ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
„(28)

Tato směrnice by se neměla vztahovat na některé pohotovostní služby, pokud je poskytují neziskové organizace nebo sdružení, neboť v případě, že by poskytovatelé těchto služeb museli být vybíráni v souladu s postupy stanovenými v této směrnici, by bylo obtížné zachovat zvláštní povahu těchto organizací. Tato výjimka by však neměla jít nad rámec toho, co je nezbytně nutné. Proto by mělo být výslovně stanoveno, že služby sanitní přepravy pacientů být vyjmuty nesmí. V této souvislost je dále nutné vyjasnit, že sanitní služby nejsou ve společném slovníku pro veřejné zakázky součástí kategorie CPV [Common Procurement Vocabulary; ‚Společný slovník pro veřejné zakázky‘] 601 ‚Služby silniční dopravy‘, nýbrž třídy 8514. Mělo by proto být vyjasněno, že na služby kódu CPV 85143000-3 spočívající výlučně ve službách sanitní přepravy pacientů by se měl vztahovat zvláštní režim pro sociální a jiné zvláštní služby (dále jen „zjednodušený režim“). Ten by se v důsledku toho vztahoval i na veřejné zakázky na poskytování sanitních služeb obecně, pokud by hodnota služeb sanitní přepravy pacientů převyšovala hodnotu ostatních sanitních služeb.
94.

Konfrontovány s takovou „sestavou“ použitelných pravidel, samozřejmě mimo jakákoliv jednoznačná legislativní ustanovení, nejen osoby milující muzikály by velmi pravděpodobně v tomto okamžiku zvolaly, že pokud je toto všechno možné, pak „děj se co děj“ (a možná by přidaly pragmatickou otázku, proč se tedy vlastně vůbec obtěžovat s jakýmikoliv písemnými pravidly). Avšak právě v takové oblasti práva, tedy oblasti se závažnými finančními důsledky, Soudní dvůr opakovaně trval na tom, že zásada právní jistoty vyžaduje, že pravidla musí umožnit dotčeným osobám, aby znaly přesně rozsah svých povinností ( 32 ). Obecněji řečeno, lze také připomenout, že Soudní dvůr odmítl ad hoc vytvoření právních základů a pravomocí ke zpětnému získání prostředků za každou cenu při neexistenci (nemluvě o rozporu s jednoznačným zněním) relevantních ustanovení ( 33 ).
42.

Zákonodárci v každém členském státě byli proto v zásadě oprávněni reagovat na tyto měnící se zvyky spotřebitelů. Svobodný a dynamický tisk je součástí životodárné mízy demokracie, která, jak uznává článek 2 SEU, je základním kamenem Unie a jejích členských států. Je zcela nerealistické očekávat vysokou kvalitu a rozmanitost žurnalistiky, která dodržuje ty nejvyšší standardy etiky sdělovacích prostředků a úctu k pravdě, aniž by noviny a další mediální odbytiště měly trvalý tok příjmů. Bylo by nerozumné a naivní neuznat, že tradiční obchodní model novin v celé Unii – prodeje a reklama – byl narušen v průběhu posledních 20 let čtením novin spotřebiteli online, kterážto praxe byla následně usnadněna s nástupem výkonných internetových vyhledávačů, jako je ten provozovaný žalovanou.
22.

Zadruhé argument, podle kterého by kvalifikace „zneužití“ smluv na dobu určitou uzavřených mezi stranami nebyla ověřitelná, zejména vzhledem k absenci dat ukončení těchto smluv, je zcela irelevantní. Sám předkládající soud má totiž za to, což spadá do jeho pravomoci, že F. Rossato vyučoval „nepřetržitě“ od 18. listopadu 2003 do 2. září 2015, data přijetí na stálé místo.
38.

Podle mého názoru je tato argumentace ve vztahu k otázkám řešeným v tomto případu zásadně irelevantní, i kdybychom ji přijali jako věcně správnou. Žádné ustanovení základního nařízení ani nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu nenaznačuje, že by právní struktura bankovního subjektu, právní předpisy upravující výkon jeho bankovních činností či jeho obchodní model, nebo snad povaha rizika, které tento subjekt představuje pro stabilitu bankovního sektoru, byly relevantní pro klasifikaci tohoto subjektu jako významného ve smyslu základního nařízení. Na tomto místě je možno připomenout, že článek 1 třetí věta základního nařízení stanoví, že by ECB „měla řádně zohlednit různé typy, modely podnikání a velikost úvěrových institucí“, tudíž daný legislativní rámec předpokládá, že ECB bude vykonávat dohledovou kontrolu nad úvěrovými institucemi s nejrůznějšími obchodními modely. Jedno z dalších ponaučení, které si unijní zákonodárce odnesl z finanční krize roku 2008, bylo, že mnoho dřívějších lehkovážných předpokladů týkajících se povahy finančního rizika nebo absence systémového významu určitých úvěrových institucí se v konečném důsledku, jakmile byly tyto předpoklady vystaveny skutečné zkoušce, ukázalo být nepodloženými. A to je koneckonců důvod, proč je základní nařízení založeno na výchozím předpokladu, že by úvěrová instituce s aktivy takového objemu měla podléhat dohledu ECB, bez ohledu na to, zda tato instituce představuje – nebo nepředstavuje – skutečné systémové riziko pro finanční stabilitu. Z toho vyplývá, že vnímaná absence systémového rizika sama o sobě neznamená, že klasifikace dotčené úvěrové instituce jako významného subjektu ve smyslu čl. 6 odst. 4 základního nařízení je z tohoto důvodu nepřiměřená.
39.

Kasační opravný prostředek, ohledně něhož Komise namítá, že je nepřípustný (viz část A), je založen na celkem šesti důvodech kasačního opravného prostředku. V rámci prvních tří důvodů kasačního opravného prostředku Řecká republika napadá závěr Tribunálu ohledně paušální opravy ve výši 10 % pro zemědělce vykazující pouze pastviny (viz část B). Čtvrtý a pátý důvod kasačního opravného prostředku se týká závěru Tribunálu ohledně paušální opravy ve výši 5 % pro dodatečné podpory vázané na plochu (viz část C). A konečně v rámci šestého důvodu kasačního opravného prostředku Řecká republika kritizuje závěr Tribunálu ohledně paušální opravy ve výši 5 % v oblasti rozvoje venkova v rozsahu, v jakém nebyla zrušena Tribunálem (viz část D).
19.

Dne 16. dubna 2015 podala osoba usilující o sloučení rodiny žádost o sloučení rodiny ve prospěch navrhovatele, nezletilého dítěte eritrejské státní příslušnosti narozeného dne 1. července 2003 v Eritrei ( 7 ). Tvrdí, že toto nezletilé dítě je synem její starší sestry a bylo jí po smrti jeho rodičů, ve věku 5 let, dáno do opatrovnictví. V roce 2013 uprchla osoba usilující o sloučení rodiny společně se svou dcerou a tímto dítětem z Eritrei do Súdánu. Nicméně při svém útěku do Nizozemska byla z důvodu nedostatku finančních prostředků nucena zanechat toto dítě v Súdánu. Nezletilé dítě, kterému je v současné době 15 let, se má nacházet u známých v Súdánu.
59.

V řadě případů se může stát, že členský stát B nalezne shodu v systému Eurodac, nemá žádné další informace ohledně žadatelovy situace, a tedy (oprávněně) podá žádost o přijetí zpět do členského státu A na základě uvedené shody zjištěné v systému Eurodac. Pokud však členský stát B má informace o tom, že je skutečně příslušným členským státem na základě kritérií dle kapitoly III, domnívám se, že by bylo v rozporu se smyslem nařízení Dublin III, aby tento stát automaticky odmítl kritéria dle kapitoly III použít, neboť hodlá podat žádost o přijetí zpět. Zejména se domnívám, že znění příslušných ustanovení žádným způsobem nepodporuje názor, že členský stát B může ignorovat kritéria týkající se celistvosti rodiny, pokud by byl tento členský stát v případě jejich použití na první pohled příslušný k posouzení žádosti ve věci samé, a že by tedy nařízení Dublin III upřednostňovalo podání žádosti o přijetí zpět, v jejímž důsledku (byla-li by úspěšná) by byl žadatel odloučen od svých rodinných příslušníků.
60.

Podobně jako v čl. 1 oddílu C odst. 5 a 6 Ženevské úmluvy tedy článek 16 směrnice 2011/95 k zachování integrity režimu mezinárodní ochrany stanoví ukončení doplňkové ochrany, jestliže okolnosti, které odůvodňovaly její přiznání, „přestanou existovat“ nebo „se změnily“ do té míry, že odpadly důvody, které vedly k přiznání tohoto statusu. Unijní normotvůrce tedy vyžaduje, aby změna byla dostatečně „významná a dlouhodobá“, tak aby se zabránilo tomu, že by statusy, které byly přiznány, byly neustále zpochybňovány z důvodu přechodných změn situace existující v zemi původu osob, jimž byly takové statusy přiznány, čímž je zaručena stabilita jejich situace.
10.

V bodech 5, 6, 57 a 58 odůvodnění nařízení č. 1069/2009 se uvádí: „(5) Hygienická pravidla Společenství pro sběr, přepravu, manipulaci, ošetření, přeměnu, zpracování, skladování, uvádění na trh, distribuci, používání nebo neškodné odstraňování vedlejších produktů živočišného původu by měla být stanovena v jednotném a uceleném rámci. (6) Tato všeobecná pravidla by měla být úměrná riziku pro zdraví lidí a zvířat, které vedlejší produkty živočišného původu představují v okamžiku, kdy s nimi přicházejí provozovatelé do styku, v různých stadiích řetězce od jejich sběru až po jejich použití nebo neškodné odstranění. Pravidla by rovněž měla brát v úvahu rizika pro životní prostředí, která tyto činnosti představují. Rámec Společenství by měl obsahovat hygienická pravidla pro uvádění vedlejších produktů živočišného původu na trh, včetně obchodování s nimi uvnitř Společenství a případně jejich dovozu. […] (57) V zájmu jednotnosti právních předpisů Společenství je nezbytné upřesnit vztah mezi pravidly stanovenými v tomto nařízení a právními předpisy Společenství o odpadech. Měl by být zejména zajištěn soulad se zákazy vývozu odpadů stanovenými v nařízení [č. 1013/2006]. Aby se zabránilo možným škodlivým účinkům na životní prostředí, měl by být zakázán vývoz vedlejších produktů živočišného původu a získaných produktů určených k neškodnému odstranění spálením a uložením na skládku. Mělo by se rovněž zabránit vývozu vedlejších produktů živočišného původu a získaných produktů v případech, kdy jsou určeny k použití v bioplynových stanicích nebo kompostárnách ve třetích zemích, které nejsou členy [OECD], aby se zabránilo možnému nepříznivému dopadu na životní prostředí a rizikům pro zdraví lidí a zvířat. Při uplatňování ustanovení o odchylkách ze zákazu vývozu je Komise ve svých rozhodnutích povinna plně respektovat [Basilejskou úmluvu] a změnu této úmluvy obsaženou v rozhodnutí konference stran č. III/1, která byla jménem Společenství schválena rozhodnutím Rady 97/640/ES [ ( 8 )] a provedena nařízením [č. 1013/2006]. (58) Kromě toho by se mělo zajistit, aby vedlejší produkty živočišného původu, které jsou smíchány nebezpečnými odpady uvedenými v rozhodnutí Komise 2000/532/ES ze dne 3. května 2000, kterým se nahrazuje rozhodnutí 94/3/ES, kterým se stanoví seznam odpadů podle čl. 1 písm. a) směrnice Rady 75/442/EHS o odpadech, a rozhodnutí Rady 94/904/ES, kterým se stanoví seznam nebezpečných odpadů ve smyslu čl. 1 odst. 4 směrnice Rady 91/689/EHS o nebezpečných odpadech[ ( 9 )], nebo které jsou takovými odpady kontaminovány, byly mezi členskými státy dováženy, vyváženy nebo odesílány pouze v souladu s nařízením [č. 1013/2006]. Je rovněž nutné stanovit pravidla pro odesílání takového materiálu uvnitř členského státu.“
35.

V tomto ohledu podle mě vyšší moc (vis major) zahrnuje menší okruh krajních událostí či „božích zásahů“. Tyto události by v každém případě zahrnovaly přírodní katastrofy jako rozsáhlé povodně, zemětřesení a hurikány, ale mohou zahrnovat i jiné (člověkem způsobené) události, kterým je zvláště obtížné čelit ( 21 ). Podle mého názoru proto vyšší moc označuje vnější sílu, která účastníkovi brání ve splnění povinnosti a nedává mu žádnou alternativu (to by byl například případ, kdy by zásilka zaslaná letecky nemohla být doručena, jelikož se letadlo, které ji přepravovalo, zřítilo do oceánu).
7.

Bod 10 odůvodnění směrnice 2008/48 uvádí: „Definice obsažené v této směrnici určují rozsah harmonizace. Povinnost členských států provést ustanovení této směrnice by se tedy měla omezovat na oblast její působnosti stanovenou uvedenými definicemi. Touto směrnicí by však nemělo být dotčeno uplatňování ustanovení této směrnice členskými státy v oblastech, které nespadají do oblasti její působnosti, je-li to v souladu s právem Společenství. Členské státy by tak mohly zachovat nebo zavést vnitrostátní právní předpisy, které odpovídají této směrnici nebo některým z jejích ustanovení, pro úvěrové smlouvy mimo oblast její působnosti, například na úvěrové smlouvy na částky nižší než 200 [eur] nebo vyšší než 75000 [eur] […]“
101.

Podle ustálené judikatury existuje zákaz zmařit cíle směrnice v tom smyslu, že se členské státy musí již před uplynutím lhůty pro provedení směrnice zdržet všeho, co by mohlo způsobit, že cíl stanovený touto směrnicí bude závažně zpochybněn ( 53 ). Z toho plyne, že od data, k němuž vstoupila směrnice v platnost, se orgány členských států a vnitrostátní soudy musí zdržet v co největším možném rozsahu výkladu vnitrostátního práva, který by mohl vážně ohrozit dosažení cíle sledovaného touto směrnicí po uplynutí lhůty pro její provedení ( 54 ). V případě směrnice 2014/104, o kterou se zde jedná, je ale cílem stanoveným unijním zákonodárcem právě zamezení používání harmonizovaných ustanovení o nárocích na náhradu škody a důkazní hodnotě rozhodnutí vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž se zpětnou platností, ať je to proto, že se jedná o hmotněprávní ustanovení podléhající zákazu zpětné platnosti podle čl. 22 odst. 1 směrnice 2014/104, či proto, že vnitrostátní zákonodárce při provedení směrnice dodržel meze případné zpětné platnosti jiných ustanovení podle čl. 22 odst. 2 směrnice ( 55 ). Ze zákazu zmařit cíle směrnice tedy nemůže být pro předkládající soud odvozována povinnost plynoucí z unijního práva, že v takové věci, jako je projednávaná věc, musí dosáhnout výsledku konformního se směrnicí.
17.

Tato „dělba práce“ mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy má zcela zásadní význam. Platí to o to více v takové věci, jako je projednávaný případ: vnitrostátní právní rámec použitelný v původním řízení je poměrně složitý a zahrnuje různá opatření, která by mohla být, alespoň potenciálně, relevantní dle čl. 107 odst. 1 SFEU. V některých otázkách se navíc vnitrostátní soud Soudního dvora dotazuje na aspekty, které jsou hlavně skutkové a vysoce technické povahy, kdy v zásadě žádá Soudní dvůr o schválení své analýzy. Jak však Baltpool správně uvedl na jednání, Soudní dvůr nemá k dispozici údaje a další informace o skutkovém stavu, které jsou nutné pro potvrzení nebo vyvrácení předběžných zjištění tohoto vnitrostátního soudu. S ohledem na tyto aspekty bude tedy úkolem vnitrostátního soudu, aby vynesl konečné rozhodnutí ve věci, a to s přihlédnutím k vodítkům poskytnutým Soudním dvorem k významu a oblasti působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU.
23.

Položená předběžná otázka obsahuje naproti tomu tři další hlediska, jimiž se budu zabývat samostatně. Předkládající soud by chtěl zaprvé v podstatě vědět, zda z článku 168 směrnice o DPH vyplývá, že u řetězce plnění s neexistujícími transakcemi lze pokaždé odepřít odpočet daně (k tomu viz bod 1). Zadruhé se předkládající soud táže, zda z článku 203 směrnice o DPH vyplývá, že u neexistujících dalších prodejů bude přesto uložena daň (a je vyloučeno vrácení částek zaplacených bez právního důvodu) (k tomu viz bod 2). Zatřetí by chtěl předkládající soud zjistit, zda je v takovém případě přiměřená dodatečná sankce ve výši daně zaplacené na vstupu, kterou nelze odečíst (k tomu viz bod 3).
Jako nejisté se mi však jeví, zda vůbec mohou existovat právně využitelné, fakticky však nevyužitelné ztráty. Ráda bych to přiblížila na příkladu. Jediným případem, kdy by i přes neomezenou možnost převodu ztrát do dalšího roku nebo zpět nějaká ztráta zůstala, by byl případ celkově ztrátového podniku, který nikdy nevygeneroval dostatečný zisk ani poté, co prodal veškerá aktiva. V tomto případě by (fakticky) nebylo možno využít ani ztrátu posledního roku přesto, že by existovala možnost zpětného převodu ztrát.
81.

Tato otázka je poněkud obtížně srozumitelná, neboť je takřka nemyslitelné, že by v celém Německu neexistoval jiný subjekt, který by mohl provést odpočet ztrát. Míněno zřejmě je, zda se o konečné ztráty jedná i tehdy, jestliže společnost Memira – teze, kterou rozpracovala Itálie ve svém vyjádření – má konkrétně v Německu k dispozici ještě jinou společnost v rámci skupiny, s níž by fúze přicházela v úvahu, nebo zda je pro zjištění, že se o konečné ztráty nejedná, dostačující, že abstraktně při fúzi se společností v rámci skupiny v Německu by ztráty zůstaly nevyužity.
37.

Otázky položené předkládajícím soudem v projednávané věci vycházejí ze zásadního rozsudku Google Spain a Google ( 10 ), ve kterém Soudní dvůr zejména rozhodl, pokud jde o výroky relevantní pro toto řízení: – že činnost vyhledávače musí být kvalifikována jako „zpracování osobních údajů“ ve smyslu čl. 2 písm. b) směrnice 95/46, pokud uvedené informace obsahují osobní údaje, a že provozovatel uvedeného vyhledávače musí být považován za „správce“ odpovědného za dané zpracování ve smyslu čl. 2 písm. d) téže směrnice ( 11 ); – že za účelem respektování práv stanovených v čl. 12 písm. b) a čl. 14 prvním pododstavci písm. a) směrnice 95/46, a pokud jsou podmínky stanovené v těchto ustanoveních skutečně splněny, musí provozovatel vyhledávače vymazat ze zobrazeného seznamu výsledků vyhledávání provedeného na základě jména osoby odkazy na webové stránky zveřejněné třetími osobami a obsahující informace týkající se této osoby rovněž v případě, že toto jméno nebo tyto informace nebyly předtím nebo současně vymazány z uvedených webových stránek, a to případně i tehdy, jestliže je jejich zveřejnění na uvedených stránkách samo o sobě v souladu se zákonem ( 12 ); – že v rámci posouzení podmínek pro uplatnění čl. 12 písm. b) a čl. 14 prvního pododstavce písm. a) směrnice 95/46 je třeba zejména přezkoumat, zda má subjekt údajů právo na to, aby daná informace týkající se jeho osoby za současného stavu již nebyla nadále spojena s jeho jménem prostřednictvím zobrazeného seznamu výsledků vyhledávání provedeného na základě jeho jména, aniž přitom konstatování takového práva předpokládá, že zahrnutí dotčené informace do uvedeného seznamu subjekt údajů poškozuje ( 13 ) a – že vzhledem k tomu, že posledně uvedený subjekt může s ohledem na svá základní práva podle článků 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) požadovat, aby dotčená informace již nebyla nadále poskytována široké veřejnosti prostřednictvím zahrnutí do takového seznamu výsledků, převládají tato práva v zásadě nejen nad hospodářským zájmem provozovatele vyhledávače, ale rovněž nad zájmem veřejnosti nalézt uvedenou informaci při vyhledávání prováděném na základě jména subjektu údajů. Avšak nebylo by tomu tak v případě, kdy by se z konkrétních důvodů, jako je úloha subjektu údajů ve veřejném životě, jevilo, že zásah do jeho základních práv je odůvodněný převažujícím zájmem uvedené veřejnosti mít na základě tohoto zahrnutí k dotčené informaci přístup ( 14 ).
35.

Naproti tomu Google, Wikimedia Foundation, Fondation pour la liberté de la presse, Reporters Committee for Freedom of the Press a další, Článek 19 a další, Internet Freedom Foundation a další, jakož i irská, řecká a polská vláda a Komise v podstatě tvrdí, že zavedení práva na celosvětové odstranění odkazu z výsledků vyhledávání na základě unijního práva by bylo neslučitelné se samotným unijním právem i s mezinárodním právem veřejným a představovalo by nebezpečný precedens nabádající autoritářské režimy, aby také vyžadovaly celosvětové provádění jejich cenzurních rozhodnutí.
46.

To, na čem se naopak právní nauka jednohlasně shodne, je, že citace se nesmí dostat do střetu s původním dílem tak, že by byl uživatel osvobozen od nutnosti obrátit se na toto dílo ( 24 ). Taková citace, nahrazující původní dílo, by totiž umožnila obejít výlučné výsady autora nad jeho dílem, čímž by tyto výsady zbavila veškerého obsahu. Autor takto citovaného díla by tak byl zbaven podstaty svých práv, která mu přísluší, přičemž taková práva by naopak místo něj mohl vykonávat autor citujícího díla prostřednictvím tohoto díla.
54.

V případě, že by místa odběru vzorků nebyla zřizována v oblastech, kde se skutečně vyskytují nejvyšší koncentrace, mohla by být účinnost směrnice 2008/50 významně ohrožena. Ambiciózní mezní hodnoty by totiž pozbyly účinku, pokud by jejich dodržování bylo kontrolováno na nesprávném místě. V tomto případě by bylo možné, že překročení mezních hodnot nebude odhaleno, a nebudou tedy přijata opatření nezbytná pro zajištění kvality vnějšího ovzduší.
97.

Pokud jde o druhý aspekt, ze znění čl. 9 odst. 1 písm. c) směrnice 2003/109 jasně vyplývá, že státní příslušník třetí země „ztrácí nárok na právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, jestliže […] se nezdržoval na území [Unie] po dobu 12 po sobě jdoucích měsíců“. Od tohoto bodu bude ve stejném postavení jako jakýkoliv jiný státní příslušník třetí země, který chce (znovu) vstoupit do Evropské unie ( 59 ). Na základě skutkových okolností projednávané věci (M. Çoban je neschopný práce ze 45 až 55 %), ex hypothesi, taková osoba nebude moct požívat příznivějšího zacházení poskytovaného tureckému státnímu příslušníkovi, který si přeje (znovu) vstoupit na trh práce členského státu podle dohody o přidružení (a v každém případě mít práva volného pohybu srovnatelná s právy občana Unie) ( 60 ).
33.

Jistě si lze představit situaci, kdy je určitá sportovní federace co do svých příjmů téměř výlučně závislá na státních penězích a kdy jsou členové jejích orgánů skutečně jmenováni vládní institucí daného státu. Na takovou federaci by bylo nutno s velkou pravděpodobností nahlížet jako na organizaci kontrolovanou vládní institucí, a to pro celou řadu veřejnoprávních účelů, zejména pro statistické účely předvídané nařízením ESA, a to právě proto, že by její obecná politika byla ve své podstatě buď kontrolována, nebo přinejmenším silně ovlivňována příslušným vládním orgánem, přestože by bylo rovněž zřejmé, že ve věcech čistě sportovního úsudku by rozhodnutí dotčené sportovní federace byla autonomní a skutečně nezávislá.
87.

Odlišné řešení, které by vyžadovalo zavedení konkrétního způsobu komunikace, jako je používání telefonu, které není nezbytné pro účely účinné ochrany spotřebitele, jež by mělo obecné použití – a tudíž neomezené pouze na „internetové giganty“, jako je Amazon – by mohlo být nepřiměřené ve vztahu k cílům ochrany spotřebitele, mohlo by nepřiměřeně zatěžovat dotyčné podniky, a to zejména na úkor malých podniků, které se snaží využít internet k rozšíření svých trhů.
17.

Technologický rozvoj, který od té doby nastal, umožnil vznik služeb, u kterých se příjemci účastní, občas také aktivně, kulturní, zábavní nebo jiné akce, a to na dálku a nikoli nutně v reálném čase. S odkazem na kategorie klasického divadla byla tedy narušena „jednota akce, času a místa“. Vzniká tedy otázka, zda případné použití čl. 9 odst. 2 písm. c) první odrážky směrnice 77/388 a čl. 52 písm. a) směrnice 2006/112 na tyto služby by bylo v souladu s vůlí unijního zákonodárce, kterou je nutno vykládat se zohledněním nové technologické reality a s účelem těchto ustanovení.
49.

Nic v článku 15, konkrétně v odstavci 5, neukládá celním orgánům povinnost přijmout jakýkoliv zvláštní nebo konkrétní typ opatření, a fortiori provádět fyzické kontroly, ať už často nebo jinak. Povinnost uložená orgánům v první větě čl. 15 odst. 5 je zmírněna slovem „nezbytná“ v téže větě. Rozhodnutí o tom, co je nezbytné, je tudíž ponecháno na těchto orgánech. Tento prostor pro uvážení je zdůrazněn vložením slov „všechna“ a „nezbytná opatření“. To posiluje rozsah prostoru pro uvážení, který orgány mají, a naopak z toho nevyplývá, že musí být proveden nějaký konkrétní typ ověřovacího postupu. Souhlasím tedy s Komisí, že čl. 15 odst. 5 pouze opravňuje jamajské celní orgány, aby provedly fyzické kontroly, pokud by je považovaly za nezbytné ( 45 ). Na základě těchto skutečností nelze jamajským celním orgánům vytýkat, že podle všeho dávaly přednost postupu ověřování listin ( 46 ).