Kvalifikace určitých protiprávních jednání jako jednání představující jedno a totéž protiprávní jednání nebo jako několik protiprávních jednání v zásadě ovlivňuje sankci, která může být uložena, jelikož konstatování několika protiprávních jednání může vést k uložení několika různých pokut, pokaždé v mezích stanovených čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy. Konstatování několika protiprávních jednání však může být výhodné pro jejich původce, jsou-li některá z nich promlčena.

V tomto ohledu se pojem „jednotné protiprávní jednání“ může vztahovat k právní kvalifikaci protisoutěžního jednání spočívajícího v dohodách, jednáních ve vzájemné shodě a rozhodnutích sdružení podniků. Rovněž se může vztahovat k osobní povaze odpovědnosti za porušení pravidel hospodářské soutěže. Podnik, který se účastnil protiprávního jednání vlastním chováním, které spadá pod pojmy „dohoda“ či „jednání ve vzájemné shodě“, podléhající působnosti čl. 81 odst. 1 ES, a které má za cíl přispět k uskutečnění protiprávního jednání jako celku, může být po celou dobu svojí účasti na uvedeném protiprávním jednání odpovědný též za chování ostatních podniků v rámci téhož protiprávního jednání. Je tomu tak, pokud se prokáže, že dotčený podnik věděl o protiprávním chování ostatních účastníků, nebo že jej mohl rozumně předpokládat, a že byl připraven přijmout toto riziko. Tento závěr vychází z koncepce velmi rozšířené v právních řádech členských států týkající se přičítání odpovědnosti za protiprávní jednání spáchaná několika pachateli v závislosti na jejich účasti na protiprávním jednání jako celku. Není tedy v rozporu se zásadou, podle které má odpovědnost za taková protiprávní jednání osobní povahu, nepřehlíží individuální analýzu důkazů v neprospěch a neporušuje právo na obhajobu zúčastněných podniků. Případ porušení čl. 81 odst. 1 ES tedy může být následkem řady úkonů či pokračujícího chování, jež jsou díky svému totožnému cíli, kterým je narušení hospodářské soutěže v rámci společného trhu, součástí „celkového plánu“. V takovém případě má Komise právo přičíst odpovědnost za tyto úkony v závislosti na účasti na protiprávním jednání jako celku, i když je prokázáno, že se dotčený podnik přímo zúčastnil pouze jednoho nebo několika prvků naplňujících znaky protiprávního jednání. Stejně tak skutečnost, že různé podniky měly při sledování společného cíle různé úlohy nevylučuje totožnost protisoutěžního cíle, a tedy protiprávního jednání, pokud jednotlivé podniky na své úrovni přispěly ke sledování společného cíle.

Pojem „jediný cíl“ nelze vymezit obecným odkazem na narušení hospodářské soutěže na trhu dotčeném protiprávním jednáním, neboť ovlivnění hospodářské soutěže je, jako předmět či účinek, podstatným prvkem jakéhokoli chování spadajícího do působnosti čl. 81 odst. 1 ES. Existovalo by riziko, že taková definice pojmu „jediný cíl“ částečně zbaví pojem „jednotné a trvající protiprávní jednání“ jeho smyslu v rozsahu, v jakém by měla za následek, že několikero chování týkajících se hospodářského odvětví zakázaných čl. 81 odst. 1 ES by muselo být systematicky kvalifikováno jako prvky naplňující znaky jednotného protiprávního jednání. Pro účely kvalifikace jednotlivých jednání jako jednotného a trvajícího protiprávní jednání je třeba ověřit, zda se doplňují v tom smyslu, že každé z nich mělo čelit jednomu nebo několika následkům běžné hospodářské soutěže, a prostřednictvím interakce přispívala k uskutečnění souhrnu protisoutěžních účinků předvídaných jejich aktéry v rámci globálního plánu směřujícího k jedinému cíli, takže jednotlivá protisoutěžní jednání byla „úzce spojena“. V tomto ohledu je třeba zohlednit veškeré okolnosti, které mohou prokázat či zpochybnit uvedenou spojitost, jako je doba uplatňování, obsah (včetně použitých metod) a souvztažně cíl jednotlivých dotčených jednání.

Proto musí být celosvětová kartelová dohoda týkající se rozdělení světových trhů prostřednictvím odchodu severoamerických výrobců z evropského trhu výměnou za odchod evropských výrobců ze severoamerického trhu, na jedné straně, a kartelová dohoda provedená evropskými výrobci po ukončení světové kartelové dohody týkající se rozdělení trhu a zákazníků a stanovení cen v celém Evropském hospodářském prostoru, na straně druhé, považovány za dvě různá porušení čl. 81 odst. 1 ES, a nikoli za jednotné a trvající protiprávní jednání, s ohledem na neexistenci souběžnosti mezi jejich zavedením, jelikož sledují různé cíle a byly dosaženy různými způsoby a neexistují důkazy prokazující úmysl evropských výrobců připojit se ke světovým dohodám za účelem pozdějšího rozdělení trhu Evropského hospodářského prostoru.

(viz body 157–161, 179–181, 199–201, 209)