ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13

Velký odvolací senát měl totiž v bodech 32 a 33 napadeného rozhodnutí za to, že získání rozlišovací způsobilosti uvedené v čl. 7 odst. 3 nařízení č. 40/94 nemůže zabránit použití čl. 7 odst. 1 písm. e) ii) uvedeného nařízení. V bodě 34 rovněž poukázal na to, že cílem čl. 7 odst. 1 písm. e) ii) nařízení č. 40/94 je zakázat zápis tvarů, jejichž základní vlastnosti plní technickou funkci, tak, aby je mohli všichni volně používat. V bodě 36 měl odvolací senát za to, že se tento zákaz vztahuje i na tvar, třebaže obsahuje takový méně významný arbitrární prvek, jako je barva. V bodě 58 odmítl relevanci existence jiných tvarů, které umožňují dosažení téhož technického výsledku. V bodě 60 měl za to, že výraz „výlučně“ použitý v čl. 7 odst. 1 písm. e) ii) nařízení č. 40/94 znamená, že tvar nemá jiný účel než dosáhnout technického výsledku a že výraz „nezbytný“ použitý v tomtéž ustanovení znamená, že tvar je vyžadován pro dosažení tohoto technického výsledku, ale že z toho nevyplývá, že jiné tvary nemohou rovněž splňovat tentýž úkol. Krom toho v bodech 54 a 55 poukázal na vlastnosti dotčeného tvaru, o kterých měl za to, že jsou základní, a v bodech 41 až 63 provedl analýzu jejich funkčnosti.
13

V projednávaném případě měl odvolací senát za to, že první ze dvou podmínek splněna není, přičemž z tohoto důvodu nebylo možné ověřit splnění podmínky druhé. Odvolací senát totiž konstatoval, že dotčená ochranná známka postrádá jakékoliv sdělení týkající se zeměpisného původu, povahy, jakosti dotyčných výrobků nebo i toho, který návrhář je jejich tvůrcem. Odvolací senát zdůraznil, že veřejnost nutně nespojí výrobky označené ochrannou známkou, která je tvořena příjmením, s příslušnou fyzickou osobou. Upřesnil, že je to tím, že veřejnost si je vědoma běžného užívání příjmení jako obchodních značek, aniž by to znamenalo, že uvedená příjmení odpovídají reálné osobě. Mimoto odvolací senát poukázal na to, že žalobce se převodem z roku 1990 vzdal veškerých užívacích práv jak k ochranné známce FIORUCCI, tak k ochranné známce ELIO FIORUCCI. Měl za to, že rozlišení mezi oběma ochrannými známkami je vykonstruované a že ochranná známka FIORUCCI a příjmení, které je faktickým rozlišovacím označením, jsou naprosto totožné.
34

OHIM uvádí, že je podle vůle zákonodárce téměř jisté, že se početná ustanovení uvedená v čl. 78a odst. 2 nařízení č. 40/94 vztahují všechna na nemožnost pokračovat v řízení. Naproti tomu není zdaleka tak zřejmé, zda lze mít za to, že se tato ustanovení vztahují rovněž na navrácení do původního stavu. OHIM má v tomto ohledu za to, že pokud by zákonodárce chtěl navrácení do původního stavu vyloučit, bylo by pravděpodobnější, že by to vyjádřil jednoznačně, jak to učinil pro případy námitek, a neponechal by tak prostor k jakékoli pochybnosti o postoji, který se má v situacích uvedených v tomto ustanovení zaujmout.
153

Na rozdíl od výslovné úpravy přerušení běhu promlčecí lhůty obsažené v čl. 2 odst. 2 rozhodnutí č. 715/78 a čl. 25 odst. 4 nařízení č. 1/2003 (účinek erga omnes), otázku zastavení běhu promlčecí lhůty tyto předpisy neřeší. Žalobkyně staví svůj argument na této neexistenci výslovné právní úpravy a tvrdí, že pokud by měl zákonodárce Společenství v úmyslu přiznat zastavení běhu promlčecích lhůt účinek erga omnes, byl by tak výslovně učinil. Komise je naopak toho názoru, že by bylo nelogické a nekonzistentní vykládat tuto neexistenci výslovné právní úpravy tak, že znamená, že promlčecí lhůta běží ve vztahu ke všem podnikům vyjma těch, které jsou účastníky soudního řízení. Má za to, že pokud by měl zákonodárce v úmyslu dosáhnout takovéhoto výsledku, upřesnil by, že zastavení běhu promlčecí lhůty má účinky pouze vůči podniku, který je účastníkem soudního řízení. Dále je toho názoru, že ze systematiky předmětných nařízení vyplývá, že promlčení se týká možnosti Komise stíhat jednání porušující právo hospodářské soutěže, a nikoli její možnosti podat žalobu na určitý podnik.
6

Vedlejší účastnice řízení je rovněž majitelkou mezinárodní ochranné známky GENERAL OPTICA č. 483246 pro optické přístroje, nástroje a výrobky náležející do třídy 9, jakož i pro služby podpory prodeje a reklamní služby pro optické výrobky vyráběné a prodávané jejich příslušnými vlastníky, spadající do třídy 35. Poté, co byl návrh na rozšíření práva z ochranné známky na Portugalsko vzat zpět dne 13. února 1997, bylo o takové rozšíření znovu požádáno dne a bylo přiznáno dne . Tato ochranná známka je vyobrazena níže:
20

Napadené rozhodnutí tedy na základě konstatování konkludentního zpětvzetí přihlášky ochranné známky Společenství odnímá žalobkyni výhodu jejího procesního postavení jakožto přihlašovatelky ochranné známky Společenství a zbavuje ji možnosti získat definitivní odpověď ohledně svých nároků, což napadá v rámci své nynější žaloby. Účinky napadeného rozhodnutí se ostatně neomezují pouze na výrobky, ohledně nichž byly podány námitky (výrobky zařazené do třídy 7, viz bod 4 výše), ale vztahují se rovněž na výrobky, jejichž se tyto námitky netýkaly (výrobky zařazené do tříd 9 a 11, viz bod 1 výše).
208

Avšak takové pochybení ze strany Komise může představovat porušení práva na obhajobu odůvodňující zrušení napadeného nařízení pouze v případě, že žalobkyně prokázaly nikoli to, že uvedené nařízení mělo odlišný obsah, nýbrž to, že by v případě neexistence tohoto pochybení byly schopny lépe zajistit svou obhajobu (viz v tomto smyslu rozsudek Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware v. Rada, bod 134 výše, bod 71). V projednávané věci je tedy třeba určit, zda žalobkyně prokázaly, že by jim dřívější oznámení informací obsažených ve faxu ze dne 26. června 2006 dávalo možnost, byť omezenou, dovést správní řízení k jinému výsledku.
44

Žalobkyně však rovněž Komisi vytýká, že požadovala opravu údajů týkajících se roků 2002 a 2003, přestože se ekonometrická studie opírala pouze o údaje týkající se roku 2004 a přestože ostatní způsoby využití údajů uváděné Komisí nejsou spojeny s žádným časovým faktorem. Nicméně je v tomto ohledu třeba poznamenat, že v rozporu s tím, co namítá žalobkyně, mají faktory relevantní za účelem vymezení zeměpisných a výrobkových trhů, jako například adresa dodavatelů a zákazníků, způsoby přepravy nebo také paleta dostupných výrobků, tendenci se v čase vyvíjet. Za těchto okolností a při nedostatku konkrétnějších okolností prokazujících, že by bylo dostatečné i kratší posuzované období, se nejeví, že by měla Komise nesprávně za to, že údaje týkající se roků 2002 a 2003 byly nezbytné za účelem přijetí rozhodnutí o spojení.
29

V projednávané věci žalobkyně odeslala zásilku obsahující podepsaný prvopis žaloby dne 17. března 2006. Vzhledem k tomu, že prvopis odeslala dne 17. března 2006, mohla žalobkyně důvodně očekávat, že bude Soudu doručen před uplynutím prekluzivní lhůty, tím spíše, že s ohledem na zaslání stejnopisu žaloby telefaxem byla uvedená lhůta prodloužena až do 30. března 2006. Dotčená zásilka byla doručena službám lucemburské pošty již dne 21. března 2006, jak potvrzuje razítko na zásilce. Držení zásilky lucemburskou poštou po dobu 42 dnů (od 21. března až do 3. května 2006) je zjevně okolností neobvyklou a zvláštní pro žalobkyni, která prokázala své jednání s náležitou péčí za účelem zachování stanovených lhůt tím, že zaslala prvopis žaloby dostatečně dlouho před uplynutím prekluzivní lhůty, a tím, že zasláním stejnopisu žaloby telefaxem kanceláři Soudu přijala opatření nezbytná k prodloužení uvedené lhůty v souladu s čl. 43 odst. 6 jednacího řádu. V důsledku toho je třeba konstatovat, že podání prvopisu žaloby po uplynutí lhůty lze přičíst působení vyšší moci (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 2. března 1967, Simet a Gerám v. Vysoký úřad, 25/65 a 26/65, Recueil, s. 52, in fine).
51

Výklad pojmu „nezbytnost“ poskytnutý Komisí v bodě 39 odůvodnění Rozhodnutí je navíc nesprávný, protože Komise přehlédla skutečnost, že žalobkyně byla v souladu s ustanoveními použitelné vnitrostátní právní úpravy povinna uskutečnit projekt ve lhůtě 36 měsíců, tedy před 1. lednem 2005, neboť jinak by přišla o celou podporu. Bylo by rozporné požadovat od žalobkyně, aby uskutečnila projekt v určitém časovém rámci, a přitom mít za to, že realizace projektu ve stanovené lhůtě vede ke ztrátě možnosti nechat schválit zvýšení podpory. Takový přístup by popřel judikaturu Soudu, která stanoví možnost změny podpory nebo poskytnutí dodatečné podpory.
31

Zároveň žalobkyně odkazuje na usnesení společnosti Bowland Dairy Products v. Komise, bod 18 výše, nařizující Komisi z titulu předběžného opatření stažení dokumentu ze dne 24. srpna 2006, a to až do dne vydání usnesení, kterým se ukončuje řízení o předběžném opatření. Žalobkyně se domnívá, že vzhledem k ustanovením článku 242 ES a článku 104 jednacího řádu Soudu by předseda Soudu nemohl nařídit stažení dokumentu ze dne , kdyby tento dokument nebyl považována za součást předmětu žaloby.
9

Pokud jde o účinnou látku chlorthalonil, období stanovené v čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414, které mělo uplynout dne 26. července 2003, bylo prodlouženo, a to původně nařízením Komise (ES) č. 2076/2002 ze dne (Úř. věst. L 319, s. 3; Zvl. vyd. 03/37, s. 374) do a poté nařízením Komise (ES) č. 1335/2005 ze dne (Úř. věst. L 211, s. 6) do , pokud rozhodnutí o jeho zařazení do přílohy I směrnice 91/414 nebylo přijato před tímto datem.
245

I kdyby opravdu mohl jiný důvod odůvodnit následné ukončení pracovní smlouvy P. Landgren, nejednalo by se o plnění povinností vyplývajících z napadeného rozsudku, ale došlo by k němu nezávisle na něm. V tomto ohledu je případně věcí ETF, aby v rámci posouzení finančního vyrovnání, které je třeba P. Landgren vyplatit, Soudem pro veřejnou službu uplatnila, že určité důkazy směřují k prokázání, že je pravděpodobné, že i v případě nepřijetí rozhodnutí o propuštění zrušeného v prvním stupni by P. Landgren nesetrvala v pracovním poměru až do věku, ve kterém by byla mohla mít nárok na starobní důchod. Takové prokázání by mohlo odůvodnit, aby ušlá odměna způsobená uvedeným rozhodnutím o propuštění byla upravena násobícím koeficientem majícím odrazit tuto nejistotu, podobně jako metoda uplatněná v rozsudku ze dne 6. června 2006, Girardot v. Komise, bod 38 výše. Toto zohlednění nebylo ostatně Soudem pro veřejnou službu vyloučeno, jelikož tento soud ve svém mezitímním rozsudku nestanovil definitivně a taxativně kritéria a způsob výpočtu finančního vyrovnání.
Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:

zero Germany GmbH & Co. KG, původně zero International Holding GmbH & Co. KG
177

S ohledem na výše uvedené je třeba mít za to, že Komise neporušila čl. 87 odst. 3 písm. c) ES, když založila napadené rozhodnutí na existenci nadbytečné kapacity ve Společenství a na nedostatku prokázání existence běžných odbytišť, aniž by přezkoumala prospěšné cíle a účinky podpory pro dotčený region.
27

V projednávané věci nelze právní zájem žalobkyně na podání žaloby popřít jen proto, že sporná podpora byla vrácena jedním z ostatních subjektů označených v rozhodnutí jako solidárně odpovědné za navrácení. Žalobkyně totiž uvedla, aniž bylo její tvrzení v tomto bodě Komisí zpochybněno, že podle polského práva mohou vůči ní hospodářské subjekty, které skutečně vrátily protiprávní podporu, uplatnit práva na podání žaloby po dobu deseti let. Za těchto podmínek je třeba mít za to, že si žalobkyně zachovala právní zájem na zrušení rozhodnutí, neboť její žaloba, pokud by jí bylo vyhověno, by mohla zcela vyloučit jakékoli riziko podání žaloby proti ní.
10

Dne 5. července 2005 přijala Komise rozhodnutí 2006/937/ES o státní podpoře C 20/04 (ex NN 25/04) ve prospěch výrobce oceli HCz (Úř. věst. L 366, s. 1, dále jen „rozhodnutí“). Jeho článek 3 zní takto: „1. Státní podpora ve výši 19699452 PLN, kterou Polsk[á republika] poskytl[a] [HCz] v období od roku 1997 do května 2002 ve formě operativní (provozní) podpory a podpory na restrukturalizaci zaměstnanosti, není slučitelná se společným trhem. 2. Polsk[á republika] podnikne všechny nezbytné kroky, aby od [HCz], Regionalny Fundusz Gospodarczy [MH] a [Operator ARP] získala zpět protiprávně poskytnutou podporu pro Huta Częstochowa S.A., uvedenou v prvním odstavci. Všechny tyto organizace nesou solidární odpovědnost za vrácení této podpory. Navrácení podpory proběhne neprodleně a podle pravidel právního systému platného na území členského státu pod podmínkou, že to umožňuje okamžitý a účinný výkon tohoto rozhodnutí. K částkám podléhajícím navrácení budou připočítány úroky za celé období od dne přiznání podpory [HCz], až do jejího faktického navrácení. Úroky budou připočteny podle předpisů uvedených v kapitole V nařízení […] č[.] 794/2004. 3. […]“
8

Dne 24. března 2006 ředitel ředitelství „Státní podpory 1: Soudržnost a hospodářská soutěž“ Generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž Komise, který byl pověřený spisem (dále jen „ředitel služby Komise pověřený spisem“) zaslal žalobkyni dopis v následujícím znění: „EVROPSKÁ KOMISE GŘ pro hospodářskou soutěž Státní podpory 1: Soudržnost a hospodářská soutěž Ředitel […] Předmět: CP 178/2004 – Údajná státní podpora ve prospěch SVB AB […] Odvolávám se na Vaše dopisy ze dne 23. září 2004, 22. prosince 2004, 10. ledna 2005, 19. dubna 2005 a 14. února 2006, týkající se stížností uvedené v předmětu. Chtěl bych Vás informovat o skutečnosti, že na základě dostupných informací dospěly příslušné služby generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž k závěru, že nejsou dostatečné důvody pro pokračování v přezkumu Vaší stížnosti. Jak víte, obdrželi jsme od dotyčného členského státu poměrně velké množství informací předaných poštou a při příležitosti schůzek. Všechny skutečnosti a okolnosti byly pozorně přezkoumány a analyzovány. Stížnost Vašeho klienta jsme vzali velmi vážně a udělali jsme vše možné pro to, abychom identifikovali porušení čl. 87 odst.1 ES. Z naší analýzy vyplývá, že činnosti spojené se ‚Stockholm Card‘ a s rezervací hotelových pokojů (s výjimkou parkovacích míst zahrnutých ve ‚Stockholm Card‘) jsou prováděny za tržních podmínek. Tyto činnosti tedy nejsou financovány státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES. Pokud jde o bezplatné využití některých parkovacích míst, je možné tvrdit, že není ovlivněn obchod, a i kdyby tomu tak bylo, tato podpora byla zahrnuta do ‚Stockholm Card‘ ještě před vstupem Švédska do Evropské unie v roce 1995, a tedy představuje existující podporu. Krom toho od 1. ledna 2006 již není tato služba ve ‚Stockholm Card‘ zahrnuta. Pokud jde o další činnosti (poskytování turistických informací atd.), zdá se, že spadají pod ustanovení upravující služby v obecném hospodářském zájmu (SOHZ). Nezdá se, že by existovaly křížové dotace ve prospěch hospodářských činností. I za předpokladu, že by vyrovnání za SOHZ bylo kvalifikováno jako státní podpora, byla by taková podpora poskytována za stejných podmínek již od doby předcházející roku 1995, a představovala by tedy existující podporu. Shrneme-li předcházející, pak důkladná šetření, která jsme ohledně této stížnosti provedli, ukazují, že se jedná o existující, a nikoliv protiprávní podporu, která je v každém případě slučitelná se společným trhem. Protože není třeba provést řízení o vhodných opatřeních stanovených v čl. 88 odst. 1 ES, nezamýšlíme přijmout v této věci žádná další opatření. Nicméně Vás chci upozornit na skutečnost, že pokud jste na rozdíl od našich služeb přesvědčen, že byla vyplacena protiprávní podpora, pak čl. 87 odst. 1 ES má přímý účinek a vytváří práva jednotlivců, která musí vnitrostátní soudy ochraňovat. Můžete se na ně tedy v této věci obrátit. […]“
2)

Burie Onderzoek en Advies se na základě smlouvy Telepromise (Telematics to Provide for Missing Services) s označením „Projet UR 1028“ ukládá uhradit Komisi částku 109 535,62 eur, navýšenou o úroky z prodlení ve výši zákonné úrokové sazby použitelné v Nizozemsku, počítané od 31. srpna 2001 až do úplného uhrazení dluhu.
5

Dne 27. června 2003 podala vedlejší účastnice, společnost Klosterbrauerei Weissenohe GmbH & Co. KG, návrh na prohlášení neplatnosti ochranné známky CANNABIS, pokud jde o výrobky spadající do tříd 32 a 33, podle čl. 51 odst. 1 písm. a) a čl. 7 odst. 1 písm. c), f) a g) nařízení č. 40/94 [nyní čl. 52 odst. 1 písm. a) a čl. 7 odst. 1 písm. c), f) a g) nařízení č. 207/2009].
13

V bodě 30 odůvodnění napadeného nařízení se v zásadě konstatuje, že u tří indických vývozců, mezi nimiž se vyskytuje i žalobkyně, jsou vývozní ceny do Společenství velmi blízké MDC, zatímco jejich vývozní ceny do třetích zemí jsou podstatně nižší než vývozní ceny do Společenství, a tak je podle Rady pravděpodobné, že při neexistenci cenových závazků by se vývozní ceny do Společenství srovnaly s vývozními cenami účtovanými za stejné typy výrobků do třetích zemí. Vývozní ceny těchto vývozců do Společenství tedy nelze podle Rady použít ke stanovení spolehlivých vývozních cen ve smyslu čl. 2 odst. 8 základního nařízení. Podle bodu 31 odůvodnění napadeného nařízení bylo z tohoto důvodu rozhodnuto stanovit vývozní ceny těchto vývozců na základě cen účtovaných za jejich prodeje do třetích zemí.
1)

Článek 1 rozhodnutí Komise C(2006) 4180 ze dne 20. září 2006 v řízení podle článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/F-1/38.121 — Spojovací tvarovky) se zrušuje v rozsahu, v němž se vztahuje na období od 30. července 1996 do 31. července 1997 kvůli účasti společnosti Kaimer GmbH & Co. Holding KG a společnosti Sanha Kaimer GmbH & Co. KG a na období od 1. ledna 1998 do 14. července 1999 kvůli účasti společnosti Sanha Italia Srl.
2)

Společnostem IMI plc, IMI Kynoch Ltd, Yorkshire Fittings Ltd, VSH Italia Srl, Comap SA a Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
12

Pokud jde o dobu trvání protiprávního jednání, Komise se domnívala, že žalobkyně se dopustily dlouhodobého protiprávního jednání, jelikož toto protiprávní jednání trvalo více než pět let, a dospěla k celkové době trvání osm let, a to od 1. dubna 1994 do 15. dubna 2002, přičemž zvýšila výchozí částku pokuty o 80 % (bod 326 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Základní částka pokuty stanovená na základě závažnosti a doby trvání protiprávního jednání byla tedy pro žalobkyně stanovena ve výši 13,5 milionu eur (bod 335 odůvodnění napadeného rozhodnutí).
100

Přestože Komise má příslušné pravomoci (viz výše bod 72), na jejichž základě se mohla domáhat zrušení či změny rozhodnutí Rady o povolení dotčených osvobození, naposledy rozhodnutí 2001/224, neplatnosti těchto rozhodnutí anebo prohlášení neplatnosti směrnice 92/81 jako celku nebo jen jejího čl. 8 odst. 4, nikdy jich nevyužila. Samotná Komise připustila v bodě 96 odůvodnění napadeného rozhodnutí, že „[o]becně nelze očekávat, že by […] předložila Radě návrhy, které by povolovaly vnitrostátní opatření, jež by mohla být považována za neslučitelná s ostatními ustanoveními Smlouvy, aniž by poukázala na takovouto možnost, zejména pokud se návrhy týkají velmi specifické záležitosti a malého počtu příjemců jako v daném případě a pokud tato ustanovení mají zamezit narušením hospodářské soutěže ve Společenství“ ani že by „Radě navrhla, aby povolila prodloužení stávajícího osvobození, pokud by se domnívala, že by případná podpora spočívající ve stávajícím osvobození mohla být považována za neslučitelnou se společným trhem“. Rovněž není namístě očekávat, že by Komise s ohledem na svou povinnost zajišťovat provádění pravidel státních podpor soudržně s ostatními ustanoveními unijního práva použitelnými na sporná osvobození od daně (viz výše bod 61) nevyužila v případě, kdy by dospěla k závěru, že některé účinky rozhodnutí Rady o povolení dotčených osvobození nebo směrnice 92/81 jsou neslučitelné s pravidly státních podpor, svých pravomocí, aby dosáhla změny či částečného zrušení uvedených rozhodnutí anebo prohlášení neplatnosti čl. 8 odst. 4 směrnice 92/81, na jehož základě byla tato rozhodnutí přijata.
Ve věci T‑80/06 návrh směřující ke zrušení rozhodnutí Komise, oznámeného Maďarsku dopisem ze dne 9. listopadu 2005, o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 ES týkajícího se státní podpory C 41/2005 (ex NN 49/2005) – „Uvízlé náklady“ v Maďarsku, a ve věci T‑182/09 návrh směřující ke zrušení rozhodnutí Komise 2009/609/ES ze dne 4. června 2008 o státní podpoře C 41/05 poskytované Maďarskou republikou v rámci dlouhodobých dohod o prodeji elektřiny (Úř. věst. 2009, L 225, s. 53)
236

Komise v bodě 75 odůvodnění rozhodnutí „oxid hlinitý I“ zejména odmítla zohlednit připomínky společnosti Eurallumina připomenuté v bodech 37 a 45 tohoto rozhodnutí, podle kterých Eurallumina vynaložila značné investice do ochrany životního prostředí ve svém sardinském závodu jako protiplnění za sporné osvobození z důvodu, že neexistoval žádný důkaz, že by Eurallumina uzavřela dohody s italskými orgány, kterými by se zavázala dosáhnout cílů ochrany životního prostředí v období uplatňování sporného osvobození, a že se na uvedené osvobození také nevztahovaly podmínky, které by zabezpečily ten samý účinek, jako takové dohody a závazky. Tento bod odůvodnění umožňuje pochopit, že Komise nezohlednila v napadeném rozhodnutí délku amortizace investic vynaložených Eurallumina do jejího sardinského závodu, a to zejména z toho důvodu, že se domnívala, že nebylo prokázáno, že sporné osvobození udělené společnosti Eurallumina bylo protiplněním za vynaložení uvedených investic. To vysvětluje, že Komise v bodě 98 odůvodnění rozhodnutí „oxid hlinitý I“ nezohlednila legitimní očekávání, kterého se v projednávané věci dovolávala společnost Eurallumina v to, že investice vynaložené do jejího sardinského závodu mohly být amortizovány zejména z uděleného sporného osvobození do dne 31. prosince 2006.
13

Ve výroku rozhodnutí „oxid hlinitý I“ je zejména uvedeno: „Článek 1 Osvobození těžkých topných olejů používaných při výrobě oxidu hlinitého od spotřební daně, které udělily Francie, Irsko a Itálie do 31. prosince 2003, představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 [ES]. Článek 2 Podpora udělená v období od 17. července 1990 do 2. února 2002 v rozsahu, v němž je neslučitelná se společným trhem, nebude navrácena, jelikož by to porušovalo obecné zásady práva Společenství. Článek 3 Podpora uvedená v článku 1 udělená v období od 3. února 2002 do 31. prosince 2003 je slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 [ES], pokud příjemci platili nejméně 13,01 eura za 1000 kg těžkého topného oleje. Článek 4 Podpora […] udělená v období od 3. února 2002 do 31. prosince 2003 není slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 [ES], pokud příjemci neplatili [nejméně] 13,01 eura za 1000 kg těžkého topného oleje. Článek 5 1. Francie, Irsko a Itálie učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemci navrátili neslučitelnou podporu uvedenou v článku 4. […] 5. Ve lhůtě dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Francie, Irsko a Itálie nařídí příjemcům neslučitelné podpory uvedené v článku 4, aby vrátili protiprávně udělenou podporu včetně úroků. “