Keywords

Summary



Keywords

1. Předběžné otázky – Předložení sporu Soudnímu dvoru – Zpochybnění platnosti aktu Společenství před vnitrostátním soudem

(Článek 234 druhý pododstavec ES)

2. Doprava – Letecká doprava – Nařízení č. 261/2004 – Opatření pomoci a poskytnutí péče cestujícím v případě významného zpoždění letu

(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 261/2004 článek 6; Montrealská úmluva z roku 1999)

3. Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Rozsah

(Článek 253 ES; nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 261/2004, články 5, 6 a 7)

4. Doprava – Letecká doprava – Nařízení č. 261/2004 – Opatření pomoci, poskytnutí péče a náhrady cestujícím v případě zrušení nebo významného zpoždění letu

(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 261/2004, články 5, 6 a 7)

5. Doprava – Letecká doprava – Nařízení č. 261/2004 – Opatření pomoci, poskytnutí péče a náhrady cestujícím v případě zrušení nebo významného zpoždění letu

(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 261/2004, články 5, 6 a 7)

Summary

1. Existence zpochybnění platnosti aktu Společenství před vnitrostátním soudem sama o sobě nedostačuje k tomu, aby předložení předběžné otázky Soudnímu dvoru bylo odůvodněné.

Soudy, jejichž rozhodnutí lze napadnout opravným prostředkem podle vnitrostátního práva, totiž mohou zkoumat platnost aktu Společenství, a nepovažují-li důvody neplatnosti, jichž se účastníci řízení před nimi dovolávají, za opodstatněné, mohou tyto důvody zamítnout s konstatováním, že akt je platný v plném rozsahu, neboť tímto jednáním nezpochybňují existenci aktu Společenství.

Pokud se takové soudy naproti tomu domnívají, že jeden nebo více důvodů neplatnosti aktu Společenství uvedených účastníky řízení nebo popřípadě uplatněných bez návrhu jsou opodstatněné, musejí přerušit řízení a obrátit se na Soudní dvůr v řízení o předběžné otázce směřujícím k posouzení platnosti.

(viz body 28–30, 32, výrok 1)

2. Opatření pomoci a poskytnutí péče cestujícím v případě významného zpoždění letu, stanovená v článku 6 nařízení č. 261/2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů, představují standardizovaná a okamžitá opatření k nápravě újmy spojené s nepohodlím způsobeným zpožděními cestujících v letecké dopravě.

Tato opatření nepatří k opatřením, jejichž podmínky stanoví Montrealská úmluva o sjednocení některých pravidel pro mezinárodní leteckou dopravu, a nemohou být tudíž považována za neslučitelná s touto úmluvou.

Uvedená úmluva totiž upravuje podmínky, za nichž mohou dotyční cestující po zpoždění letu podat žaloby směřující z titulu individualizované nápravy k získání náhrady škody ze strany dopravců odpovídajících za škodu způsobenou tímto zpožděním, aniž by však chránila uvedené dopravce před jakoukoli jinou formou zásahů.

Standardizovaná a okamžitá opatření stanovená v uvedeném článku 6 nebrání tomu, aby dotyční cestující v případě, že jim totéž zpoždění způsobí mimoto i škody zakládající nárok na náhradu škody, mohli krom toho podat žaloby na náhradu uvedených škod za podmínek stanovených Montrealskou úmluvou.

(viz body 44–48)

3. Články 5, 6 a 7 nařízení č. 261/2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů, nejsou neplatné z důvodu porušení povinnosti uvést odůvodnění.

Vzhledem k tomu, že z nařízení č. 261/2004 vyplývá to podstatné z cíle sledovaného orgány, totiž nelze požadovat, aby toto nařízení obsahovalo zvláštní odůvodnění pro každou provedenou technickou volbu. Jelikož cíl ochrany cestujících v tomto ohledu vyžaduje, aby byla přijata standardizovaná a účinná opatření k nápravě, která nemohou být v samotném okamžiku, kdy by měla být provedena, předmětem zpochybňování, jež by zproštění z důvodu mimořádných okolností vyvolalo, mohl se zákonodárce Společenství, aniž by porušil svou povinnost uvést odůvodnění, zdržet uvedení důvodů, proč usoudil, že se provozující letečtí dopravci nebudou moci domáhat takového zproštění, aby se zprostili svých povinností pomoci a poskytnutí péče stanovených v článcích 5 a 6 tohoto nařízení. Stejně tak mohl zákonodárce Společenství stanovit v článku 7 uvedeného nařízení princip a částku paušální náhrady v případě zrušení letu bez uvedení důvodů, proč zvolil toto opatření a tuto částku, aniž by dotčený akt byl stižen protiprávností.

(viz body 69–70, 72, 77)

4. Vzhledem k široké posuzovací pravomoci přiznané zákonodárci Společenství v oblasti společné dopravní politiky může být legalita opatření přijatého v této oblasti z hlediska povinnosti dodržovat zásadu proporcionality dotčena pouze zjevně nepřiměřeným charakterem tohoto opatření ve vztahu k cíli, který hodlá příslušný orgán sledovat.

V tomto ohledu se opatření pomoci, poskytnutí péče a náhrady cestujícím, stanovená v článcích 5, 6 a 7 nařízení č. 261/2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů, nejeví jako zjevně nepřiměřená cíli sledovanému zákonodárcem Společenství spočívajícímu ve zvýšení ochrany cestujících postižených zrušením nebo významným zpožděním letů. Naopak opatření upravená články 5 a 6 uvedeného nařízení jsou sama o sobě způsobilá okamžitě napravit některé újmy vzniklé těmto cestujícím, a umožňují tak zajištění vysoké úrovně ochrany dotčených osob. Kritéria přijatá pro určení nároku cestujících na tato opatření, a sice doba zpoždění a čekání na další let nebo doba, v níž jsou dotčené osoby informovány o zrušení letu, navíc nejsou nijak vzdálena požadavkům proporcionality. Stejně tak vzhledem k tomu, že dotyčná opatření standardizované a okamžité nápravy se liší v závislosti na rozsahu újmy vzniklé cestujícím, nejeví se ani, že by měla zjevně nepřiměřený charakter pouze z důvodu, že se dopravci nemohou domáhat zproštění z důvodu mimořádných okolností.

Dále není prokázáno, že by uzavření dobrovolného pojištění cestujícími za účelem krytí rizik spojených se zpožděními a rušením letů v každém případě umožnilo napravit újmu vzniklou dotčeným osobám na místě. Takové opatření tedy nemůže být považováno za vhodnější opatření k dosažení sledovaného cíle, než jsou opatření přijatá zákonodárcem Společenství.

Vzhledem k tomu, že nepříznivé důsledky vyvolané zpožděním nemají žádnou spojitost s náklady na zakoupení letenky, nelze ani přijmout argument, podle nějž opatření ke zmírnění těchto důsledků měla být stanovena v závislosti na těchto nákladech.

Konečně náhrada stanovená v článku 7 uvedeného nařízení, již mohou cestující uplatňovat, pokud byli o zrušení letu informováni příliš pozdě, se nejeví jako zjevně nepřiměřená ve vztahu ke sledovanému cíli, neboť existuje možnost zproštění z důvodu mimořádných okolností, na jejímž základě mohou být letečtí dopravci zproštěni placení této náhrady, a pro uplatnění této povinnosti platí restriktivní podmínky. Krom toho se výše náhrady, která je stanovena v závislosti na vzdálenosti dotyčných letů, nejeví ani jako nadměrně vysoká.

(viz body 80, 82, 84–88, 91)

5. Ustanovení článků 5, 6 a 7 nařízení č. 261/2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů, která stanoví stejné povinnosti pro všechny letecké dopravce, nejsou neplatná z důvodu porušení zásady rovného zacházení, i když tyto povinnosti nejsou uloženy pro ostatní dopravní prostředky.

Situace podniků působících v odvětvích provozu jednotlivých způsobů dopravy totiž jednak není srovnatelná, neboť tyto způsoby dopravy nejsou zaměnitelné, pokud jde o podmínky jejich používání.

Krom toho v oblasti letecké dopravy se cestující postižení zrušením nebo významným zpožděním letu nacházejí v situaci objektivně odlišné od situace cestujících používajících jiné dopravní prostředky v případě událostí téže povahy.

Újmy vzniklé cestujícím leteckých dopravců v případě zrušení nebo významného zpoždění letů jsou mimoto obdobné bez ohledu na společnost, se kterou uzavřeli smlouvu, a nemají žádnou souvislost s cenovými politikami uplatňovanými těmito společnostmi. Zákonodárci Společenství tedy přísluší, neměla-li být dotčena zásada rovného zacházení ve vztahu k cíli sledovanému nařízením, jehož účelem je zvýšení ochrany všech cestujících leteckých dopravců, aby se všemi leteckými společnostmi zacházel stejně.

(viz body 96–99)