ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
28

Pokud jde o věc projednávanou v původním řízení, ustanovení vnitrostátní právní úpravy, jako je čl. 7 odst. 2a bodu 1 zákona o ochraně zdraví, které podle informací poskytnutých předkládacím soudem zakazuje maloobchodním prodejcům zejména to, aby tabákové výrobky prodávali za nižší jednotkovou cenu, než je cena, kterou výrobce nebo dovozce uvedl na daňovém kolku připojeném k tomuto výrobku, má s ohledem na zvláštnosti mechanismu zdanění tabáku zajisté za následek to, že všechny tyto hospodářské subjekty zavazuje, aby při prodeji takových výrobků spotřebiteli uplatňovali cenu uvedenou na kolku. Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru však neplyne, že by účelem tohoto ustanovení bylo upravovat určování ceny uváděné výrobcem nebo dovozcem na uvedeném kolku, a ostatně ani to, že by se toto ustanovení jakkoli jinak dotýkalo uplatňování spotřební daně u tabákových výroků.
30

Navíc výklad poznámky 3 navržený Komisí nemá ani environmentální cíl. Vyšší emise NOx vypouštěné z elektrárny Aberthaw jsou totiž důsledkem koncepce kotle a vyšších teplot nezbytných pro udržení spalování antracitového uhlí s nízkým OPH. OPH směsi paliv tyto emise podstatně neovlivňuje, takže by se tento obsah podstatně nesnížil, pokud by tato elektrárně musela používat jako paliva nikoli jako v současné době uhelnou směs s celkovým OPH mezi 11 % a 12 %, ale za předpokladu, že by to bylo možné, uhlí s OPH ve výši 9,5 %. Spalování uhlí s nižším OPH by naopak způsobilo vyšší emise NOx.
21

Rozhodnutími C (2001) 531 ze dne 16. března 2001, C (2002) 4269 ze dne 4. prosince 2002, C (2003) 1545 ze dne 6. května 2003 a C (2002) 4692 ze dne 27. prosince 2002 schválila Komise finanční pomoc z Fondu soudržnosti pro čtyři projekty zahájené Španělským královstvím.
20

V průběhu roku 2009 vykonával P. Radgen pedagogickou činnost ve vedlejším pracovním poměru pro veřejnoprávní instituci ve Švýcarsku. Tato činnost byla vykonávána na základě pracovní smlouvy mezi P. Radgenem a touto institucí. Za účelem prezentace svých přednášek cestoval P. Radgen do Curychu a poté se vracel do Německa. Za uvedenou činnost obdržel částku 4095 švýcarských franků (CHF) (přibližně 2702 eur). Manželé Radgenovi měli za to, že se na tyto příjmy vztahuje osvobození stanovené v § 3 bodu 26 EStG.
97

Ještě je třeba dodat, že jak z logického, tak praktického pohledu by nedávalo žádný smysl, aby byl článek 100 nařízení č. 1083/2006, který Komisi ukládá povinnost přijmout rozhodnutí o finanční opravě do šesti měsíců ode dne slyšení, použitelný již ode dne 1. ledna 2007, avšak pouze pro projekty probíhající v letech 2007–2013, jak to tvrdí Komise. U projektů probíhajících v letech 2007–2013 otázka finanční opravy vyvstává nikoli od roku 2007, ale až o několik let později při dokončování těchto projektů. Toto promlčení lhůty, které je upraveno v uvedeném článku 100 zmíněného nařízení, již od začátku roku 2007 se tedy užitečně uplatní pouze tehdy, když se tato právní norma vztahuje na projekt, který k tomuto datu již běží.
11

To peri diasosis me idia mesa tis Trapezas Kyprou Dimosias Etaireias Ltd Diatagma tou 2013, Kanonistiki Dioikitiki Praxi č. 103 [nařízení z roku 2013 o ozdravení vlastními prostředky Trapeza Kyprou Dimosia Etaira Ltd, regulační správní akt č. 103, EE, příloha III(I), č. 4645, 29. 3. 2013, s. 769, dále jen „nařízení č. 103“] zavádí rekapitalizaci Trapeza Kyprou Dimosia Etaireia Ltd (dále jen „Bank of Cyprus“), a to zejména na náklady jejích nepojištěných vkladatelů, jejích akcionářů a držitelů jejích dluhopisů tak, aby mohla pokračovat v poskytování bankovních služeb. Nepojištěné vklady tak byly přeměněny na akcie Bank of Cyprus (37,5 % z každého nepojištěného vkladu), na převoditelné cenné papíry Bank of Cyprus, a to buď na akcie, nebo na vklady (22,5 % z každého nepojištěného vkladu), a na cenné papíry, jež může KCB převést na vklady (40 % každého nepojištěného vkladu). Toto nařízení vstoupilo v souladu se svým článkem 10 v platnost dne 29. března 2013 v 6:00 hodin.
23

Tyto podniky uvádějí, že veškerá tvrzení ACM, podle nichž se dá očekávat, že použití metodiky „PURE BULRIC“ bude mít kladný dopad na cenovou strukturu maloobchodního trhu, nemohou odůvodnit zavedení takových cenových povinností, jako jsou povinnosti uložené rozhodnutím ze dne 5. srpna 2013. Podle těchto podniků by ceny vycházející ze zmíněné metodiky vedly k tomu, že by se sazby za ukončení volání pohybovaly pod úrovní, jíž by bylo dosaženo na konkurenčním trhu. Podle jejich názoru to tedy znamená, že doporučení 2009/396 není v souladu s článkem 13 přístupové směrnice. Dále mají uvedené podniky za to, že tyto cenové závazky, které nejsou přiměřené s ohledem na cíle rozhodnutí ACM, jsou zejména v rozporu s ustanovením čl. 6a.2 odst. 3 zákona o telekomunikacích.
26

Dále se domnívá, že v obou věcech došlo ke zneužití smluv na dobu určitou. Co se týče F. Martínez Andrés, odůvodnění uvedené v rozhodnutí o jmenování a v rozhodnutích o po sobě jdoucích prodlouženích neodpovídá požadavkům, které stanoví právní předpisy, jejichž cílem je zajistit, aby nebyly zneužívány smlouvy na dobu určitou. Předkládající soud je toho názoru, že jelikož nebylo výslovně uvedeno, jaké práce se mají jednotlivá prodloužení pracovního poměru týkat, soud není schopen ověřit, zda k nim došlo skutečně za účelem uspokojení dočasných potřeb nebo za účelem pokrytí stálých a trvalých potřeb správního orgánu. Pokud jde o J. C. Castrejana Lópeze, předkládající soud zdůrazňuje, že byl dočasně jmenován za účelem realizace programu plánování na dlouhou dobu, a to od roku 1995 do roku 2012, a že smluvní vztahy pokračovaly i po ukončení uvedeného projektu.
47

Ze samotné podmínky, které toto odepření osvobození od DPH podléhá, však plyne, že jakmile mají správní orgány k dispozici údaje potřebné k tomu, aby určily, že jsou splněny věcné hmotněprávní požadavky, nemohou, co se týče nároku osoby povinné k dani na osvobození, vyžadovat splnění dalších podmínek, které by mohly vést k tomu, že by tento nárok nebylo možné uplatnit (obdobně viz rozsudek ze dne 11. prosince 2014, Idexx Laboratories Italia, C‑590/13, EU:C:2014:2429, bod 40 a citovaná judikatura).
24

V průběhu roku 2008 společnost Montis podala u rechtbank ’s-Hertogenbosch (soud v Hertogenbosch, Nizozemsko) proti společnosti Goossens žalobu, jíž se domáhala meritorního rozhodnutí v důsledku toho, že tato společnost v obchodech s nábytkem, které provozuje, uvedla do prodeje vzor židle „Beat“, který poškozuje její autorská práva ke křeslu „Charly“ a židli „Chaplin“. Společnost Goossens na svou obranu uvedla, že jelikož nebylo předloženo prohlášení o zachování platnosti, tato autorská práva zanikla. Společnost Montis na tuto argumentaci odpověděla, že z důvodu toho, že byl dne 1. prosince 2003 zrušen čl. 21 odst. 3 jednotného zákona, je třeba mít za to, že se platnost jejích autorských práv obnovila, jelikož toto zrušení má podle jejího názoru zpětnou účinnost. Společnost Montis podpůrně uvedla, že je třeba mít rovněž za to, že platnost jejích práv byla obnovena v návaznosti na přijetí směrnice 93/98.
e)

‚osobou, která má nárok na podpůrnou [doplňkovou] ochranu‘ státní příslušník třetí země [...], kter[ý] nesplňuje podmínky pro uznání za uprchlíka, ale u které[ho] existují závažné důvody se domnívat, že pokud by se vrátil[…] do země svého původu [...], byl[...] by vystaven[...] reálné hrozbě, že utrpí vážnou újmu uvedenou v článku 15 [...];
39

Pokud jde o argument vycházející z kvalitního zásobování léčivými přípravky vydávanými na předpis, je třeba konstatovat, na rozdíl od toho, co uvádí německá vláda, že žádný z důkazů předložených Soudnímu dvoru neumožňuje prokázat, že v případě neexistence takového režimu, jako je režim dotčený ve věci v původním řízení, by zásilkové lékárny byly schopny vstoupit do cenové soutěže tak, aby již nebylo možné v Německu zaručit základní služby, jako je pohotovost, z důvodu podstatného snížení počtu tradičních lékáren. V tomto ohledu je třeba připomenout jiné než cenové parametry hospodářské soutěže, které jsou uvedeny v bodě 24 tohoto rozsudku, které by umožnily tradičním lékárnám zůstat konkurenceschopnými na německém trhu v hospodářské soutěži, kterou představuje zásilkový prodej.
5

Směrnicí 2009/140 byly do článku 3 rámcové směrnice v původním znění vloženy nové odstavce 3 až 3c týkající se nezávislosti VRO. V bodě 13 odůvodnění směrnice 2009/140 je v tomto ohledu uvedeno následující: „Měla by být posílena nezávislost [VRO], aby se zajistilo efektivnější uplatňování předpisového rámce a zvýšila se jejich autorita i předvídatelnost jejich rozhodnutí. Za tímto účelem by vnitrostátní právní předpisy měly obsahovat výslovné ustanovení, které by zajistilo, aby byl [VRO], odpovědný za ex ante regulaci trhu nebo za řešení sporů mezi podniky, při plnění svých úkolů chráněn před vnějšími zásahy nebo politickým tlakem, jež by mohly ohrozit jeho nezávislé posuzování záležitostí, které mu jsou předkládány. [...] Za tímto účelem by měla být předem stanovena pravidla týkající se důvodů odvolání ředitele [VRO], aby byly rozptýleny jakékoli důvodné pochybnosti o neutrálnosti orgánu a jeho neovlivnitelnosti vnějšími faktory. Je důležité, aby [VRO], odpovědné za regulaci trhu ex ante, měly svůj rozpočet, který by jim zejména umožnil přijmout dostatečný počet kvalifikovaných pracovníků. Pro zajištění by měl být tento rozpočet každoročně zveřejňován.“
23

Konečně jak pro případ, že by se použila dřívější ustanovení německého mezinárodního práva soukromého, tak i pro případ, že by bylo třeba použít čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení, bez ohledu na to, zda posledně uvedené ustanovení brání či nebrání zohlednění imperativních ustanovení jiného členského státu než státu sídla soudu nebo státu, ve kterém se nachází místo plnění smlouvy, se Bundesarbeitsgericht (spolkový pracovní soud) zamýšlí nad tím, jaké důsledky má plnění povinnosti loajální spolupráce zakotvené v čl. 4 odst. 3 SEU pro řešení sporu v původním řízení. Podle uvedeného soudu by z tohoto požadavku mohla vyplývat povinnost podporovat Řeckou republiku v provádění dohod uzavřených s Komisí, Mezinárodním měnovým fondem (OSN) a Evropskou centrální bankou a v rovněž v provádění rozhodnutí 2010/320, a to tím, že se v rámci věci v původním řízení zohlední zákony č. 3833/2010 a 3845/2010.
26

V tomto ohledu je třeba připomenout, že pořádání ruletových, karetních a kostkových her a her na výherních hracích přístrojích je omezeno na jejich pořádání v hernách v čl. 14 odst. 1 zákona o hazardních hrách. Toto ustanovení bylo oznámeno Komisi jakožto „technický předpis“, a to s ohledem na skutečnost, že Soudní dvůr již rozhodl, že vnitrostátní opatření, které provozování některých hazardních her vyhrazuje pouze kasinům, představuje „technický předpis“ ve smyslu čl. 1 bodu 11 směrnice 98/34, pokud může významně ovlivnit povahu výrobků užívaných v tomto kontextu nebo jejich uvádění na trh, a dále že zákaz provozování některých výrobků mimo kasina může významně ovlivnit uvádění těchto výrobků na trh tím, že omezí jejich distribuční kanály (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. června 2015, Berlington Hungary a další, C‑98/14, EU:C:2015:386, body 98 a 99).
18

Předkládající soud má v tomto ohledu pochybnosti zejména ohledně výkladu článků 1 a 3 nařízení č. 2201/2003 a žádá o objasnění věcné působnosti tohoto nařízení. Zaprvé se táže na to, zda do jeho působnosti spadá návrh na prohlášení manželství za neplatné, který byl podán po smrti některého z manželů. V této souvislosti poznamenává, že uvedeným nařízením bylo zrušeno nařízení Rady (ES) č. 1347/2000 ze dne 29. května 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti obou manželů k dětem (Úř. věst. 2000, L 160, s. 19; Zvl. vyd. 19/01, s. 209), jehož obsah byl ve značné míře převzat z Úmluvy o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských vypracované aktem Rady ze dne 28. května 1998 (Úř. věst. 1998, C 221, s. 2). V důvodové zprávě k této úmluvě, kterou vypracovala Alegria Borrás a kterou schválila Rada (Úř. věst. 1998, C 221, s. 27), bylo přitom uvedeno, že řízení, v nichž se zkoumá platnost manželství na základě návrhu na prohlášení manželství za neplatné, jež je podán po smrti jednoho či obou manželů, jsou z působnosti této úmluvy vyloučena.
14

Za těchto okolností se Sąd Najwyższy (Nejvyšší soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku: „Musí být ustanovení čl. 4 odst. 1 [prvního pododstavce] první a třetí věty rámcové směrnice vykládána v tom smyslu, že napadne-li podnik zajišťující síť rozhodnutí VRO, kterým se stanoví sazby za ukončení volání v síti tohoto podniku ([první rozhodnutí]), a poté i následné rozhodnutí VRO, kterým se mění smlouva mezi adresátem [prvního rozhodnutí] a jiným podnikem, a to takovým způsobem, že sazby hrazené tímto jiným podnikem za ukončení volání v síti adresáta [prvního rozhodnutí] odpovídají sazbám stanoveným v [prvním rozhodnutí] (prováděcí rozhodnutí), je s ohledem na znění čl. 4 odst. 1 [druhý pododstavec] rámcové směrnice a na zájmy podniku, v jehož prospěch bylo prováděcí rozhodnutí vydáno, které vyplývají ze zásad ochrany legitimního očekávání nebo právní jistoty, vyloučeno, aby vnitrostátní soud, který konstatoval, že [první rozhodnutí] bylo zrušeno, toto prováděcí rozhodnutí zrušil, anebo musí být čl. 4 odst. 1 [první pododstavec] první a třetí věta rámcové směrnice ve spojení s článkem 47 Listiny vykládány v tom smyslu, že vnitrostátní soud může zrušit prováděcí rozhodnutí VRO, a tudíž může zrušit také v něm stanovené povinnosti vztahující se na dobu před rozhodnutím soudu, pokud má za to, že je to nezbytné s ohledem na zajištění účinné soudní ochrany práv podniku, který napadl rozhodnutí VRO, kterým se vykonávají povinnosti stanovené v [prvním rozhodnutí], které bylo později zrušeno?“
37

Z těchto ustanovení tedy vyplývá, že diagnostickým prostředkům in vitro, jejichž shoda se základními požadavky směrnice 98/79 byla osvědčena a jež jsou opatřeny označením CE, musí být umožněn volný pohyb v celé Unii, aniž by členský stát mohl vyžadovat, že takový výrobek musí být podroben novému postupu posouzení shody (obdobně viz rozsudek ze dne 14. června 2007, Medipac-Kazantzidis, C‑6/05, EU:C:2007:337, bod 42). To je důvod, proč směrnice 98/79 nezamýšlí žádný mechanismus ověření shody, který by se připojoval k mechanismům upraveným v článku 9 této směrnice nebo je doplňoval.
53

Oprávněný nabyvatel rozmnoženiny počítačového programu, který je držitelem licence k neomezenému užívání tohoto programu, ale již nevlastní původní fyzický nosič, na kterém mu byla tato rozmnoženina původně dodána, jelikož jej zničil, poškodil nebo ztratil, nemůže být z tohoto pouhého důvodu zbaven veškeré možnosti dále prodat použitou rozmnoženinu jiné osobě, neboť v opačném případě by vyčerpání práva na rozšiřování stanovené v čl. 4 písm. c) směrnice 91/250 bylo zbaveno užitečného účinku (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. července 2012, UsedSoft, C‑128/11, EU:C:2012:407, bod 83).
10

Článek 15 odst. 1 písm. c) nařízení č. 44/2001, který se nachází v oddíle 4 kapitoly II, stanoví: „Ve věcech týkajících se smlouvy uzavřené spotřebitelem pro účel, který se netýká jeho profesionální nebo podnikatelské činnosti, se příslušnost určuje podle tohoto oddílu, aniž jsou dotčeny článek 4 a čl. 5 bod 5, [...] c) ve všech ostatních případech, kdy byla smlouva uzavřena s osobou, která provozuje profesionální nebo podnikatelské činnosti v členském státě, na jehož území má spotřebitel bydliště, nebo pokud se jakýmkoli způsobem taková činnost na tento členský stát nebo na několik členských států včetně tohoto členského státu zaměřuje, a smlouva spadá do rozsahu těchto činností.“
23

Za těchto okolností se Bundesfinanzgericht (Spolkový finanční soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Jsou tři svazky osob sestávající z příslušníků jedné rodiny, které jako takové vystupují navenek vůči svým dodavatelům a orgánům veřejné moci samostatně, s výjimkou dvou hospodářských aktiv disponují každý vlastními výrobními prostředky, jejich výrobky jsou však převážně uváděny na trh pod společnou ochrannou známkou prostřednictvím kapitálové společnosti, jejíž podíly jsou v držení členů těchto svazků osob, jakož i dalších rodinných příslušníků, třemi samostatnými podniky (osobami povinnými k dani)? 2) V případě, že tyto tři svazky osob nelze považovat za tři samostatné podniky (osoby povinné k dani), je pak samostatným podnikem a) kapitálová společnost uvádějící výrobky na trh nebo b) svazek osob sestávající z členů těchto tří svazků osob, který jako takový na trhu nevystupuje ani vůči dodavatelům ani vůči zákazníkům nebo c) svazek osob sestávající z těchto tří svazků osob a této kapitálové společnosti, který jako takový na trhu nevystupuje ani vůči dodavatelům ani vůči zákazníkům? 3) V případě, že tyto tři svazky osob nelze považovat za tři samostatné podniky (osoby povinné k dani), je odnětí postavení podniku (osoby povinné k dani) přípustné a) se zpětnou účinností, b) pouze do budoucna nebo c) vůbec ne, pokud tyto svazky osob nejprve byly po provedení daňové kontroly ze strany [správce daně] uznány za samostatné podniky (osoby povinné k dani)? 4) V případě, že je nutno tyto tři svazky osob považovat za tři samostatné podniky (osoby povinné k dani), vztahuje se na ně jakožto na pěstitele vína, a tedy jakožto na zemědělce, daňový paušál pro zemědělce, pokud tyto hospodářsky spolupracující svazky osob sice každý sám o sobě podléhá daňovému paušálu pro zemědělce, avšak kapitálová společnost, svazek osob sestávající z členů těchto tří svazků osob nebo svazek sestávající z kapitálové společnosti a členů těchto tří svazků osob jsou vzhledem k velikosti podniku nebo právní formě podle vnitrostátního práva z režimu daňového paušálu vyloučeny? 5) V případě, že by režim daňového paušálu pro zemědělce byl pro tyto tři svazky osob v zásadě vyloučen, platí toto vyloučení a) se zpětnou účinností, b) pouze do budoucna nebo c) vůbec ne?“
36

Jak uvedl generální advokát v bodech 26 a 27 svého stanoviska, žádné ustanovení směrnice 2002/90 ani jiného unijního právního předpisu neumožňuje mít za to, že by nabytí občanství Unie mělo vyvolat zánik trestného činu obžalovaných, o něž se jedná v původním řízení a kteří se dopustili nelegálního obchodování s pracovní silou. Rozhodnutí v opačném smyslu by ve skutečnosti podpořilo toto obchodování v okamžiku, kdy by členský stát zahájil proces přistoupení k Unii, jelikož tito „obchodníci“ by si mohli být jisti svou následnou beztrestností. Bylo by tak dosaženo stavu, který by byl v rozporu s cílem sledovaným unijním normotvůrcem.
6

Článek 12 odst. 1 a 2 přílohy VIII služebního řádu stanoví: „1. Úředník mladší 63 let, který ukončí služební poměr z jiných důvodů, než je úmrtí nebo invalidita, a který nemá nárok na bezodkladné nebo odložené vyplácení starobního důchodu, má po skončení služebního poměru nárok: a) za předpokladu, že výkon jeho služby trval méně než jeden rok a že nevyužil možnosti stanovené v čl. 11 odst. 2, na výplatu odchodného ve výši trojnásobku částek, které byly formou srážky zaplaceny z jeho základního platu jako příspěvky do důchodového systému po odečtení všech částek hrazených na základě článků 42 a 112 [pracovního řádu]; b) nebo v ostatních případech na dávky stanovené v čl. 11 odst. 1 nebo na převod pojistně matematické protihodnoty uvedených dávek do soukromé pojišťovny nebo penzijního fondu dle vlastního výběru, pokud příslušná pojišťovna nebo fond zaručí, že: […] 2. Odchylně od odst. 1 písm. b) mají úředníci mladší 63 let, kteří od doby převzetí služebních povinností odváděli platby za účelem vytvoření nebo zachování nároku na důchod do vnitrostátního důchodového systému, soukromého systému důchodového pojištění nebo do penzijního fondu dle vlastního výběru, který splňuje podmínky stanovené v odstavci 1, a jejichž služební poměr byl ukončen z jiných důvodů, než je úmrtí nebo invalidita, aniž by jim vznikl nárok na bezodkladný nebo odložený starobní důchod, nárok při odchodu ze služby na odchodné ve výši pojistně matematické protihodnoty jejich nároku na důchod vzniklého během služby v orgánu. V těchto případech jsou platby prováděné za účelem vytvoření nebo zachování nároku na důchod v rámci vnitrostátního důchodového systému při uplatňování článku 42 nebo 112 [pracovního řádu] odečteny od částky odstupného.“
13

Společnost Roche, která tvrdila, že uvedení generického léčivého přípravku společnosti Accord na trh by jí způsobilo značnou škodu, odhadovanou na snížení obratu o 50 %, to znamená přibližně 460000 eur, podala současně návrh na nařízení předběžných opatření na podporu její žaloby, spočívajících v zabavení všech léčivých přípravků v držení společnosti Accord, jakož i zákazu uloženém této společnosti zcizovat ve prospěch třetích osob léčivé přípravky, jejichž účinnou látkou je capecitabin, a dále zákazu uvádět na trh, nabízet k prodeji, prodávat a propagovat v Estonsku léčivé přípravky obsahující tuto účinnou látku, a to do ukončení řízení pravomocným soudním rozhodnutím, nejdéle však do 8. června 2016.
1

Společnost Simba Toys GmbH & Co. KG se svým kasačním opravným prostředkem domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 25. listopadu 2014, Simba Toys v. OHIM – Seven Towns (Tvar kostky se stranami majícími mřížkovou strukturu) (T‑450/09, EU:T:2014:983, dále jen „napadený rozsudek“), kterým Tribunál zamítl její žalobu na neplatnost rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (dále jen „odvolací senát“) ze dne 1. září 2009 (věc R 1526/2008‑2) týkajícího se řízení o prohlášení neplatnosti mezi navrhovatelkou a společností Seven Towns Ltd (dále jen „sporné rozhodnutí“).
13

Žalované v původním řízení nicméně uvádí, že tyto válcové dutinky neodpovídají pojmu „obal“ ve smyslu článku 3 směrnice 94/62. Zvláště zaprvé zdůraznily, že samotný pojem „obal“ odkazuje nezbytně na něco, co pokud neobaluje, je přinejmenším vně výrobku, a zadruhé že taková válcová dutinka ani neuzavírá ani nechrání výrobek, jelikož nepředstavuje vnější obal, ale jeho vnitřní součást. Zatřetí zdůraznily, že do současnosti se nikdy nemělo za to, že válcová dutinka může představovat obal právě proto, že neobaluje výrobek, jak vyplývá zejména z parlamentních rozprav týkajících se přijetí směrnice 2004/12. V každém případě je směrnice 2013/2, která jak připomíná její preambule, nebyla schválena ani Evropským parlamentem ani Radou Evropské unie, jen názorným vodítkem, které bylo přijato pouze Komisí.
23

Výklad uvedený v bodě 22 tohoto rozsudku by vedl k tomu, že věřitelé, kteří by se úpadkového řízení neúčastnili, by se mohli po jeho skončení domáhat zaplacení svých pohledávek v celém rozsahu, což by znamenalo nerovné zacházení s věřiteli. Tímto výkladem by kromě toho navíc mohly být zmařeny veškeré dohody o vyrovnání či jakákoli jiná opatření spočívající v ozdravení dlužníka, neboť posledně uvedený, který by musel vypořádávat pohledávky věřitelů, kteří se úpadkového řízení neúčastnili, by neměl dostatek prostředků k zaplacení dluhů vůči ostatním věřitelům podle takové dohody o vyrovnání či jakéhokoli jiného opatření vzhledem k tomu, že tyto pohledávky jsou zpravidla restrukturalizovány nebo sníženy podle výše finančních prostředků, jimiž dlužník skutečně disponuje.