Staff case summary



Staff case summary

Shrnutí

1. Úředníci – Žaloba – Předcházející administrativní stížnost – Pojem

(Služební řád, čl. 90 odst. 1 a 2)

2. Úředníci – Žaloba – Žalobní důvod vycházející z porušení působnosti zákona – Určení bez návrhu – Podmínky

(Jednací řád Soudu pro veřejnou službu, čl. 77)

3. Úředníci – Osvědčovací řízení – Prováděcí pravidla zavedená v rámci Komise – Pravomoc rozhodnout o přihláškách – Odlišnost od hodnotícího řízení – Kritéria připuštění

(Služební řád, článek 43; příloha XIII, čl. 10 odst. 3)

1. Právní kvalifikace dopisu nebo sdělení závisí pouze na posouzení Soudu, a nikoli na vůli účastníků řízení. Na dopis, kterým úředník vyzývá administrativu k tomu, aby učinila jisté úkony, je třeba pohlížet jako na stížnost ve smyslu čl. 90 odst. 2 služebního řádu, jestliže orgán oprávněný ke jmenování uvedený dopis výslovně pokládal za stížnost, byť by jej mohl vykládat jako žádost ve smyslu čl. 90 odst. 1 služebního řádu, takže se dotčená osoba mohla legitimně domnívat, že vyhověla požadavkům postupu před zahájením soudního řízení upraveného v článcích 90 a 91 služebního řádu a že může bez dalšího podat žalobu k Soudu.

Pokud se totiž orgán dopustil jednání takové povahy, že mohlo samo o sobě vyvolat přípustný omyl u procesního subjektu, který je v dobré víře a jenž prokázal veškerou řádnou péči požadovanou od obvykle informované osoby, nebo že mohlo k takovému omylu rozhodující měrou přispět, nemůže se administrativa dovolávat vlastního porušení zásad právní jistoty a legitimního očekávání, které zapříčinilo pochybení procesního subjektu.

(viz body 34, 35 a 38 až 40)

Odkazy:

Soud prvního stupně: 29. května 1991, Bayer v. Komise, T‑12/90, Recueil, s. II‑219, bod 29; 15. července 1993, Hogan v. Parlament, T‑115/92, Recueil, s. II‑895, bod 36

2. Soud Společenství je oprávněn, případně povinen, zkoumat z úřední povinnosti některé nepominutelné důvody materiální legality. Tak je tomu i u nepominutelného důvodu vycházejícího ze skutečnosti, že rozhodnutím nebyl dodržen rozsah působnosti právní normy. Soud by totiž porušil svoji povinnost posoudit otázky legality, pokud by se nezabýval tím, že rozhodnutí, které před ním bylo napadeno, bylo přijato na základě normy, která se na projednávanou věc nemůže použít, a to i přesto, že mezi účastníky řízení v tomto ohledu není sporu, a pokud by následně sám ve sporu, který mu byl předložen, při svém rozhodování takovouto normu použil.

V tomto ohledu nelze přijmout argument Komise vycházející z toho, že přezkum z úřední povinnosti nepominutelného důvodu týkajícího se materiální legality může porušit kontradiktorní charakter soudního řízení a zásadu dodržování práv obhajoby. Článek 77 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu totiž stanoví, že Soud může bez návrhu po vyslechnutí účastníků řízení posoudit, zda jsou splněny nepominutelné podmínky řízení. Je-li tato podmínka dostatečnou zárukou zásad kontradiktornosti a dodržování práv obhajoby v případě, že je z úřední povinnosti posuzována nepominutelná podmínka řízení, není důvod se domnívat, že tomu bude jinak v případě, že bude z úřední povinnosti zkoumán nepominutelný důvod, ať již se týká materiální nebo formální legality. Je tedy třeba mít za to, že pokud Soud účastníky řízení uvědomí o nepominutelném důvodu, který hodlá uplatnit z úřední povinnosti, a pokud obdrží písemná vyjádření účastníků řízení ke svému záměru a umožní jim vyjádřit se k němu při soudním jednání, vyhoví požadavkům zásad kontradiktornosti a dodržování práv obhajoby.

(viz body 50, 51, 57 a 60)

Odkazy:

Soud: 21. listopadu 2002, Cofidis, C‑473/00, Recueil, s. I‑10875, body 36 a 38; 1. června 2006, P & O European Ferries (Vizcaya) a Diputación Floral de Vizcaya v. Komise, C‑442/03 P a C‑471/03 P, Sb. rozh. s. I‑4845, bod 45; 26. října 2006, Mostaza Claro, C‑168/05, Sb. rozh. s. I‑10421, bod 39

Soud prvního stupně: 15. července 1994, Browet a další v. Komise, T‑576/93 až T‑582/93, Recueil, s. II‑677, bod 35

3. Článek 43 odst. 1 služebního řádu upravuje vypracování pravidelného posudku pro každého úředníka o jeho způsobilosti, výkonnosti a chování ve službě, za podmínek stanovených každým orgánem. Pokud se jedná o úředníka skupiny AST, může tento posudek v souladu s čl. 43 odst. 2 služebního řádu od platové třídy 4 obsahovat také stanovisko k tomu, zda má dotčený úředník vzhledem ke svým pracovním výkonům předpoklady pro výkon funkce administrátora.

Článek 10 přílohy XIII služebního řádu je naproti tomu přechodným ustanovením. Upravuje služební postup úředníků bývalých kategorií C a D ve funkční skupině asistentů, do níž jsou zařazeni počínaje 1. květnem 2006. Osvědčení se udělí na základě délky služby, praxe, zásluh a úrovně odborného vzdělání úředníků, a to postupem, jehož podrobná úprava přijatá orgány zahrnuje zejména prověření přihlášek smíšeným výborem pro osvědčování. Na základě čl. 10 odst. 3 přílohy XIII služebního řádu stanovila Komise rozhodnutím ze dne 7. dubna 2004 prováděcí pravidla osvědčovacího řízení pro své pracovníky.

Hodnotící a osvědčovací řízení, která jsou upravena v obecných prováděcích ustanoveních k článku 43 služebního řádu přijatých Komisí a v rozhodnutí ze dne 7. dubna 2004, se navzájem liší a spočívají na zcela odlišných postupech.

V tomto ohledu platí, že i když je spolupodepisující úředník příslušný vydat posudek o vývoji služebního postupu, s výhradou, že tento posudek nebude revizním hodnotitelem změněn, zůstává povinností orgánu oprávněného ke jmenování vyslovit se v každé fázi osvědčovacího řízení k přihláškám do osvědčovacího řízení. Uvedenému orgánu, tedy orgánu odlišnému od spolupodepisujícího úředníka v hodnotícím řízení, pak zvláště přísluší posoudit na základě dostupných posudků o vývoji služebního postupu praxi a zásluhy kandidátů, kteří podali přihlášku do osvědčovacího řízení. Ostatně pouze orgán oprávněný ke jmenování je schopen sladit podmínky posuzování těchto kritérií různými útvary Komise, neboť spolupodepisující úředník či revizní hodnotitel mají sklon omezovat se na útvar, za nějž jsou odpovědní. Sporné rozhodnutí tedy nebylo přijato příslušným orgánem.

Pokud v rámci vyhotovení posudku o vývoji služebního postupu úředníka Komise bývalých kategorií C a D administrativa odmítá, aby dotčená osoba byla připuštěna k osvědčovacímu řízení podle čl. 10 odst. 3 přílohy XIII služebního řádu z důvodu, že v rámci hodnoceného období neprokázala své „předpoklady“ pro získání osvědčení, pak rozhodnutí o zamítnutí připuštění nebylo přijato na základě ustanovení uvedeného čl. 10 odst. 3 přílohy XIII, kterými se řídí osvědčovací řízení, ačkoli tak vzhledem ke svému předmětu přijato mělo být, nýbrž na základě ustanovení článku 43 služebního řádu, kterými se řídí hodnotící řízení. Administrativa tímto překročila rozsah působnosti uvedeného článku 43, který se liší od rozsahu působnosti čl. 10 odst. 3 přílohy XIII služebního řádu, a porušila vzájemnou nezávislost hodnotícího a osvědčovacího řízení, takže dotčená osoba oprávněně navrhuje zrušení svého posudku o vývoji služebního postupu v rozsahu, v němž se vyjádřil o jejích předpokladech pro výkon služebních povinností asistenta.

Ostatně ani čl. 10 odst. 3 přílohy XIII služebního řádu, ani rozhodnutí ze dne 7. dubna 2004 nestanoví, že by osvědčení umožňující neomezený přístup do funkční skupiny asistentů mohlo být uděleno na základě jiných kritérií než délky služby, praxe, zásluhy a úrovně odborného vzdělání. Pro připuštění úředníka k osvědčení, což je druhá etapa řízení, se vyžaduje podle čl. 5 odst. 1 rozhodnutí ze dne 7. dubna 2004 splnění pouze dvou podmínek, tj. úrovně odborného vzdělání a délky služby, a nikoli podmínky vztahující se ke schopnostem.

(viz body 64 až 66, 76, 80, 82, 87, 88 a 91)