STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

EVGENIJE TANČEVA

přednesené dne 8. června 2017 ( 1 )

Věc C‑289/16

Kamin und Grill Shop GmbH

proti

Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e.V.

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo)]

„Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Zemědělství – Ekologické produkty – Kontrolní systém stanovený v nařízení (ES) č. 834/2007 – Článek 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007 – Pojem ‚přímý prodej konečnému spotřebiteli‘ – Vynětí z kontrolního systému“

1. Celková hodnota trhu s ekologickými produkty v Evropské unii dlouhodobě převyšuje 20 miliard eur, což představuje přibližně 2 % obratu v potravinářském a nápojovém průmyslu EU a podíl, který se od roku 2004 zdvojnásobil ( 2 ). Tato čísla se průběžně zvyšují a dynamický vývoj tohoto trhu neustává ( 3 ). Za účelem podpory tohoto rozvoje v zájmu ochrany životního prostředí, dobrých životních podmínek zvířat a lidského zdraví ( 4 ) vyvíjí EU od roku 1991 normotvornou činnost v oblasti ekologické produkce, přičemž vyžaduje od hospodářských subjektů, aby se podrobili sofistikovanému kontrolnímu systému.

2. Předběžnou otázkou Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Spolková republika Německo) požaduje výklad nařízení Rady č. 834/2007, které v článku 27 ukládá členským státům, aby stanovily kontrolní systém, a v čl. 28 odst. 2 jim umožňuje, aby od použití tohoto kontrolního systému osvobodily některé druhy maloobchodníků. Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda se takové osvobození vztahuje i na internetové maloobchodníky.

3. Článek 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007 je obecně považován za natolik nejasný, že v průběhu probíhající diskuse o aktualizaci nařízení č. 834/2007 bylo navrženo úplné odstranění této možnosti vynětí, přičemž kritici odkazují na rozdílné výklady a postupy v členských státech a rostoucí obtíže s řízením, dozorem a kontrolou ( 5 ).

4. Projednávaný případ poskytuje Soudnímu dvoru, kterému dosud nebyla předložena předběžná otázka ohledně výkladu nařízení č. 834/2007 ( 6 ), první příležitost objasnit smysl čl. 28 odst. 2 a poskytnout potřebné vodítko k tomu, aby bylo s tímto ustanovením o výjimce zacházeno způsobem, který zaručí právní jistotu a jednotný přístup. Jak vyložím v tomto stanovisku, bližší pohled na vývoj legislativního procesu osvětlí smysl této výjimky.

I. Právní rámec

A. Právo EU

5. Článek 28 nařízení č. 834/2007 je nazvaný „Dodržování kontrolního systému“ a v prvních dvou pododstavcích stanoví: „1. Každý hospodářský subjekt, který produkuje, připravuje, skladuje nebo dováží ze třetí země produkty ve smyslu čl. 1 odst. 2 nebo který takové produkty uvádí na trh, před uvedením jakýchkoli produktů na trh jako ekologických produktů nebo produktů z období přechodu: a) oznámí svou činnost příslušným orgánům členského státu, v němž je činnost provozována; b) podřídí svůj podnik kontrolnímu systému uvedenému v článku 27. […] 2. Členské státy mohou vyloučit z použití tohoto článku hospodářské subjekty, které prodávají produkty přímo konečnému spotřebiteli nebo uživateli, pokud je neprodukují, nepřipravují ani neskladují jinak než ve spojení s místem prodeje nebo nedovážejí tyto produkty z třetí země a ani tyto činnosti nezadávají třetí straně.“

B. Vnitrostátní právo

6. Podle ustanovení § 3 odst. 2 Gesetz zur Durchführung der Rechtsakte der Europäischen Union auf dem Gebiet des ökologischen Landbaus (německý zákon k provedení právních předpisů Evropské unie v oblasti ekologického zemědělství, dále jen „ÖLG“) jsou hospodářské subjekty, které dodávají produkty ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení č. 834/2007, jež označují jako „ekologické produkty“ nebo „produkty z přechodného období“, přímo konečným spotřebitelům nebo uživatelům, osvobozeny od dodržování povinností podle čl. 28 odst. 1 nařízení č. 834/2007, pokud je sami neprodukují, nepřipravují, neskladují jinak než ve spojení s místem prodeje nebo nedovážejí tyto produkty z třetí země ani tyto činnosti nezadávají třetí straně.

II. Skutkový stav v původním řízení a předběžná otázka

7. Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e.V. (odpůrkyně v řízení o opravném prostředku před předkládajícím soudem, dále jen „Zentrale“) je spolkem, jehož úkolem je boj proti nekalé soutěži. Kamin und Grill Shop GmbH (navrhovatelka v řízení před předkládajícím soudem, dále jen „Grill Shop“) provozuje internetový zásilkový obchod s krbovými a grilovacími potřebami.

8. Sortiment společnosti Grill Shop zahrnuje různé směsi koření, které v prosinci 2012 nabízela k prodeji pod označením „Bio-Gewürze“ („bio-koření“). K danému okamžiku společnost Grill Shop nepodléhala kontrolnímu systému upravenému článkem 27 nařízení č. 834/2007.

9. Dopisem ze dne 28. prosince 2012 označeným jako „výzva“ uplatnila Zentrale výhradu vůči nabídce k prodeji dotčeného produktu z důvodu porušení čl. 28 odst. 1 nařízení č. 834/2007, jelikož hospodářský subjekt prodávající ekologické produkty byl povinen podřídit svůj podnik kontrolnímu systému, což společnost Grill Shop neučinila. Zentrale vyzvala společnost Grill Shop, aby se zavázala k ukončení činnosti podniku, přičemž porušení bude znamenat sankci. Společnost Grill Shop této výzvě vyhověla, odmítla však uznat, že došlo k protiprávnímu jednání.

10. Projednávanou žalobou Zentrale uplatňuje uhrazení části nákladů, které jí touto výzvou vznikly, ve výši 219,35 eura i s úroky.

11. Landgericht Fulda (Zemský soud ve Fuldě, Německo) žalobu zamítl, protože měl za to, že společnost Grill Shop nemusela podřídit svůj podnik kontrolnímu systému, neboť prodávala produkt přímo spotřebiteli, a proto byla vyňata z kontrolního systému podle čl. 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007 ve spojení s § 3 odst. 2 ÖLG.

12. Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Vrchní zemský soud ve Frankfurtu nad Mohanem, Německo, dále jen „odvolací soud“) změnil prvostupňový rozsudek a vyhověl opravnému prostředku podanému Zentrale z důvodu, že nabídka k prodeji „bio-koření“ společnosti Grill Shop byla v rozporu s čl. 28 odst. 1 písm. b) nařízení č. 834/2007, neboť její podnik nebyl podřízen, jak je nezbytné, kontrolnímu systému upravenému v tomto nařízení. Odvolací soud vycházel z toho, že podmínkou „přímého“ prodeje podle čl. 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007 ve spojení s § 3 odst. 2 ÖLG je, že se prodej uskuteční v místě skladování produktu za současné přítomnosti hospodářského subjektu nebo jeho prodejního personálu a spotřebitele. Podle tohoto výkladu nespadá internetový obchod provozovaný společností Grill Shop ani další formy zásilkového prodeje ekologických produktů pod úpravu vynětí podle čl. 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007.

13. Podáním opravného prostředku, který byl odvolacím soudem prohlášen za přípustný, k Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr), se Grill Shop domáhá zamítnutí žaloby. Zentrale se domáhá zamítnutí opravného prostředku, přičemž tvrdí, že vzhledem k požadavku fyzické přítomnosti v místě prodeje by elektronický obchod nikdy nemohl být vyňat z kontrolního systému upraveného v článku 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007.

14. Za těchto okolností položil Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Spolková republika Německo) Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku: „Jedná se o ‚přímý‘ prodej konečnému spotřebiteli ve smyslu čl. 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007 již tehdy, pokud hospodářský subjekt nebo jeho prodejní personál prodají konečnému spotřebiteli produkty bez zapojení třetí strany, nebo ‚přímý‘ prodej kromě toho ještě vyžaduje, aby se prodej uskutečnil v místě skladování produktů za současné přítomnosti hospodářského subjektu nebo jeho prodejního personálu a konečného spotřebitele?“

15. Písemná vyjádření Soudnímu dvoru předložily účastnice původního řízení, jakož i Evropské komise. Ústní jednání nebylo požadováno a nekonalo se.

III. Posouzení

A. Úvod

16. Ustanovení, jehož výklad Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr) požaduje, je ustanovení o vynětí z kontrolního systému zahrnutého v nařízení Rady č. 834/2007.

17. Na začátek je zajímavé poznamenat, že původní verze tohoto nařízení již ukládala členským státům, aby zavedly kontrolní systém, přičemž původně z něj nebyla možná žádná výjimka

18. Abychom tedy našli základ pro výklad, je v projednávaném případě vhodné začít s vylíčením geneze a legislativní historie dotčeného ustanovení a jeho legislativního kontextu, aby byl objasněn úmysl normotvůrce při zavedení uvedeného vynětí, a tím se přispělo k ozřejmění jeho účelu ( 7 ). Z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že pro výklad ustanovení práva EU je třeba vzít v úvahu nejen jeho znění, ale i jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí ( 8 ). Cíle právní úpravy budou analyzovány poté, co nejprve podrobněji prostudujeme původ a kontext rozsahu kontrolního systému nařízení a vynětí z tohoto systému.

B. Původ a kontext

1. Kontrolní systém („inspection system“) a jeho rozšíření

19. První rámec Společenství pro ekologické zemědělství a produkci potravin byl vytvořen v roce 1991 nařízením Rady č. 2092/91. Vytvoření režimu Společenství pro ekologické produkty mělo dva cíle: Zaprvé chránit ekologické zemědělství tím, že zajistí podmínky pro korektní hospodářskou soutěž mezi producenty produktů s označením odkazujícím na ekologickou produkci a zadruhé vytvořit odlišný obraz trhu s ekologickými produkty tím, že zajistí průhlednost ve všech stadiích produkce a zpracování, čímž zlepší důvěryhodnost těchto produktů v očích spotřebitelů ( 9 ).

20. Nařízení sledovalo tyto cíle nejen tím, že stanovilo pravidla, která je nutno dodržovat při produkci (článek 6 a 7 nařízení č. 2092/91) nebo označování (článek 5 nařízení č. 2092/91) ekologických produktů, ale zároveň také uložilo členským státům, aby zavedly pravidelný „kontrolní systém“ (články 8 a 9 nařízení č. 2092/91).

21. Nařízení č. 2092/91 v čl. 8 odst. 1 přesně vymezuje, kdo musí být podřízen tomuto kontrolnímu systému: „Jakýkoli hospodářský subjekt, který za účelem uvádění na trh produkuje, připravuje nebo dováží ze třetí země produkty uvedené v článku 1: a) oznámí tuto činnost příslušným orgánům členského státu […]; b) podrobí svůj podnik kontrolnímu systému uvedenému v článku 9“.

22. Základní myšlenkou bylo, jak vysvětlila Rada v preambuli nařízení č. 2092/91, že „všechny hospodářské subjekty by měly být ve všech stadiích produkce a uvádění na trh podrobeny kontrolám“, aby bylo zajištěno dodržování pravidel produkce ( 10 ).

23. Po vstupu nařízení v platnost v roce 1992 se desítky tisíc farem přeměnily na ekologické zemědělství a na straně spotřebitelů a obchodníků se zvýšil zájem o ekologickou produkci ( 11 ). V těchto letech se vyskytly případy, kdy byly na trh uvedeny některé produkty nesoucí označení odkazující na ekologickou metodu produkce, ale nebyly v souladu s ustanoveními upravenými v uvedeném nařízení ( 12 ). Při skladování produktů ekologického zemědělství kromě toho docházelo ke kontaminaci herbicidy ( 13 ).

24. Bylo proto považováno za nezbytné posílit kontrolní systém a podřídit mu všechny hospodářské subjekty v průběhu procesu produkce a přípravy ( 14 ), který napříště zahrnoval „celý výrobní a distribuční řetězec“ ( 15 ). Ukázalo se, že rozsah činností, které byly dosud podřízeny kontrole, nebyl dostatečný a musel být rozšířen.

25. Následně byl v roce 2004 čl. 8 odst. 1 nařízení č. 2092/91 změněn výslovným doplněním o další činnosti, a to skladování a uvádění na trh, takže nový popis hospodářských subjektů podřízených kontrolnímu systému zněl takto: „jakýkoli hospodářský subjekt, který za účelem následného uvádění na trh produkuje, připravuje, skladuje nebo dováží ze třetí země produkty uvedené v článku 1“ ( 16 ).

26. V roce 2007, kdy byl předchozí čl. 8 odst. 1 nařízení č. 2092/91 nahrazen čl. 28 odst. 1 nařízení č. 834/2007, následovalo několik dalších změn, které byly spíše redakční povahy ( 17 ). Vyplynulo vcelku jasné rozdělení pěti činností, které měly být podřízeny kontrolnímu systému. Jednalo se o: produkování, přípravu, skladování, dovoz z třetí země a uvádění na trh.

27. Poslední kategorie zjevně implementuje výše uvedený cíl pokrýt celý distribuční řetězec, čímž byl opuštěn původní legislativní záměr nařízení EU o ekologických produktech, který se zaměřoval na první stadia ekologické produkce ( 18 ). Kontrolní systém od té doby zahrnoval všechny obchodníky i maloobchodníky na různých úrovních distribučního řetězce.

28. Cílovou skupinou tohoto rozšíření rozsahu kontroly o skladování a maloobchod jako samostatné činnosti ( 19 ) byly jednoznačně velkoobchodníci ( 20 ). Na základě zkušeností získaných od zavedení normy Společenství pro ekologickou produkci bylo prokázáno, že jejich činnosti v oblasti produkce představují riziko, které odůvodňuje pravidelnou kontrolu.

29. Pokud však jde o menší maloobchodníky, byly v průběhu legislativních diskusí vyjádřeny vážné pochybnosti, které se týkaly praktických důsledků a technické proveditelnosti jejich kontroly; několik delegací prosazovalo přístup postupných kroků, který by začínal s velkoobchodníky a ponechával více času na promyšlení způsobů a prostředků pro rozšíření kontrol do dalších odvětví ( 21 ).

2. Výjimka a její geneze

30. V tomto kontextu bylo navrženo ustanovení o vynětí, jehož výklad dnes Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr) od Soudního dvora žádá.

31. Ustanovení o vynětí bylo navrženo tak, aby zabránilo zavedení zatěžujícího kontrolního systému do maloobchodního odvětví ( 22 ). To vyplynulo z přístupu založeného na posouzení rizik, který nařízení zaujímá, a ze skutečnosti, že v některých případech se uplatňování požadavků na oznamování a kontrolu u některých typů maloobchodních hospodářských subjektů může jevit jako nepřiměřené ( 23 ). Parlament ve své zprávě zdůraznil, že kontrolní systém by neměl být pro menší maloobchodníky nepřiměřeně zatěžující ( 24 ).

32. Podle předloženého znění návrhu, který Komise přednesla v lednu 2003, měl být čl. 8 odst. 1 pododstavec 2 formulován takto: „Maloobchodníci, kteří však tyto produkty nepřipravují a neprodávají přímo konečnému spotřebiteli v uzavřených obalech, nepodléhají kontrolnímu systému uvedenému v článku 9“.

33. Po rozsáhlých diskusích na jednáních pracovní skupiny pro jakost potravin Rada předložila kompromisní text, se kterým o několik měsíců později Parlament souhlasil po doplnění věty o dovozu ze třetích zemí ( 25 ) a který stanovil: „Maloobchodníci, kteří však tyto produkty nepřipravují a neprodávají přímo konečnému spotřebiteli nebo uživateli jako balené produkty, nepodléhají povinnostem uvedeným v odstavci 1 ( 26 )“.

34. Později ( 27 ) však byla navržena další změna, která byla nakonec schválena jako nové znění druhého pododstavce čl. 8 odst. 1 nařízení č. 392/2004. Byl následujícího znění: „Členské státy mohou od uplatňování tohoto odstavce osvobodit hospodářské subjekty, které uvedené produkty prodávají přímo konečnému spotřebiteli nebo uživateli, za předpokladu, že je neprodukují, nepřipravují nebo neskladují jinak než v souvislosti s prodejním místem nebo nedovážejí tyto produkty ze třetích zemí ( 28 )“. Uvedené kompromisní znění druhého pododstavce čl. 8 odst. 1 nařízení č. 2092/91 změněného nařízením č. 392/2004 je k dnešnímu dni stále platné, jelikož je totožné se zněním ustanovení čl. 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007 ( 29 ), jehož výklad je od Soudního dvora požadován v projednávaném případě.

35. Při porovnání různých návrhů verzí a konečného textu lze poznamenat, že se uvedené ustanovení postupně vyvinulo z úzkého pravidla s konkrétními omezeními („produkty v uzavřených obalech“, později: „jednotky v hotovém balení“) do abstraktnějšího. Zároveň však přetrvávala základní struktura pravidla jako takového, která sestávala ze dvou prvků, které se týkají 1. postavení osvobozené osoby v řetězci uvádění na trh a 2. kontaktu této osoby s dotčeným produktem.

36. Co se týče prvního prvku, je pozoruhodné, že požadavek přímého prodeje konečnému spotřebiteli neprošel žádnou změnou v různých verzích ustanovení o vynětí, které byly navrženy. Změny, které byly považovány za nutné pro tento první prvek, se týkaly spíše popisu prodávajícího a kupujícího, přičemž každý z nich byl nahrazen širším pojetím: Na straně prodávajícího byl pojem „maloobchodník“ nahrazen pojmem „hospodářský subjekt“ ( 30 ) a na straně kupujícího byl pojem „konečný spotřebitel“ nahrazen pojmem „konečný spotřebitel nebo uživatel“.

37. Činnost „přímého prodeje takových výrobků“ nebyla, jak je patrné, předmětem diskuse v legislativním procesu. Sloužila jednoduše a zřetelně k vyloučení velkoobchodníků z osvobození a k ujištění, že se osvobození vztahovalo pouze na posledního maloobchodníka v řetězci uvádění na trh.

38. Druhý prvek však prošel řadou úprav. Původní návrh znění odkazoval výlučně na „produkty v uzavřených obalech“, další, který byl obecnější, na „balené produkty“, přičemž u obou pod podmínkou, že maloobchodník neprovádí žádnou přípravu. Skutečnost, že produkt byl vymezen tímto způsobem, fungovala jako fyzická záruka, že zvýhodněný prodejce nezasahoval do produktu. Cílem bylo pokrýt maloobchodníky, kteří na výrobcích neprováděli žádnou činnost ( 31 ). Situace, kterou měl normotvůrce při koncipování vynětí na mysli, byla situace, kdy maloobchodní hospodářský subjekt zpracoval produkt takovým způsobem, aby nemohly vzniknout obavy z ovlivnění povahy tohoto výrobku nebo jeho označování způsobem, který by mohl narušit pravidla vztahující se na ekologickou produkci.

39. Když se omezení týkající se „produktů v uzavřených obalech“ nebo „balených produktů“ jevilo jako příliš úzké a bylo upuštěno od fyzické překážky „uzavření“ nebo „obalu“, vznikla potřeba najít abstraktnější popis situace, která by nevyvolávala rizika, jež v předchozích verzích neexistovala. Kritici naléhali na normotvůrce, aby ve vztahu k maloobchodnímu odvětví objasnil, „přesně jaké činnosti by měly být pokryty“ ( 32 ).

40. Normotvůrce nakonec rozhodl, že nahradí pozitivní podmínku „balené produkty“ negativní formulací a vyjmenuje každou jednotlivou kategorii činností, které maloobchodník nebyl oprávněn dělat, pokud chtěl využít výjimky: Hospodářský subjekt, který spadá do čl. 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007, není oprávněn produkovat, připravovat nebo dovážet z třetí země. Hospodářskému subjektu je ponecháno uvádění na trh a skladování, jelikož tyto dvě činnosti jsou neodmyslitelně spojeny s obchodem maloobchodníka a jsou nevyhnutelné při přímém prodeji konečnému spotřebiteli. Aby se dokonce i tyto činnosti omezily na to, co je nezbytné pro prodej produktu, bylo zavedeno omezení ohledně povolení ke skladování: Hospodářský subjekt nemůže „skladovat [produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 nařízení] jinak než ve spojení s místem prodeje“.

41. Toto omezení zaručuje, že maloobchodník je čistým maloobchodníkem, který nezneužívá svého postavení maloobchodníka, aby se vyhnul kontrole jeho jiných činností, které by jinak byly předmětem pravidelné kontroly. Pokud se skladování uskutečňuje v rámci činností maloobchodníka, který přímo prodává konečnému spotřebiteli, nesmí tato činnost překračovat rámec toho, co je nezbytné pro uskutečnění prodeje.

42. Shrneme-li výsledek předchozí analýzy legislativní historie: Členské státy mohou poslednímu maloobchodníkovi v distribučním řetězci přiznat vynětí, pokud je tento hospodářský subjekt pouhým maloobchodníkem, neboť jeho činnost sama o sobě obvykle není tak riziková ( 33 ), že by ve světle zásady proporcionality vyžadovala podřízení systému pravidelné kontroly ekologických produktů.

C. Odůvodnění

43. Předcházejícím zkoumáním vývoje legislativního procesu ustanovení o vynětí, které je zde vykládáno, bylo zjištěno, že účelem tohoto ustanovení bylo poskytnutí určité výjimky poslednímu maloobchodníkovi v distribučním řetězci, protože riziko, že by porušil pravidla pro ekologické produkty, bylo považováno za obecně nízké. To platí zejména pro možnost vysledovat produkt ve všech fázích produkce, přípravy a distribuce, což má být zajištěno kontrolním systémem ( 34 ). Pokud jde o posledního maloobchodníka v distribučním řetězci, který uzavírá smlouvu se spotřebitelem, jsou otázky vysledovatelnosti zjevně irelevantní.

44. V souvislosti s otázkou položenou Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr) by to znamenalo, že skutečnost, že produkt je prodáván konečnému spotřebiteli bez zapojení třetí strany, je dostatečným důvodem k tomu, aby byl prodej považován za „přímý“ prodej.

1. Kontrola ze strany samotného spotřebitele

45. Zentrale je však toho názoru, že výjimka se použije pouze tehdy, když se prodej navíc uskuteční v místě skladování produktu za současné přítomnosti hospodářského subjektu nebo jeho prodejního personálu a spotřebitele. Svůj názor opírá o argumentaci, že důvodem pro osvobození hospodářského subjektu, který prodává ekologický produkt přímo konečnému spotřebiteli, bylo uvést spotřebitele do pozice, kdy je sám schopen produkt zkontrolovat ( 35 ).

46. Podle mého názoru tento argument není přesvědčivý. Neodpovídá mé výše uvedené úvaze ( 36 ), že cílem vynětí bylo zbavit prodávajícího zátěže spočívající v pravidelné odborné kontrole, protože je nepřiměřená s ohledem na nízké riziko spojené s typickou činností samotného maloobchodníka. Vzhledem k tomu, že nařízení č. 834/2007 vychází z přístupu založeného na rizicích a nezaměřuje se na úplnou kontrolu, ale ponechává určitou volnost, není nutné přenést kontrolu na někoho jiného. Není úkolem spotřebitele vyvažovat zbývající riziko, které přetrvává kvůli výjimce z pravidelné odborné kontroly a které normotvůrce vědomě toleroval.

47. Navíc na praktické úrovni není jasné, jak má být spotřebitel, který obvykle nemá znalosti o všech zvláštních podmínkách, které musí ekologický produkt splňovat podle nařízení č. 834/2007 a podle nařízení č. 889/2008, schopen takovou kontrolu úspěšně provést ( 37 ). Obecně platí, že pro takovou kontrolu spotřebiteli chybí odborné znalosti.

48. Spotřebitel také nemá k dispozici prostředky a nástroje k ověření skutečností a okolností, které by byly potřebné pro provedení smysluplného zhodnocení produktu. Pouhá fyzická přítomnost produktu a prodávajícího neposkytuje kupujícímu potřebné informace, jelikož nařízení č. 834/2007 ani nařízení č. 889/2008 nestanoví prodávajícímu žádnou informační povinnost vůči kupujícímu. Potenciálně škodlivé podmínky, jako je kontakt s jinými produkty a chemikáliemi nebo vhodnost skladovací teploty a světla nebo jakékoliv přeznačovací kroky, které se mohly uskutečnit předtím, nemusí být nutně viditelné a zjistitelné pro spotřebitele, který vidí produkt až v okamžiku prodeje, a proto nemá žádné informace o situaci bezprostředně předcházející skladování.

49. Nařízení č. 834/2007 by bylo vskutku docela rozporuplné, kdyby na jedné straně vyžadovalo od kontrolního orgánu, pokud chce delegovat kontrolní úkoly na konkrétní kontrolní subjekt, aby prokázal, že kontrolní subjekt má odbornou způsobilost, vybavení a infrastrukturu potřebné k výkonu úkolů, jež mu byly svěřeny, a má dostatečný počet vhodných, kvalifikovaných a zkušených pracovníků ( 38 ), a na druhé straně by v některých případech svěřilo tento náročný úkol běžnému spotřebiteli.

50. Podle nařízení č. 834/2007 není spotřebitel považován za osobu mající jakoukoliv odpovědnost za kontrolní činnosti. Pojetí spíše spočívá v tom, že se spotřebitel může spoléhat na označení a vzhled produktu. První věta bodu 22 odůvodnění nařízení č. 834/2007 zní: Je důležité zachovat důvěru spotřebitelů v ekologické produkty ( 39 ). Má-li mít spotřebitel důvěru v produkt, není třeba, aby se stal aktivním a kriticky analyzoval ekologickou povahu produktu.

2. Prosazování ekologických produktů

51. Konečně je třeba poznamenat, že jedním z hlavních cílů nařízení je poskytnout podmínky, za nichž se může ekologické odvětví rozvíjet v souladu s vývojem výroby a trhu ( 40 ). Tento cíl zakazuje zbytečná omezení prostředků a kanálů distribuce těchto produktů.

52. S ohledem na uvedené se projednávaná výjimka z kontrolního systému jeví jako řádně odůvodněná a nepotřebuje žádné další omezení ( 41 ). Vzhledem k tomu, že supermarkety a další běžní maloobchodníci, nabízející obzvláště široký sortiment produktů, stejně jako maloobchodníci, jako je žalovaný prodejce grilovacích potřeb v projednávaném případě, by mohli chtít zahrnout jen několik ekologických produktů do své nabídky produktů, které nestojí za vynaložení nákladů a administrativní zátěž při oznamování a podřizování podniku systému ekologické kontroly, zdá se být žádoucí, aby maloobchodníci nebyli zatěžováni břemenem, které by mohlo způsobit, že upustí od prodeje ekologických produktů, a tím se stanou tyto produkty méně přístupné pro spotřebitele. To by vedlo k situaci, kdy by bylo možné zakoupit ekologické produkty pouze ve specializovaných exkluzivních prodejnách a kdy by ekologický trh neměl k dispozici úplnou paletu prodejních kanálů.

53. Jak bylo uvedeno výše, z přípravných prací vyplývá, že skutečnost, zda a do jaké míry má být zbývající riziko přijato, byla předmětem kompromisu ( 42 ), a vzhledem k váhání a nejistotě ohledně kontroly dalších odvětví ( 43 ) byla nakonec ponechána na členských státech. Ty mají nejlepší předpoklady k tomu, aby s ohledem na příslušný vnitrostátní kontext, tzn. pravidla a předpisy vztahující se na maloobchodníky v daném státě a jiné podmínky, které tam převažují, určily, zda a do jaké míry je vynětí přiměřené z hlediska proporcionality ( 44 ). Rozhodnutím členského státu a jeho individuálnímu posouzení rizika by nemělo být bráněno výkladem, který by ukládal další omezení.

D. Znění

54. Znění čl. 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007 neposkytuje žádné vodítko k nutnosti přítomnosti prodávajícího a kupujícího nebo produktu v místě prodeje.

55. Na rozdíl od toho, co uvádí žalovaná a Komise, ve znění neexistuje žádný náznak odpovídající tomu, že pojem „prodávat přímo“ vyžaduje spojení mezi prodejem a určitým místem. Druhé ustanovení čl. 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007 vylučuje z vynětí prodávající, kteří „skladují [produkty] jinak než ve spojení s místem prodeje“. Znění však neuvádí „kdekoliv jinde než v místě prodeje“ ( 45 ). Pojem „místo prodeje“ se obvykle používá v abstraktnějším smyslu naznačujícím, že prodej byl dokončen; neodkazuje nutně na místo, ale spíše obecněi a abstraktně odkazuje na propojení prodávajícího s kupujícím. K označení tohoto spojení jsou ve znění použita slova „ve spojení“ („in connection“), a nikoliv místní předložka jako např. „u“ („at“) ( 46 ). Článek 28 odst. 2 se zabývá organizačním a nikoli místním propojením ( 47 ). Pokud a dokud hospodářský subjekt produkty skladuje, musí k tomuto skladování docházet ve spojení s prodejem.

E. Závěrečné poznámky

56. Pokud jde o ústřední otázku projednávaného případu, a sice zda může být internetový maloobchodník vyňat, nebo zda je, jak tvrdí Komise, obecně vyloučen z tohoto vynětí, je třeba připomenout, že ustanovení o vynětí bylo vytvořeno v roce 2003, kdy bylo internetové obchodování dobře známo a kdy již vstoupila v platnost směrnice o elektronickém obchodu ( 48 ), takže by se dalo očekávat, že normotvůrce stanoví výslovnou výjimku v případě, že jeho záměrem bylo internetové prodeje vyloučit.

57. Tvrzení Komise, že čím delší je skladování, tím větší je riziko podvodu, zaprvé není přesvědčivé a zadruhé není důvodem pro vyloučení internetových maloobchodníků, neboť tito maloobchodníci nemusí nutně skladovat produkty déle než maloobchodníci v kamenných obchodech; nemusí dokonce vlastnit ani žádné skladovací prostory, ale spíše nechávají produkty dodávat spotřebiteli přímo svým velkoobchodníkem.

58. Konečně ochraně životního prostředí, která je jedním z cílů nařízení č. 834/2007 jakožto obecné pravidlo, slouží internetové obchody docela dobře. To vše jasně vyznívá proti vyloučení internetových maloobchodníků z působnosti čl. 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007.

IV. Závěry

59. Podstatou otázky Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr) je zjistit, zda jsou kromě přímého spojení mezi hospodářským subjektem a spotřebitelem nezbytné dodatečné prvky fyzické přítomnosti, aby uzavření obchodu spadalo pod vynětí stanovené v čl. 28 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 834/2007 ze dne 28. června 2007 o ekologické produkci a označování ekologických produktů a o zrušení nařízení (EHS) č. 2092/91. Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr) však svoji otázku omezil pouze na výklad pojmu „přímý“ prodej ( 49 ).

60. Za účelem dosažení užitečného výkladu by měl Soudní dvůr, jak navrhla Komise, tuto otázku přeformulovat ( 50 ) a rozšířit její rozsah na všechna omezení stanovená v čl. 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007.

61. S ohledem na výše uvedené úvahy Soudnímu dvoru navrhuji, aby na předběžnou otázku Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Spolková republika Německo) odpověděl následovně: „Skutečnost, že produkt je prodáván konečnému spotřebiteli bez zapojení třetí strany, je dostatečným důvodem k tomu, aby byl prodej považován za ‚přímý‘ prodej ve smyslu čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 834/2007. Pokud se však ukáže, že hospodářský subjekt, který prodává produkty přímo konečnému spotřebiteli, tyto produkty produkuje, připravuje či skladuje jinak než ve spojení s místem prodeje nebo dováží tyto produkty z třetí země, nemůže se na něj vztahovat možnost vynětí upravená v čl. 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007. Pojem ‚jinak než ve spojení s místem prodeje‘ neomezuje skladování na fyzické místo, kde se prodej uskutečňuje, ale vyžaduje, aby skladování bylo doplňkové k prodeji a aby nepřekročilo to, co lze rozumně vyžadovat k provedení prodeje. K tomu, aby se vynětí použilo, nezáleží na tom, zda nebo kde jsou produkty prodávajícím skladovány, ani kdo je přítomen v místě skladování nebo prodeje.“

( 1 ) – Původní jazyk: angličtina.

( 2 ) – Celková hodnota byla odhadnuta na přibližně 20 miliard eur v roce 2011, viz pracovní dokument útvarů Komise Posouzení dopadů, průvodní dokument k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o ekologické produkci a označování ekologických produktů, kterým se mění nařízení (EU) č. XXX/XXX Evropského parlamentu a Rady [nařízení o úředních kontrolách] a zrušení nařízení Rady (ES) č. 834/2007, COM (2014) 180 final, s. 11 a další odkazy. Od roku 2011 pokračovalo ekologické odvětví v růstu zdravým tempem. Zdaleka největším ekologickým trhem byl v rámci EU německý trh s 6,6 miliardy eur v roce 2011, následovaný francouzským trhem s 3,8 milionu eur; tamtéž.

( 3 ) – Viz pracovní dokument útvarů Komise Posouzení dopadů, citovaný výše v poznámce pod čarou č. 2, s. 11. V roce 2015 se hodnota zvýšila na 27,1 miliardy eur v EU, viz Zahlen, Daten, Fakten. Die Bio-Branche 2017, Bund Ökologische Lebensmittelwirtschaft BÖLW, Berlín, s. 20 a následující.

( 4 ) – Podrobně viz bod 1 odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 834/2007 ze dne 28. června 2007 o ekologické produkci a označování ekologických produktů a o zrušení nařízení (EHS) č. 2092/91 (Úř. věst. 2007, L 189, s. 1), který v první větě uvádí: „Ekologická produkce je celkový systém řízení zemědělského podniku a produkce potravin, který spojuje osvědčené environmentální postupy, vysokou úroveň biologické rozmanitosti, ochranu přírodních zdrojů, uplatňování přísných norem pro dobré životní podmínky zvířat a způsob produkce v souladu s požadavky určitých spotřebitelů, kteří upřednostňují produkty získané za použití přírodních látek a procesů.“

( 5 ) – Viz návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o ekologické produkci a označování ekologických produktů, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. XXX/XXX [nařízení o úředních kontrolách] a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 834/2007, COM(2014) 180 final, důvodová zpráva, s. 6.

( 6 ) – V rozsudku ze dne 5. listopadu 2014, Herbaria Kräuterparadies, C‑137/13, EU:C:2014:2335, Soudní dvůr rozhodl o přípustnosti obohacování ekologických nápojů, což vyžadovalo výklad čl. 27 odst. 1 písm. f) nařízení Komise (ES) č. 889/2008 ze dne 5. září 2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 834/2007 (Úř. věst. 2008, L 250, s. 1); v odůvodnění Soudní dvůr odkázal na body 3, 5, 22 a 25 odůvodnění a články 6, 19, 21 a 23 nařízení č. 834/2007. Obdobně Soudní dvůr ve svém odůvodnění v rozsudku ze dne 4. června 2015, Andechser Molkerei Schietz v. Komise, C‑682/13 P, nezveřejněný, EU:C:2015:356, kterým rozhodoval o odvolání podaném proti usnesení Tribunálu týkajícímu se platnosti nařízení Komise (EU) č. 1131/2011 ze dne 11. listopadu 2011, kterým se mění příloha II nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1333/2008, pokud jde o steviol-glykosidy (Úř. věst. 2011, L 295, s. 205), citoval první bod odůvodnění nařízení č. 834/2007. Existuje pět rozsudků, které vykládají předcházející nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. 1991, L 198, s. 1) a nařízení Rady (ES) č. 392/2004 ze dne 24. února 2004, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2092/91(Úř. věst. 2004, L 65, s. 1) (rozsudky ze dne 29. listopadu 2007, Komise v. Německo, C‑404/05, EU:C:2007:723, ze dne 29. listopadu 2007, Komise v. Rakousko, C‑393/05, EU:C:2007:722; ze dne 14. července 2005, Komise v. Španělsko, C‑135/03, EU:C:2005:457; ze dne 13. července 1995, Parlament v. Komise, C‑156/93, EU:C:1995:238; a ze dne 14. července 2005, Comité Andaluz de Agricultura Ecológica, C‑107/04, EU:C:2005:470), přičemž první dva rozsudky se zabývaly kontrolním systémem, zejména zřízením stálých soukromých kontrolních orgánů.

( 7 ) – Analýza úmyslu normotvůrce Evropské unie je jednou z metod používaných Soudním dvorem, aby zjistil význam sekundárního práva EU, viz např. rozsudky ze dne 7. prosince 2010, Pammer a Hotel Alpenhof, C‑585/08 a C‑144/09, EU:C:2010:740, bod 71 a násl; ze dne 15. července 2010, Purrucker, C‑256/09, EU:C:2010:437, bod 84 a násl.; a ze dne 27. října 2016, Komise v. Německo, C‑220/15, EU:C:2016:815.

( 8 ) – Viz například rozsudky ze dne 16. července 2015, Lanigan, C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, bod 35, a ze dne 13. října 2016, Mikołajczyk, C‑294/15, EU:C:2016:772, bod 26.

( 9 ) – Viz bod 5 odůvodnění ve spojení s bodem 3 odůvodnění nařízení č. 2092/91.

( 10 ) – Viz bod 12 odůvodnění nařízení č. 2092/91. Bod 13 odůvodnění nařízení č. 2092/91 uváděl, že „všechny hospodářské subjekty, které produkují, připravují, dovážejí nebo uvádějí na trh produkty nesoucí označení poukazující na ekologické metody produkce, musí podléhat systému pravidelné kontroly splňujícímu minimální požadavky Společenství a vykonávanému ustavenými kontrolními orgány nebo schválenými subjekty podléhajícími dozoru“.

( 11 ) – Viz např. Alberto Alemanno, ‚The European Reform on Organic Farming – Balancing Consumer Preferences and Free Movement Imperatives‘, v: EFFL 2009, 406-419, 409.

( 12 ) – COM(2003) 14 final, bod 3 důvodové zprávy „návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2092/91 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin“, předložený Komisí. Toto vysvětlení bylo zapracováno do bodu 3 odůvodnění tohoto návrhu a také do bodu 3 odůvodnění nařízení č. 392/2004.

( 13 ) – Viz výše poznámka pod čarou č. 12.

( 14 ) – Viz výše poznámka pod čarou č. 12.

( 15 ) – Viz dokument Rady č. 8482/03 ze dne 15. dubna 2003 o výsledcích jednání pracovní skupiny pro kvalitu potravin ze dne 14. dubna 2003, s. 2, bod II písm. ii.

( 16 ) – Viz článek 1 nařízení č. 392/2004, kterým bylo upraveno znění prvního pododstavce čl. 8 odst. 1. Nový popis rozsahu použití tohoto kontrolního systému byl platný od července 2005, viz článek 2 nařízení č. 392/2004.

( 17 ) – Vypuštěním slov „za účelem následného uvádění na trh“ a mírnými úpravami znění se objevilo pět jasněji rozdělených kategorií činností, které byly podřízeny „control system“, jak byl od tohoto okamžiku označován předchozí „kontrolní „inspection systém“.

( 18 ) – Toto rozvíjející se povědomí je zřejmé, když se podíváme na preambule různých verzí: zatímco bod 3 odůvodnění nařízení č. 392/2004 si stále ponechával znění „všechny hospodářské subjekty po celou dobu stadia produkce a příprav“, bod 31 odůvodnění nařízení č. 834/2007 nakonec výslovně uváděl kompletní trojici činností: „hospodářské subjekty ve všech fázích produkce, přípravy a distribuce“. (Kurzivou zvýrazněno autorem stanoviska).

( 19 ) – Skutečnost, že rozšíření se týká skladování a maloobchodu pouze tehdy, jsou-li tyto činnosti vykonávány jako činnosti oddělené od těch, které již byly zahrnuty v předchozí verzi článku 8, zdůraznil zástupce Komise v diskusi pracovní skupiny pro kvalitu potravin na jednání konaném dne 14. dubna 2003, viz dokument Rady č. 8482/03, citovaný výše v poznámce pod čarou 15, s. 2, bod II písm. ii).

( 20 ) – Viz dokument Rady č. 8482/03, citovaný výše v poznámce pod čarou č. 15, s. 2, bod II písm. ii).

( 21 ) – Viz dokument Rady č. 6999/03 ze dne 2. dubna 2003 o výsledcích jednání pracovní skupiny pro kvalitu potravin ze dne 28. února 2003, s. 2, bod III písm. ii).

( 22 ) – Viz dokument Rady č. 6999/03, citovaný výše v poznámce pod čarou č. 21.

( 23 ) – Bod 3a odůvodnění „revidovaného kompromisního znění předsednictví“ návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2092/91 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin“, dokument Komise č. 16235/03, Příloha ze dne 18. prosince 2003, o výsledku jednání pracovní skupiny pro jakost potravin (ekologické zemědělství), ze dne 10. prosince 2003.

( 24 ) – Viz Evropský parlament, dokument v konečném znění o návrhu nařízení Rady, kterým se mění a doplňuje nařízení (EHS) č. 2092/91 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin ze dne 6. listopadu 2003, A5-392/2003 [COM(2003) 14 – C5-0021/2003 – 2003/0002(CNS)], Výbor pro zemědělství a rozvoj venkova, zpravodajka Danielle Auroi, s. 9, odůvodnění k pozměňovacímu návrhu 10.

( 25 ) – Návrh předložený Evropským parlamentem doplnil k větě navržené Radou druhou větu, která zněla: „Maloobchodníci, kteří dovážejí balené produkty přímo ze třetích zemí, podléhají ustanovení článku 11.“ Viz Evropský parlament, dokument v konečném znění A5-0392/2003, výše citovaný v poznámce pod čarou č. 24, s. 9, pozměňovací návrh 10.

( 26 ) – Kompromisní text týkající se druhého pododstavce čl. 8 odst. 1 připravený předsednictvím ve světle diskusí pracovní skupiny ze dne 14. dubna 2003, dokument Rady č. 8571/03 ze dne 23. dubna 2003.

( 27 ) – Dokument Komise č. 16235/03, Příloha, citovaný v pozn. pod čarou č. 23 výše.

( 28 ) – Viz článek 1 nařízení č. 392/2004, kterým bylo upraveno znění druhého pododstavce čl. 8 odst. 1. Nový popis rozsahu použití tohoto kontrolního systému byl použitelný od července 2005, viz článek 2 nařízení č. 392/2004.

( 29 ) – Kromě jazykové úpravy (nahrazení slova „odstavec“ slovem „článek“ a slova „takové produkty“ slovem „produkty“) a nového redakčního a číselného uspořádání zůstalo toto ustanovení v roce 2007 nezměněno, viz znění čl. 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007 v bodě 5 výše.

( 30 ) – Volba obecnějšího označení „hospodářský subjekt“ provedená v čl. 28 odst. 2 nařízení č. 834/2007 může být způsobena skutečností, že tento pojem byl definován v čl. 2 písm. d) nařízení č. 834/2007, který stanoví, že „ ‚hospodářským subjektem‘ se rozumí fyzická nebo právnická osoba odpovědná za plnění požadavků tohoto nařízení v rámci ekologického podniku, který má na starosti“. Nahrazení „maloobchodníků“„hospodářskými subjekty“ není ničím jiným než přikloněním se k obecné terminologii nařízení a také k terminologii použité v čl. 28 odst. 1. Bod 32 odůvodnění nařízení č. 834/2007 stále používá termín „maloobchodní hospodářské subjekty“.

( 31 ) – Viz znění původních návrhů změněného článku 8 nařízení č. 2092/91 uvedená výše v bodech 32 a 33.

( 32 ) – Viz dokument Rady č. 6999/03, citovaný výše v poznámce pod čarou č. 21.

( 33 ) – Viz např. Schmidt, H. a Haccius, M., EG-Verordnung “Ökologischer Landbau”. Eine juristische und agrarfachliche Kommentierung der Verordnung (EG) č. 834/2007, Freiburg im Breisgau, 2008, s. 445/446, který popisuje nižší výskyt podvodů v tomto odvětví, zejména pokud jde o balené produkty, které zřejmě pokrývají velké množství maloobchodních produktů.

( 34 ) – Podle článku 27 odst. 13 nařízení č. 834/2007, členské státy zajistí, aby zavedený kontrolní systém umožňoval vysledovat každý produkt.

( 35 ) – Viz také OLG Frankfurt GRUR-RR 2015, 308; LG München WRP 2015, 780.

( 36 ) – Viz výše body 31 a 42.

( 37 ) – Pravidla, jejichž dodržování může být povinné i pro konečného maloobchodníka, jsou např. pravidla obsažená v kapitole 4 (články 30 a násl.) nařízení č. 889/2008 o sběru, balení, přepravě a skladování produktů, a pravidla obsažená v hlavě III (čl. 57 a násl.) nařízení č. 889/2008 o označování. Jak Komise správně uvedla ve své „výkladové poznámce č. 2012-03“, skladování vyžaduje fyzickou infrastrukturu, která také podléhá určitým provozním požadavkům, jako je čistění a desinfekce.

( 38 ) – Viz čl. 27 odst. 5 nařízení č. 834/2007.

( 39 ) – Body 3 a 5 odůvodnění nařízení č. 834/2007 rovněž uvádějí důvěru spotřebitelů, což ukazuje její klíčové postavení v tomto nařízení.

( 40 ) – Viz např. druhá věta bodu 3 odůvodnění nařízení č. 834/2007.

( 41 ) – Druhá věta bodu 22 odůvodnění nařízení č. 834//2007 uvádí: „Výjimky z požadavků vztahujících se na ekologickou produkci by proto měly být přísně omezeny na případy, v nichž je použití odchylných pravidel pokládáno za odůvodněné“. Odpůrce používá bod 22 odůvodnění jako argument pro striktní výklad výjimky.

( 42 ) – Viz výše body 33 a 34.

( 43 ) – Viz výše bod 29.

( 44 ) – Členské státy skutečně využily možnosti poskytnout vynětí podle čl. 28 odst. 2 docela rozdílnými způsoby: některé omezují toto vynětí na hotové produkty, např. Itálie (článek 2.4 Disposizioni per l’attuazione dei regolamenti (CE) n. 834/2007, n. 889/2008, n. 1235/2008 e successive modifiche riguardanti la produzione biologica e l’ettichettatutra dei prodotti biologici Registro ufficiale 0018354 – 27/11/2009, stanoví: ‘Ai sensi dell’articolo 28 paragrafo 2 del Reg. (CE) n. 834/2007 sono esentati dall’applicazione del medesimo articolo gli operatori che vendono prodotti da agricoltura biologica al consumatore all’utilizzatore finale in imballaggio preconfezionato, a condizione che non li producano […]’) a Estonsko [ustanovení § 5 odst. 2 zákona o biologickém zemědělství v češtině zní: Podnik osoby uvedené v čl. 28 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 834/2007 nemusí být schválen, pokud se podnik zabývá pouze prodejem hotových produktů). (RT I 2009, 12, 72 – vstup v platnost 1. 3. 2009)“]. Ve Španělsku Comunidad Valenciana zaměřuje své posouzení rizik nejen na hotový stav produktu, ale také na faktory, jako je roční hodnota prodeje nebo možnost spotřebitele sledovat proces dělení produktu [Résolutión de 20 de junio de 2016, de la Dirección General de Desarrollo Rural y Política Agraria Común, por la que se regulan determinadas excepciones relativas al régimen de control de los comerciantes minoristas en la Comunitat Valenciana, que vendan directamente al consumidor final productos ecológicos, conforme al Reglamento (CE) 834/2007 de 28 junio de 2007 y el Reglamento 889/2008 que lo desarrolla (2016/5529, Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, Num. 7842/02.08.2016, s. 2249)]. Jiné členské státy zjevně přijaly širší znění směrnice (viz např. § 3 odst. 2 německého ÖLG, viz bod 6 výše, nebo článek 4 britského nařízení o ekologických produktech 2009 nebo článek 2 nizozemského Regeling van de Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwalteit van 4 december 2008, nr. TRCJZ/2008/3442, houdende wijziging van de Landbouwkwaliteitsregeling 2007).

( 45 ) – Kurzivou zvýrazněno autorem stanoviska. Zatímco – v náhodném vzorku – většina jazykových verzí nařízení používá ekvivalent k abstraktnějšímu anglickému znění (např. „pas ailleurs qu’au point de vente“, „solo in connessione con il punto di vendita“, „salvo en el punto de venta“, „senão no ponto de venda“, „w celach innych niż odnoszących się do punktu sprzedaży“, „undtagen I forbindelse med salgsstedet“, „ħlief in konnessjoni mal-punt ta' bejgħ“, „išskyrus pardavimo punktus“), německá verze dává znění určitou lokální konotaci pomocí „an einem anderen Ort als in Verbindung mit der Verkaufsstelle“ stejně jako holandská a švédská verze, které znějí: „op een plaats die geen verband houdt met het verkoopunt“ a „annat än i anslutning till försäljningsplatsen, a stejně jako rumunská a bulharská verze, které znějí: „în alte părți decât în legătură cu locul de vânzare“ a „другаде, освен в мястото на продажба“ (kurzivou zvýrazněno autorem stanoviska). S výjimkou bulharského znění však všechny z těchto verzí jasně používají jako spojku překlad výrazu „in connection“ (v souvislosti) a nepoužívají místní předložku, jako je „u“ („at“). S přihlédnutím k rozdílu mezi různými jazykovými verzemi nemůže mít argument založený na znění významný dopad na můj výklad čl. 28 odst. 2, takže ostatní metody výkladu (viz body 19 až 52 a bod 55 a násl.) mají v této souvislosti větší váhu.

( 46 ) – Čtyři ze třinácti analyzovaných jazykových verzí zde nepoužívají „ve spojení s“, viz výše poznámka pod čarou č. 44. Tři z těchto čtyř verzí však odkazují na bod („point“), a nikoliv na místo („place“) nebo umístění („location“).

( 47 ) – Viz Schmidt, H. a Haccius, M., citované v pozn. pod čarou 33 výše.

( 48 ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“).

( 49 ) – Znění otázky je uvedeno výše v bodě 14.

( 50 ) – Skutečnost, že by to mohlo obnášet zvažování dalších bodů nebo otázek, nebrání tomu, aby takto Soudní dvůr učinil. Viz např. rozsudky ze dne 23. února 2006, van Hilten-van der Heijden, C‑513/03 EU:C:2006:131 body 25 až 27, ze dne 11. března 2008, JagerC‑420/06 EU:C:2008:152, body 45 až 58, ze dne 18. listopadu 2010, Lahousse a Lavichy, C‑142/09, EU:C:2010:694, body 35 až 48, ze dne 10. února 2011, Vicoplus a Others, C‑307/09 až C‑309/09, EU:C:2011:64, body 22 až 25.