ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

V případě kladné odpovědi na první otázku, pokud ve vnitrostátním právním řádu již existovala před vstupem směrnice 1999/70/ES v platnost rovnocenná opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody, jako je čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920 dotčený v původním řízení, představuje přijetí právního opatření, kterým se provádí rámcová dohoda, jako je článek 11 prezidentského nařízení č. 164/2004 dotčený v původním řízení, nedovolené snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu ve smyslu ustanovení 8 bodů 1 a 3 rámcové dohody: a) když uvedené právní opatření, které provádí rámcovou dohodu, bylo přijato po uplynutí lhůty pro provedení směrnice 1999/70/ES, avšak do oblasti jeho působnosti rationae temporis spadají výlučně pracovní smlouvy na dobu určitou, které byly platné ke dni jejího vstupu v platnost nebo jejichž platnost skončila do určité doby před jejím vstupem v platnost, avšak po uplynutí lhůty pro provedení směrnice, zatímco dříve existující rovnocenná opatření nemají časově omezenou oblast působnosti a zahrnují všechny pracovní smlouvy na dobu určitou, které byly uzavřeny, byly platné nebo jejichž platnost skončila ke dni vstupu směrnice 1999/70/ES v platnost a ke dni uplynutí lhůty pro její provedení; b) když do oblasti působnosti uvedeného právního opatření, které provádí rámcovou dohodu, spadají pouze pracovní smlouvy na dobu určitou, které pro to, aby byly považovány za po sobě jdoucí pro účely výše uvedeného opatření, musejí kumulativně splňovat následující podmínky: i. jednotlivé smlouvy byly uzavřeny s časovým odstupem ne delším než tři měsíce a mimoto ii. celkové trvání po sobě jdoucích smluv bylo nejméně dvacet čtyři měsíců ke dni vstupu nařízení v platnost, nezávisle na počtu obnovení smluv, nebo došlo alespoň ke třem po sobě jdoucím obnovením původní smlouvy s celkovou dobou trvání pracovní činnosti alespoň osmnáct měsíců během období dvaceti čtyř měsíců počítaných od původní smlouvy, zatímco dříve existující rovnocenná opatření tyto podmínky nestanoví a zahrnují naopak všechny (po sobě jdoucí) pracovní smlouvy na dobu určitou, nezávisle na minimální délce zaměstnání a minimálním počtu obnovení smluv; c) když dotčené právní opatření, kterým se provádí rámcová dohoda, stanoví – jako právní následek ochrany zaměstnanců na dobu určitou a prevence zneužívání ve smyslu rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou – kvalifikaci pracovních smluv na dobu určitou jako smluv na dobu neurčitou s účinky do budoucnosti (ex nunc), zatímco dříve existující rovnocenné právní opatření stanoví kvalifikaci pracovních smluv na dobu určitou jako smluv na dobu neurčitou s účinky od okamžiku jejich prvotního uzavření (ex tunc)?
CS Úřední věstník Evropské unie C 183/11

Žaloba podaná dne 17. dubna 2008 – Komise Evropských společenství v. Polská republika

(Věc C-165/08)

(2008/C 183/20)

Jednací jazyk: polština

Účastnice řízení

Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Doherty a A. Szmytkowska, zmocněnci)

Žalovaná: Polská republika

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že Polská republika tím, že zavedla zákaz volného oběhu osiva geneticky modifikovaných odrůd a zákaz zápisu geneticky modifikovaných druhů do vnitrostátního katalogu odrůd, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES (1) jako celku, a zejména z jejích článků 22 a 23 jakož i ze směrnice Rady 2002/53/ES (2), a zejména z jejího čl. 4 odst. 4 a článku 16;

— uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Vnitrostátní předpis, podle kterého „osivo geneticky modifikovaných odrůd nelze uvést do volného oběhu na území Polské republiky“, je v rozporu se směrnicí 2001/18/ES, která stanoví zásady uvádění do oběhu geneticky modifikovaných organismů. Článek 22 této směrnice členským státům zakazuje ukládat další podmínky týkající se uvádění na trh organismů uvedených na trh na úrovni Společenství, zatímco článek 23 směrnice upravuje pouze omezení nebo zákazy, které lze uplatnit ve vztahu k jednotlivých geneticky modifikovaným organismům a za zvláštních podmínek. Žádné z těchto ustanovení neumožňuje členskému státu zakázat obecně a neodůvodněně na svém území oběh celé kategorie geneticky modifikovaných organismů, v tomto případě osiva. Výše citované ustanovení je rovněž v rozporu se směrnicí 2002/53/ES, a zejména s jejím článkem 16, jelikož stanoví omezení uvedení na trh ohledně osiva odrůd uvedených ve společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin.

Vnitrostátní předpis, podle kterého „se geneticky modifikované odrůdy nezapisují do vnitrostátního katalogu“, je v rozporu se směrnicí 2002/53/ES. Článek 4 odst. 4 této směrnice členským státům neumožňuje obecně zakázat zápis do vnitrostátního katalogu geneticky modifikovaných odrůd, nýbrž jim pouze ukládá povinnost ujistit se v průběhu zápisu takových odrůd do vnitrostátního katalogu, že každá z nich byla povolena v souladu s právem Společenství týkajícím se geneticky modifikovaných organismů.

(1) Úř. věst. L 106, 17.4.2001, s. 1; Zvl. vyd. 15/06, s. 77.

(2) Úř. věst. L 193, 20.7.2002, s. 1; Zvl. vyd. 03/36, s. 281.
a)

Pojem „media gateway“ a „gateway“ mají na trhu výpočetní techniky velmi specifický význam pro zvláštní druhy zařízení, které převádí jeden protokol nebo formát do jiného. Soud prvního stupně měl nicméně nesprávně za to, že pokud byl výraz „gateway“ obsažen jako prvek přihlašované ochranné známky, sloužil k označení popisné povahy veškerého zboží a služeb zahrnutých pod napadenou specifikaci, zatímco ve skutečnosti žádné zboží nebo služby spadající do napadené ochranné známky nejsou označeny jako „media gateways“ nebo „gateways“.
1)

Musí být čl. 11 odst. 1 písm. e) směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 (1) vykládán v tom smyslu, že – nehledě na čl. 1 C bod 5 druhou větu Úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 (Ženevská úmluva o uprchlících) – postavení uprchlíka je ukončeno již v případě, pokud přestaly existovat oprávněné obavy uprchlíka před pronásledováním ve smyslu čl. 2 písm. c) směrnice, na základě kterých došlo k přiznání postavení uprchlíka a uprchlík nemusí mít obavy z pronásledování ani z jiných důvodů ve smyslu čl. 2 písm. c) směrnice?
—

neprovedlo ustanovení článku 10 směrnice. Komise má za to, že odstraňování odpadních vod z domácností prostřednictvím septických nádrží nebo jiných individuálních systémů zpracování bude téměř vždy v praxi znamenat postup odstraňování odpadů pro účely směrnice. Je však možné předpokládat, že za určitých okolností by mohlo dojít ke sporu ohledně toho, že tento způsob nakládání s odpady bude považován za operaci využití. To může být případ například u suchého kompostování odpadních vod z domácností za účelem jejich následného použití jako hnojiva. V souladu s tím zahrnula Komise článek 10 do této žaloby;
CS Úřední věstník Evropské unie C 197/12

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 21. května 2008 – Société Zeturf Ltd v. Premier ministre, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche, Ministre de l'Intérieur, de l'Outre-mer et des Collectivités territoriales, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi – Vedlejší účastnice: G.I.E. Pari Mutuel Urbain (PMU)

(Věc C-212/08)

(2008/C 197/20)

Jednací jazyk: francouzština

Předkládající soud

Conseil d'État

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Société Zeturf Ltd

Žalovaní: Premier ministre, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche, Ministre de l'Intérieur, de l'Outre-mer et des Collectivités territoriales, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi

Předběžné otázky

1) Mají být články 49 a 50 Smlouvy o založení Evropského společenství vykládány tak, že brání vnitrostátní právní úpravě, která zakotvuje výlučný režim dostihových sázek mimo závodiště ve prospěch jediného neziskového subjektu, jeví-li se tato právní úprava jako způsobilá zaručit dosažení cíle spočívajícího v boji proti kriminalitě, a tím zajistit i ochranu veřejného pořádku způsobem, který je účinnější než méně omezujícími opatření, a je-li tato právní úprava v zájmu snížení nebezpeční výskytu nepovolených herních sítí a směřování hráčů k zákonné nabídce doprovázena dynamickou obchodní politikou poskytovatele, který v důsledku toho zcela nenaplňuje sledovaný cíl omezit příležitosti ke hře?
CS Úřední věstník Evropské unie C 209/23

Žaloba podaná dne 22. května 2008 – Komise Evropských společenství v. Irsko

(Věc C-221/08)

(2008/C 209/34)

Jednací jazyk: angličtina

Účastníci řízení

Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: R. Lyal, W. Mölls, zmocněnci)

Žalované: Irsko

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že Irsko tím, že zavedlo minimální a maximální maloobchodní prodejní ceny cigaret, nesplnilo povinnosti, které pro něho vyplývají z čl. 9 odst. 1 směrnice Rady 95/59ES (1) ze dne 27. listopadu 1995 o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků;

— určit, že Irsko tím, že neposkytlo Komisi nezbytné informace o použitelné irské právní úpravě, čímž jí neumožnilo splnit povinnost kontrolovat soulad se směrnicí 95/59, nesplnilo povinnosti, které pro něho vyplývají z článku 10 ES;

— uložit Irsku náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Na základě Tobacco Products (Control of Advertising, Sponsorship and Sales Promotion) (No. 2) Regulations 1986 [nařízení z roku 1986 o tabákových výrobcích (kontrola reklamy, sponzoringu a propagace prodeje) (č. 2)] a dohod přijatých k provedení tohoto nařízení s výrobci a dovozci tabákových výrobků, Irsko ukládá minimální cenu cigaret, která odpovídá ne více než 3 % pod váženou průměrnou cenou cigaret v dotčené kategorii. Navíc, jelikož výrobci a dovozci nemohou stanovit ceny výše než 3 % nad váženou průměrnou cenu, Irsko tak rovněž ukládá maximální ceny cigaret. Takový systém je v rozporu s čl. 9 odst. 1 směrnice 95/59, podle kterého výrobci tabákových výrobků „mají právo určit nejvyšší maloobchodní prodejní cenu každého svého výrobku“.

Podle článku 10 ES mají členské státy povinnost usnadnit Komisi plnění jejich povinností, zejména tím, že vyhoví požadavkům na poskytnutí informací předloženým během řízení o nesplnění povinností. Komise tvrdí, že Irsko tím, že neposkytlo informace o použitelné irské právní úpravě, a to navzdory opakovaným žádostem Komise, nesplnilo povinnosti, které pro něho vyplývají z článku 10 ES.

(1) Úř. věst. L 291, s. 40; Zvl. vyd. 09/01, s. 283.
1)

Má být bod 10 přílohy II směrnice 85/337 (1) vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na vodohospodářská díla, jež zahrnují odčerpávání podzemní vody z tunelu pro elektrické vedení, která do tohoto tunelu vniká, a provádění infiltrace (doplňování) vody do země nebo do svahu za účelem kompenzace jakéhokoli snížení objemu podzemní vody, a výstavbu a údržbu zařízení na takové odčerpávání a infiltraci?
CS Úřední věstník Evropské unie C 209/18

Kasační opravný prostředek podaný dne 3. dubna 2008 Japan Tobacco, Inc. proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 30. ledna 2008 ve věci T-128/06, Japan Tobacco, Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) – Torrefacção Camelo

(Věc C-136/08 P)

(2008/C 209/26)

Jednací jazyk: francouzština

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Japan Tobacco, Inc. (zástupci: A. Ortiz López, abogada, S. Ferrandis González, abogado, E. Ochoa Santamaría, abogada)

Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Torrefacção Camelo Lda

Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

— zrušit rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 30. ledna 2008 vydaný ve věci T-128/06 a vydat rozsudek, kterým bude změněno uvedené rozhodnutí a určeno, že je v této věci nutné uplatnit zákaz stanovený v čl. 8 odst. 5 o ochranné známce Společenství (1), a tedy na základě argumentů předložených Japan Tobacco rozhodnout, že se odmítá přihláška ochranné známky Společenství č. 1 469 121;

— uložit OHIM náhradu nákladů těchto řízení

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Ve svém kasačním opravném prostředku navrhovatelka tvrdí, že Soud porušil nařízení o ochranné známce Společenství, a konkrétně jeho ustanovení čl. 8 odst. 5. Nehledě totiž na to, že Soud uznal proslulost starší ochranné známky a podobnost mezi předmětnými ochrannými známkami a spojitost mezi výrobky, které tyto ochranné známky označují, požadoval důkaz o skutečném a trvajícím zásahu do starší ochranné známky, ačkoli, jak se navrhovatelka domnívá, podle uvedeného článku postačuje pouhé nebezpečí zásahu do této ochranné známky, nebezpečí, že někdo bude neprávem těžit z její rozlišovací způsobilosti, nebo nebezpečí újmy.

(1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1 ; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).
7)

Podle jakých kritérií je třeba posoudit, zda je minimální doba služby do doby odchodu do důchodu přiměřená nebo nezbytná? a) Lze odůvodnit nezbytnost minimální doby služby výlučně jako ekvivalent získání kvalifikace, kterou financuje výlučně zaměstnavatel (kvalifikace pro služební postup ve střední službě v hasičském sboru), aby byla vzhledem k takové kvalifikaci zajištěna přiměřená následná doba služby u tohoto zaměstnavatele, takže náklady na vzdělání úředníka se tímto způsobem pozvolna odslouží? b) Jak dlouhá může být doba výkonu služby, která následuje po době odborné přípravy? Může překročit 5 let, a pokud ano, za jakých podmínek? c) Lze odůvodnit přiměřenost nebo nezbytnost minimální doby služby nezávisle na bodě 7 písm. a) úvahou, že u úředníků, jejichž důchodové zabezpečení financuje výlučně zaměstnavatel, musí očekávaná aktivní doba služby od přijetí až do očekávaného odchodu do důchodu postačit na výsluhu zákonem zaručeného minimálního zaopatření v důchodu dobou výkonu služby, která v současné době činí 19,51 let? d) Je naopak odmítnutí přijetí podle čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78/ES odůvodněno až tehdy, jestliže byla osoba zaměstnána ve věku, který by při očekávaném odchodu do důchodu vedl k tomu, že by bylo třeba vyplatit minimální zaopatření, ačkoliv by ještě nebylo odsloužené?
1.

Splňuje vnitrostátní restriktivní politika v oblasti hazardních her zaměřená na usměrňování hráčské vášně, která skutečně přispívá k tomu, že cíle sledované touto vnitrostátní právní úpravou, totiž krocení hráčské závislosti a předcházení podvodům, jsou dosaženy tím, že díky regulované nabídce hazardních her zůstává rozsah hraní (mnohem) omezenějším, než jak by tomu bylo bez tohoto vnitrostátního regulačního systému, podmínku uvedenou v judikatuře Soudního dvora Evropských společenství, zejména v rozsudku ze dne 6. listopadu 2003, Gambelli (C-243/01, Recueil, s. I-13031), že sázkové činnosti jsou koherentním a systematickým způsobem omezeny, i když je držiteli/držitelům povolení dovoleno jeho/jejich nabídku hazardních her zatraktivnit prostřednictvím zavedení nových hazardních her a přitáhnout pozornost široké veřejnosti prostřednictvím reklamy pro svoji nabídku hazardních her a izolovat tak (potenciální) hráče od ilegální nabídky hazardních her (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 6. března 2007, Placanica a další, C-338/04, C-359/04 a C-360/04, Sb. rozh. s. I-1891, bod 55 poslední část)?
CS Úřední věstník Evropské unie C 223/37

Žaloba podaná dne 10. července 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

(Věc C-308/08)

(2008/C 223/59)

Jednací jazyk: španělština

Účastníci řízení

Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: S. Pardo Quintillán a D. Recchia, zmocněnci)

Žalované: Španělské království

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že Španělské království nesplnilo povinnosti vyplývající pro něj ze směrnice Rady 92/43/EHS (1) ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, jak je vyložená v rozsudcích Soudního dvora ze dne 13. ledna 2005 ve věci C-117/03 a ze dne 14. září 2006 ve věci C-244/05, jakož i povinnosti vyplývající z čl. 12 odst. 4 uvedené směrnice, v souvislosti s projektem úpravy polní cesty vedoucí z Villamanrique de la Condesa (Sevilla) do El Rocío (Huelva);

— uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Komise má za to, že tím, že Španělské království provedlo projekt úpravy polní cesty vedoucí z Villamanrique de la Condesa (Sevilla) do El Rocío (Huelva), aniž by zároveň přijalo příslušná ochranná opatření, nesplnilo povinnosti vyplývající pro něj ze směrnice 92/43/EHS, jak je vyložená v rozsudcích Soudního dvora ze dne 13. ledna 2005 ve věci C-117/03 a ze dne 14. září 2006 ve věci C-244/05, jakož i povinnosti vyplývající z čl. 12 odst. 4 uvedené směrnice.

(1) Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102.
3)

V případě, že bude první otázka písm. a), b) a c) zodpovězena záporně: Je třeba čl. 13 část B písm. c) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu vykládat v tom smyslu, že — úplatný převod smluv o životním zajištění je dodáním zboží a — při použití čl. 13 části B písm. c) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu se nerozlišuje podle toho, zda se místo výkonu činností osvobozených od daně nachází v členském státě, kde došlo k dodání zboží, nebo v jiném členském státě?
CS Úřední věstník Evropské unie C 223/25

Žaloba podaná dne 10. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Belgické království

(Věc C-250/08)

(2008/C 223/38)

Jednací jazyk: nizozemština

Účastníci řízení

Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a P. van Nuffel, zmocněnci)

Žalované: Belgické království

Návrhová žádání žalobkyně

— určit, že Belgické království tím, že ve Vlámském regionu při výpočtu daňového zvýhodnění spojeného s koupí nemovitosti jako hlavního bydliště se poplatky za zápis zaplacené při předchozím nákupu hlavního bydliště zohledňují pouze tehdy, pokud se toto hlavní bydliště nalézalo ve Vlámském regionu, a nezohledňují se, pokud se nalézalo v jiném členském státě než v Belgii, nebo ve státě ESVO, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 18 ES, 43 ES a 56 ES a z článků 31a 40 Dohody o EHP.

— uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.

Žalobní důvody a hlavní argumenty

Belgické právní předpisy týkající se poplatků za zápis a platné ve Vlámském regionu upravují snížení poplatků za zápis v případě koupě hlavního bydliště ve Vlámském regionu na výši poplatků za zápis zaplacených při předchozí koupi hlavního bydliště ve Vlámském regionu za podmínky, že předchozí hlavní bydliště bylo během této doby prodáno. Komise má za to, že tyto právní předpisy za jinak rovnocenných okolností přiznávají daňové zvýhodnění osobám, jež se přestěhují do Vlámského regionu, které není přiznáváno osobám, jež se do vlámského regionu přistěhují z jiného členského státu než Belgie. Komise se domnívá, že tyto právní předpisy jsou diskriminační vůči občanům Unie, kteří využívají volného pohybu, a vůči občanům, kteří využívají svobody usazování, a že představuje překážku investování kapitálu pocházejícího z jiných členských států než Belgie do nemovitostí ve Vlámském regionu; a že v důsledku toho jsou tyto právní předpisy v zásadě v rozporu s články 18 ES a 43 ES a s článkem 31 Dohody o EHP, a s článkem 56 ES a článkem 40 Dohody o EHP. Komise má za to, že žádný naléhavý důvod veřejného zájmu nemůže odůvodnit tato porušení Smlouvy. Mimoto se žalovaný nemůže ani dovolávat nezbytnosti zajištění soudržnosti daňového systému vzhledem k tomu, že se v projednávané věci jedná o dvě rozdílné daňové situace, které se řídí pouze svými vlastními pravidly.
—

určit, že Italská republika tím, že odmítla poskytnout Komisi vlastní zdroje odpovídající celnímu dluhu vyplývajícímu z protiprávního povolení na zřízení a provoz celních skladů typu C v Taranto, vydaného dne 27. února 1997 Direzione compartimentale delle dogane per le Regioni Puglia e Basilicata se sídlem v Bari, a následných povolení k přeměně pod celním dohledem a k aktivnímu zušlechťovacímu styku až do jejich zrušení dne 4. prosince 2002, nesplnila povinnosti, které pro ní vyplývají z článku 10 ES, z článku 8 rozhodnutí Rady 2000/597/ES, Euratom ze dne 29. září 2000 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství (1), stejně jako z článků 2, 6, 10, 11 a 17 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (2);
3)

Při rozhodování SPS došlo k porušení spravedlivosti procesu. SPS skončil řízení poté, co obdržel vyjádření Komise, coby vedlejší účastnice, s datem 21. listopadu 2007, a to navzdory tomu, že dne 27. září 2007 souhlasil s tím, že by WWF měl dostat příležitost odpovědět na každé vyjádření Komise. WWF nebylo dovoleno zaslat vyjádření reagující na vyjádření Komise. WWF i přesto své vyjádření podal. SPS k němu však před přijetím svého rozhodnutí nepřihlédl a jeho rozhodnutí vyjádření WWF reagující na vyjádření Komise na žádném místě nezmiňuje. Došlo tedy k závažnému porušení přirozeného práva a práva na spravedlivý proces.
CS Úřední věstník Evropské unie C 260/8

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná House of Lords (Spojené království) dne 23. července 2008 – The Queen, na žádost M (FC) v. Her Majesty's Treasury

(Věc C-340/08)

(2008/C 260/13)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

House of Lords

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: The Queen, na žádost M (FC)

Žalovaný: Her Majesty's Treasury

Předběžná otázka

Vztahuje se čl. 2 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 881/2002 (1) na poskytování dávek sociálního zabezpečení nebo sociální pomoci státem manželovi či manželce osoby označené Výborem pro sankce zřízeným podle rezoluce Rady bezpečnosti OSN 1267 (1999) pouze z důvodu, že manžel či manželka žije s označenou osobou a využije nebo může využít část takových peněžních prostředků k úhradě zboží a služeb ke spotřebě posledně jmenovanou osobou nebo v její prospěch?

(1) Nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001, kterým se zakazuje vývoz určitého zboží a služeb do Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu (Úř. věst. L 139, s. 9; Zvl. vyd. 18/01, s. 294).