniků určující oznámení námitek, podle něhož jsou kontakty před stanovením cen pouhými výměnami informací, které mohou být s článkem 81 ES v rozporu pouze, jsou-li prokázány účinky poškozující hospodářskou soutěž. Komise v tomto rozlišuje mezi projednávanou věcí a věcí, jíž se dovolávají tyto podniky a v níž bylo vydáno rozhodnutí Komise 92/157/EHS ze dne 17. února 1992 o řízení podle článku [81 ES] (IV/31.370 a 31.446 – UK Agricultural Tractor Registration Exchange) (Úř. věst. L 68, s. 19), týkající se systému výměny informací porušujícího článek 81 ES z důvodu jeho účinků na trh poškozujících hospodářskou soutěž.

78. Komise pouze zdůrazňuje, že kontakty před stanovením cen nebyly výměnami informací ex post , tj. netýkaly se již provedených transakcí jako ve věci UK Agricultural Tractor Registration Exchange, ale vedly ke sdělování postupu týkajícího se budoucího stanovení referenčních cen, který konkurenti hodlali na trhu uplatnit.

79. V rozporu s tvrzeními žalobkyň Komise při této příležitosti neprovádí žádné srovnávání ani klasifikaci druhů výměn informací z hlediska škodlivosti pro hospodářskou soutěž podle toho, zda k nim došlo před nebo po stanovení transakčních cen, a netvrdí, že prvně zmíněné jsou závažnější a umožňují bez dalšího posouzení charakterizovat dané jednání jako omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu.

80. Jediné rozlišování, ze kterého Komise v bodě 315 odůvodnění napadeného rozhodnutí vychází, je rozlišování mezi kartelovými dohodami s protisoutěžním cílem a dohodami s protisoutěžním účinkem, které judikatura připouští.

81. S odkazem na body 263 až 271 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvádí, že jednání ve vzájemné shodě, jehož se účastnila společnost Dole, má za cíl omezení hospodářské soutěže ve smyslu článku 81 ES, a že „tudíž není nezbytné, aby analyzovala strukturu trhu“ nebo „povahu kontaktů nebo sdělených informací podle kritérií vymezených ve věci UK Agricultural Tractor Registration Exchange“.

82. Tato poslední poznámka nemůže být vykládána, jak činí žalobkyně, jako důkaz nerespektování Komisí v projednávaném případě požadavků judikatury na posouzení souladu výměny informací mezi konkurenty s pravidly hospodářské soutěže. Ve skutečnosti je jejím jediným významem rozlišení, jež musí být učiněno, oproti situaci, kdy shledání porušení článku 81 ES vyplývá ze zohlednění účinků systému výměny informací vedoucího k omezení hospodářské soutěže.

83. Výslovné odkázání na body 263 až 271 odůvodnění napadeného rozhodnutí, v nichž Komise připomíná některé charakteristiky systému výměny informací mezi dotčenými podniky a jí provedené zohlednění kontextu, v němž tento systém působil, stačí k popření výkladu žalobkyň.

84. V každém případě, jak bude vyloženo níže, přistoupila Komise k hodnocení předmětného jednání s ohledem na obsah, četnost a délku trvání dvoustranných kontaktů, jakož i na právní a ekonomický kontext, v němž tyto diskuze probíhaly.

85. Z toho vyplývá, že argument žalobkyň zmíněný v bodě 72 výše musí být odmítnut.

2. K existenci jednání ve vzájemné shodě s protisoutěžním cílem

a) K nedostatku důvěryhodnosti společnosti Chiquita

86. Žalobkyně tvrdí, že závěr Komise, podle něhož předmětná výměna informací představuje jednání ve vzájemné shodě týkající se stanovení cen, a tedy omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu, je prakticky výlučně založen na tom, jak společnost Chiquita popsala toto jednání v průběhu správního řízení, ačkoli je uvedený podnik naprosto nedůvěryhodný.

87. Dovolávají se v tomto ohledu osobního zájmu, jenž společnost Chiquita měla na kvalifikování předmětného jednání jako protiprávního jednání, velmi význačného průběhu správního řízení a existence zjevných rozporů.

88. Úvodem je třeba zdůraznit, že argumentace žalobkyň, jejímž cílem je obecně vyloučit svědectví společnosti Chiquita, spočívá na mylném předpokladu v tom smyslu, že prohlášení společnosti Chiquita jsou pouze jedním z důkazů zohledněných Komisí při odůvodňování jejích závěrů, spolu s vlastními prohlášeními společností Dole a Weichert a listinnými důkazy, jako jsou telefonní výpisy a elektronické zprávy, přičemž všechny tyto důkazy byly zkoumány a konfrontovány tak, aby vyšly najevo jak protichůdné, tak i konzistentní skutečnosti nasvědčující existenci jednání ve vzájemné shodě.

89. Specifičnost předmětného jednání ve vzájemné shodě spočívající ve skutečnosti, že předmětné dvoustranné kontakty probíhaly ústně a že zúčastněné strany Komisi informovaly, že z těchto kontaktů nemají ani poznámky ani zprávy, nicméně vysvětluje důležitost prohlášení učiněných podniky v průběhu správního řízení.

90. Zaprvé, pokud se jedná o osobní zájem, jenž společnost Chiquita měla na kvalifikování předmětného jednání jako protiprávního jednání, žalobkyně uvádí, že podání žádosti o ochranu tímto podnikem dne 8. dubna 2005 na základě oznámení o spolupráci bylo spojeno s oznámením, učiněným šest týdnů předtím, získání divize „Fresh Express“ společnosti Performance Food Group. Podle žalobkyň nemohla společnost Chiquita získání divize „Fresh Express“, jež pro ni měla značný strategický význam, dokončit bez uklidnění znepokojení bank financujících tuto operaci vzniklého na základě předběžné kontroly jejích aktivit (příloha A 7 žaloby) a společnost Chiquita pak oznámila završení této akvizice až dne 28. června 2005, tj. až po získání podmíněné ochrany před pokutami dne 3. května 2005.

91. Je třeba upozornit, že argument žalobkyň neodpovídá logice, která je vlastní postupu podle oznámení o spolupráci. Požadování výhody na základě jeho uplatnění za účelem dosažení snížení pokuty nutně nepobízí k předložení zkreslených důkazů o ostatních účastnících dané kartelové dohody. Jakákoliv snaha uvést Komisi v omyl by totiž mohla zpochybnit upřímnost a úplnost spolupráce žadatele, a ohrozit tak možnost, že získá úplnou výhodu na základě oznámení o spolupráci (rozsudek Tribunálu ze dne 16. listopadu 2006, Peróxidos Orgánicos v. Komise, T-120/04, Sb. rozh. s. II-4441, bod 70).

92. I kdyby byla tvrzení žalobkyň o důvodech žádosti o ochranu podané společností Chiquita správná, nejsou s to prohlášení tohoto podniku zbavit jakékoli důvěryhodnosti. Existence osobního zájmu na výpovědi nesvědčí nutně o nedůvěryhodnosti jejího autora.

93. Znepokojení hospodářských subjektů poskytujících finanční prostředky pro účely akvizice společnosti Chiquita a jejich starost v tomto ohledu o lepší řízení rizika spojeného se situací subjektu, jemuž jsou tyto prostředky poskytovány, mohou být stejně tak považovány za konkrétní okolnost zvyšující důkazní hodnotu prohlášení společnosti Chiquita o skutečné povaze kartelové dohody.

94. Navíc a především, prezentování pouze zvýhodňující povahy kroku učiněného společností Chiquita dne 8. dubna 2005 je mylné, neboť pomíjí jistý a potenciálně negativní důsledek spojený s uznáním vlastní účasti na kartelové dohodě. I když společnost Chiquita mohla kvůli žádosti o ochranu doufat, že unikne sankci Komise, výše uvedené uznání a následné rozhodnutí Komise konstatující porušení článku 81 ES vystavují tento podnik riziku podání žaloby ze strany třetích osob na náhradu škody utrpěné na základě předmětného chování narušujícího hospodářskou soutěž, což může mít těžké finanční důsledky.

95. Tento závěr může rovněž relativizovat tvrzení žalobkyň o předpokládaném očekávání společnosti Chiquita, že konkurenční podniky budou na konci správního řízení finančně znevýhodněny.

96. Zadruhé žalobkyně poukazují na průběh správního řízení, když tvrdí, že sama Komise shledala, že společnosti Chiquita chyběla důvěryhodnost, protože odmítla prakticky všechna tvrzení učiněná touto společností z důvodu, že byla nepodložená, včetně tvrzení o účasti společností Fyffes a Van Parys na tvrzené kartelové dohodě a byla nucena se společností Chiquita uspořádat schůzku o „aktuálním stavu“. Posledně zmíněná označila předmětné dvoustranné kontakty a odvolávala se na jejich protisoutěžní cíl až po této schůzce.

97. Připomínají, že žádost o shovívavost společnosti Chiquita ze dne 8. dubna 2005 (příloha A 6 žaloby) obsahovala následující údaje:

„Tato žádost se týká činností distribuce a obchodování s banány, jakož i s ananasem a dalším dováženým čerstvým ovocem. Největšími dodavateli banánů v Evropě, včetně Švýcarska a Norska, jsou společnosti Chiquita, Dole, Del Monte, Fyffes, Irsko a Grupo Noboa SA Ecuador, dále jen Noboa.

Ke koordinování aktivit dovozců banánů porušujícímu článek 81 ES docházelo přibližně od začátku 90. let (nebo dříve) až do dubna 2005. V průběhu posledních čtyř nebo pěti let se společnosti Chiquita, Dole, Del Monte, Fyffes a Noboa účastnily těchto jednání ve vzájemné shodě a je možné, že se na nich ještě dnes podílí nebo dříve podíleli další menší dodavatelé banánů, jako je společnost Durbeck. Výše uvedené společnosti si začaly na trhu s banány pravidelně vyměňovat informace o objemech a cenách budoucích dodávek do Evropy, jakož i o jejich evropských zákaznících.

Společnosti rovněž začaly koordinovat své aktivity, pokud se jedná přímo o ceny, tj. obecné referenční ceny pro Evropu užívané pro některé evropské zákazníky.“

98. Zdá se tedy, že se žádost o shovívavost konkrétně týkala „dovozců banánů“ a jejich účasti na koordinovaných aktivitách „v průběhu posledních pěti let“.

99. Znění napadeného rozhodnutí dokládá, že prohlášení společnosti Chiquita byla v rozporu s tím, co tvrdí žalobkyně, Komisí ve značném rozsahu zohledněna. Zaprvé je nesporné, že z pěti zmíněných dovozců bylo třem určeno napadené rozhodnutí. Zadruhé výměna informací o objemech v něm byla skutečně konstatována, ačkoli nakonec nebyla zohledněna jako konstitutivní prvek protiprávního jednání (viz body 136 a 272 napadeného rozhodnutí). Zatřetí výměna informací, ve formě kontaktů před stanovením cen, týkajících se referenčních cen dovozců a dodavatelů byla v napadeném rozhodnutí zohledněna pro účely kvalifikace předmětného jednání jako jednání ve vzájemné shodě s protisoutěžním cílem o délce trvání tří let zahrnuté do konkrétně omezeného období uvedeného v žádosti o shovívavost.

100. V každém případě konstatování, podle něhož v napadeném rozhodnutí nakonec zjištěné protiprávní jednání plně neodpovídá údajům uvedeným v žádosti o shovívavost, pokud se jedná o předmět protiprávního jednání, délku jeho trvání a počet dotčených a sankcionovaných podniků, není s to prokázat, že autor uvedené žádosti a jeho prohlášení, na nichž jsou závěry Komise o porušení článku 81 ES částečně založeny, jsou nevěrohodní.

101. Žalobkyněmi zdůrazňovaný výsledek správního řízení zahájeného Komisí odporuje jejich tvrzení, podle něhož „Komise příliš snadno přijala tvrzení společnosti Chiquita, že existovala forma kartelové dohody mezi dovozci banánů do severní Evropy“, a neprovedla kritické přezkoumání prohlášení této společnosti.

102. Snaha žalobkyň zdiskreditovat svědectví společnosti Chiquita je vedla k poskytnutí vnitřně rozporného odůvodnění, jímž bylo zároveň Komisi vytýkáno, že téměř výlučně vycházela z prohlášení společnosti Chiquita, a to neuváženě bez kritické analýzy, a zdůrazňovány rozdíly mezi těmito prohlášeními a obsahem napadeného rozhodnutí.

103. Z dopisu Komise vyzývajícího společnost Chiquita, aby vyjádřila své připomínky k „možným“ rozporům mezi žádostí o shovívavost a pozdějšími prohlášeními, ani z konání schůzky dne 20. října 2006, během níž si Komise a společnost Chiquita vyměňovaly názory na konfrontaci skutečností obsažených v žádosti o shovívavost a skutečností vyplývajících z šetření a žádostí o informace navíc nelze dovozovat úplné odmítnutí svědectví společnosti Chiquita.

104. Je třeba podotknout, že se žalobkyně, jež měly přístup k vyšetřovacímu spisu, spokojily s tvrzením, že se společnost Chiquita zmínila o kontaktech před stanovením cen po bilanční schůzce ze dne 20. října 2006, a neposkytly žádný důkaz zpochybňující vyjádření Komise, podle něhož společnost Chiquita na tyto kontakty před stanovením cen poprvé poukázala v červenci – srpnu 2005 (prohlášení č. 11 a 12), tj. více než rok před touto schůzkou.

105. Bod 149 odůvodnění napadeného rozhodnutí, v němž se uvádí, že „když společnost Chiquita informovala Komisi o kontaktech před stanovením cen, jež udržovala se společností Dole, uvedla, že jejich tématem byly podmínky prodeje a trhu a cenové faktory, jakož i oficiální nabídky cen týkající se banánů“, odkazuje na stranu 9 227 a následující spisu Komise obsahující prohlášení podniku Chiquita č. 12 ze dne 25. srpna 2005. Příloha A 6 žaloby navíc obsahuje prohlášení č. 28 společnosti Chiquita, v němž podává vysvětlení ohledně chování svého bývalého zaměstnance, p. B., zapojeného do kontaktů s konkurenčními společnostmi, a připomíná, že popsala, co o těchto kontaktech věděla, v předcházejících prohlášeních č. 11 ze dne 4. července 2005, č. 12 ze dne 25. srpna 2005 a č. 13 ze dne 20. ledna 2006.

106. Zatřetí společnost Dole podotýká, že svědectví zaměstnance společnosti Chiquita, p. B., o dvoustranných kontaktech udržovaných s jedním z jejích zaměstnanců, p. H., trpí několika vnitřními rozpory, které vedou k vážným pochybnostem o jeho přesnosti a spolehlivosti, a je rovněž v rozporu se svědectvím jejího zaměstnance.

107. Zaprvé žalobkyně poukazují na změny v prohlášeních společnosti Chiquita týkajících se časového rozvrhu kontaktů s tvrzeními o výměnách informací, k nimž mělo docházet v pondělí a v úterý a následně ve středu a ve čtvrtek.

108. Tato situace je jasně vysvětlena v bodech 71 až 74 a 156 odůvodnění napadeného rozhodnutí, z něhož vyplývá, že poté, co věc pro doplnění projednala s jejími bývalými a současnými zaměstnanci a po přezkoumání telefonních výpisů svého bývalého zaměstnance, p. B., společnost Chiquita upřesnila své původní prohlášení a uvedla, že hovory obvykle probíhaly se středu pozdě odpoledne a následoval po nich druhý hovor ve čtvrtek ráno před, někdy bezprostředně před, interním konferenčním hovorem předcházejícím jejímu rozhodnutí o stanovení cen.

109. Je třeba zdůraznit, že společnost Dole ve svých odpovědích na žádosti o informace konzistentně připouštěla, že k telefonním hovorům docházelo ve středu odpoledne a – podle ní zřídka – ve čtvrtek ráno (bod 73 odůvodnění napadeného rozhodnutí) a že prohlášení podniků potvrzují dostupné telefonní výpisy p. B., jež ukazují jeho telefonní hovory s p. H. a proti nimž žalobkyně nic nenamítaly.

110. Zadruhé, pokud se jedná o původ hovorů, žalobkyně upozorňují na první prohlášení společnosti Chiquita, podle něhož „p. H. ze společnosti Dole občas volal panu B. jako první a občas jako první volala společnost Chiquita společnosti Dole“, dále na druhé prohlášení, podle něhož „povětšinou volal p. H panu B.“ s tím, že toto poslední tvrzení je ostatně zpochybňováno panem H..

111. Výše uvedená prohlášení společnosti Chiquita nevykazují žádný skutečný rozpor, ale upřesňují původ většiny hovorů a v tomto ohledu nelze platně namítat naprostou absenci spolehlivosti svědectví společnosti Chiquita s ohledem na námitku společnosti Dole, když toto svědectví bylo navíc podpořeno společností Dole, jež prohlásila, že její zaměstnanci, p. H. a G., komunikovali s p. B. ze společnosti Chiquita a že „je možné, že výjimečně p. H. ve středu odpoledne kontaktoval pana B., pokud od něj společnost Dole neměla zprávy ve středu odpoledne, a zejména pokud na trhu došlo k neobvyklému vývoji“ (body 60 a 61 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

112. Na základě těchto skutečností mohla Komise správně dospět k závěru, aniž by to bylo zpochybňováno žalobkyněmi, že spolu společnosti Chiquita a Dole komunikovaly, ačkoli se dotčené strany různí v tom, kdo byl „povětšinou“ původcem kontaktů, a že obě strany kromě toho připouštějí, že jejich vlastní zaměstnanci při některých příležitostech rovněž kontaktovali druhou stranu (body 62 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

113. Zatřetí žalobkyně konstatují, že p. B. tvrdil, že společnost Dole sdělovala „svůj pravděpodobný záměr pro stanovení ceny následující týden“, dále – stále ve stejném prohlášení – že smyslem hovorů bylo získat „konečný údaj od společnosti Dole o jejím záměru ohledně plánovaného stanovení ceny“.

114. Tatáž námitka byla společností Dole vznesena v její odpovědi na oznámení námitek, což vedlo k následné odpovědi Komise v bodě 169 odůvodnění napadeného rozhodnutí.

„Komise obecně poznamenává, že jelikož se jednalo o kontakty před stanovením cen, je jasné, že cenové údaje nebo záměry sdělené konkurentům nemohly být konečnou referenční cenou, protože ta byla stanovena až následujícího dne. Navíc společnost Chiquita ve svém prohlášení podniku uvádí, že podle ní bylo předmětem kontaktů získání ‚konečného údaje‘ od společnosti Dole ohledně ‚jejího záměru stran zvýhodněné ceny‘. Toto jednoznačně dokládá, že společnost Chiquita netvrdila, že to, co společnost Dole sdělovala, byla konečná cena. Společnost Chiquita dále uvádí, že doporučení pro stanovení ceny od pana B. bylo založeno na ‚pravděpodobném úmyslu společnosti Dole‘, o němž se dozvěděl při kontaktech před stanovením cen se společností Dole. Komise má za to, že tato prohlášení nejsou nekonzistentní a že jasně ukazují účel těchto kontaktů pro společnost Chiquita.“

115. Pouhé připomenutí v žalobě, že si p. H. vzpomněl pouze na diskuze týkající se „orientačních trendů referenčních cen“ není s to rozporovat výše uvedený závěr Komise a odůvodnit tvrzení o nekonzistentnosti a z toho vyplývajícího nedostatku spolehlivosti svědectví společnosti Chiquita.

116. Začtvrté, pokud se jedná o nesoulad mezi společnostmi Chiquita a Dole ohledně určení a přesné frekvence výměn, neznamená tento nezbytně, jak míní žalobkyně, nedostatek spolehlivosti svědectví společnosti Chiquita.

117. Otázka četnosti dvoustranných kontaktů mezi společnostmi Dole a Chiquita je zkoumána v bodech 76 až 86 odůvodnění napadeného rozhodnutí a Komise zohlednila odpovědi společnosti Dole, jež připustila, že k těmto dvoustranným kontaktům docházelo zhruba 20 krát do roka (bod 83 napadeného rozhodnutí).

118. Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že argumentace žalobkyň, jejímž účelem bylo obecně znevěrohodnit svědectví společnosti Chiquita z důvodu údajného nedostatku jeho spolehlivosti, musí být odmítnuta.

b) K neslučitelnosti provozních režimů společností Dole a Chiquita s vytýkanou koluzí

119. Žalobkyně tvrdí, že názor Komise, podle něhož dvoustranné kontakty, k nimž došlo mezi dotčenými stranami, měly za cíl koordinaci jejich referenčních cen, je neslučitelný se skutečností, že společnosti Chiquita a Dole stanovovaly referenční ceny pro různé produkty, různé zákazníky a různé týdny třítýdenního cyklu trhu s banány. Nebylo tedy ani teoreticky možné koordinovat referenční ceny na základě vyměňovaných informací, neboť produkty prodávané společností Chiquita a společností Dole byly dvěma zcela odlišnými produkty, jež si na trhu nekonkurovaly.

120. Referenční cena stanovená společností Chiquita se týkala zralých banánů, jež byly dodávány maloobchodníkům, zatímco referenční cena stanovená společností Dole se týkala nezralých banánů dodávaných distributorům provádějícím dozrávání ovoce. Podle žalobkyň společnost Chiquita stanovovala svou žlutou referenční cenu pro banány dodané do severní Evropy předcházející týden a pro banány dodané maloobchodníkům následující týden, zatímco společnost Dole stanovovala svou zelenou referenční cenu pro banány, jež do severní Evropy dorazily následující týden a maloobchodníkům byly dodány až dva týdny poté.

121. Tato situace neplatila v Německu, kde společnost Chiquita sdělovala žlutou referenční cenu výhradně svým zákazníkům k vnějším účelům z důvodu působení své dceřiné společnosti Atlanta jakožto distributora provádějícího dozrávání. Společnost Chiquita totiž Komisi sdělila, že se rozhodnutí o stanovení cen přijatá ve čtvrtek ohledně severských zemí týkala rovněž banánů, u nichž již probíhalo dozrávání.

122. Žalobkyně konečně Komisi vytýkají, že jasně a jednoznačně nevysvětlila svůj postoj, čímž porušila článek 253 ES, a to zejména tím, že platně nevysvětlila „jak může být výměna informací o skutečnostech údajně relevantních pro stanovení referenční ceny zelených banánů jakkoli relevantní pro stanovení referenční ceny žlutých banánů“.

K údajnému porušení článku 253 ES

123. Z formulace námitky připomenuté v předcházejícím bodě, a konkrétně z užití příslovce „platně“, jakož i z obsahu argumentace rozvinuté žalobkyněmi vyplývá, že se tato námitka v pravém slova smyslu netýká porušení podstatných formálních náležitostí ve smyslu článku 230 ES. Předmětná námitka ve skutečnosti splývá s kritikou opodstatněnosti napadeného rozhodnutí, a tedy legality tohoto aktu po meritorní stránce, když ten má být protiprávní vzhledem k tomu, že Komise neprokázala existenci, ba ani možnost existence, protiprávní koordinace mezi společnostmi Dole a Chiquita.

124. Ostatně i za předpokladu, že by tvrzení údajného porušení článku 253 ES mohlo být uznáno, bylo by bezdůvodné.

125. Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury musí být odůvodnění vyžadované článkem 253 ES přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl vykonávat přezkum. Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů, jakož i zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání těchto vysvětlení. Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 253 ES, musí být posuzována nejen s ohledem na znění aktu, ale také s ohledem na kontext, v němž byl přijat, jakož i s ohledem na všechny právní normy upravující danou oblast (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C-367/95 P, Recueil, s. I-1719, bod 63 a citovaná judikatura).

126. Navíc ačkoli Komise není v odůvodnění rozhodnutí, která přijímá za účelem zajištění provádění pravidel hospodářské soutěže, povinna rozebírat všechny skutkové a právní poznatky, jakož i úvahy, které ji k přijetí takového rozhodnutí vedly, nic nemění to na skutečnosti, že je povinna na základě článku 253 ES uvést alespoň skutečnosti a úvahy, v nichž spatřuje základní význam pro své rozhodnutí, umožňujíc tak soudu Unie a zúčastněným zjistit podmínky, za kterých použila ustanovení Smlouvy (v tomto smyslu viz rozsudek Tribunálu ze dne 15. září 1998, European Night Services a další v. Komise, T-374/94, T-375/94, T-384/94 a T-388/94, Recueil, s. II-3141, bod 95 a citovaná judikatura).

127. V projednávaném případě Komise v bodech 4, 5, 32, 34, 104, 141 až 143, 182, 196 a 287 odůvodnění napadeného rozhodnutí dostatečně přesně a jasně vysvětlila svůj postoj k jednotné povaze předmětného produktu, tj. čerstvých banánů, specifičnosti uvedeného produktu, ovoce dováženého za zelena a nabízeného veřejnosti ke spotřebě po dozrání již jako žluté, způsobů organizace dozrávání banánů a jejich následného uvádění na trh, postupu pro obchodní vyjednávání s referenčními cenami a vazby existující mezi referenčními cenami zelených a žlutých banánů.

128. Je mimo jiné důležité zdůraznit, že argumentace žalobkyň, jejímž smyslem je v podstatě konstatování, že segmentace a desynchronizace aktivit společností Dole a Chiquita činí koluzi o referenčních cenách prostřednictvím dvoustranných kontaktů nemožnou, nebyla v průběhu správního řízení uplatněna.

129. Je nesporné, že oznámení námitek výslovně uvádělo, že předmětným produktem byly banány (čerstvé ovoce) a uvádělo tři koluzní jednání, a to:

– výměnu informací týkajících se objemů dodávek banánů do severní Evropy (výměna informací o objemech),

– dvoustranné kontakty ohledně podmínek na trhu s banány, cenových trendů nebo uvádění referenčních cen před tím, než byly tyto ceny stanoveny,

– výměnu informací o referenčních cenách banánů (výměna referenčních cen).

130. V odstavci 429 oznámení námitek Komise jednoznačně dospívá k závěru, že „každá série dvoustranných ujednání“ a souhrn těchto ujednání přestavovaly protiprávní jednání s cílem omezit hospodářskou soutěž ve Společenství a v Evropském hospodářském prostoru (EHP) ve smyslu článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP.

131. V odpovědi na oznámení námitek společnost Dole zpochybnila existenci jakéhokoli protiprávního jednání, ale vůbec v tomto smyslu neuplatňovala podstatný rozdíl oproti společnosti Chiquita ve způsobu uvádění banánů na trh. Pokud je uvedeno, že na rozdíl od společnosti Dole a zbytku odvětví měly referenční ceny pro společnost Chiquita vzhledem k charakteru její činnosti velmi omezené a nenápadné uplatnění, týká se tato poznámka výhradně smluv „Dole plus“, kde transakční ceny banánů značky Chiquita ve skutečnosti závisely na týdenní referenční ceně stanovené společností Dole.

132. V odpovědi na výše uvedené oznámení námitek je dokonce jasně zdůrazněna neustálá rivalita, jež existovala mezi dovozci banánů a „zejména mezi společnostmi Dole a Chiquita“, když tento posledně zmíněný hospodářský subjekt je označen za „největšího rivala“ společnosti Dole.

133. Je třeba v této fázi připomenout, že vysvětlení nebo upřesnění objasňující výrazy obsažené v napadeném aktu mohou být poskytovány v průběhu řízení (v tomto smyslu viz rozsudky Soudního dvora ze dne 15. července 1960, Präsident a další v. Vysoký úřad, 36/59 až 38/59 a 40/59, Recueil, s. 857, 892; ze dne 6. dubna 1995, BPB Industries a British Gypsum v. Komise, C-310/93 P, Recueil, s. I-865, bod 11, a stanovisko generálního advokáta P. Légera předcházející tomuto rozsudku, Recueil. s. I-867, bod 24). Soudní dvůr rozhodl, že upřesnění uvedená autorem napadeného rozhodnutí, která doplňují odůvodnění, jež je samo o sobě dostatečné, nepodléhají povinnosti uvést odůvodnění jako takové, i když mohou být užitečná pro účely interního přezkumu odůvodnění rozhodnutí soudem Unie v rozsahu, v němž umožňují orgánu vysvětlit důvody, na kterých se zakládá jeho rozhodnutí (v tomto smyslu viz rozsudek Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, Stora Kopparbergs Bergslags v. Komise, C-286/98 P, Recueil, s. I-9925, bod 61).

134. V projednávaném případě upřesnění poskytnutá v průběhu řízení Komisí v odpovědi na specifickou námitku poprvé žalobkyněmi vznesenou během sporného řízení pouze vyložila odůvodnění již obsažené v napadeném rozhodnutí, jež zahrnuje různé způsoby distribuce banánů dovážených do severní Evropy zejména společnostmi Dole a Chiquita.

135. Z toho vyplývá, že Komisi nemůže být v žádném případě vytýkáno porušení článku 253 ES.

K věci samé

136. Je třeba konstatovat, že námitka vznesená žalobkyněmi nemůže být přijata, neboť je založena na nepodloženém a mylném předpokladu, podle něhož žluté a zelené banány představují zcela odlišné produkty obchodované na dvou různých trzích, na nichž působí výlučně společnost Dole na jedné straně a společnost Chiquita na straně druhé.

137. Tvrzení žalobkyň neodpovídá realitě dotčeného trhu tak, jak vyplývá ze zjištění provedených Komisí v napadeném rozhodnutí, prohlášení společností Dole a Chiquita učiněných v průběhu správního řízení a ze samotných podání žalobkyň.

138. Jak vyplývá z níže uvedeného odůvodnění, tato zjištění a prohlášení spolu s písemnými důkazy odhalují existenci trhu s banány (čerstvé ovoce) charakterizovaného koexistencí a souběžností aktivit společností Dole a Chiquita při prodeji zelených a žlutých banánů, kontakty těchto dvou podniků v dokonalém vzájemném porozumění týkající se cen zelených banánů pro severní Evropu a skutečností, že se od ceny zelených banánů odvíjela cena žlutých banánů.

139. Zaprvé je třeba zdůraznit, že Komise v napadeném rozhodnutí jasně vymezuje dotčené odvětví a zejména dotčený produkt jako čerstvé banány, jakož i fungování předmětného trhu.

140. Komise uvádí, že napadené rozhodnutí dopadá jak na nezralé (zelené) banány, tak i na zralé (žluté) banány a že prodeji čerstvých banánů se rozumí prodeje banánů vyjma sušených banánů a zeleninových (plantain) banánů (bod 4 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

141. Z napadeného rozhodnutí vyplývá, že banány dovážené do severní Evropy byly obvykle pěstovány v Karibiku, střední Americe a některých afrických zemích (bod 5 odůvodnění napadeného rozhodnutí). V průběhu dotčeného období byl trh s banány v severní Evropě organizován v týdenních cyklech. Námořní doprava banánů z přístavů latinské Ameriky do Evropy trvala přibližně dva týdny. Dodávky banánů do severoevropských přístavů byly obvykle týdenní a probíhaly podle pravidelného harmonogramu dodávek (bod 33 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Banány byly vypravovány zelené a zelené také připlouvaly do přístavů. Aby bylo možné je konzumovat, bylo třeba je nechat dozrát (bod 34 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

142. Komise uvádí, že banány byly buď přímo dodány kupujícím (zelené banány), nebo ponechány dozrát a přibližně týden poté dodány (žluté banány), což odpovídalo skutečnosti, že dozrávání mohlo být zajištěno buď kupujícím, nebo dovozcem či jeho jménem (bod 34 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

143. Podle Komise společnosti Chiquita, Dole a Weichert stanovovaly své referenční ceny značkových banánů každý týden, v projednávané věci ve čtvrtek ráno, a sdělovaly je svým zákazníkům (body 34 a 104 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Pojem „referenční cena“ obvykle odkazoval na referenční ceny zelených banánů („zelená nabídka“). Referenční ceny žlutých banánů („žlutá nabídka“) se obvykle skládaly ze zelené nabídky navýšené o poplatek za dozrání (bod 104 odůvodnění napadeného rozhodnutí), a referenční ceny zelených banánů tak byly určující pro referenční ceny žlutých banánů (bod 287 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

144. Referenční ceny stanovené stranami každý týden se vztahovaly na severní Evropu. Společnost Chiquita prohlásila, že „se referenční ceny pro severní Evropu vztahovaly na Německo (a rovněž na Rakousko, Švédsko, Finsko a Dánsko) a na země Beneluxu“ a že, pokud se společností Dole probírala německé „zelené ceny, byly do tohoto zahrnuty i ceny pro jiné země severní Evropy“ (body 104 a 141 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

145. Dokumenty objevené u společnosti Dole při šetření ukázaly, že tento podnik měl referenční cenu nazvanou „severní Evropa EU15“ a odlišné ceny pro Norsko, země „severní Evropy EU10“, Francii, Itálii a Spojené království. Společnost Dole ve své odpovědi na oznámení námitek uvedla, že tato cena byla německou cenou. Společnost Dole rovněž jasně vysvětlila, že její „zelené prodeje byly obvykle založeny na týdenních cenách“ a že „v každém případě všichni konkurenti věděli, že se referenční ceny probírané během kontaktů před stanovením cen vztahovaly k trhům [nezveřejněná informace] EU15“ (body 104, 142 a 143 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

146. Komise uvádí, že ve čtvrtek odpoledne nebo v pátek (nebo později v průběhu daného týdne nebo na začátku následujícího týdne) dovozci banánů sjednávali ceny banánů se zákazníky, kdy transakce vycházely z cen sjednávaných týdně. Zákazníky dovozců byly obvykle subjekty provádějící dozrávání a obchodní řetězce. Žlutá cena byla cenou zralých banánů, zatímco zelená cena byla cenou nezralých banánů (bod 34 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

147. Komise vysvětluje, že existovala určitá úroveň diferenciace upřednostňováním značky. Při produkci banánů byly rozlišovány tři úrovně značek banánů nazývaných „třetiny“: Banány první kategorie značky Chiquita, banány druhé kategorie značky Dole a Del Monte a banány třetí kategorie (rovněž nazývané „tercie“, jež zahrnovaly různé další značky banánů). Toto rozdělení podle značky se promítalo do cen banánů, kdy nejvyšší cenu měly banány Chiquita, následovaly pak banány značky Dole a Del Monte a banány tercie se nacházely vespodu stupnice (bod 32 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

148. Podle Komise v rámci takto popsaného fungování trhu s banány docházelo mezi společnostmi Dole a Chiquita k různým kontaktům před stanovením cen, během nichž tyto dva podniky probíraly podmínky nabídky a poptávky nebo jinými slovy faktory, které ceny ovlivňují, tj. faktory, jež jsou důležité pro stanovení referenčních cen pro nadcházející týden, a probíraly vývoj cen nebo údaje o referenčních cenách pro nadcházející týden nebo si tyto informace sdělovaly před stanovením těchto referenčních cen (body 148,182 a 196 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

149. Zadruhé je třeba podotknout, že na podporu námitky týkající se neexistence samotné možnosti koluze mezi společnostmi Dole a Chiquita ohledně referenčních cen a v odpovědi na ni podaly strany upřesnění ohledně provozních režimů těchto dvou podniků.

150. Zaprvé, pokud se jedná o společnost Dole, Komise uvádí, že její německá dceřiná společnost DFFE prodávala „zejména“ zelené banány německým maloobchodníkům, kteří byli s to sami zajistit dozrávání, a evropským subjektům provádějícím dozrávání (bod 12 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

151. Ze spisu a z podání žalobkyň vyplývá, že předmětem činnosti společnosti Dole byl rovněž prodej žlutých banánů.

152. Během správního řízení tak společnost Dole poukázala na situaci maloobchodníků žádajících společnost DFFE o učinění žluté nabídky (příloha B 9).

153. Žalobkyně rovněž vysvětlily, že společnost Dole vlastnila několik dceřiných společností působících v severní Evropě jako distributoři provádějící dozrávání, a to společnosti Kempowski, Saba a VBH. Tyto podniky prodávaly žluté banány značky Dole pořízené jako zelené zejména u posledně zmíněné, pokud se jedná o společnosti Saba a VBH. Kromě toho byla malá část prodejů žlutých banánů společnosti Dole v roce 2002 realizována v Belgii a Lucembursku její francouzskou dceřinou společností.

154. Z údajů sdělených žalobkyněmi vyplývá, že tržby dceřiných společností Dole za žluté banány činily v roce 2002 98 177 616 eur, zatímco celková výše tržeb společnosti Dole za čerstvé banány dosahovala v roce 2002 výše 198 331 150 eur, upravená na 190 581 150 eur po odečtení částky za banány zakoupené u jiných adresátů napadeného rozhodnutí (body 451 až 453 napadeného rozhodnutí).

155. V roce 2002 činily v severní Evropě tržby společnosti Saba za banány 64,4 milionů eur, z toho 29,4 milionů odpovídalo banánům značky Dole, a tržby společnosti VBH 13,9 milionů eur, z toho 8,3 milionů eur připadalo na banány značky Dole. Německá dceřiná společnost Kempowski, jež odebírala banány od společnosti Cobana, nikoli od Dole, utržila v severní Evropě v roce 2002 za banány 16,8 milionů eur, z toho přibližně 2,9 milionů eur za banány značky Dole. Celková výše tržeb za banány značky Dole jejích dceřiných společností působících jakožto subjekty provádějící dozrávání ovoce dosáhla v roce 2002 v severní Evropě 40,6 milionů eur, tedy necelé poloviny hodnoty tržeb za zelené banány společnosti DFFE odhadované na 99 451 555 eur v průběhu správního řízení a poté na 98 997 663 eur v rámci probíhajícího řízení.

156. Je třeba navíc konstatovat, že mezi námitkami vznesenými žalobkyněmi proti určení hodnoty tržeb Komisí pro účely stanovení výše pokuty figuruje právě rozsah objemu tržeb za žluté banány společnosti Dole.

157. Z výše uvedených zjištění vyplývá, že podle vlastního zdůvodnění žalobkyň provedeného v souvislosti s kontrolou společnosti Atlanta společností Chiquita, rozvíjela společnost Dole aktivity prodeje žlutých banánů maloobchodníkům, aniž měla vlastní kapacity k provádění dozrávání, a na uvedených aktivitách měla skutečný zájem. Jestliže dokumenty předložené žalobkyněmi v průběhu jednání odhalují konkrétní formu napojení společnosti Atlanta na společnost Chiquita před rokem 2003, kdy posledně zmíněná zvýšila svou původní účast z pouhých 5 %, aby oficiálně získala kontrolu nad dotčeným subjektem provádějícím dozrávání ovoce, postavení dceřiných společností Kemposwki, Saba, VBH a Dole France je během celé doby trvání protiprávního jednání zcela jednoznačné, neboť je žalobkyněmi plně přijímáno.

158. Zadruhé, pokud se jedná o společnost Chiquita, ze spisu vyplývá, že podle samotné formulace užité žalobkyněmi v bodě 31 žaloby může výraz „referenční ceny znamenat žluté nebo zelené referenční ceny“.

159. Komise v průběhu jednání předložila vnitřní zprávy o cenách společnosti Chiquita nazvané „aktualizace evropské ceny“.

160. Tyto zprávy obsahují za každý týden kalendářního roku tabulky uvádějící jednak objemy dodávek banánů společnosti Chiquita, souhrnné objemy dodávek jejích konkurentů a podniků produkujících banány a dále ceny společnosti Chiquita, jakož i ceny jejích konkurentů. Tyto tabulky rovněž umožňují srovnání s údaji uplynulých týdnů a odpovídajícího týdne předcházejícího roku.

161. Pokud se jedná o ceny společnosti Chiquita, zprávy systematicky zahrnují poznámku „Německo (Euro) žlutá“ následovanou cenovým údajem a dále na témže řádku údajem o jiné ceně nižší o dvě eura odpovídající „evropskému kurzu“, formulací následující prezentaci s odkazem na německou marku s uvedením diferenciálu 4 německých marek (DEM) mezi oběma cenami.

162. K těmto zprávám jsou často připojeny interní e-mailové zprávy přebírající podstatné informace a zejména „zelenou cenu“ a „žlutou cenu“ společnosti Chiquita pro daný týden uváděnou výše, kdy druhá cena je pravidelně o 2 eura vyšší než ta první.

163. Tyto dokumenty ilustrují prohlášení společnosti Chiquita, podle něhož „je zelená referenční cena zhruba o 2 eura nižší než žlutá referenční cena“ a stejně tak i převoditelnost uvedených cen.

164. V prohlášení podniku č. 1 společnost Chiquita uvádí následující:

„Každý čtvrtek ráno stanovila společnost Chiquita interně svou zelenou referenční cenu pro následující týden. Jen zřídka cena podle ceníku odpovídala ceně skutečně požadované po zákaznících společnosti Chiquita. Referenční ceny jsou hrubými cenami bez slev a srážek. Na základě tohoto interního rozhodnutí informovali odpovědní zástupci společnosti Chiquita pro jednotlivé státy své zákazníky o nabídce pro následující týden.“

165. Je třeba podotknout, že během správního řízení společnost Chiquita prohlásila, že „v Evropě je ovoce distribuováno buď velkoobchodníkům provádějícím dozrávání, jako je Atlanta (Německo), nebo přímo maloobchodníkům (jež sami provádí dozrávání)“. Pokud se jedná konkrétně o její aktivity v Německu, společnost Chiquita uvedla, že prodává banány společnosti Atlanta velkoobchodníkům a přímo maloobchodníkům s tím, že v posledních letech začala průběžně uzavírat smlouvy s maloobchodníky.

166. Zdá se tak, že k zeleným prodejům nedocházelo pouze ve prospěch společnosti Atlanta, distributora provádějícího dozrávání ovoce, s nímž byla společnost Chiquita úzce propojena, a že společnosti Dole a Chiquita měly společné zákazníky.

167. E-mailová zpráva, kterou zaslal p. B. dne 30. dubna 2001 p. P. (dva vedoucí pracovníci společnosti Chiquita), uvedená v bodě 107 odůvodnění napadeného rozhodnutí potvrzuje prodej zelených banánů společností Chiquita. Tato e-mailová zpráva zní následovně:

„Je prokázáno, že jakmile [společnosti Dole / Del Monte / Tuca] dosáhnou ceny 36,00 DEM, budou jejich zákazníci (maloobchodníci) vzdorovat, neboť při této úrovni nabídky musí spotřebitelská cena překročit 3,00 DEM//kg. Bez sebemenší pochybnosti nás bude tento ‚jev‘ po nějakou dobu ovlivňovat. To by znamenalo, že naše nabídka bude nejvýše 40,00 DEM (zelená nabídka).“

168. Výslovné znění výše uvedené e-mailové zprávy dokazuje, že v rozporu s tím, co tvrdí žalobkyně, zelená cena společnosti Chiquita nebyla pouhým teoretickým pojmem určeným k usnadnění interního srovnávání s konkurenčními nabídkami.

169. Vlastní prohlášení společnosti Dole potvrzují skutečnost, že společnost Chiquita měla zelenou nabídku svých banánů.

170. V žalobě se tak uvádí, že společnost Saba, švédská dceřiná společnost společnosti Dole působící jako distributor provádějící dozrávání, byla zásobována zelenými banány od různých dovozců včetně společnosti Chiquita.

171. Ve své odpovědi na oznámení námitek společnost Dole kritizovala stanovení svého tržního podílu Komisí z důvodu započítání prodeje žlutých banánů, ačkoli se šetření týkalo dovozu zelených banánů. Společnost Dole dodala, že se problém dvojího započítání netýkal pouze její situace, a zdůraznila, že „společnost Chiquita prováděla zelené prodeje svým zákazníkům, maloobchodníkům a velkoobchodníkům, jakož i prodeje žlutých banánů distribuovaných prostřednictvím jejích sítí subjektů provádějících dozrávání ovoce v Beneluxu, Německu a Rakousku.“

172. Toto prohlášení, v němž je prodej zelených banánů společností Chiquita stavěn na stejnou úroveň jako prodej žlutých banánů, rovněž odhaluje, že distribuci žlutých banánů společnosti Chiquita nelze redukovat na pouhou účast společnosti Atlanta.

173. Je třeba v tomto ohledu podotknout, že společnost Chiquita byla největším dodavatelem banánů v Evropě (bod 8 odůvodnění napadeného rozhodnutí) a že celková výše jejích tržeb za čerstvé banány dosáhla v roce 2001 částky 347 631 700 eur (bod 451 až 453 napadeného rozhodnutí).

174. Z předchozích úvah vyplývá, že jakýkoli přístup směřující k omezování činnosti společností Dole a Chiquita pouze na jednu prodejní aktivitu, v případě jedné prodej zelených banánů a v případě druhé prodej žlutých banánů, s výlučným vztahem mezi společnostmi Chiquita a Atlanta, je neopodstatněné.

175. Jak společnost Dole, tak i společnost Chiquita prodávaly jednak zelené banány subjektům provádějícím dozrávání a maloobchodníkům, kteří sami prováděli dozrávání, jednak žluté banány prostřednictvím dceřiných společností a spřízněné společnosti nebo, pokud jde o společnost Chiquita, organizováním dozrávání s využíváním služeb externích subjektů k těmto účelům.

176. Výňatek z ekonomické studie ze dne 10. dubna 2007 předložené společností Dole potvrzuje proměnlivost smluvních ujednání uzavřených mezi různými subjekty působícími na trhu s „banány“, když uvádí, že „někdy jsou zelené banány dovozci prodávány přímo supermarketům, které následně platí poplatek subjektům provádějícím dozrávání za poskytnuté služby“, že „v jiných případech kupují subjekty provádějící dozrávání zelené banány od dovozců banánů a jednají s distributory vlastním jménem“ a že „pokud někteří dovozci mají své vlastní subjekty provádějící dozrávání, jiné se obrací na třetí osoby, aby ty nechaly jejich produkty dozrát“. Společnost Chiquita rovněž uvedla, že někdy nechávají sami dovozci ovoce dozrát a „prodávají žluté“ a že někteří maloobchodníci mají svá vlastní dozrávací střediska a „nakupují zelené“.

177. Zdá se tak, jak správně uvádí Komise, že dovozcovo odvolávání se na žlutou nebo zelenou cenu prostě závisí na způsobu, jímž banány prodává: pokud prodává zelené banány subjektům provádějícím dozrávání nebo maloobchodníkům, kteří se sami o dozrání ovoce postarají, sdělí zelenou referenční cenu, pokud sám zajišťuje dozrávání prostřednictvím externích subjektů nebo v zařízeních svých dceřiných společností nebo obdobných subjektů a dále je zralé prodává maloobchodníkům, užije žlutou referenční cenu.

178. Zatřetí je důležité zdůraznit, že všechny výše uvedené činnosti zapadají do jednotného časového „schématu“ popsaného společnostmi Dole a Chiquita během správního řízení téměř stejnými slovy.

179. Společnosti Dole a Chiquita popisují chronologii uvádění banánů na trh odpovídající třítýdennímu cyklu rozvrženou takto:

– čtvrtek ráno prvního týdne: dovozci stanoví referenční ceny banánů a oznámí je svým zákazníkům,

– čtvrtek odpoledne prvního týdne až do konce tohoto týdne: dovozci sjednávají transakční ceny s kupci,

– pondělí druhého týdne (někdy konec prvního týdne): lodě připlouvají do evropských přístavů, banány jsou vyloženy a přepraveny do dozrávacích středisek,

– začátek třetího týdne (někdy konec druhého týdne): zralé banány jsou uvedeny na trh ke spotřebě.

180. Tento kalendář odpovídá zjištění Komise provedenému v bodě 34 odůvodnění napadeného rozhodnutí, podle něhož jsou banány buď přímo doručeny kupujícím (zelené banány), nebo jsou ponechány dozrát a poté přibližně týden na to dodány (žluté banány), a které shrnuje postup distribuce a klade důraz na dobu dozrávání všech banánů, kterou prakticky nelze zkrátit.

181. V bodě 34 žaloby žalobkyně znovu uvádí výše uvedené časové „schéma“ a uvádí, že „trh s banány“ tradičně funguje podle předem stanoveného týdenního kalendáře velmi přísného, pokud jde o způsob a okamžik, kdy vyjednávání mezi „dovozci a jejich příslušnými zákazníky“ probíhají. Kromě tohoto sdělení obecné povahy ohledně fungování jednotného trhu zahrnujícího všechny dovozce žalobkyně uvedly objektivní a přesvědčivý důvod pro takovýto kalendář, tj. skutečnost, že banány jsou produktem velice rychle podléhajícím zkáze, což předpokládá velmi rychlé stanovení transakční ceny za účelem účinného vyskladňování dodávek banánů pro každý týden.

182. Je třeba zdůraznit, že právě v rámci takto popsaného třítýdenního cyklu byly žluté banány značek Dole a Chiquita uváděny na trh prostřednictví dceřiných společností nebo spřízněné společnosti, které působily jako distributoři provádějící dozrávání, prostřednictvím žluté referenční ceny oznámené maloobchodníkům ve čtvrtek ráno druhého týdne.

183. Jak vyplývá z prohlášení společnosti Chiquita obsaženého v příloze C 5 repliky o transakcích prováděných v některých severských zemích a ze znění e-mailové zprávy zaslané dne 2. prosince 2003 zaměstnancem společnosti Atlanta zaměstnanci společnosti Chiquita, ke stanovování této žluté referenční ceny docházelo, zatímco banány dozrávaly, tedy v průběhu druhého týdne, a tyto banány byly doručovány maloobchodníkům následující týden tedy na začátku třetího týdne.

184. Podle vlastních prohlášení společnosti Dole časové „schéma“ distribuce žlutých banánů společnostmi Saba a VBH odpovídalo schématu společnosti Atlanta (příloha B 9) se sdělováním žluté ceny zákazníkům ve čtvrtek druhého týdne za dozrávající ovoce zakoupené zelené v předcházejícím týdnu a dodávkami žlutých banánů maloobchodníkům začátkem následujícího týdne.

185. Zatřetí je třeba poznamenat, že je nastavení trhu, vyznačující se koexistencí a souběžností prodejů zelených a žlutých banánů společnostmi Dole a Chiquita, slučitelné se závěrem Komise o existenci protiprávní koluze těchto dvou podniků.

186. V tomto ohledu je třeba posoudit prohlášení společností Dole a Chiquita a listinné důkazy týkající se činností těchto společností z hlediska dvou skutečností.

187. Zaprvé ze spisu vyplývá, že společnosti Dole a Chiquita během různých kontaktů před stanovením cen probíraly podmínky nabídky a poptávky nebo jinými slovy faktory, které ceny banánů ovlivňují, tj. faktory, jež jsou důležité pro stanovení referenčních cen pro nadcházející týden, a diskutovaly o vývoji cen nebo o referenčních cenách pro nadcházející týden nebo si příslušné informace sdělovaly před stanovením těchto referenčních cen (body 148, 182 a 196 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

188. Ve svém prohlášení č. 28 popisujícím její kontakty se společnosti Dole společnost Chiquita uvedla, že „společnosti Chiquita a Dole odkazovaly na evropské kurzy, tj. na ‚oficiální německé ceny‘ za zelené banány“. Je třeba připomenout, že interní zprávy společnosti Chiquita o cenách systematicky zahrnují poznámku „Německo (Euro) žlutá“ následovanou cenovým údajem a dále na témže řádku údajem o jiné ceně nižší o dvě eura odpovídající evropskému kurzu, tj. zelené ceně společnosti Chiquita.

189. Společnost Chiquita dodala, že pokud se společností Dole probíraly německé „zelené ceny, byly do tohoto zahrnuty i ceny pro jiné země severní Evropy“.

190. Komise zdůrazňuje, že dokumenty objevené u společnosti Dole při šetření ukazují, že měla cenu nazvanou „severní Evropa EU15“ popsanou tímto podnikem jako německá cena, což neodporuje vysvětlením podaným společností Chiquita (bod 143 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Společnost Dole v odpovědi na žádost o informace uvádí, že „v každém případě všichni konkurenti věděli, že se referenční ceny probírané během kontaktů před stanovením cen vztahovaly k trhům [nezveřejněná informace] EU15“ (bod 143 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

191. Když byla společnost dotazována v souvislosti s žádostí o informace o cenách, které společnosti Dole a Chiquita probíraly nebo jež šířily během „kontaktů před stanovením cen“, odpověděla, že „se referenční ceny týkaly trhů severní Evropy EU15“.

192. Je třeba připomenout, že společnost Dole na straně 130 své odpovědi na oznámení námitek uvedla, že „p. H. vysvětlil, že on a p. B. mohli občas říci, že očekávali, že se ceny zvýší o jedno euro nebo 50 centů, ale že žádná dohoda o zvýšení cen nikdy neexistovala“ a že „si nanejvýš tito muži vyměňovali osobní názory na možný vývoj referenčních cen společností Dole a Chiquita“ (body 158 a 170 odůvodnění napadeného rozhodnutí, poznámka pod čarou č. 217).

193. Pokud se jedná o diskuse o orientačních referenčních cenách nebo o vývoji cen, má sama společnost Dole za to, že k tomu „docházelo při přibližně polovině diskusí ze středečního odpoledne se společností Chiquita“ (bod 153 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

194. Prohlášení společnosti Dole a Chiquita, jakož i zjištění provedená Komisí odhalují situaci obou podniků, jež spolu v dokonalé vzájemné shodě komunikovaly o cenách zelených banánů pro severní Evropu.

195. Je třeba konstatovat, že žalobkyně nepopírají dvoustranné rozhovory, ani zjištění provedená Komisí, ale snaží se snížit význam dotčených kontaktů na pouhé řečnění o obecných podmínkách na trhu, které samo probíhalo v rámci stálé výměny informací mezi subjekty působícími na uvedeném trhu společně označované jako „rádio banány“.

196. Obsah vzájemných kontaktů tak, jak byl podán samotnou společností Dole, nicméně není s tímto přístupem žalobkyň slučitelný a není slučitelný ani s trhem s banány vyznačujícím se segmentací a desynchronizací aktivit společností Dole a Chiquita.

197. Zadruhé ze spisu vyplývá, že je referenční cena zelených banánů určující pro cenu žlutých banánů.

198. Jak vyplývá z bodů 157 až 161 výše, zkoumání interních zpráv o cenách společnosti Chiquita odhaluje, že žlutá cena odpovídá zelené nabídce navýšené o poplatek dvě eura za dozrání.

199. Společnost Dole jasně připustila a vysvětlila spojitost mezi cenou zelených banánů a cenou žlutých banánů.

200. Zaprvé společnost Dole během správního řízení (příloha B 9) uvedla, že zelená nákupní cena sloužila jako základ pro určení ceny žlutých banánů prodávaných společnostmi Saba, Kempowski a její francouzskou dceřinou společností. V popisu činnosti posledně uvedené společnost Dole také vysvětlila, že zelené nákupní ceny sloužily k přípravě žlutých referenčních cen následně zaslaných zákazníkům elektronickou poštou, faxem nebo sdělených po telefonu.

201. Společnost Dole vysvětlila, že její belgická dceřiná společnost VBH předávala svou týdenní cenu za banány dodávané žluté některým zákazníkům (Metro, Delhaize, Carrefour), tj. cenu, která byla založena na zelené referenční ceně předávané společností DFFE, navýšenou o částku specifikovanou ve smlouvě uzavřené společností VBH s jejím zákazníkem. Společnost Dole uvedla, že „tato žlutá cena zahrnovala dozrání, dodání a distribuci, sáčkování a další úpravy produktu podle požadavků jednotlivých zákazníků“ a že „se tedy cena měnila v závislosti na zelené týdenní ceně a na navýšeních“. Společnost Dole ještě uvedla, že „smlouvy s maloobchodníky obsahovaly vzorec pro výpočet ceny (a to žlutá cena = zelená cena sdělená společností DFFE + navýšení za úpravy produktu a náklady na logistiku – slevy)“.

202. Poté, co v žalobě tvrdily, že dceřiné společnosti stanovovaly společnosti Dole cenu žlutých banánů „bez jakéhokoli odkazu na zelenou nabídku“, žalobkyně v replice (poznámka pod čarou č. 5) uvedly, že ačkoli je pravda, že společnost VBH stanovila ceny pro tři zákazníky způsobem popsaným v předcházejícím bodě, učinila tak až „po“ ukončení údajného protiprávního jednání. Společnost VBH uplatňovala tento způsob stanovování cen zejména u společností Delhaize a Carrefour v letech 2004 a 2005 a u společnosti Metro v letech 2004 až 2006. Potvrdily, že tyto smlouvy byly zmíněny v odpovědi na žádost Komise o informace ze dne 10. února 2006, která pokrývala období označené „od roku 2000 do současnosti“. Když se Komise v napadeném rozhodnutí rozhodla omezit zjištění o protiprávním jednání na období 2000–2002, neověřila, zda se poskytnuté informace týkaly tohoto období.

203. Je třeba konstatovat, že zkoumání příloh žalobní odpovědi nepřineslo žádné poznatky potvrzující tvrzení žalobkyň, pokud jde o uplatnění ratione temporis způsobu stanovování předmětných cen. Žalobkyně navíc nepředložily žádný konkrétní a objektivní důkaz, který by byl s to prokázat pravdivost jejich tvrzení, a dokonce ani údaje o způsobu, jímž společnost VBH stanovovala ceny v období od roku 2000 do roku 2002. Bylo jasné, že v žádosti Komise o informace ze dne 10. února 2006 uvedené období začínalo dne 1. ledna 2000. Vzhledem k tomu, že odpověď společnosti Dole neobsahuje žádné omezení, pokud jde o datum uplatňování způsobu stanovování předmětných cen ve smlouvách zavazujících společnost VBH a její zákazníky Metro, Delhaize a Carrefour, nic neumožňuje vyloučit skutečnost, že tato odpověď může pokrývat celé dotčené období včetně doby od roku 2000 do roku 2002.

204. V každém případě, nezávisle na jakémkoli časovém hledisku, tato prohlášení společnosti Dole učiněná v průběhu správního řízení potvrzují prohlášení společnosti Chiquita a údaje poskytnuté v žalobě samotnými žalobkyněmi o spojitosti mezi cenou zelených a žlutých banánů, kdy posledně zmíněné poznatky byly na trhu známy před, během a po období protiprávního jednání, jehož se napadené rozhodnutí týká.

205. Žalobkyně totiž v žalobě (bod 41) vysvětlují, že společnost DFFE prodávala zelené banány prostřednictvím dohod sjednávaných na týdenním základě nebo dlouhodobých dohod o zásobování užívajících vzorec fixní ceny označovaný „smlouvy Aldi plus“. Pokud se jedná o uvedené smlouvy, žalobkyně uvádějí, že „ačkoli se tyto dohody týkají prodeje zelených banánů distributorům provádějícím dozrávání, byly ceny založeny na kupní ceně stanovené společností Aldi za žluté banány převedené na odpovídající cenu za zelené banány“ a že „se tento převod prováděl odečtením standardních poplatků 3,07 eur na bednu, představujících poplatky za přepravu (zelených) banánů z přístavu do dozrávacího střediska, poplatky za dozrání, poplatky za zabalení a poplatky za přepravu z dozrávacího zařízení do distribučního střediska společnosti Aldi, od (žluté) ceny společnosti Aldi“.

206. Je třeba v tomto ohledu poznamenat, že žalobkyně tvrdí, že určujícím prvkem skutečné ceny banánů v severní Evropě byla nabídka učiněná společností Aldi, tedy velmi důležitým maloobchodníkem působícím na německém trhu, největším trhu severní Evropy, který odebíral pouze žluté neznačkové banány. Žalobkyně v bodě 47 žaloby tvrdí, že „ ,cena Aldi‘ za žluté banány sloužila jako východisko pro všechny kupce banánů, ať už zelených nebo žlutých, v severní Evropě“. Uplatňují tedy, že žlutá „cena Aldi“ sloužila jako východisko pro prodej zelených banánů.

207. Konečně je také třeba podotknout, že se žalobkyně v rámci argumentace ohledně nezbytnosti rozlišování zelených a žlutých banánů podporující námitku založenou na neslučitelnosti provozních režimů společností Dole a Chiquita s vytýkanou koluzí zmínily o autonomii společností Saba, Kempowski, VBH a Dole France při určování jejich cenové politiky.

208. Tento argument je irelevantní v tom smyslu, že Komise shledala, že článek 81 ES porušila společnost Dole, tj. zastřešující společnost skupiny Dole, a že pokud podle tohoto podniku nedošlo k žádnému chování narušujícímu hospodářskou soutěž, uvedený podnik naopak nezpochybnil v řízení v tomto stupni svou odpovědnost jakožto mateřská společnost skupiny Dole.

209. Žalobkyně se navíc spokojily pouze s poskytnutím prohlášení ředitelů společností Kempowski a Saba potvrzujících autonomii těchto společností při současném uznání jejich postavení výlučných dceřiných společností společnosti Dole, od 1. ledna 2005 v případě té druhé.

210. Je třeba zdůraznit, že během správního řízení společnost Dole uvedla (příloha B 9), že všechny prodeje Dole společnosti Saba byly řízeny obchodním týmem společnosti Dole pro severní Evropu, tj. společností DFFE, nezávisle na členech představenstva Dole ve společnosti Saba. Společnost Dole rovněž uvedla, že společnost VBH odebírala banány od společnosti DFFE a že společnost DFFE každý čtvrtek sdělovala společnosti VBH svou zelenou cenu (nebo referenční cenu společnosti Dole) pro následující týden. Podle společnosti Dole nehrála společnost VBH žádnou roli ve stanovování nebo úpravě zelené ceny, protože nevystupovala jako dovozce, ale pouze jako distributor provádějící dozrávání.

211. V každém případě údajná autonomie dceřiných společností Dole nemůže popřít skutečnost, že ceny zelených banánů představovaly základ pro určení ceny žlutých banánů.

212. Žalobkyně dále v průběhu jednání uvedly, že referenční ceny společnosti Dole za zelené banány stanovené ve čtvrtek prvního týdne odrážely předpokládané maloobchodní podmínky ve třetím týdnu s tím, že po dozrání v druhém týdnu byly žluté banány doručeny maloobchodníkům počátkem třetího týdne.

213. A konečně tato poslední poznámka musí být dána do souvislosti s obsahem kontaktů před stanovením cen mezi společnostmi Dole a Chiquita tak, jak byly uvedeny těmito podniky.

214. Společnost Chiquita zejména uvedla, že se společností Dole hodnotila „prodeje a další cenové faktory relevantní z hlediska určování ceny pro nadcházející týden“, přičemž se společnosti Chiquita a Dole vzájemně informovaly „o podmínkách svých maloobchodních prodejů, tj. o žlutých prodejích“ (bod 149 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

215. Společnost Dole potvrdila, že se tyto kontakty se společností Chiquita týkaly „podmínek na trhu“ a že se hodnocení situace na trhu vztahovalo zejména k „žlutým zásobám u subjektů provádějících dozrávání“ (bod 152 odůvodnění napadeného rozhodnutí).

216. Je třeba podotknout, že, pokud se jedná o její kontakty se společností Weichert, o níž nebylo tvrzeno, že prováděla výhradní prodej žlutých banánů, společnost Dole uvedla, že ve středu odpoledne probíhaly rozhovory o tom, jak „viděla situaci na trhu během daného týdne a jak si myslí, že by se mohl trh v průběhu následujícího týdne vyvíjet“. Společnost Dole dodala, že „očekávaná poptávka trhu byla hodnocena v rámci diskuse o situaci na trhu (tj. o otázce, zda existovaly dříve vytvořené zásoby přebytečných dovozů v přístavech nebo zda supermarkety nenakupovaly banány ze zásob žlutých banánů subjektů provádějících dozrávání z důvodu klesající poptávky spotřebitelů)“ (bod 183 odůvodnění napadeného rozhodnutí a odpověď společnosti Dole na žádost o informace ze dne 30. března 2006).

217. Předcházející úvahy prokazují relevanci zjištění týkajícího se existence jednání společností Dole a Chiquita ve vzájemné shodě za účelem stanovení v průběhu prvního týdne ceny zelených banánů, jež byla oznamována distributorům provádějícím dozrávání a maloobchodníkům, kteří si zajišťují dozrávání ovoce sami, a představovala základ ceny žlutých banánů oznamované maloobchodníkům v prvním nebo druhém týdnu podle způsobu distribuce ovoce, jež pak bylo doručeno počátkem třetího týdne.

218. Začtvrté je třeba oba hlavní dokumenty uplatňované žalobkyněmi na podporu tvrzení, podle něhož společnosti Chiquita a Dole stanovovaly referenční ceny pro rozdílné produkty, rozdílné zákazníky a rozdílné týdny třítýdenního cyklu trhu s banány, zasadit do rámce fungování trhu s banány, jak bylo výše popsáno, a v něm je také posuzovat.

219. Žalobkyně se v prvé řadě dovolávají prohlášení společnosti Chiquita připojeného k replice a týkajícího se její cenové politiky v některých severských zemích a uvádějícího, že „obecným pravidlem je přijímání rozhodnutí o stanovení cen v týdnu A pro týden B, tj. že ovoce prodané ve čtvrtek bude dodáno následující týden“ a že „ovoce již v době, kdy probíhají jednání se zákazníky, dozrává“.

220. Žalobkyně dále odkazují na obsah elektronické pošty zaslané dne 2. ledna 2003 zaměstnancem společnosti Atlanta zaměstnanci společnosti Chiquita znějící následovně:

„Ačkoli si uvědomuji, že společnost Chiquita vždy v průběhu posledních dvou týdnů následovala ceny stanovené společností Dole (ve smyslu snížení), v tomto případě by doporučení společnosti Dole nemohlo a nemělo být následováno. Cena stanovená společností Chiquita je totiž žlutou referenční cenou, jež se uplatňuje na pondělní dodávky následujícího týdne. Referenční cena společnosti Dole, jež byla původně dnes ráno zvýšena o 0,50 eur, je naopak zelenou referenční cenou, která se stane žlutou až za dva týdny a ne dříve.“

221. Zkoumání celkového obsahu zprávy ukazuje, že se tato vztahuje ke změně žluté referenční ceny banánů značky Chiquita distribuovaných společností Atlanta již sdělené zákazníkům na základě zvýšení referenční ceny zelených banánů společnosti Dole, k níž došlo ráno téhož dne, kdy byla odeslána uvedená zpráva, tj. 2. ledna 2003. Toto datum bezprostředně následuje po období protiprávního jednání a uvedená zpráva, jež se odvolává na změny cen v posledních dvou týdnech roku 2002, tedy zůstává relevantní jakožto vodítko pro pochopení fungování dotčeného trhu.

222. Jak bylo vyloženo v bodech 182 až 184 odůvodnění napadeného rozhodnutí, týkají se oba předmětné dokumenty jedné z variant uvádění banánů na trh a to modelového případu, kdy dovozce prodává své zelené banány dceřiné společnosti nebo spřízněné společnosti působící jako distributor provádějící dozrávání ovoce, která následně tyto banány prodává, na základě žluté referenční ceny stanovené ve čtvrtek druhého týdne během jejich dozrávání, maloobchodníkům jako žluté počátkem třetího týdne.

223. V rozporu s tvrzeními žalobkyň tato situace neodráží systematický posun o jeden týden v procesu uvádění banánů společností Dole a Chiquita na trh vedoucí k desynchronizaci činností těchto podniků neslučitelné s protiprávní koordinací, která je jim vytýkána.

224. Výše uvedená situace totiž nutně zapadá do jednotného časového „schématu“ popsaného samotnými žalobkyněmi a připomenutého v bodě 179 výše.

225. Předmětná elektronická pošta se týká zvýšení žluté referenční ceny banánů značky Chiquita distribuovaných společností Atlanta stanovené a oznámené ve čtvrtek druhého týdne pro ovoce, u něhož probíhalo dozrávání a které v pondělí druhého týdne dorazilo zelené a mělo být dodáváno žluté počátkem třetího týdne, na základě zvýšení referenční ceny zelených banánů společnosti Dole stanoveného a oznámeného tentýž čtvrtek druhého týdne za ovoce, které bylo na cestě a mělo dorazit zelené v pondělí třetího týdne a mělo být dodáváno žluté o dva týdny později počátkem čtvrtého týdne.

226. Tato situace musí být posuzována nikoli izolovaně, ale musí být zasazena do rámce nepřetržitě fungujícího trhu s dodávkami zelených banánů počátkem každého týdne do severoevropských přístavů dovážených společnostmi Chiquita a Dole, s banány následně umístěnými do dozrávacích středisek na stejné období v délce přibližně sedmi dnů a následným uvedením na trh žlutých banánů značek Dole a Chiquita. Jak banány značky Dole, tak i banány značky Chiquita byly zelené, než po dozrání zežloutly, a byly pro koncové spotřebitele vystaveny na stejné regály v supermarketech nebo u jiných maloobchodníků, a to podle stejného časového „schématu“.

227. Žluté banány společnosti Chiquita uváděné v e-mailu zaměstnance společnosti Atlanta tak byly součástí dodávky zelených banánů, které do severoevropských přístavů dorazily počátkem druhého týdne a pro něž byla zelená cena stanovena ve čtvrtek prvního týdne. Za stejných časových okolností dorazily zelené banány společnosti Dole a byla pro ně stanovena referenční cena.

228. Všechny tyto banány měly být uvedeny na trh za účelem spotřeby ve stejné době, a to přibližně jeden týden po jejich vyložení a umístění do dozrávacích středisek podle různých postupů, tedy počátkem třetího týdne.

229. Poslední konstatování musí být dáno do souvislosti s jinou připomínkou zaměstnance společnosti Atlanta.

230. V e-mailu ze dne 2. ledna 2003 uvedený zaměstnanec kritizuje zvýšení žluté referenční ceny již sdělené zákazníkům. Zdůrazňuje, že toto rozhodnutí je obchodní chybou, neboť „se rozdíl cen na trhu zvýšil“ a „pro společnost Chiquita bude v nadcházejícím týdnu obtížnější získat a udržet si zákazníky“.

231. Toto prohlášení potvrzuje, kromě důležitosti problematiky cenových rozdílů mezi různými značkovými banány, existenci konkurenční nabídky žlutých banánů v průběhu třetího týdne. Tedy ve stejnou dobu, kdy byly uvedeny na maloobchodní trh banány značky Dole přivezené do přístavů na začátku druhého týdne a distribuované jako žluté subjekty provádějícími dozrávání, nezávislými podniky nebo dceřinými společnostmi Dole.

232. K těmto úvahám o časové souslednosti, jež vyplývají z analýzy dokumentu, jehož se dovolávají žalobkyně, je třeba dodat a připomenout, že první etapa uvádění banánů na trh pro daný týden spočívala ve stanovení zelené ceny pro všechny dovozce téhož dne, tj. ve čtvrtek, která představovala nabídku zelených banánů určených pro distributory provádějící dozrávání ovoce a pro maloobchodníky, kteří si zajišťují dozrávání ovoce sami, a zároveň základ žluté ceny oznamované dovozcem nebo distributorem provádějícím dozrávání zákazníkům z řad maloobchodníků.

233. Lze poznamenat, že předmětný e-mail rovněž potvrzuje existenci různorodosti činností společnosti Chiquita a zelené nabídky této společnosti. Zaměstnanec společnosti Atlanta tak vysvětluje, že kritika vznesená v případě zvýšení referenční ceny společnosti Dole není namístě v případě snížení ceny. Podotýká, že snížení ceny jsou vždy platná nejenom pro „nadcházející zelený týden“, ale i pro ovoce, které se nachází v dozrávacích komorách.

234. Zapáté je třeba zdůraznit, že se žalobkyně dovolávají skutečnosti, že referenční ceny byly zveřejněny v odborném tisku, na což Komise poukázala v bodě 106 odůvodnění napadeného rozsudku. Zkoumání výtisků magazínu Sopisco News , který vycházel každou sobotu před ukončením obchodních vyjednávání,