ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
„54

Soud má za to, že se nelze domnívat, že by [sporné] rozhodnutí, které vymezuje jako lokality významné pro Společenství oblasti finského území, ve kterých žalobci [vlastníci pozemků, fyzické osoby] vlastní pozemky, mělo samo o sobě účinky na právní postavení žalobců [vlastníků pozemků, fyzických osob]. [Sporné] rozhodnutí neobsahuje žádné ustanovení ohledně režimu ochrany lokalit významných pro Společenství, jako jsou například ochranná opatření nebo povolovací řízení. Nedotýká se tak ani práv a povinností vlastníků pozemků, ani výkonu těchto práv. V rozporu s tím, co tvrdí žalobci [vlastníci pozemků, fyzické osoby], zahrnutí těchto lokalit do seznamu lokalit významných pro Společenství nezavazuje žádným způsobem hospodářské subjekty nebo soukromé osoby.“
76.

Nicméně, jak vhodně poznamenávají nizozemská a maďarská vláda, bylo by třeba přizpůsobit toto řešení, pokud by bylo prokázáno, že díky uspořádání lodi měla některá zvířata během přepravy prostor odpovídající požadavkům oddílu B bodu 47 kapitoly VI přílohy směrnice 91/628. O takový případ by se jednalo například tehdy, pokud by některá zvířata byla naložena do lodních prostor odpovídajících těmto požadavkům.
133.

Soudní dvůr totiž ve svém výše uvedeném rozsudku ze dne 20. května 2008, Komise v. Rada, upřesnil působnost článku 47 EU v případě, kdy zkoumání předmětného opatření prokázalo, že toto opatření sleduje dvojí účel nebo že má dvě složky, z nichž jedna spadá do působnosti Smlouvy o ES a druhá do působnosti Smlouvy o EU, aniž by jedna byla hlavní a druhá vedlejší. V takové situaci rozhodl, že vzhledem k tomu, že článek 47 EU brání přijetí opatření ze strany Unie na základě Smlouvy o EU, které by mohlo být platně přijato na základě Smlouvy o ES, nemůže Unie použít právní základ spadající do oblasti upravené Smlouvou o EU pro přijetí ustanovení, která spadají i do pravomoci přiznané Společenství Smlouvou o ES.
30.

Otázka by byla jiná a podstatně komplexnější a potenciálně obtížná pro nalezení odpovědi, pokud by vnitrostátní soud žádal Soudní dvůr o rozhodnutí ohledně slučitelnosti centralizovaného systému zpracování údajů použitelného na všechny jednotlivce usazené v Německu s požadavkem stanoveným v čl. 7 písm. e) směrnice 95/46; nezbytnost takového systému by musela být prokázána na základě jiných veřejných zájmů, nežli je imigrační politika. To by vyžadovalo vyvážení veřejných zájmů, které by měly být sledovány takovým centralizovaným systémem, s individuálními právy chráněnými směrnicí. Zatímco směrnice směřuje k odstranění překážek toku osobních údajů, které mohou ovlivnit přeshraniční hospodářské činnosti, stanoví též dosahování vysoké úrovně ochrany osobních údajů ve Společenství. Tento zájem na ochraně údajů a soukromí není podřízen cíli usnadnění volného toku údajů; je s ním souběžný a funguje jako základ, na kterém probíhá každé legitimní zpracování údajů. Jinak řečeno, ochrana údajů není v kontextu směrnice 95/46 pouze vedlejší k hospodářské činnosti, která může být usnadněna zpracováním údajů; je jí postavena na roveň. To je vyjádřeno v názvu směrnice („o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů“), v bodech 2, 10, 11 a 12 odůvodnění a samozřejmě v četných ustanoveních ukládajících konkrétní povinnosti správcům údajů. Navíc právo na ochranu soukromí, o které ve sporech o ochranu údajů v podstatě jde, je chráněno v článku 7 Charty základních práv Evropské unie. V každém případě není ani nezbytné, ani vhodné zabývat se touto hypotetickou otázkou v kontextu projednávané věci.
56.

Vzhledem k tomu, že v projednávaném případě nedochází k účinnému výkonu volného pohybu, jeví se tento postup pravděpodobně jako umělý. Aniž by byla podporována hospodářská a společenská provázanost, dosažený výsledek má za cíl umožnit státnímu příslušníkovi Společenství přístup k povolání ve svém členském státě původu, aniž by získal kvalifikaci požadovanou v souladu s právními předpisy tohoto členského státu a aniž by bylo nezbytné získat odbornou nebo akademickou kvalifikaci v rámci systému poskytovaného jiným členským státem. To vede k získání výhod poskytovaných právem Společenství za skutkové situace, která má ve skutečnosti čistě vnitrostátní charakter, ale která byla uměle zasazena do působnosti práva Společenství.
1.

Společnost usazená v Itálii přijímala služby námořní přepravy od poskytovatelů neusazených v Itálii, kteří neuplatňovali DPH ve svých fakturách. Měla nesprávně za to, že tyto služby jsou od DPH osvobozeny a nezahrnovala je do svých účtů DPH. Ve skutečnosti měla podle mechanismu „přenesení daňové povinnosti“ za sebe podat daňové přiznání k DPH z plnění na vstupu, kterou poté měla odečíst od daně na výstupu. To by zahrnovalo dva účetní vstupy, které by se vzájemně rušily, takže by vůči daňovému orgánu nevznikla povinnost žádné platby.
74.

Krom toho ze systematického pohledu náleží čl. 6 odst. 1 písm. b) ke trojici ustanovení směrnice, mezi něž patří rovněž přezkum důvodů zápisu a neplatnosti. Proto, dojde-li k přezkumu toho, zda označení patří do některé z kategorií údajů uvedených v čl. 6 odst. 1 písm. b), směrnice neuvádí nic, co by mohlo zmírnit důsledky uvedeného ustanovení pro zapsané označení ve vztahu k důsledkům přihlášky či důvodům neplatnosti na základě čl. 3 odst. 1 písm. c).
43.

Francouzská vláda uvedla, že vedle čl. 4 odst. 2 a čl. 7 odst. 2 směrnice, výslovně uvedených předkládajícím soudem, by se měl Soudní dvůr zabývat rovněž čl. 1 odst. 2, který stanoví, že směrnice nevylučuje použití vnitrostátních předpisů nebo smluvních ustanovení nezbytných k potlačení daňových úniků a zneužívání daňových předpisů. Francouzská vláda poznamenává, že vnitrostátní ustanovení, o něž se jedná v původním řízení, stanoví, že mateřská společnost může daňové zápočty, získané od dceřiných společností, usazených v jiném členském státě, uplatnit na précompte mobilier, kterou musí odvést z dividend rozdělených akcionářům, pouze tehdy, jestliže se rozdělení provede do pěti let. Toto omezení na pět let odpovídá snaze francouzské vlády bojovat proti daňovým únikům. Riziko daňových úniků a obtížnost daňové kontroly by se zvýšily, pokud by podniky mohly uplatnit daňové zápočty za dividendy, které obdržely před 10 nebo 20 lety. Správní orgány by nebyly schopny přezkoumat pravost částek zápočtů, a tím snížit riziko daňového úniku z důvodu uplatnění fiktivních částek daňových zápočtů.
33.

Prodeje těchto aktiv jsou samostatnými plněními, které v porovnání s běžným provozem zatěžují podnikové zdroje jen v omezené míře. Pokud by byla do výpočtu odpočitatelného podílu zahrnuta jakožto kupní cena vysoká částka poté, co se dotčená položka aktiv v podniku používala po několik let, došlo by ke zkreslení odpočitatelného podílu, jelikož hodnota prodeje neodráží skutečný vztah tohoto plnění ke zdrojům tohoto podniku.
82.

Soudní dvůr již rozhodl, že by nebylo v souladu se směrnicí posuzovat pouze samostatně více podobných záměrů nebo různé úseky jedné cesty, aniž by byly zohledněny jejich kumulativní účinky ( 22 ). To odpovídá čl. 5 odst. 1 a bodu 4 přílohy III, které vyžadují popis kumulativních účinků na životní prostředí. Tyto kumulativní účinky musí být podle článku 8 při rozhodování o záměru zohledněny.
15.

Dopisem ze dne 22. června 2004 byla kandidatura navrhovatelky, která se do výběrového řízení přihlásila, zamítnuta z důvodu, že nemá požadovaných pět let služby a nesplňuje podmínky pro připuštění do řízení, pokud jde o její administrativní situaci, neboť podle oznámení o výběrovém řízení se do řízení mohli přihlásit pouze úředníci nebo dočasní zaměstnanci.
89.

Jak vyplývá ze zmiňovaných vyjádření a z výše uvedeného rozsudku Success-Marketing v. OHIM – Chipita (PAN & CO), Úřad mohl zajisté použít některý jiný způsob doručení stanovený v pravidle 61 odst. 2 nařízení č. 2868/95 a v těchto případech by se sporná domněnka nepoužila. Nicméně, kdyby Úřad využil jeden z těchto jiných způsobů doručení, navrhovatelka by byla mohla přesně určit začátek lhůty pro podání žaloby ( 22 ). Tak by tomu nebylo v případě, že by Soudní dvůr dospěl k závěru, že předání expresní zásilkou je protiprávní a nepatří mezi způsoby doručování stanovené v pravidle 61 odst. 2 nařízení č. 2868/95.
30.

Krom toho výklad takového pojmu může být stanoven často až na základě negativního vymezení, které vyzdvihne více to, co tento pojem není, než to, co je. V tomto ohledu a jak již bylo zdůrazněno výše, jednotlivé pododstavce čl. 4 odst. 5 spolu úzce souvisejí tak, že při výkladu jednoho z nich si nelze odmyslit výklad, který platí pro každý z uvedených pododstavců. Zastávat názor, že pouhé užívání výsad veřejné moci, které charakterizují takovou činnost, jako je činnost orgánu jednajícího jako orgán veřejné správy, stačí k tomu, aby byla vyloučena existence jakéhokoli narušení hospodářské soutěže ve vztahu zejména k soukromým subjektům, by tak znamenalo, že by čl. 4 odst. 5 druhý pododstavec šesté směrnice byl zbaven užitečného účinku. Stejně tak neuplatnění DPH, které je přiznáno subjektu jednajícímu jako orgán veřejné správy, nemůže být považováno samo o sobě za skutečnost, která znamená narušení hospodářské soutěže odůvodňující podrobení DPH na základě čl. 4 odst. 5 druhého pododstavce šesté směrnice. Pouze výrazné narušení hospodářské soutěže totiž může spustit mechanismus platby daně subjektem jednajícím jako orgán veřejné správy, protože jinak by byl zbaven užitečného účinku čl. 4 odst. 5 první pododstavec šesté směrnice. Jakýkoli jiný výklad by vyvolal nebezpečí, že zahrne prakticky veškerá plnění či činnosti vykonávané veřejným orgánem, který jedná jako takový, do působnosti odchylky od pravidla nepodléhání takových subjektů DPH.
2.

V případě kladné odpovědi na první otázku a v případě, že by bylo kromě toho třeba porovnáním určit, zda a do jaké míry musí být zohledněny dluhy vzniklé v souvislosti se zvětšením dědického podílu, která srovnávací metoda […] musí být použita v případě, jako je projednávaný případ, pro určení, zda by dědická daň, která by byla vybrána, pokud by zůstavitel měl v okamžiku své smrti bydliště v Nizozemsku, byla nižší než daň z přechodu majetku?
77.

Podle ustálené judikatury se článek 28 ES vztahuje na opatření, která by mohla, ať přímo, nebo nepřímo, skutečně, nebo potenciálně, narušit obchod ve Společenství ( 17 ). Kvalifikování určitého opatření jako opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení dovozu tedy nevyžaduje zjišťování, zda zahraničnímu podniku bylo skutečně bráněno ve vývozu výrobků do dotyčného členského státu. Postačí konstatovat, že sporné opatření by mohlo narušit obchod ve Společenství, aniž by bylo nezbytné prokazovat, že způsobilo citelné účinky na obchod uvnitř Unie ( 18 ).
70.

Zejména v situaci, kdy by sami dědicové měli bydliště v Belgii a patrně by se na ně použilo stejné pravidlo o neodpočitatelnosti, pokud jde o dědění nemovitého majetku po nerezidentovi, lze si klást otázku, zda by stát bydliště zemřelého skutečně byl v lepším postavení, aby vzal v úvahu takové závazky, jakými jsou dotčené závazky v projednávané věci. Mimoto, jak zdůraznila Komise, důkazní břemeno, pokud jde o existenci dotčeného dluhu, v každém případě spočívá na dědicích bez ohledu na to, zda osoba, k jejímuž majetku dluh patřil, byla rezidentem, či nikoliv.
23.

Poněvadž však definice rychlostních silnic v dohodě byla mezitím změněna, je otázkou, zda je za účelem výkladu směrnice třeba převzít změněné, anebo původní znění definice. Ve prospěch původního znění hovoří již doslovné znění odkazu, který nepůsobí dojmem, že by pozdější znění mělo být bráno na zřetel. Kromě toho nejsou Společenství a některé členské státy smluvními stranami dohody. V případě odkazu na nyní platné znění by musely změny přijmout, aniž by je mohly přímo ovlivnit. Proto je třeba převzít pouze původní, a nikoli pozměněné znění definice.
8.

Volba zákonodárce Společenství zrušit systém koeficientů pro důchody je alespoň částečně vysvětlena ve třicátém bodu odůvodnění nařízení č. 723/2004, který zní takto: „Následkem prohlubující se integrace Evropské unie a skutečnosti, že důchodci si mohou v Evropské unii svobodně zvolit místo svého pobytu, se systém koeficientů pro důchody stal zbytečným. Tento systém také způsobil problémy spojené se sledováním místa pobytu důchodců, které by měly být překonány. Tento systém by tedy měl být zrušen, přičemž pro důchodce a úředníky, přijaté do služebního poměru před vstupem v platnost tohoto nařízení, by měla být přijata náležitá přechodná opatření.“
7.

Podle článku 87 Ustawa o podatku od towarów i usług ze dne 11. března 2004 (zákon o dani ze zboží a služeb; dále jen „zákon o DPH“) ( 5 ), ve znění použitelném ve věci projednávané před předkládajícím soudem: „1. Pokud je odpočitatelná částka daně na vstupu […] v účetním období vyšší než částka daně na výstupu, má osoba povinná k dani právo snížit částku daně splatné na výstupu za následující období o příslušný rozdíl, nebo právo na vrácení takového rozdílu na bankovní účet. 2. […] [R]ozdíl daně bude vrácen […] do 60 dnů ode dne podání přiznání osobou povinnou k dani. Pokud přiznání nároku na vrácení vyžaduje dodatečné šetření, může finanční úřad tuto lhůtu prodloužit do uzavření šetření. Pokud takové šetření prokáže oprávněnost vrácení uvedeného v předchozí větě, zaplatí finanční úřad osobě povinné k dani dlužnou částku s připočtením úroku ve výši prolongačního poplatku, který je uplatňován při odkladu platby daně nebo jejího rozdělení do splátek. 3. Pokud je rozdíl daně, který zakládá nárok na vrácení, vyšší než částka daně odvedené na vstupu za pořízení zboží nebo služeb, které osoba povinná k dani považuje podle ustanovení použitelných pro daň z příjmu za součást svého odepisovatelného hospodářského majetku, nehmotného majetku a aktiv použitelných na zaplacení dluhů, […] zvýšená o 22 procent obratu osoby povinné k dani zdaňovaného nižšími sazbami, než jsou uvedeny v čl. 41 odst. 1, a o obrat z dodání zboží nebo poskytnutí služeb uvedených v čl. 86 odst. 8 bodu 1, uvedený rozdíl bude vrácen do 180 dnů po podání daňového přiznání. 3a. Obrat uvedený v odstavci 3 zahrnuje výnosy z pohledávek z obchodního styku, které podléhají dani v souladu s čl. 19 odst. 12 nebo čl. 20 odst. 3, za předpokladu, že je u finančního úřadu složena jistota ve výši odpovídající částce daně, která by byla dlužná, pokud by se jednalo o obrat z dodání zboží v tuzemsku, až do okamžiku předložení listin dokládajících vývoz zboží nebo dodání zboží uvnitř Společenství, na něž se vztahuje relevantní pohledávka z obchodního styku. […]“
17.

K nevhodným výsledkům by vedlo, pokud by diskriminace takového druhu byla z určitého důvodu zcela vyloučena z působnosti směrnice, protože by tím bylo podle směrnice členskému státu nepřímo umožněno, aby zaměstnavatelé velmi účinně rozlišovali mezi kandidáty na základě rasového nebo etnického původu pouhým předchozím co možná nejzjevnějším zveřejněním diskriminační povahy své náborové politiky. Tudíž by se nejočividnější strategie diskriminace zaměstnanců mohla ukázat jako „nejvýhodnější“. To by zjevně podkopalo – spíše než podpořilo – podmínky trhu práce prospívající sociálnímu začlenění. Stručně řečeno, samotný účel směrnice by zmařilo, pokud by veřejná prohlášení učiněná zaměstnavatelem v souvislosti s náborovou akcí v tom smyslu, že žádosti od osob určitého etnického původu budou zamítány, měla spadat mimo institut přímé diskriminace.
22.

Zdá se, že předkládající soud je toho názoru, že jelikož cílem nařízení č. 261/2004 je ochrana spotřebitelů, let tam a let zpáteční musí být považovány za jeden let tehdy, jsou-li rezervovány současně. Poznamenává, že podle Varšavské a Montrealské úmluvy je doprava, kterou uskutečňuje několik po sobě následujících dopravců, považována za jednu mezinárodní dopravu, pokud ji obě smluvní strany považují za jednu operaci například tehdy, jsou-li oba lety tam i zpět rezervovány současně. Nařízení tyto úmluvy doplňuje, když stanoví okamžitou náhradu cestujícím, jejichž let byl zrušen. Ochrana zaručená nařízením by byla slabší než ochrana poskytnutá úmluvami, kdyby let tam a let zpáteční rezervované současně nebyly považovány za jeden let.
113.

Zda se tato definice vztahuje na Total International Ltd, závisí – jak uvádí také Komise – na tom, zda ovlivnila vytvoření ropného odpadu takovým způsobem, že je tuto událost možno přičíst její vlastní činnosti. To je možné připustit, pokud je havárie vnímána jako důsledek porušení smluvních povinností Total International Ltd nebo různých jednání, která jsou způsobilá založit její odpovědnost ( 71 ). Do jaké míry je pak Total International Ltd původcem ropného odpadu, může ovšem určit pouze soud příslušný posuzovat skutkové otázky.
31.

Pokud by se však v řízení před předkládajícím soudem ukázalo, že J. Wood nebyl výdělečně činný, jeho situace by spadala do rámce použití Smlouvy ve smyslu článku 12 ES prostřednictvím ustanovení Smlouvy o občanství Unie (článek 18 ES). Podle judikatury Soudního dvora totiž občan Unie, který využil své svobody volného pohybu na základě čl. 18 odst. 1 ES, spadá do rámce použití Smlouvy, a může se tedy dovolávat obecného zákazu diskriminace stanoveného čl. 12 odst. 1 ES.
—

pokud jsou produkty vyváženy po moři, čl. 16 odst. 3 nařízení č. 800/1999 vyžaduje předložení přepravních dokladů potvrzujících, že produkty opustily celní území Společenství, a provázejících jejich přepravu až do příchodu do třetí země, ve které mají být dotčené produkty vyloženy, nebo pokud členský stát výstupu využil možnost stanovenou v čl. 9 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení formou obecně použitelného právního nebo správního předpisu, do jejich příchodu do konečného místa určení;
102.

Zejména nizozemská vláda a vláda Spojeného království rovněž zdůrazňují, že jak Soudní dvůr uvedl v rozsudku ve věci Bidar ( 53 ), velkorysejší poskytování dávek studentům by vzhledem k počtu zahraničních studentů mohlo na členské státy uvalit neúnosné finanční břemeno. To by mohlo mít vliv na celkovou úroveň poskytované podpory. Řada vlád rovněž uvádí, že individuální posouzení stupně integrace by buď nebylo možné z administrativních důvodů, nebo, jak tvrdí německá vláda, by bylo v rozporu se zásadami právní jistoty a legality.
70.

Pokud rozhodnutí Komise ještě nebylo přijato, jedná se o zvláštní případ, jak rovněž zdůraznila Komise ve svém vyjádření. Tento aspekt má nyní pouze hypotetickou povahu, neboť jde nad rámec otázek předkládajícího soudu. Jelikož je však při rozhodování výhodou mít na paměti i možné případy a vyzkoušet na nich zamýšlené řešení, budu se tím krátce zabývat: dávám za pravdu Komisi, že respektování rozhodovací pravomoci Komise v takovém případě by vyžadovalo, aby vnitrostátní soud přerušil řízení do vydání tohoto rozhodnutí ( 66 ). Jinak by totiž existovalo nebezpečí, že soudní rozhodnutí by předcházelo rozhodnutí Komise, a nastoupilo by tedy na její místo.
47.

Bylo by možno hledat případnou omluvu za předpokladu, že polský zákonodárce vycházel z neexistence skutečné svobody s ohledem na známky narušení trhu, ale takové pochybnosti ihned rozptýlí logika, protože v takovém případě by polský zákonodárce zavedl jinou právní úpravu, nikoli však tu, jež je obsažena v přístupové směrnici náležející do „nového předpisového rámce“.
32.

Navrhovatelka ohledně kritéria povinnosti řádné péče tvrdí, že Soud klade v napadeném rozsudku příliš vysoké požadavky, a to i kdyby byla Heuschen & Schrouff zkušeným subjektem na trhu. Kromě toho ji Soud neprávem ztotožňuje s přímým zástupcem, kterého zaměstnala. Je nepochopitelné, proč by měla Heuschen & Schrouff pochybovat o dosavadním zařazení do KN. Měla dostatek vodítek k tomu, že je číslo 1901 KN správné, jak již bylo uvedeno ke kritériu složitosti, zejména vodítko, že nařízení č. 1196/97 vůbec nemíní nepečený rýžový papír dovážený navrhovatelkou. Skutečnost, že toto nařízení nepoužila, tedy nemá souvislost se skutečností, že toto nařízení nečetla, ale pouze s okolností, že toto nařízení nelze použít na zboží dovážené navrhovatelkou a že nizozemský celní orgán toto zařazení potvrdil. Rovněž je třeba zohlednit, že KN nebyla v letech 1996 až 1998 změněna v souladu se zněním nařízení č. 1196/97. Situace v rozsudku Covita ( 20 ), který Soud použil, je z tohoto důvodu nesrovnatelná. Z porušení povinnosti řádné péče je oproti tomu třeba vinit nizozemský celní orgán, který souhlasil v období šesti měsíců s 29 prohlášeními, která jsou nyní považována za nesprávná. Poté uběhly dva roky a osm měsíců, než byla vyřízena žádost o prominutí cla. Tyto okolnosti je třeba zohlednit při posouzení možné omezené nedbalosti, které se Heuschen & Schrouff dopustila před dlouhou dobou a která je ve světle hrubé nedbalosti nizozemského celního orgánu méně významná. To potvrzuje také takzvaný pracovní dokument nizozemského celního orgánu vypracovaný v září 2002, který tvoří přílohu kasačního opravného prostředku a který předcházel podání žádosti Heuschen & Schrouff o prominutí dovozního cla Komisi. Při zohlednění rozsudku Sommer ( 21 ) vycházel nizozemský celní orgán v tomto dokumentu z toho, že Heuschen & Schrouff směla za těchto okolností důvěřovat ve správnost jednání celního orgánu.
49.

Jinými slovy skutečnost, že by Spolkové republice Německo bylo uloženo, aby uznala řidičský průkaz vydaný zatímco ještě probíhalo řízení na základě toho, že došlo k porušení předpisů, by měla za důsledek povolení řízení vozidla osobě, která představuje potenciální nebezpečí, a umožnilo by této osobě vyhnout se trestní sankci, která jí hrozí, přičemž by byly usnadněny podvody.
44.

Je důležité zdůraznit, že obrana vycházející z absolutní nemožnosti je svázána s výsledkem, kterého má být dosaženo: s navrácením protiprávní podpory. Pokud by se jí bylo možno dovolávat, co se týče způsobu, kterým bylo vymáhání provedeno, bylo by pro členský stát velmi jednoduché zvolit si postup navracení protiprávní podpory, který by se ukázal jako nemožný, a potom tvrdit, že je zproštěn své povinnosti vymáhat podporu.
47.

Domnívám se tedy, že by Soudní dvůr měl na otázku, kterou mu položil Regeringsrätten, odpovědět následovně: „Pokud jde o určení místa poskytnutí služeb, musí být čl. 9 odst. 2 písm. e) a čl. 21 odst. 1 písm. b) šesté směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně a čl. 56 odst. 1 písm. c) a článek 196 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne o společném systému daně z přidané hodnoty vykládány v tom smyslu, že pro účely jejich použití musí být osoba, která uskutečňuje nákup poradenských služeb od osoby povinné k dani v jiném členském státě a vykonává jak hospodářskou činnost, tak i činnost nespadající do působnosti uvedených dvou směrnic, považována za osobu povinnou k dani, i když se nákup uskutečňuje pouze v souvislosti s činností nespadající do působnosti směrnic.“