Keywords

Summary



Keywords

Volný pohyb služeb – Omezení – Vnitrostátní právní úprava týkající se náhrady léčebných výdajů vynaložených v jiném členském státě

(Článek 49 ES)

Summary

Členský stát, jehož vnitrostátní právní úprava podřizuje, s výjimkou zvláštních situací souvisejících zejména ze zdravotním stavem pojištěnce nebo naléhavostí požadované péče, hrazení péče, plánované v jiném členském státě a vyžadující použití velkých zdravotnických přístrojů mimo nemocniční zařízení, ze strany příslušné instituce podle režimu krytí platného v jejím členském státě požadavku předchozího povolení, se nedopouští nesplnění povinností, které pro něj vyplývají z článku 49 ES.

I když totiž taková právní úprava může osoby pojištěné v rámci dotčeného vnitrostátního systému zdravotního pojištění odradit od toho, aby se za účelem dotčené péče obracely na poskytovatele zdravotní péče usazené v jiném členském státě, nebo jim v tom dokonce bránit, a představuje tudíž jak pro tyto pojištěnce, tak pro tyto poskytovatele, omezení volného pohybu služeb, nic to nemění na tom, že vzhledem k rizikům pro organizaci politiky veřejného zdraví a pro finanční rovnováhu systému sociálního zabezpečení se takový požadavek jeví, za současného stavu unijního práva, jako odůvodněné omezení. Tato rizika souvisí s tím s tím, že velké zdravotnické přístroje, jejichž taxativní výčet uvádí dotčená vnitrostátní právní úprava, mohou být bez ohledu na prostředí, nemocniční, či nikoliv, v němž mají být instalovány a užívány, předmětem politiky plánování, jak je definována touto právní úpravou, pokud jde zejména o jejich počet a jejich zeměpisné rozmístění, a to s cílem přispět k zajištění na celém území státu nabídky kvalitní péče, která by byla racionální, stabilní, vyvážená a dostupná, ale rovněž s cílem zabránit, nakolik je to možné, jakémukoliv plýtvání finančními, technickými a lidskými zdroji.

Při neexistenci důkazů správní praxe odporující právu Unie a případných stížností podaných v této oblasti ze strany pojištěnců, vnitrostátní právní úprava, která, podepřená přinejmenším jedním rozhodnutím vydaným nejvyšším vnitrostátním soudem, stanoví obecný princip hrazení ze strany příslušné vnitrostátní instituce péče poskytnuté osobám pojištěným v rámci vnitrostátního systému sociálního zabezpečení v jiném členském státě nebo ve smluvním státě Dohody o Evropském hospodářském prostoru za stejných podmínek, jako by péče byla poskytnuta v dotčeném členském státě, a do výše nákladů skutečně vynaložených pojištěncem, nevede k situaci, která může osoby pojištěné v rámci dotčeného vnitrostátního systému v případě uvedeném v rozsudku ze dne 12. července 2001, Vanbraekel a další, C-368/98, kdy je náhrada výdajů vynaložených na služby ústavní péče poskytnuté v členském státě pobytu vyplývající z použití pravidel platných v tomto státě nižší nežli náhrada, jež by vyplývala z použití právních předpisů platných v členském státě, v němž je pojištěnec pojištěn, připravit o právo na doplňkovou náhradu. Taková právní úprava vzhledem ke svému obecnému znění zahrnuje nárok na doplňkovou náhradu placenou příslušnou vnitrostátní institucí v případě uvedeném v daném rozsudku.

(viz body 27–28, 32, 37, 42–43, 51, 57–58, 67–69)