ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie ve věci T-309/12, Zweckverband Tierkörperbeseitigung v. Komise (1) a pokud má Soudní dvůr za to, že má k dispozici všechny skutečnosti nezbytné k tomu, aby mohl sám vydat konečné rozhodnutí ve věci, zrušil usnesení Komise ze dne 25. dubna 2012 C(2012) 2557 final o státní podpoře SA.25051 (C 19/10, ex NN 23/10), kterou Německo poskytlo ve prospěch Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rheinland Pfalz, im Saarland, im Rheingau Taunus Kreis und im Landkreis Limburg Weilburg a uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a nákladů řízení před Tribunálem;
2.

Program LIFE-Nature LIFE98NAT/GR/5262 (Application of Management Plan for Caretta caretta in Southern Kyparissia) započal v roce 1998, po jeho schválení příslušným ministerstvem. Program LIFE byl dovršen v roce 2002 vypracováním zvláštního návrhu posouzení dopadů na životní prostředí (EPM v řeckých právních předpisech), který již odkazoval na vlastnosti předmětného druhu a na nutnost zajistit jeho účinnou ochranu.
CS Úřední věstník Evropské unie C 7/16

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (England and Wales) (Spojené království) dne 27. října 2014 – Pillbox 38 (UK) Limited, podnikající pod názvem „Totally Wicked“ v. Secretary of State for Health

(Věc C-477/14)

(2015/C 007/21)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court)

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Pillbox 38 (UK) Limited, podnikající pod názvem „Totally Wicked“

Žalovaný: Secretary of State for Health

Předběžná otázka

Je článek 20 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/40/EU ze dne 3. dubna 2014 (1) o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků a o zrušení směrnice 2001/37/ES (2) jako celek nebo v příslušné části neplatný z jednoho či více následujících důvodů?

— Ukládá, jako celek nebo v příslušné části, výrobcům či maloobchodním prodejcům elektronických cigaret soubor povinností, které porušují zásadu proporcionality ve spojení se zásadou právní jistoty;

— porušuje zásadu rovnosti nebo protiprávně narušuje hospodářskou soutěž, a to ze stejných nebo obdobných důvodů;

— porušuje zásadu subsidiarity;

— porušuje práva výrobců či maloobchodních prodejců elektronických cigaret podle článku 16 či 17 Listiny základních práv.

(1) Úř. věst. L 127, s. 1

(2) Úř. věst. L 194, s. 26
1)

se VÚHS [vnitrostátní úřady pro hospodářskou soutěž] ve své aplikační praxi nemohou odchýlit od nástrojů definovaných a přijatých v rámci Evropské sítě pro hospodářskou soutěž, zejména od vzorového programu shovívavosti v případě, jako je případ v původním řízení, aniž by to bylo v rozporu s tím, co uvedl Soudní dvůr EU v bodech 21 a 22 rozsudku ze dne 14. června 2011 ve věci C-360/09?
1)

Je s právem Společenství (směrnice 1999/5 (1), jakož i směrnice 2002/19 (2), 2002/20 (3), 2002/21 (4), 2002/22 (5)) slučitelná vnitrostátní právní úprava vztahující se na koncová zařízení pro službu pozemní mobilní rádiové komunikace vyplývající ze vzájemného spojení ustanovení: — článku 2 odst. 4 vládního nařízení s mocí zákona č. 4/2014, následně přeměněného na zákon č. 50/2014; — článku 160 legislativního nařízení č. 259/2003; — článku 21 sazebníku připojeného k nařízení prezidenta republiky č. 641/1972; která koncová zařízení staví na roveň rozhlasovým stanicím, s tím důsledkem, že uživatelům ukládá povinnost získat obecné oprávnění, jakož i vydání patřičné licence rozhlasové stanice, což vede k uložení poplatku. Je z tohoto důvodu s právem Společenství, se zvláštním odkazem na užívání koncových zařízení, slučitelný požadavek italského státu uložit uživatelům povinnost získat obecné oprávnění a licenci rozhlasové stanice, když jsou uvedení na trh, volný pohyb a uvedení do provozu koncových zařízení již plně upraveny právem Společenství (směrnice 1999/5), které povinnosti získat obecné oprávnění nebo licenci nestanoví. Obecné oprávnění a licence jsou stanoveny vnitrostátními právními předpisy: — bez ohledu na to, že obecné oprávnění je opatřením, jímž není dotčen uživatel koncového zařízení, ale pouze podniky, jejichž záměrem je zajišťování sítí a služeb elektronických komunikací (články 1, 2 a 3 autorizační směrnice 2002/20); — bez ohledu na to, že koncese se poskytuje v případě individuálních práv na užívání rádiových frekvencí a práv na užívání čísel, což jsou situace, které zjevně nesouvisí s užíváním koncových zařízení; — bez ohledu na to, že právní předpisy Společenství neupravují žádnou povinnost získat obecné oprávnění nebo vydání licence pro koncová zařízení; — bez ohledu na to, že článek 8 směrnice 1999/5 stanoví, že členské státy „nesmějí na svém území, zakazovat, omezovat nebo bránit uvedení přístrojů na trh nebo do provozu, jestliže jsou tyto přístroje opatřeny označením CE“; — bez ohledu na věcnou a právní rozdílnost a nesourodost mezi rozhlasovou stanicí a koncovými zařízeními pro služby pozemní mobilní rádiové komunikace?
CS Úřední věstník Evropské unie C 431/11

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 25. srpna 2014 — PST CLC a.s. v. Generální ředitelství cel

(Věc C-405/14)

(2014/C 431/17)

Jednací jazyk: čeština

Předkládající soud

Nejvyšší správní soud

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: PST CLC a.s.

Žalovaný: Generální ředitelství cel

Předběžná otázka

Bylo nařízení Komise (ES) č. 384/2004 (1) ze dne 1. 3. 2004, o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury, platné v době jeho účinnosti od 22. 3. 2004 do 22. 12. 2009 v rozsahu bodu 2 jeho přílohy, v němž se stanovilo, že výrobky sestávající z chladícího tělesa, heat sink‘ a z ventilátoru spadají do podpoložky 8414 59 30 KN, a bylo tedy aplikovatelné na nyní projednávanou věc?

(1) Úř. věst. L 64, s. 21; Zvl. vyd. 02/016, s. 60.
1.

K prvnímu žalobnímu důvodu Komise uvádí, že takové zdanění podle ní znevýhodňuje osoby, které se rozhodnou opustit území Portugalska, neboť je s těmito osobami zacházeno odlišně než s osobami, které toto území neopouští. Komise se domnívá, že odklad zdanění zisků generovaných směnou obchodních podílů by neměl být vyhrazen pro případy, kdy si daňový poplatník zachová domicil v Portugalsku, a nevztahovat se na případy, kdy daňový poplatník přenese svůj domicil do jiného členského státu nebo do některého ze států Dohody o EHP. Rozlišování, které článek 10 CIRS v tomto ohledu ponechává v platnosti, je tudíž neslučitelné s články 21 SFEU, 45 SFEU a 49 SFEU, jakož i s články 28 a 31 Dohody o EHP. Kromě toho by ochrana daňových pohledávek vyplývajících z očekávaných zisků měla být zajišťována v souladu se zásadou proporcionality zavedenou judikaturou Soudního dvora. V tomto sporu má Komise za to, že portugalská právní úprava překračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení sledovaných cílů účinnosti daňového režimu, a že v této úpravě by mělo být uplatněno stejné pravidlo bez ohledu na to, zda si fyzická osoba zachová domicil na území Portugalska, či nikoli.
2)

Porušuje rozhodnutí Komise 2013/448/EU ustanovení čl. 10a odst. 5 písm. a) směrnice o obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů, pokud Komise při stanovení odvětvového stropu nevzala v úvahu i) určitou část ověřených emisí za období 2005–2007 z činností a zařízení, jež sice v období 2008–2012 spadaly do působnosti směrnice o obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů, ale v období 2005–2006 se na ně nevztahovala ověřovací povinnost, a nebyly tudíž registrovány v systému nezávislé evidence transakcí Společenství (CITL), ii) nové činnosti, které byly s platností pro období 2008–2012 a 2013–2020 zahrnuty do působnosti směrnice o obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů, pokud v letech 2005–2007 nespadaly do působnosti této směrnice a byly prováděny v zařízeních, která v období 2005–2007 již do působnosti směrnice o obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů spadala, iii) emise produkované v zařízeních, jejichž provoz byl ukončen do 30. června 2011, třebaže v letech 2005–2007 a částečně též v letech 2008–2012 tato zařízení fakticky produkovala emise, které jsou ověřené. Vyplývá z případného kladného zodpovězení některých bodů otázek 2 i) až iii), které by znamenalo neplatnost rozhodnutí Komise 2013/448/EU ohledně použití opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví, že toto rozhodnutí nemá být uplatňováno?
CS Úřední věstník Evropské unie C 34/7

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgie) dne 5. listopadu 2014 – Essent Belgium NV v. Vlaams Gewest en Inter-Energa a další

(Věc C-492/14)

(2015/C 034/06)

Jednací jazyk: nizozemština

Předkládající soud

Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: Essent Belgium NV

Žalované: Vlaams Gewest, Inter-Energa, IVEG, Infrax West, Provinciale Brabantse Energiemaatschappij CVBA (PBE), Vlaamse Regulator van de Electriciteits- en Gasmarkt (VREG)V

Další účastnice řízení: Intercommunale Maatschappij voor Energievoorziening Antwerpen (IMEA), Intercommunale Maatschappij voor Energievoorziening in West- en Oost-Vlaanderen (IMEWO), Intercommunale Vereniging voor Energielevering in Midden-Vlaanderen (Intergem), Intercommunale Vereniging voor de Energiedistributie in de Kempen en het Antwerpse (IVEKA), Iverlek, Gaselwest CVBA, Sibelgas CVBA

Předběžné otázky

1) Je nutno ustanovení článků 28 a 30 Smlouvy o založení Evropského společenství vykládat v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu – v projednávané věci vlámského nařízení ze dne 17. července 2000 o organizaci trhu s elektřinou ve spojení s nařízením vlámské vlády ze dne 4. dubna 2003„o změně nařízení vlámské vlády ze dne 28. září 2001 o podpoře výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů energie“ –, která omezuje bezplatnou distribuci na dodávky elektřiny, jež byla vyrobena ve výrobních zařízeních připojených k distribučním soustavám ve Vlámském regionu, a která z bezplatné distribuce vylučuje elektřinu z výrobních zařízení, jež nejsou k distribučním soustavám ve Vlámském regionu připojena?

2) Je nutno ustanovení článků 28 a 30 Smlouvy o založení Evropského společenství vykládat v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu – v projednávané věci vlámského nařízení ze dne 17. července 2000 o organizaci trhu s elektřinou ve spojení s nařízením ze dne 5. března 2004 o podpoře výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů energie, tak jak je uplatňuje VREG –, která omezuje bezplatnou distribuci na elektřinu z výrobních zařízení, jež jsou přímo integrována do distribuční soustavy v Belgii, a která vylučuje z bezplatné distribuce elektřinu z výrobních zařízení, jež nejsou přímo integrována do distribuční soustavy v Belgii?

3) Je vnitrostátní právní úprava ve smyslu první a druhé otázky slučitelná se zásadou rovného zacházení a zákazem diskriminace, jež jsou zakotveny mimo jiné v článku 12 Smlouvy o založení Evropského společenství a v čl. 3 odst. 1 a 4 někdejší směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES (1) ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES?

(1) Úř. věst. L 176, s. 37.
3)

Pokud výraz „třetí strana“ odkazuje na vnitrostátní právo, ukládá unijní právo vnitrostátnímu soudu povinnost vyhovět subrogační žalobě podané Evropskou unií v případě, kdy byl jeden z jejích zaměstnanců obětí dopravní nehody s účastí vozidla, jehož odpovědnost nebyla prokázána, a to vzhledem k tomu, že článek 29a zákona ze dne 21. listopadu 1989 o povinném pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel stanoví automatické odškodnění zranitelných účastníků ze strany pojistitelů, kteří kryjí odpovědnost vlastníků, řidičů nebo držitelů motorových vozidel zapojených do nehody, aniž by odpovědnost těchto osob musela být prokázána?
1)

Jak je třeba pro účely čl. 19 odst. 1 a 3 (1) chápat výraz „určena“ za okolností, kdy: a) navrhovatel v řízení před soudem, který řízení zahájil jako první („první řízení“), neučinil v podstatě žádné úkony krom podání návrhu na zahájení řízení k tomuto soudu, a sice nepředložil návrh (Assignation) ve lhůtě pro podání žaloby (Requête), v důsledku čehož první řízení skončilo bez rozhodnutí uplynutím lhůty v souladu s místní (francouzskou) právní úpravou prvního řízení, tj. 30 měsíců po prvním organizačním jednání; b) první řízení skončí výše uvedeným způsobem velmi krátce (3 dny) poté, co bylo v Anglii zahájeno řízení na soudě, u něhož bylo řízení zahájeno později („druhé řízení“), takže ve Francii nedošlo k vydání rozsudku a nehrozí, že budou v prvním a druhém řízení vydána neslučitelná rozhodnutí; a c) vzhledem k jinému časovému pásmu, v kterém se nachází Spojené království, by navrhovatel v řízení, které bylo zahájeno jako první, mohl po skončení prvního řízení vždy podat návrh na rozvod ve Francii dříve, než by mohl návrh na rozvod podat navrhovatel v Anglii?
1.

a) Je směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, v níž se stanoví, že služby advokátů podléhají DPH (1), aniž se s ohledem na právo na pomoc advokáta a na zásadu rovnosti zbraní přihlíží k okolnosti, zda procesní subjekt, který není příjemcem bezplatné právní pomoci, je či není plátcem DPH, v souladu s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, ve spojení s článkem 14 Mezinárodního paktu o občanských a politických právech a s článkem 6 Evropské úmluvy o lidských právech, jelikož tento článek přiznává každému právo na to, aby jeho záležitost byla spravedlivě projednána, a také možnost poradit se, být obhajován a být zastupován, jakož i právo na bezplatnou právní pomoc, pokud dotyční nemají dostatečné prostředky a pokud je tato pomoc nezbytná k zajištění účinného přístupu ke spravedlnosti? b) Je z týchž důvodů směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 v souladu s čl. 9 odst. 4 a 5 Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, podepsané v Aarhusu dne 25. června 1998, vzhledem k tomu, že tato ustanovení zavádějí právo na přístup ke spravedlnosti bez nepřiměřeně vysokých nákladů, a to prostřednictvím „zavedení vhodných podpůrných mechanismů k odstranění nebo snížení finančních a jiných překážek v přístupu k právní ochraně“? c) Mohou být služby, které poskytují advokáti v rámci vnitrostátního režimu bezplatné právní pomoci, zařazeny mezi služby úzce související se sociální péčí nebo sociálním zabezpečením, které jsou uvedeny v čl. 132 odst. 1 písm. g) výše zmíněné směrnice 2006/112/ES, nebo mohou být na základě jiného ustanovení směrnice osvobozeny od daně? Pokud bude odpověď na tuto otázku záporná, je směrnice 2006/112/ES, pokud je vykládána tak, že neumožňuje osvobodit od DPH služby advokátů poskytované ve prospěch procesních subjektů, které jsou příjemci bezplatné právní pomoci v rámci vnitrostátního režimu právní pomoci, v souladu s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, ve spojení s článkem 14 Mezinárodního paktu o občanských a politických právech a s článkem 6 Evropské úmluvy o lidských právech?
—

Zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 26. září 2014 vydaný ve věci T-615/11, Royal Scandinavian Århus týkající se opatření C 35/10 (ex N 302/10), kterým Dánsko provádí daň z hazardních her poskytovaných on-line do dánského zákona o dani z hazardních her, podle kterého navrhovatelka nemá právní zájem na podání žaloby,
5)

V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku: a) Lze při výpočtu „dalších škod“ na základě licence obvyklé na trhu podle čl. 94 odst. 2 první věty nařízení č. 2100/94 zohlednit v konkrétním případě úvahy resp. okolnosti uvedené výše v bodě 2 písm. a) až i) nebo okolnost, že držitel odrůdového práva je z důvodu nutnosti vymáhání práva nucen vynaložit osobně v obvyklém rozsahu čas na zjištění porušení a na řešení této záležitosti a provést v rozsahu obvyklém v případě porušení odrůdového práva šetření týkající se tohoto porušení, a to způsobem, který odůvodňuje přirážku k licenčnímu poplatku obvyklému na trhu? b) Je nutné při výpočtu „dalších škod“ na základě licence obvyklé na trhu podle čl. 94 odst. 2 první věty nařízení č. 2100/94 vždy navýšit paušálně částku náhrady o určitou „přirážku pro porušitele“? Vyplývá to z ustanovení čl. 13 odst. 1 druhé věty směrnice 2004/48/ES? c) Je nutné při stanovení rozsahu „dalších škod“ na základě licence obvyklé na trhu podle čl. 94 odst. 2 první věty nařízení č. 2100/94 zohlednit také úročení náhrady dlužné za daný rok, a to podle obvyklé úrokové sazby, je-li nutné vycházet z toho, že rozumně si počínající smluvní strany by si takové úročení upravily?
CS Úřední věstník Evropské unie C 34/3

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Düsseldorf (Německo) dne 28. října 2014 – Sabine Hünnebeck v. Finanzamt Krefeld

(Věc C-479/14)

(2015/C 034/03)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Finanzgericht Düsseldorf

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Sabine Hünnebeck

Žalovaný: Finanzamt Krefeld

Předběžná otázka

Musí být čl. 63 odst. 1 SFEU ve spojení s článkem 65 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání – právní úpravě členského státu, která pro účely výpočtu darovací daně stanoví, že nezdanitelná částka ze základu daně v případě darování nemovitosti, která se nachází na území tohoto státu, je nižší, pokud dárce a obdarovaný měli v době uskutečnění darování bydliště v jiném členském státu, než nezdanitelná částka, která by se uplatnila, kdyby alespoň jeden z nich měl v téže době bydliště v prvně uvedeném členském státu, – také tehdy, jestliže jiná právní úprava tohoto členského státu stanoví, že na žádost obdarovaného se uplatní vyšší nezdanitelná částka, zohlední se přitom veškeré nabytí majetku od tohoto dárce v období deseti let před a deseti let po uskutečnění darování?
CS Úřední věstník Evropské unie C 56/4

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 13. listopadu 2014 – Český telekomunikační úřad v. T-Mobile Czech Republic a.s. a Vodafone Czech Republic a.s.

(Věc C-508/14)

(2015/C 056/05)

Jednací jazyk: čeština

Předkládající soud

Nejvyšší správní soud

Účastníci původního řízení

Stěžovatel: Český telekomunikační úřad

Odpůrkyně: T-Mobile Czech Republic a.s., Vodafone Czech Republic a.s.

Další účastnice: O2 Czech Republic a.s. (do 20. června 2014 nazývána Telefónica Czech Republic, a.s.), UPC Česká republika, s.r.o.

Předběžné otázky

1) Je třeba články 12 a 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2002/22/ES (1), o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací, ze dne 7. 3. 2002 (dále jen „Směrnice“), vykládat v tom smyslu, že zde zakotvený institut „čistých nákladů“ na poskytování této služby brání tomu, aby do ceny zjištěných čistých nákladů této služby byl zahrnut i „přiměřený zisk“ jejího poskytovatele?

2) V případě kladné odpovědi na první otázku, mají tato ustanovení Směrnice (čl. 12 a 13) přímý účinek?

3) Mají-li články 12 a 13 Směrnice přímý účinek, lze se tohoto účinku dovolávat vůči obchodní společnosti, v níž členský stát drží (kontroluje) 51 % akcií – zde společnost O2 Czech Republic a.s. (jde o „státní entitu“), či nikoliv?

4) V případě kladných odpovědí na otázky 1 až 3, lze Směrnici aplikovat i na vztahy vzniklé v období předcházejícím přistoupení České republiky k Evropské unii (od 1. 1. 2004 do 30. 4. 2004)?

(1) Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367.
b)

Platí to také v případě, že poskytovatel přístupu může zákaz uložený soudem fakticky splnit pouze tím, že vypne internetové připojení, že je zpřístupní pod heslem nebo že bude veškerou komunikaci probíhající prostřednictvím tohoto připojení kontrolovat s ohledem na to, zda určité dílo chráněné autorským právem nebude znovu protiprávně sdíleno, přičemž je to již od počátku jasné a nevyplyne to až v rámci řízení o nuceném výkonu rozhodnutí či sankčním řízení?
CS Úřední věstník Evropské unie C 46/32

Kasační opravný prostředek podaný dne 5. prosince 2014 Dansk Automat Brancheforening proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 26. září 2014 ve věci T-601/11, Dansk Automat Brancheforening v. Evropská komise

(Věc C-563/14 P)

(2015/C 046/38)

Jednací jazyk: dánština

Účastníci řízení

Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Dansk Automat Brancheforening (zástupci: K. Dyekjær, T. Høg a J. Flodgaard, advokater)

Další účastníci řízení: Evropská komise, Dánské království, Republika Malta, Betfair Group plc, Betfair International Ltd, European Gaming and Betting Association (EGBA)

Návrhová žádání

1. Zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 26. září 2014 vydaný ve věci T-601/11;

2. konstatovat, že žaloba podaná ve věci T-601/11 je přípustná;

3. vrátit věc Tribunálu, aby mohl meritorně přezkoumat důvody uplatněné žalobkyní v prvním stupni (nyní navrhovatelka);

4. uložit Komisi náhradu nákladů řízení před Tribunálem a Soudním dvorem – podpůrně uložit vedlejším účastníkům řízení náhradu nákladů řízení před Tribunálem a Soudním dvorem.

Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

Navrhovatelka v prvé řadě tvrdí, že Tribunál nesprávně zamítl žalobu podanou navrhovatelkou, neboť nesprávně vyložil nebo nesprávně použil podmínky stanovené v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU pro aktivní legitimaci k podání žaloby proti rozhodnutí, které Komise přijala na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.

Tribunál konkrétně nesprávně použil výraz „osobně dotýkají“, který je uveden v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU, neboť jej nevyložil v souladu s judikaturou Soudního dvora, a tudíž jej použil nesprávně. V této souvislosti Tribunál: (1) měl nesprávně za to, že skutečnost, že se opatření, které má nepříznivý účinek na jednotlivé členy sdružení žalobkyně, týká rovněž dalších osob, brání tomu, aby byli tito členové osobně dotčeni; (2) měl nesprávně za to, že dotčení členové pouze tvrdili, že jsou konkurenty příjemců podpory; a (3) tudíž nesprávně nepřihlédl ke konkrétním výpočtům předloženým navrhovatelkou, z nichž vyplývá, že podpora by nevyhnutelně zasáhla do jejího postavení na trhu; a (4) kromě výtky uvedené v bodě (1) navíc nesprávně nezohlednil skutečnost, že nepříznivý účinek opatření není pro všechny subjekty stejný; (5) měl nesprávně za to, že aby byla navrhovatelka aktivně legitimována, musí prokázat finanční ztrátu; (6) nesprávně zamítl tvrzení o nepříznivém účinku na základě jiných nepodložených příčin nepříznivého účinku; a (7) vyloučil možnost zjednodušení požadavků na aktivní legitimaci z důvodu, že rozhodnutí Komise poskytnout podporu na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU nebylo po meritorní stránce projednáno ve správním řízení.

Tribunál dále (8) nesprávně použil výraz „nařizovací akt, který nevyžaduje přijetí prováděcích opatření“, když konstatoval, že rozhodnutí napadené v tomto řízení vyžaduje přijetí prováděcích opatření, a (9) neprávem uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení vynaložených vedlejšími účastníky.
4.

Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně rozhodl, že senátor Georgias v souvislosti s důvodem, že došlo k porušení práva na obhajobu, nevysvětlil, jaké skutečnosti by uplatňoval, kdyby byl vyslechnut (bod 108 rozsudku) — V žalobě bylo jednoznačně uvedeno, že se senátor Georgias písemně obrátil na Radu (dopis byl předložen) a vzápětí byl vyškrtnut ze seznamu. — Dále obsahovala žaloba dlouhý seznam argumentů, které by byly Radě zjevně sděleny, kdyby dostal senátor Georgias příležitost k jejich uvedení. — Za těchto okolností se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že senátor Georgias nevysvětlil, jaké skutečnosti by uplatnil, kdyby byl vyslechnut.