ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 502/7

Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 14. října 2021 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – E v. Finanzamt N (C-45/20) a Z v. Finanzamt G (C-46/20)

(Spojené věci C-45/20 a C-46/20) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 167, čl. 168 písm. a) a články 250 a 252 - Odpočet daně na vstupu - Nemovitá věc - Pracovna - Fotovoltaické zařízení - Rozhodnutí o zařazení majetku, které zakládá nárok na odpočet - Oznámení rozhodnutí o zařazení majetku - Prekluzivní lhůta pro uplatnění nároku na odpočet daně - Domněnka o zařazení majetku do soukromého majetku osoby povinné k dani v případě neoznámení rozhodnutí o zařazení majetku - Zásada neutrality - Zásada právní jistoty - Zásady rovnocennosti a proporcionality“)

(2021/C 502/10)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Bundesfinanzhof

Účastníci původního řízení

Žalobci: E (C-45/20), Z (C46/20)

Žalovaní: Finanzamt N (C-45/20), Finanzamt G (C-46/20)

Výrok

Článek 168 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2009/162/EU ze dne 22. prosince 2009, ve spojení s článkem 167 této směrnice, ve znění pozdějších předpisů, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním ustanovením vykládaným vnitrostátním soudem tak, že v případě, že osoba povinná k dani má právo rozhodnout o zařazení zboží do obchodního majetku, a v případě, že nejpozději ke dni uplynutí zákonné lhůty pro podání ročního přiznání k dani z obratu příslušná vnitrostátní daňová správa nebyla schopna konstatovat takové zařazení tohoto zboží na základě výslovného rozhodnutí nebo dostatečných důkazů, může tato správa odepřít nárok na odpočet daně z přidané hodnoty u uvedeného zboží s tím, že má za to, že bylo zařazeno do soukromého majetku osoby povinné k dani, ledaže konkrétní právní úprava, podle které lze tuto možnost provést, prokáže, že tato možnost není v souladu se zásadou proporcionality.

(1) Úř. věst. C 191, 8.6.2020.
1)

Článek 101 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že dohoda uzavřená mezi dodavatelem a distributorem, podle níž distributor, který jako první zaznamená potenciální transakci s konečným uživatelem, má po dobu šesti měsíců od zaznamenání této transakce „přednost pro uskutečnění prodeje“, nemá-li tento uživatel proti tomu námitky, nemůže být kvalifikována jako „dohoda, jejímž účelem je“ vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže ve smyslu tohoto ustanovení, ledaže lze mít za to, že tato dohoda vykazuje s ohledem na své znění, cíle a kontext stupeň škodlivosti pro hospodářskou soutěž dostatečný k tomu, aby mohla být takto kvalifikována. V případě, že by taková dohoda nepředstavovala omezení hospodářské soutěže „z hlediska účelu“ ve smyslu čl. 101 odst. 1 SFEU, musí vnitrostátní soud zkoumat, zda ve světle všech relevantních okolností věci v původním řízení, a sice zejména hospodářského a právního kontextu, ve kterém působí dotyčné podniky, povahy dotčeného zboží nebo služeb, jakož i skutečných podmínek fungování a struktury dotčeného trhu, lze mít za to, že tato dohoda omezuje hospodářskou soutěž dostatečně citelným způsobem v důsledku jejích skutečných nebo potenciálních účinků.
C 11/7

Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. listopadu 2021 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (business and property courts, insolvency and companies list) – Spojené království] – BJ, jednající jako insolvenční správce pana M, OV, jednající jako insolvenční správce pana M v. paní M, MH, ILA, pan M

(Věc C-168/20) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb osob - Občanství Unie - Článek 21 SFEU - Svoboda usazování - Článek 49 SFEU - Rovné zacházení - Směrnice 2004/38/ES - Článek 24 odst. 1 - Právní úprava Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, podle níž je zásadě v úplné a automatické vyloučení důchodových nároků vyplývajících z penzijního plánu z majetkové podstaty v insolvenčním řízení podmíněno schválením dotčeného penzijního plánu pro daňové účely - Uložení tohoto požadavku občanovi Unie, který využil svobodu volného pohybu za účelem trvalého výkonu samostatně výdělečné činnosti ve Spojeném království, v insolvenčním řízení - Důchodové nároky, které tomuto občanovi Unie plynou z penzijního plánu zřízeného a schváleného pro daňové účely v členském státě jeho původu - Nevyloučení těchto důchodových nároků z majetkové podstaty v insolvenčním řízení - Použití režimu vyloučení z majetkové podstaty v insolvenčním řízení, který je pro úpadce podstatně méně výhodný, na tyto důchodové nároky“)

(2022/C 11/09)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (business and property courts, insolvency and companies list)

Účastníci původního řízení

Žalobci: BJ, jednající jako insolvenční správce pana M, OV, jednající jako insolvenční správce pana M

Žalovaní: paní M, MH, ILA, pan M

Výrok

Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání ustanovení práva členského státu, které podmiňuje v zásadě neomezené a automatické vyloučení důchodových nároků plynoucích z penzijního plánu z majetkové podstaty v insolvenčním řízení tím, že v okamžiku úpadku byl dotčený plán v tomto státě schválen pro daňové účely, jestliže je tato povinnost uložena v situaci, kdy občanovi Unie, který před prohlášením úpadku využil svobodu volného pohybu, když se v tomto státě natrvalo usadil, aby zde vykonával samostatnou výdělečnou činnost, plynuly důchodové nároky z penzijního plánu zřízeného a schváleného pro daňové účely v členském státě původu, ledaže je omezení svobody usazování, k němuž došlo v důsledku uvedeného vnitrostátního ustanovení, odůvodněno, neboť odpovídá naléhavému důvodu obecného zájmu, může zaručit uskutečnění cíle, který sleduje, a nepřekračuje meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné.

(1) Úř. věst. C 262, 10.8.2020.
1)

Článek 1 odst. 2 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládán v tom smyslu, že z rozsahu působnosti této směrnice vylučuje ujednání zahrnuté do smlouvy uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, které odráží dispozitivní vnitrostátní právní nebo správní předpisy, to znamená předpisy, které se použijí automaticky v případě neexistence odlišného ujednání mezi stranami, a to i tehdy, pokud uvedené ujednání nebylo individuálně sjednáno.
4)

Články 45 a 48 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát obecně zrušil rodinné dávky, které až do té doby přiznával rozvojovým pracovníkům, kteří své rodinné příslušníky vezmou s sebou do třetí země, do níž byli vysláni, a to za předpokladu, že se toto zrušení uplatní bez rozdílu jak na příjemce, kteří jsou státními příslušníky tohoto členského státu, tak na příjemce, kteří jsou státními příslušníky jiných členských států, a dále, že s sebou uvedené zrušení nenese rozdíl v zacházení mezi dotyčnými rozvojovými pracovníky podle toho, zda vykonali své právo na volný pohyb před tímto zrušením, nebo po něm, ale podle toho, zda s nimi jejich děti pobývají v členském státě, nebo ve třetí zemi.
Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 13. ledna 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court of the United Kingdom – Spojené království) – Zipvit Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Věc C-156/20) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 168 - Nárok na odpočet daně - Poskytování poštovních služeb, které bylo nesprávně osvobozeno od daně - DPH považovaná za zahrnutou do obchodní ceny služeb pro účely uplatnění nároku na odpočet daně - Vyloučení - Pojem DPH, ‚která je splatná nebo byla odvedena‘“)

(2022/C 109/08)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court of the United Kingdom

Účastníci původního řízení

Žalobkyně: Zipvit Ltd

Žalovaný: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Výrok

Článek 168 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že daň z přidané hodnoty (DPH) nemůže být považována za splatnou nebo odvedenou ve smyslu tohoto ustanovení, a není tedy osobou povinnou k dani odpočitatelná, pokud tato osoba a její poskytovatel služeb měli na základě nesprávného výkladu unijního práva vnitrostátními orgány mylně za to, že dotčená plnění jsou osvobozena od DPH a vystavené faktury ji v důsledku toho nevykazují, a to za okolností, kdy smlouva uzavřená mezi těmito dvěma osobami stanoví, že je-li tato daň splatná, příjemce služeb ji nese na vlastní náklady, a dále pokud zavčas nebyly učiněny žádné kroky k tomu, aby byla DPH doplacena, takže jakémukoli postupu poskytovatele služeb a daňové a celní správy za účelem dosažení doplacení nezaplacené DPH brání promlčení.

(1) Úř. věst. C 215, 29. 6. 2020.
1)

Článek 2 písm. l) a čl. 5 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, musí být vykládány v tom smyslu, že let je považován za „zrušený“, pokud provozující letecký dopravce tento let uspíší o více než jednu hodinu.
C 148/6

Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – PF, MF v. Minister for Agriculture Food and the Marine, Sea Fisheries Protection Authority

(Věc C-564/20) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Společná rybářská politika - Nařízení (ES) č. 1224/2009 - Kontrolní režim - Článek 33 odst. 2 písm. a) a článek 34 - Zaznamenávání úlovků a intenzity rybolovu - Oznamování Evropské komisi údajů o množství ulovených humrů severských - Možnost použít jiné údaje než ty, které jsou uvedeny v lodním deníku rybolovu - Přiměřená a vědecky uznaná metoda pro zpracování a ověřování údajů - Ukončení rybolovu“)

(2022/C 148/08)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Supreme Court

Účastníci původního řízení

Žalobci: PF, MF

Žalovaní: Minister for Agriculture Food and the Marine, Sea Fisheries Protection Authority

Výrok

Článek 33 odst. 2 písm. a) a článek 34 nařízení Rady (ES) č. 1224/2009 ze dne 20. listopadu 2009 o zavedení kontrolního režimu Společenství k zajištění dodržování pravidel společné rybářské politiky, o změně nařízení (ES) č. 847/96, (ES) č. 2371/2002, (ES) č. 811/2004, (ES) č. 768/2005, (ES) č. 2115/2005, (ES) č. 2166/2005, (ES) č. 388/2006, (ES) č. 509/2007, (ES) č. 676/2007, (ES) č. 1098/2007, (ES) č. 1300/2008 a (ES) č. 1342/2008 a o zrušení nařízení (EHS) č. 2847/93, (ES) č. 1627/94 a (ES) č. 1966/2006, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/812 ze dne 20. května 2015, musí být vykládány v tom smyslu, že orgán jednotné kontroly členského státu není povinen oznámit Evropské komisi pouze údaje zaznamenané veliteli rybářských plavidel v lodním deníku rybolovu podle článků 14 a 15 tohoto nařízení, nýbrž může použít takovou přiměřenou a vědecky uznanou metodu, jako je metoda nazývaná metoda „stráveného času“, aby tyto údaje zpracoval za účelem zajištění přesnosti číselných údajů týkajících se úlovků, které oznamuje Komisi.

(1) Úř. věst. C 19, 18. 1. 2021.
C 148/3

Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – XXXX v. HR Rail SA

(Věc C-485/20) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 2000/78/ES - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Zákaz diskriminace na základě zdravotního postižení - Propuštění pracovníka, který se stal trvale nezpůsobilým k výkonu základních funkcí spojených s jeho pracovním místem - Zaměstnanec, který je v rámci svého zaměstnání ve zkušební době - Článek 5 - Přiměřené uspořádání pro zdravotně postižené osoby - Povinnost přeřazení na jiné pracovní místo - Přípustnost této povinnosti pouze za předpokladu, že pro zaměstnavatele neznamená neúměrné břemeno“)

(2022/C 148/04)

Jednací jazyk: francouzština

Předkládající soud

Conseil d'État

Účastníci původního řízení

Žalobce: XXXX

Žalovaná: HR Rail SA

Výrok

Článek 5 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „přiměřené uspořádání pro zdravotně postižené osoby“ ve smyslu tohoto článku vyžaduje, aby byl pracovník – a to i ten, jenž je po nástupu do zaměstnání ve zkušební době – který byl z důvodu svého zdravotního postižení prohlášen za nezpůsobilého k výkonu základních funkcí spojených s jeho pracovním místem, zařazen na jiné pracovní místo, pro které má požadované odborné znalosti a schopnosti a pro které je k dispozici, a to za předpokladu, že takové opatření neznamená pro zaměstnavatele neúměrné břemeno.

(1) Úř. věst. C 9, 11.1.2021.
C 165/19

Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo – Portugalsko) – Suzlon Wind Energy Portugal – Energia Eólica Unipessoal, Lda v. Autoridade Tributária e Aduaneira

(Věc C-605/20) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 odst. 1 písm. c) - Časová působnost - Plnění, která jsou předmětem DPH - Poskytování služeb za úplatu - Kritéria - Vztah uvnitř skupiny - Plnění spočívající v opravě nebo výměně dílů větrných generátorů, na které se vztahuje záruka, a ve vypracovávání hlášení vad - Vrubopisy vystavené poskytovatelem služeb bez uvedení DPH - Odpočet DPH provedený poskytovatelem služeb ze zboží a služeb, které mu byly fakturovány jeho subdodavateli v souvislosti s týmiž plněními“)

(2022/C 165/22)

Jednací jazyk: portugalština

Předkládající soud

Supremo Tribunal Administrativo

Účastníci původního řízení

Odvolatelka: Suzlon Wind Energy Portugal – Energia Eólica Unipessoal, Lda

Žalovaný: Autoridade Tributária e Aduaneira

Výrok

Článek 2 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že plnění spadající do smluvního rámce, v němž je označen dodavatel služeb, příjemce služeb a povaha dotčených plnění, která jsou osobou povinnou k dani řádně zaúčtována, jsou nazvána způsobem potvrzujícím jejich povahu služby a vedla k odměně získané poskytovatelem a představující skutečnou protihodnotu za uvedené služby v podobě vrubopisů, představují poskytnutí služby za úplatu ve smyslu tohoto ustanovení, a to bez ohledu na případnou absenci zisku u osoby povinné k dani a na existenci záruky vztahující se na zboží, které bylo předmětem těchto plnění.

(1) Úř. věst. C 44, 8.2.2021.
Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Korneuburg – Rakousko) – Airhelp Limited v. Austrian Airlines AG

(Věc C-451/20) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Článek 3 odst. 1 - Rozsah působnosti - Přímo navazující let s odletem ze třetí země a místem určení ve třetí zemi - Jediná rezervace u leteckého dopravce Společenství - Přímo navazující let na území členského státu - Článek 5 odst. 1 písm. c) bod iii) a článek 7 - Zpožděný přesměrovaný let - Zohlednění hodiny skutečného příletu pro účely náhrady škody“)

(2022/C 165/13)

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Landesgericht Korneuburg

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: Airhelp Limited

Žalovaná: Austrian Airlines AG

Výrok

Článek 3 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, musí být vykládán v tom smyslu, že se toto nařízení nepoužije na přímo navazující let, který byl předmětem jediné rezervace a který se skládá ze dvou úseků letu, které mají být provozovány leteckým dopravcem Společenství, pokud se letiště odletu prvního úseku letu i letiště příletu druhého úseku letu nacházejí ve třetí zemi, přičemž na území členského státu se nachází pouze letiště, kde se uskutečňuje mezipřistání.

(1) Úř. věst. C 433, 14.12.2020.
C 171/7

Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 10. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Appeal Tribunal (Northern Ireland) – Spojené království) – VI v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Věc C-247/20) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Právo svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států - Článek 21 SFEU - Směrnice 2004/38/ES - Článek 7 odst. 1 písm. b) a článek 16 - Dítě, které je státním příslušníkem členského státu a pobývá v jiném členském státě - Právo pobytu odvozené od rodiče, který o toto dítě skutečně pečuje - Požadavek komplexního zdravotního pojištění - Dítě s právem trvalého pobytu po část dotčených období“)

(2022/C 171/09)

Jednací jazyk: angličtina

Předkládající soud

Appeal Tribunal (Northern Ireland)

Účastnice původního řízení

Žalobkyně: VI

Žalovaná: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Výrok

1) Článek 21 SFEU a čl. 16 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS musí být vykládány v tom smyslu, že dítě, které je občanem Unie a získalo právo trvalého pobytu, ani rodič, který o něj skutečně pečuje, nejsou povinni mít k zachování svého práva pobytu v hostitelském státě komplexní zdravotní pojištění ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) této směrnice.

2) Článek 21 SFEU a čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice 2004/38 musejí být vykládány v tom smyslu, že pokud jde o období před tím, než dítě, které je občanem Unie, získalo právo trvalého pobytu v hostitelském státě, musí mít jak toto dítě, pokud je pro něj požadováno právo pobytu na základě čl. 7 odst. 1 písm. b), tak rodič, který o něj skutečně pečuje, komplexní zdravotní pojištění ve smyslu této směrnice.

(1) Úř. věst. C 313, 21.9.2020.
2)

Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU, článek 47 Listiny základních práv a čl. 7 odst. 1 a 2 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby bylo jako nezávislý a nestranný soud předem zřízený zákonem kvalifikováno soudní kolegium soudu členského státu, ve kterém zasedá soudce, k jehož prvnímu jmenování do funkce soudce nebo jeho následnému jmenování k soudu vyššího stupně došlo buď poté, co byl jako kandidát na funkci soudce vybrán orgánem vytvořeným na základě právních předpisů, které byly následně ústavním soudem tohoto členského státu prohlášeny za protiústavní, nebo poté, co byl jako kandidát na funkci soudce vybrán řádně vytvořeným orgánem, avšak na základě postupu, který nebyl ani transparentní ani veřejný ani nemohl být soudně přezkoumán, pokud takové nesrovnalosti nejsou takové povahy a závažnosti, že by v jejich důsledku vzniklo skutečné riziko, že by jiná odvětví moci, zejména moc výkonná, mohla vykonávat neodůvodněnou diskreční pravomoc, čímž by byla ohrožena integrita výsledku, ke kterému jmenování vede, a byly by tak vyvolány závažné a legitimní pochybnosti jednotlivců, pokud jde o nezávislost a nestrannost dotyčného soudce.
2)

Směrnice 93/13 musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání tomu, aby příslušný vnitrostátní soud rozhodl o obnovení stavu, v němž by se strany smlouvy o úvěru nacházely, pokud by tato smlouva nebyla uzavřena, z důvodu, že ujednání uvedené smlouvy vztahující se k jejímu hlavnímu předmětu musí být prohlášeno za zneužívající na základě této směrnice, přičemž ukáže-li se, že toto obnovení stavu není možné, přísluší mu, aby zajistil, že se spotřebitel bude v konečném výsledku nacházet v situaci, ve které by se nacházel, pokud by ujednání, o kterém bylo rozhodnuto, že je zneužívající, nikdy neexistovalo.
C 198/9

Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 24. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu – Česká republika) – Generální ředitelství cel v. TanQuid Polska Sp. z o. o.

(Věc C-711/20) (1)

(„Řízení o předběžné otázce - Spotřební daně - Směrnice 92/12/ES - Článek 4 - Přeprava výrobků v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně - Podmínky - Články 6 a 20 - Propuštění výrobků pro domácí spotřebu - Padělání úředního průvodního dokladu - Porušení předpisů nebo nesrovnalost při přepravě výrobků podléhajících spotřební dani v režimu s podmíněným osvobozením od daně - Neoprávněné opuštění režimu s podmíněným osvobozením od daně - Příjemce, který o přepravě neví - Podvod třetí osoby - Článek 13 písm. a) a čl. 15 odst. 3 - Povinná jistota vztahující se k pohybu zboží - Rozsah“)

(2022/C 198/12)

Jednací jazyk: čeština

Předkládající soud

Nejvyšší správní soud

Účastníci původního řízení

Žalobce: Generální ředitelství cel

Žalovaná: TanQuid Polska Sp. z o. o.

Výrok

Směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani, ve znění směrnice Rady 94/74/ES ze dne 22. prosince 1994, musí být vykládána v tom smyslu, že odeslání výrobků podléhajících spotřební dani oprávněným skladovatelem za použití průvodního dokladu a s poskytnutím povinné jistoty představuje přepravu výrobků v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně ve smyslu čl. 4 písm. c) této směrnice, přestože z důvodu podvodného jednání třetích osob příjemce vyznačený v tomto průvodním dokladu a v této jistotě neví o tom, že jsou mu tyto výrobky odesílány, a to do okamžiku, než je tato skutečnost nebo jiná nesrovnalost či porušení předpisů zjištěna příslušnými orgány dotyčného členského státu.

Okolnost, že povinná jistota poskytnutá oprávněným skladovatelem pro účely tohoto odeslání uvádí název oprávněného příjemce, nikoli však jeho postavení jako registrovaného hospodářského subjektu, nemá vliv na řádnost této přepravy.

(1) Úř. věst. C 88, 15.3.2021.
1)

Článek 80 odst. 2 písm. a) a c) a čl. 90 odst. 3 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty a zrušují nařízení Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007, musí být vykládány v tom smyslu, že osvědčení obsažené v dokladu V I 1 vydaném – na základě článku 43 nařízení Komise (ES) č. 555/2008 ze dne 27. června 2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 479/2008 o společné organizaci trhu s vínem, pokud jde o programy podpory, obchod se třetími zeměmi, produkční potenciál a kontroly v odvětví vína – pro určitou šarži vína dováženou do Evropské unie, podle něhož byla tato šarže vyrobena za použití enologických postupů doporučených a zveřejněných Mezinárodní organizací pro révu a víno nebo schválených Unií, je relevantní pro posouzení souladu této šarže s enologickými postupy uvedenými v čl. 80 odst. 2 písm. a) a c) nařízení č. 1308/2013, avšak samo o sobě k prokázání tohoto souladu nestačí.
—

nelze mít za to, že kupující a prodávající jsou právně uznanými obchodními společníky nebo že jsou ve spojení vzhledem ke vztahu přímé nebo nepřímé kontroly z právního hlediska v případě, kdy neexistuje žádný dokument, který by mohl takový vztah prokázat nelze mít za to, že kupující a prodávající jsou právně uznanými obchodními společníky nebo že jsou ve spojení vzhledem ke vztahu přímé nebo nepřímé kontroly z právního hlediska v případě, kdy neexistuje žádný dokument, který by mohl takový vztah prokázat;