Článek 31 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) nebrání vnitrostátnímu daňovému režimu, který poté, co připustil zohlednění ztrát, které vznikly stálé provozovně v jiném členském státě, než ve kterém je usazena společnost, které tato provozovna patří, stanoví za účelem výpočtu daně z příjmů této společnosti opětovné daňové zahrnutí uvedených ztrát v době, kdy uvedená stálá provozovna zaznamená zisk, pokud stát, ve kterém se tato stálá provozovna nachází, nepřiznává žádné právo na převod ztrát, které vznikly stálé provozovně patřící společnosti usazené v jiném státě, a pokud podle dohody o zamezení dvojího zdanění uzavřené mezi oběma dotčenými státy jsou příjmy takové entity osvobozeny od daně ve státě, ve kterém má sídlo společnost, jíž stálá provozovna patří.

Takový daňový režim zajisté obsahuje omezení práva uvedeného v článku 31 dohody o EHP, jelikož daňová situace společnosti se sídlem v jednom členském státě a stálou provozovnou v jiném členském státě je méně příznivá, než by byla její daňová situace v případě, že by její stálá provozovna byla zřízena v prvním členském státě. I když jsou totiž všechny ztráty, které zaznamenala stálá provozovna v jiném členském státě, nejprve odečteny od zisků dosažených společností, které stálá provozovna patří, v rámci zdanění uvedené společnosti v prvním členském státě a uvedený stát takto poskytne daňové zvýhodnění stejně, jako by tato provozovna byla umístěna v tuzemsku, avšak následným opětovným zahrnutím ztrát uvedené stálé provozovny do základu daně společnosti, které stálá provozovna patří, pokud tato provozovna dosáhla zisku, vnitrostátní daňový režim prospěch tohoto daňového zvýhodnění odnímá, čímž na společnosti-rezidenty, které mají stálé provozovny v jiném členském státě, uplatňuje méně výhodné daňové zacházení než na společnosti-rezidenty, jejichž stálé provozovny jsou umístěny v tuzemsku. Kvůli tomuto rozdílu v daňovém zacházení by společnost-rezident mohla být odrazena od dalšího výkonu své činnosti prostřednictvím stálé provozovny nacházející se v jiném členském státě.

Takové omezení je však odůvodněno potřebou zabezpečit soudržnost daňového režimu. V tomto ohledu opětovné zahrnutí ztrát stanovené dotčeným daňovým režimem nelze oddělit od jejich dřívějšího zohlednění. Toto opětovné zahrnutí v případě společnosti mající stálou provozovnu v jiném státě, kterou stát, ve kterém má tato společnost sídlo, nemůže zdanit, totiž odráží symetrickou logiku. Existuje tedy přímá, osobní a věcná spojitost mezi oběma prvky dotčeného daňového mechanismu, přičemž uvedené opětovné zahrnutí představuje logický důsledek předtím přiznaného odpočtu. Krom toho je toto omezení přiměřené k dosažení takového cíle, jelikož působí plně symetricky tím, že jsou opětovně zahrnuty pouze odečtené ztráty. Mimoto je uvedené omezení zcela přiměřené cíli, který sleduje, jelikož jsou ztráty opětovně zahrnuty pouze do výše dosažených zisků.

Tento závěr nemůže být zpochybněn společnými účinky uvedeného daňového režimu a daňových právních předpisů státu, ve kterém se tato provozovna nachází. Při neexistenci sjednocujících nebo harmonizačních opatření v rámci Společenství zůstává v pravomoci členských států určit kritéria zdanění příjmů nebo majetku, aby, případně prostřednictvím dohod, zamezily dvojímu zdanění. Tato pravomoc rovněž znamená, že členský stát nemůže být povinen pro účely použití svých vlastních daňových právních předpisů zohlednit případné nepříznivé důsledky vyplývající ze zvláštností právní úpravy jiného státu, která se použije na stálou provozovnu nacházející se na území uvedeného státu a patřící společnosti, jejíž sídlo se nachází na území prvního státu. I kdyby společný účinek zdanění ve státě, ve kterém má sídlo společnost, které patří dotyčná stálá provozovna, a ve státě, ve kterém se tato provozovna nachází, mohl vést k omezení svobody usazování, je toto omezení možno přičíst pouze druhému uvedenému státu, jelikož uvedené omezení nevyplývá z dotčeného daňového režimu, nýbrž z rozdělení daňových pravomocí provedeného v rámci dohody o zamezení dvojího zdanění uzavřené mezi oběma dotčenými státy.

Závěr, podle kterého omezení vyplývající z uvedené daňového režimu je odůvodněné nezbytností zabezpečit jeho soudržnost, nemůže být zpochybněn ani skutečností, že společnost, které patří stálá provozovna, tuto provozovnu prodala a že zisky a ztráty dosažené uvedenou stálou provozovnou vykazují po celou dobu její existence záporné saldo. Opětovné zahrnutí částky ztrát stálé provozovny do výsledků společnosti, které tato provozovna patří, je totiž neoddělitelným a logickým důsledkem jejich předchozího zohlednění.

(viz body 34–39, 42–46, 48–49, 51–55 a výrok)