Keywords

Summary



Keywords

1. Občanství Evropské unie – Právo na volný pohyb a pobyt na území členských států – Směrnice 2004/38

(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38, čl. 24 odst. 1)

2. Právo Společenství – Zásady – Rovné zacházení – Občanství Evropské unie – Diskriminace na základě státní příslušnosti

(Článek 18 SFEU a článek 21 SFEU)

3. Právo Společenství – Zásady – Rovné zacházení – Občanství Evropské unie – Diskriminace na základě státní příslušnosti

[Článek 18 SFEU a článek 21 SFEU; Mezinárodní pakt o hospodářských, sociálních a kulturních právech, čl. 13 odst. 2 písm. c)]

Summary

1. Situaci studentů, kteří jsou občany Unie nepovažovanými právní úpravou hostitelského členského státu za rezidenty a kteří se nemohou z tohoto důvodu zapsat k vysokoškolskému studiu tohoto státu, může řídit čl. 24 odst. 1 směrnice 2004/38 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, který se vztahuje na každého občana Unie, jenž pobývá na území hostitelského členského státu na základě této směrnice.

Skutečnost, že studenti případně nevykonávají žádnou hospodářskou činnost v hostitelském členském státě, není rozhodná, neboť směrnice 2004/38 se použije na všechny občany Unie nezávisle na tom, zda tito občané vykonávají na území jiného členského státu závislou hospodářskou činnost či samostatnou výdělečnou činnost, nebo tam nevykonávají žádnou hospodářskou činnost.

(viz body 34–36)

2. Články 18 a 21 SFEU brání vnitrostátní právní úpravě členského státu, která omezuje počet studentů nepovažovaných za rezidenty tohoto státu, kteří se mohou poprvé zapsat do lékařských a nelékařských zdravotnických studijních programů ve vysokoškolských zařízeních tohoto státu, s výjimkou případu, kdy vnitrostátní soud poté, co posoudí všechny relevantní informace předložené příslušnými orgány, dospěje k závěru, že uvedená právní úprava je odůvodněná s ohledem na cíl ochrany veřejného zdraví.

Taková nerovnost v zacházení se studenty-rezidenty a studenty-nerezidenty představuje diskriminaci založenou nepřímo na státní příslušnosti, ledaže by mohla být odůvodněna cílem zachovat kvalitní, vyváženou a všem dostupnou službu lékařské péče v rozsahu, v němž přispívá k dosažení vysoké úrovně ochrany veřejného zdraví. V tomto ohledu je třeba posoudit, zda právní úprava může zaručit dosažení tohoto legitimního cíle a zda nepřekračuje meze toho, co je k jeho dosažení nezbytné, což přísluší rozhodnout vnitrostátnímu soudu.

Za tímto účelem mu přísluší zaprvé ověřit, zda existuje skutečné riziko pro ochranu veřejného zdraví. V rámci tohoto posuzování musí vnitrostátní soud nejprve přihlédnout k tomu, že spojitost mezi výukou budoucích zdravotníků a cílem zachovat kvalitní, vyváženou a všem dostupnou lékařskou službu je pouze nepřímá a méně kauzální, než souvislost mezi cílem ochrany veřejného zdraví a činností zdravotníků již přítomných na trhu. Posouzení takové souvislosti totiž závisí zejména na analýze předpokládaného vývoje, která musí vycházet z mnoha náhodných a nejistých prvků a zohlednit budoucí vývoj v dotyčné oblasti zdraví, ale rovněž na analýze počáteční situace, tedy současného stavu. Dále při posuzování konkrétních okolností věcí v původním řízení musí přihlédnout ke skutečnosti, že členský stát může, přetrvává-li nejistota ohledně existence rizika pro ochranu veřejného zdraví na jeho území, přijmout ochranná opatření, aniž by musel čekat na to, až se nedostatek zdravotníků projeví. Stejně tomu bude i v případě rizik pro kvalitu vzdělávání v této oblasti.Je tudíž věcí příslušných vnitrostátních orgánů, aby prokázaly, že taková rizika skutečně existují na základě objektivní, podrobné a čísly podložené analýzy, která musí být schopna za pomoci spolehlivých a sbíhajících se údajů důkazní povahy prokázat, že skutečně existují rizika pro veřejné zdraví.

Zadruhé, pokud má vnitrostátní soud za to, že existuje skutečné riziko pro ochranu veřejného zdraví, musí s ohledem na údaje poskytnuté příslušnými orgány posoudit, zda lze mít za to, že právní úprava dotčená v původním řízení může zajistit dosažení cíle ochrany veřejného zdraví.V této souvislosti mu zejména přísluší, aby posoudil, zda omezení počtu studentů-nerezidentů může skutečně zapříčinit, že se zvýší počet absolventů připravených v určité době zajistit dostupnost zdravotnické služby v dotčeném společenství.

Zatřetí je na vnitrostátním soudu, aby posoudil, zda právní úprava nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení uplatňovaného cíle a zejména, zda uplatňovaného cíle obecného zájmu nelze dosáhnout pomocí méně omezujících opatření s cílem motivovat studenty, kteří dovrší své studium v dotčeném společenství, aby se zde po dokončení svých studií usadili, nebo s cílem přilákat zdravotníky vzdělané mimo toto společenství, aby se v tomto společenství usadili. Stejně tak je na něm, aby přezkoumal, zda příslušné orgány vhodným způsobem sladily dosažení tohoto cíle s požadavky vyplývajícími z práva Unie, a zejména s možností studentů pocházejících z jiných členských států získat přístup k vysokoškolskému vzdělání, neboť tato možnost představuje samotný základ zásady volného pohybu studentů.

(viz body 62–64, 66, 69–71, 75–79, 82, výrok 1)

3. Příslušné orgány členského státu se nemohou dovolávat čl. 13 odst. 2 písm. c) mezinárodního paktu o hospodářských, sociálních a kulturních právech, pokud vnitrostátní soud konstatuje, že nařízení tohoto členského státu o omezení počtu studentů v některých studijních programech prvního cyklu vysokoškolského vzdělávání není slučitelné s články 18 a 21 SFEU.

Ze znění čl. 13 odst. 2 písm. c) paktu totiž vyplývá, že toto ustanovení sleduje v podstatě stejný cíl jako články 18 a 21 SFEU, a sice zaručení dodržování zásady zákazu diskriminace v přístupu k vysokoškolskému vzdělání. To je potvrzeno čl. 2 odst. 2 paktu, podle něhož se státy, které jsou smluvními stranami paktu, zavazují zaručit to, že se práva formulovaná v tomto paktu budou uskutečňovat bez jakéhokoli rozlišování, a to zejména podle národnostního původu.Naproti tomu čl. 13 odst. 2 písm. c) paktu po smluvních státech nevyžaduje, ani jim ostatně nedovoluje, zaručit široký přístup ke kvalitnímu vysokoškolskému vzdělání pouze svým vlastním státním příslušníkům.

(viz body 86–88, výrok 2)