ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15

Pokud jde o určení rozhodného dne pro postup S. Pohla na platové stupnici, tento soud má za to, že je třeba činit rozdíly v závislosti na okamžiku, kdy dosáhl věku osmnácti let. Vyloučení dob služby, které předcházejí tomuto dni, při výpočtu rozhodného dne při jeho přijetí na stálé pracovní místo by mohlo představovat přímou diskriminaci na základě věku. Zohlednění dob služby jen v polovičním rozsahu od 18. roku věku do 24. listopadu 1974 by mohlo být v rozporu s obecnou zásadou rovného zacházení zakotvenou v unijním právu, jakož i se zákazem diskriminace uvedeným v článku 45 SFEU.
28

Výklad směrnice 2002/14, podle kterého čl. 3 odst. 1 této směrnice umožňuje členským státům vyloučit ze stanovení počtu zaměstnanců podniku určitou kategorii zaměstnanců z takových důvodů, jaké uvedla francouzská vláda ve věci v původním řízení, by přitom byl neslučitelný s článkem 11 uvedené směrnice, který stanoví, že členské státy musí přijmout veškerá nezbytná opatření, aby mohly zaručit, že výsledků předepsaných směrnicí 2002/14 bude dosaženo, jelikož by znamenal, že by se členské státy mohly vyhnout této jasné a přesné povinnosti dosáhnout výsledku, kterou stanoví unijní právo (viz výše uvedený rozsudek Confédération générale du travail a další, bod 40 a citovaná judikatura).
19

Ustanovení § 49 odst. 4 PBefG zní následovně: „Dopravou pronajatým vozidlem se rozumí přeprava osob osobními motorovými vozidly, která jsou v plném rozsahu pronajata pouze za účelem přepravy a jimiž podnikatel uskutečňuje jízdy, jejichž účel, cíl a průběh stanoví nájemce a které se nepovažují za dopravu vozidly taxislužby ve smyslu § 47. Přepravu pronajatým vozidlem lze uskutečnit pouze na základě objednávky přepravy došlé do sídla podniku nebo bydliště podnikatele. Po uskutečnění přepravy se pronajaté vozidlo musí bez prodlení vrátit do sídla podniku, ledaže by před jízdou do sídla podniku či bydliště nebo během jízdy telefonicky obdrželo novou objednávku přepravy. Objednávka přepravy, která dojde do sídla podniku pronajímajícího vozidla nebo do bydliště podnikatele musí být zapsána do registru a tento zápis musí být uchováván po dobu jednoho roku. Přijímání, předávání a zpracovávání objednávek přepravy, jakož i poskytnutí vozidla a reklama na přepravu pronajatým vozidlem nemohou být jednotlivě nebo v kombinaci takové povahy, aby vedly k záměně s dopravou vozidly taxislužby. Označení a charakteristické znaky vyhrazené vozidlům taxislužby nelze použít na pronajatých vozidlech. Ustanovení § 21 a § 22 se nepoužijí.“
5

Body 2, 3 a 8 odůvodnění nařízení č. 2252/2004 uvádí: „(2) Minimální bezpečnostní normy pro cestovní pasy byly zavedeny usnesením zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě, ze dne 17. října 2000 [, které doplňuje usnesení ze dne 23. června 1981, 30. června 1982, 14. července 1986 a 10. července 1995, pokud jde o zabezpečení cestovních pasů a jiných cestovních dokladů (Úř. věst. C 310, s. 1)]. Nyní je vhodné zvýšit právní sílu uvedeného usnesení opatřením Společenství, aby bylo dosaženo zdokonalených harmonizovaných bezpečnostních norem pro ochranu cestovních pasů a cestovních dokladů před pozměňováním. Zároveň by do cestovních pasů nebo cestovních dokladů měly být za účelem zavedení spolehlivého spojení mezi pravým držitelem pasu a dokladem začleněny biometrické identifikátory. (3) Harmonizace bezpečnostních prvků a začlenění biometrických identifikátorů je důležitým krokem směrem k používání nových prvků s ohledem na budoucí vývoj na evropské úrovni, který by měl učinit cestovní doklady bezpečnějšími a zavést spolehlivější spojení mezi držitelem a cestovním pasem a cestovním dokladem jako důležitý příspěvek k zajištění jeho ochrany před podvodným použitím. Je třeba zohlednit specifikace Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO), a zejména specifikace stanovené v dokumentu č. 9303 o strojově čitelných cestovních dokladech. [...] (8) Pokud jde o osobní údaje zpracovávané v souvislosti s cestovními pasy a cestovními doklady, použije se směrnice [95/46]. Mělo by být zajištěno, že v cestovním pase nebudou uloženy žádné další informace, pokud toto nařízení nebo jeho příloha nestanoví jinak nebo pokud to nebude v daném cestovním dokladu uvedeno.“
45

Nicméně, jak uvedl generální advokát v bodě 62 stanoviska, je nutno konstatovat, že ani směrnice 93/13, ani směrnice, které ji následovaly a doplnily právní úpravu v oblasti ochrany spotřebitele, neobsahují ustanovení upravující úlohu, která by mohla nebo měla být svěřena sdružením na ochranu spotřebitelů v rámci individuálních sporů týkajících se spotřebitele. Směrnice 93/13 tak neupravuje otázku, zda by taková sdružení měla mít právo na vstup do řízení jako vedlejší účastník na podporu spotřebitelů v rámci takových individuálních sporů.
3)

V případě dodání zboží nebo poskytnutí služeb uvedených v čl. 160 odst. 2 daňového zákoníku, včetně zaplacených záloh, dodavatelé nebo poskytovatelé vystaví faktury bez daně a uvedou na nich poznámku ‚přenesení daňové povinnosti‘. Daň vypočítá příjemce a zapíše ji na faktury a do rejstříku nákupů, přičemž se tato daň v daňovém přiznání označí jako zaplacená a zároveň jako odpočitatelná. Do účetnictví zanese příjemce v rámci zdaňovacího období částku odpovídající dani do položky 4426 [odpočitatelná DPH] a zároveň do položky 4427 [zaplacená DPH].
56

Pokud jde konečně o dotaz, který předkládající soud vznesl v rámci třetí otázky, je třeba uvést, že podle ustálené judikatury Soudního dvora jsou jednotlivci oprávněni se jich dovolávat ve všech případech, kdy se ustanovení směrnice z hlediska svého obsahu jeví jako bezpodmínečná a dostatečně přesná, před vnitrostátními soudy vůči státu, a to v případě, že stát směrnici neprovedl do vnitrostátního práva včas, i v případě, že ji provedl nesprávně (viz rozsudek ze dne 19. prosince 2012, Orfey Balgaria, C‑549/11, bod 51 a citovaná judikatura). Je třeba konstatovat, že výše posuzovaná ustanovení, a sice články 1, 3 a 4 osmé směrnice, jakož i článek 171 a 195 směrnice o DPH uvedené podmínky splňují.
14

Článek 2 vyhlášky ministra pro zemědělství, přírodu a jakost potravin č. TRCJZ/2006/1978 o úpravě použití právního rámce pro pravidla podmíněnosti přímých podpor ve prospěch zemědělců ve společné zemědělské politice (Regeling van de Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit, nr. TRCJZ/2006/1978, houdende beleidsregels over de toepassing van het normenkader randvoorwaarden in het kader van de directe inkomenssteun aan landbouwers in het kader van het Gemeenschappelijk landbouwbeleid) ze dne 24. července 2006 (dále jen „vyhláška“) zní: „1. V případě jednání, kterým jsou porušeny povinnosti uvedené v článku 3 vyhlášky o společné zemědělské politice – podpora příjmu 2006, je podpora příjmu s výjimkou případu vyšší moci [...] snížena o procentní sazbu, jejíž výše závisí na. — posouzení porušení, — počtu případů porušení a — oblasti politiky, do které spadá nedodržené pravidlo podmíněnosti. 2. Posouzení porušení se provádí na základě čtyř kritérií: a. opakování; b. rozsahu; c. závažnosti; d. doby trvání. [...]“
15

Tento soud uvádí, že pokud se doba v celkové délce tří let a tří měsíců, kterou N. Onuekwere strávil ve výkonu trestu odnětí svobody, nezapočítává do délky jeho pobytu ve Spojeném království, délka tohoto pobytu, byť přerušovaná obdobími výkonu trestu, přesahuje pět let. Pokud by se mělo zohlednit uvedené období výkonu trestu, délka pobytu N. Onuekwere ve Spojeném království by činila devět let a tři měsíce k datu rozhodnutí, jehož se týká spor v původním řízení, a více než deset let k datu podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
26

Pokud jde o možnost stanovenou v článku 101 jednacího řádu požádat předkládající soud o vysvětlení, vyplývá z ustálené judikatury, která je nyní promítnuta do čl. 94 písm. b) a c) uvedeného jednacího řádu, že předkládací rozhodnutí je základem řízení o předběžné otázce před Soudním dvorem, takže je nezbytné, aby vnitrostátní soud uvedl v samotném předkládacím rozhodnutí skutkový a právní rámec sporu v původním řízení a alespoň minimální vysvětlení k důvodům volby ustanovení unijního práva, o jejichž výklad žádá, a k souvislosti, kterou spatřuje mezi těmito ustanoveními a vnitrostátními právními předpisy použitelnými na spor, který projednává (v tomto smyslu viz zejména usnesení ze dne 28. června 2000, Laguillaumie, C-116/00, Recueil, s. I-4979, body 23 a 24; rozsudky ze dne 19. dubna 2007, Asemfo, C-295/05, Sb. rozh. s. I-2999, bod 33, jakož i ze dne 21. února 2013, Mora IPR, C‑79/12, bod 37).
43

Z toho vyplývá, že vzhledem ke specifickým okolnostem sporů v původním řízení by případný výklad článku 49 SFEU neměl žádný vztah k realitě nebo předmětu těchto sporů (obdobně viz výše uvedený rozsudek Sbarigia, body 23, 24, 27 a 28). Jak přitom vyplývá z ustálené judikatury Soudního dvora, nemá Soudní dvůr za takových okolností pravomoc odpovídat na předběžnou otázku (v tomto smyslu viz zejména rozsudky ze dne 15. prosince 1995, Bosman, C-415/93, Recueil, s. I-4921, bod 61; ze dne 1. října 2009, Woningstichting Sint Servatius, C-567/07, Sb. rozh. s. I-9021, bod 43; výše uvedený rozsudek Omalet, bod 11, a rozsudek ze dne 7. června 2012, Vinkov, C‑27/11, bod 44).
27

V tomto ohledu je třeba nejprve konstatovat, že všechny daně mají nevyhnutelně rozpočtový účel, takže pouhá skutečnost, že taková daň, jako je IVMDH, má rozpočtový účel, nemůže sama o sobě vyloučit, že tato daň může být také považována za daň mající zvláštní důvod ve smyslu tohoto ustanovení, jinak by čl. 3 odst. 2 směrnice 92/12 pozbyl smyslu (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek EKW a Wein & Co.)
40

Jak však uvádí generální advokát v bodech 67 až 74 svého stanoviska s odkazem na právo ochranných známek, pokud by povinnost prokázat, že napadené užití vyplývá z kopírování chráněného (průmyslového) vzoru, řídila vnitrostátním právem členských států, mohlo by to pro majitele (průmyslových) vzorů Společenství znamenat proměnlivou ochranu v závislosti na dané právní úpravě, takže cíl jednotné ochrany s jednotným účinkem na celém území Unie, který vyplývá zejména z bodu 1 odůvodnění nařízení č. 6/2002, by nebyl dosažen (obdobně viz rozsudek ze dne 18. října 2005, Class International, C-405/03, Sb. rozh. s. I-8735, bod 73).
38

Je nutno nicméně konstatovat, že takové ochranné opatření by bylo z velké části zbaveno užitečného účinku, kdyby v případě, že je pracovník zaměstnaný na dobu neurčitou a na plný pracovní úvazek, jako S. Rogiers ve věci v původním řízení, protiprávně propuštěn během rodičovské dovolené na část pracovní doby, bylo paušální ochranné odstupné, které má tento pracovník právo požadovat, stanoveno nikoliv na základě odměny vyplývající z jeho pracovní smlouvy na plný úvazek, nýbrž na základě snížené odměny vyplácené během jeho rodičovské dovolené na část pracovní doby. Takový způsob stanovení výše tohoto paušálního odstupného by totiž nemusel mít odrazující účinek dostatečný k tomu, aby bylo zabráněno propouštění pracovníků, kteří se nacházejí v situaci rodičovské dovolené na část pracovní doby (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Meerts, body 46 a 47).
5

Článek 57 uvedené směrnice zní takto: „Aniž jsou dotčeny [směrnice 68/151] a [druhá směrnice Rady 77/91/EHS ze dne 13. prosince 1976 o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy při zakládání akciových společností a při udržování a změně jejich základního kapitálu, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření (Úř. věst. 1977, L 26, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 8) ], nemusí členské státy u společností, které se řídí jejich vnitrostátním právem a které jsou dceřinými podniky ve smyslu [sedmé směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1983, založené na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o konsolidovaných účetních závěrkách (Úř. věst. L 193, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 58)], uplatňovat ustanovení této směrnice týkající se obsahu, auditu a zveřejňování ročních účetních závěrek, jsou-li splněny tyto podmínky: a) mateřský podnik se řídí právem členského státu; b) všichni akcionáři či společníci dceřiného podniku vyjádřili svůj souhlas s uvedeným osvobozením od této povinnosti; toto prohlášení je vyžadováno pro každé účetní období; c) mateřský podnik oznámil, že se zaručil za závazky dceřiného podniku; d) oznámení uvedená v písmenech b) a c) byla dceřiným podnikem zveřejněna způsobem stanoveným právními předpisy členského státu v souladu s článkem 3 směrnice [68/151]; e) dceřiný podnik byl zahrnut do konsolidované účetní závěrky sestavené mateřským podnikem v souladu se směrnicí [83/349]; f) použití uvedeného osvobození bylo uvedeno v komentáři ke konsolidované účetní závěrce sestavené mateřským podnikem; g) konsolidovanou účetní závěrku uvedenou v písmenu e), konsolidovanou výroční zprávu a zprávu osoby pověřené ověřením této účetní závěrky zveřejnil dceřiný podnik způsobem stanoveným právními předpisy členského státu v souladu s článkem 3 směrnice [68/151].“
38

V tomto ohledu Tribunál právem v bodech 69 a 70 napadeného rozsudku připomněl ustálenou judikaturu Soudního dvora, potvrzenou tímto soudem po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost (viz zejména rozsudek ze dne 18. července 2013, Schindler Holding a další v. Komise, C‑501/11 P, body 107 až 111), ze které vyplývá, že jestliže mateřská společnost vlastní 100 % kapitálu své dceřiné společnosti, která porušila pravidla hospodářské soutěže, existuje vyvratitelná domněnka, podle které uvedená mateřská společnost vykonává skutečně rozhodující vliv na chování své dceřiné společnosti. Podle této judikatury Komise následně může považovat mateřskou společnost za společně a nerozdílně odpovědnou za zaplacení pokuty uložené její dceřiné společnosti, ledaže tato mateřská společnost, které přísluší vyvrátit tuto domněnku, předloží dostatečné důkazy, které by mohly prokázat, že se její dceřiná společnost chová na trhu samostatně (viz zejména rozsudek ze dne 19. července 2012, Alliance One International a Standard Commercial Tobacco v. Komise a Komise v. Alliance One International a další, C‑628/10 P a C‑14/11 P, bod 47).
—

za Nintendo Co. Ltd, Nintendo of America Inc. a Nintendo of Europe GmbH M. Howem, QC, L. Lane, barrister, R. Blackem, C. Thomasem a D. Nicklessem, solicitors, jakož i G. Mondinim a G. Bonellim, avvocati,
27

Za těchto podmínek se Employment Tribunal, Newcastle upon Tyne, rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „Ve všech následujících otázkách — se výraz ‚objednávající matka, která [měla] dítě na základě dohody o náhradním mateřství‘ vztahuje k okolnostem, kdy je dotyčná objednávající matka zaměstnankyní a v žádném okamžiku nebyla sama těhotná, ani dotčené dítě neporodila. — se výraz ‚náhradní matka‘ vztahuje k okolnostem, kdy žena byla těhotná a porodila dítě za objednávající matku. 1) Přiznává čl. 1 odst. 1, čl. 2 písm. c), čl. 8 odst. 1 nebo čl. 11 odst. 2 písm. b) směrnice 92/85[...] právo na mateřskou dovolenou objednávající matce, která [měla] dítě na základě dohody o náhradním mateřství? 2) Přiznává směrnice 92/85[...]objednávající matce, která [měla] dítě na základě dohody o náhradním mateřství, právo na mateřskou dovolenou, pokud uvedená objednávající matka: a) může dítě po narození kojit nebo b) dítě po narození skutečně kojí? 3) Jedná se o porušení článku 14 ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. a) nebo b), nebo čl. 2 odst. 2 písm. c) směrnice 2006/54[...], odmítne-li zaměstnavatel poskytnout mateřskou dovolenou objednávající matce, která měla dítě na základě dohody o náhradním mateřství? 4) Jedná se z důvodu vztahu zaměstnankyně s náhradní matkou dítěte o potenciální porušení článku 14 ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. a) nebo b) nebo čl. 2 odst. 2 písm. c) směrnice 2006/54 [...], je-li odmítnuto poskytnutí mateřské dovolené objednávající matce, která [měla] dítě na základě dohody o náhradním mateřství? 5) Jedná se z důvodu vztahu objednávající matky s náhradní matkou dítěte o potenciální porušení článku 14 ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. a) nebo b) nebo čl. 2 odst. 2 písm. c) směrnice 2006/54[...], je-li objednávající matka, která [měla] dítě na základě dohody o náhradním mateřství, vystavena méně příznivému zacházení? 6) Je-li třeba na čtvrtou otázku odpovědět kladně, je postavení objednávající matky jako takové dostačující k tomu, aby jí vznikl nárok na mateřskou dovolenou na základě jejího vztahu s náhradní matkou dítěte? 7) Je-li třeba na kteroukoli z otázek jedna až čtyři odpovědět kladně: a) je směrnice 92/85 [...] v rozsahu, ve kterém je to zde relevantní, přímo účinná a b) je směrnice 2006/54 [...] v rozsahu, ve kterém je to zde relevantní, přímo účinná?“
—

za Government department a Board of management of a community school E. Creedon, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s G. Durcanem, SC a C. Smith, BL,
49

Totéž platí v případě pravomoci stanovit „podmínky platby“, kterou přiznává Komisi čl. 80 odst. 1 písm. c) nařízení č. 528/2012. Článek 7 odst. 2 první pododstavec, čl. 13 odst. 3 druhý pododstavec, čl. 43 odst. 2 první pododstavec, čl. 45 odst. 3 druhý pododstavec a čl. 54 odst. 3 tohoto nařízení totiž samy stanoví lhůtu 30 dnů pro zaplacení poplatku hrazeného agentuře za její jednotlivé činnosti. Podle čl. 80 odst. 3 písm. f) se lhůty pro zaplacení poplatků hrazených za ostatní činnosti agentury „stanoví tak, že se náležitě zohlední lhůty pro postupy určené tímto nařízením“. Co se týče jiných podmínek platby, čl. 80 odst. 3 písm. c) hovoří o „možnosti rozdělit platby do několika splátek a etap“ s cílem zohlednit zvláštní potřeby malých a středních podniků. Výkon pravomoci, kterou Komisi svěřuje čl. 80 odst. 1 písm. c), tímto orgánem tak zapadá do normativního rámce stanoveného samotným legislativním aktem, jehož nepodstatné prvky nemohou být prováděcím aktem změněny ani doplněny.
46

Soudní dvůr proto rozhodl, že pokud občan Unie pobýval se svým rodinným příslušníkem, státním příslušníkem třetího státu, v jiném členském státě, než jehož je státním příslušníkem, déle než dva a půl roku či rok a půl, a vykonával v něm výdělečnou činnost, musí mít tento státní příslušník třetího státu při návratu tohoto občana Unie do členského státu, jehož je státním příslušníkem, podle unijního práva nárok na odvozené právo pobytu v posledně uvedeném státě (viz výše uvedené rozsudky Singh, bod 25 a Eind, bod 45). Pokud by tento státní příslušník třetího státu takovéto právo neměl, mohl by pracovník, který je občanem Unie, být odrazen od opuštění členského státu, jehož má státní příslušnost, za účelem výkonu výdělečné činnosti na území jiného členského státu z důvodu, že tento pracovník nemá jistotu, že po návratu do svého státu původu bude moci pokračovat v případně započatém rodinném životě, který případně mohl být vytvořen sňatkem nebo sloučením rodiny v hostitelském členském státě (viz výše uvedené rozsudky Eind, body 35 a 36 a Iida, bod 70).
48

Jak již Soudní dvůr rozhodl, zachování tohoto výjimečného režimu je odrazem postupné a zatím pouze částečné harmonizace vnitrostátních právních předpisů v oblasti DPH (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. prosince 2006, Eurodental, C-240/05, Sb. rozh. s. I-11479, bod 50). Tato plánovaná harmonizace nebyla dosud dokončena v tom, že čl. 28 odst. 3 písm. a) šesté směrnice a článek 370 směrnice o DPH povolily členským státům zachovat si nadále některá ustanovení vnitrostátních právních předpisů platných k 1. lednu 1978, která by bez uvedených povolení byla s těmito směrnicemi neslučitelná (v tomto smyslu, pokud jde o šestou směrnici, viz výše uvedený rozsudek Eurodental, bod 51).
28

V tomto ohledu již bylo judikováno, že na vnitrostátní právní předpisy, které se použijí pouze na podíly umožňující vykonávat určitý vliv na rozhodování společnosti a určovat její činnost se vztahuje článek 49 SFEU upravující svobodu usazování (viz rozsudky ze dne 25. října 2012, Komise v. Belgie, C‑387/11, bod 34; výše uvedený rozsudek Test Claimants in the FII Group Litigation, bod 91 a citovaná judikatura, jakož i výše uvedený rozsudek Beker, bod 25). Naproti tomu vnitrostátní ustanovení, která se použijí na podíly nabyté pouze s cílem investovat bez úmyslu ovlivňovat řízení a kontrolu podniku, musí být zkoumána výlučně z hlediska volného pohybu kapitálu (výše uvedené rozsudky Komise v. Belgie, bod 34; Test Claimants in the FII Group Litigation, bod 92 a citovaná judikatura, jakož i Beker, bod 26).
20

V průběhu týchž let měla KD za to, že dodání cytostatických léků připravených v její nemocniční lékárně je od DPH osvobozeno rovněž v případě, kdy byla ambulantní péče poskytnuta lékaři vykonávajícími výdělečnou činnost nezávisle v rámci nemocnice, kterou KD provozuje. Finanzamt měla naproti tomu za to, že dodání léků pacientům postiženým rakovinou za protiplnění v rámci ambulantní péče podléhá DPH od roku 2005, tedy od data, kdy vstoupil v platnost oddíl 100 odst. 3 pokynů z roku 2005 o dani z obratu, což je administrativní předpis, který pro soudy závazný není. Finanzamt tedy platební výměry KD opravila tak, že dodání těchto léků připravených v lékárně uvedené nemocnice DPH podléhá, avšak KD přiznala nárok na odpočet daně zaplacené na vstupu.
27

Předkládající soud dále připomíná, že z rozsudků ze dne 7. července 1992, Singh (C-370/90, Recueil, s. I-4265), a ze dne 11. prosince 2007, Eind (C-291/05, Sb. rozh. s. I-10719), vyplývá, že manžel nebo manželka státního příslušníka členského státu, který využil práva volného pohybu, musí mít při jeho návratu do jeho členského státu původu přinejmenším stejná práva na vstup a pobyt, jaká by mu unijní právo přiznávalo, pokud by se dotyčný občan Unie rozhodl vstoupit na území jiného členského státu a pobývat v něm. Tento soud má však pochybnosti ohledně toho, zda se tato judikatura vztahuje na takové situace, o jaké se jedná ve věcech v původním řízení. Předkládající soud v této souvislosti zdůrazňuje, že dotčení státní příslušníci třetích států před tím nepobývali na základě unijního práva se svými příslušnými referenčními osobami v jiném členském státě, než je členský stát, jehož jsou tyto osoby státními příslušníky.
32

Jiný výklad by ohrožoval zejména cíl spočívající v odstranění rozdílů, které by mohly narušovat hospodářskou soutěž v oblasti silniční dopravy. Kdyby byl totiž podnik, který působí v oblasti výroby, přepravy a distribuce plynu, ale rovněž dodává domácí plynové spotřebiče, zproštěn povinnosti používat tachograf ve vozidlech používaných pro přepravu takových spotřebičů, těžil by z konkurenční výhody ve srovnání s podniky, které dodávají pouze takové spotřebiče, jelikož by mu vznikla úspora na nákladech souvisejících s instalací a údržbou uvedených přístrojů do vozidel, které musejí hradit ostatní podniky dodávající domácí plynové spotřebiče (viz výše uvedený rozsudek British Gas, bod 19).
25

Společnost Octapharma má přitom za to, že směrnice 2001/83, ve znění směrnice 2004/27, zahrnuje do své působnosti plazmu vyrobenou metodou zahrnující průmyslový postup. Z toho plyne, že tento druh plazmy, jemuž odpovídá produkt Octaplas, musí být považován za léčivý přípravek pocházející z lidské krve ve smyslu zákoníku veřejného zdraví, a nikoli za nestabilní krevní produkt spadající do monopolu Francouzského krevního institutu. Článek L. 1221-8 odst. 1 zákoníku veřejného zdraví, který podřizuje všechny druhy plazmy režimu platnému pro nestabilní krevní produkty, aniž odlišuje plazmy vyrobené metodou zahrnující průmyslový postup, jakož i rozhodnutí ze dne 20. října 2010 jsou neslučitelné s cíli směrnice 2001/83, ve znění směrnice 2004/27.
28

Je třeba rovněž uvést, že v prvním případě se místní příslušnost v oblasti smluv nebo nároků ze smluv určí v souladu s hraničními určovateli vymezenými v čl. 5 bodu 1 písm. b) nařízení č. 44/2001, je-li smlouva dotčená ve věci v původním řízení smlouvou o prodeji zboží nebo poskytnutí služeb ve smyslu tohoto ustanovení. Jak stanoví čl. 5 bod 1 písm. c) nařízení č. 44/2001, pouze když smlouva nespadá ani do jedné z těchto dvou kategorií, je třeba určit soudní příslušnost v souladu s hraničními určovateli stanoveným v čl. 5 bodu 1 písm. a) nařízení č. 44/2001 (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 23. dubna 2009, Falco Privatstiftung a Rabitsch, C-533/07, Sb. rozh. s. I-3327, bod 40, jakož i ze dne 19. prosince 2013, Corman-Collins SA, C‑9/12, bod 42).