Přezkum prováděný Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví a Tribunálem musí být vykonáván s ohledem na požadavek zaručit užitečný účinek nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Evropské unie, kterým je zajistit ochranu ochranné známky Evropské unie.

Skutečnost, že by Tribunál musel uplatňovat vnitrostátní právo jen v mezích toho, jak bylo vnitrostátními soudy vykládáno v okamžiku rozhodnutí odvolacího senátu Úřadu, by přitom mohla vést k tomu, že by ochranné známce Evropské unie byl odepřen zápis nebo by byla prohlášena za neplatnou, ačkoli by pro to použitelná vnitrostátní právní norma neposkytovala žádný právní základ v okamžiku, kdy Tribunál vydává své rozhodnutí.

Tento výsledek by byl v rozporu nejen s požadavkem zajistit užitečný účinek nařízení č. 207/2009, ale rovněž v rozporu se zásadou účinné soudní ochrany vzhledem k tomu, že by byl Tribunál zbaven reálné možnosti vykonávat účinně plný přezkum legality uvedený v bodech 37 a 38 tohoto rozsudku.

Z toho plyne, že Tribunál musí při posouzení ochrany, kterou poskytuje vnitrostátní právo, uplatnit vnitrostátní právní normu takovým způsobem, jak ji v době, kdy vydává své rozhodnutí, vykládají vnitrostátní soudy. Musí být tedy možné, aby zohlednil rovněž rozhodnutí pocházející od vnitrostátního soudu, vydané po přijetí rozhodnutí odvolacího senátu Úřadu.

Je pravda, že zohlednění rozhodnutí vnitrostátního soudu vydaného po přijetí rozhodnutí odvolacího senátu Úřadu může vést k tomu, že Tribunál provede posouzení vnitrostátní právní normy, které se liší od posouzení tohoto odvolacího senátu. Vzhledem k tomu, že soudní přezkum posouzení vnitrostátního práva uvedeným odvolacím senátem, který provedl Tribunál, je plným přezkumem legality, však okolnost, která se ukáže po přijetí rozhodnutí téhož odvolacího senátu, že toto rozhodnutí vychází z nesprávného výkladu vnitrostátního práva, nemůže představovat překážku, která by měla bránit nápravě způsobené chyby.

Tento závěr není zpochybněn judikaturou, podle níž se zaprvé Tribunál musí v zásadě omezit na to, aby na základě informací zakládajících rozhodnutí odvolacího senátu Úřadu nalezl rozhodnutí, které měl tento odvolací senát přijmout, zadruhé Tribunál může zrušit nebo změnit rozhodnutí, které je předmětem žaloby, pouze tehdy, pokud v okamžiku, kdy rozhodnutí bylo přijato, bylo stiženo jedním z těchto důvodů pro zrušení nebo změnu uvedených v čl. 65 odst. 2 nařízení č. 207/2009, a zatřetí Tribunál nemůže uvedené rozhodnutí zrušit či změnit z důvodů, které se vyskytnou až po jeho přijetí.

Ačkoli je pravda, že tato zásada má široký dosah a Tribunálu zejména zakazuje, aby zrušil či změnil rozhodnutí odvolacího senátu Úřadu, když zohlední skutečnosti, které se vyskytnou po přijetí tohoto rozhodnutí, nebo když použije hmotněprávní ustanovení, která v okamžiku tohoto přijetí ještě nebyla v platnosti, Tribunálu nezakazuje, aby ve sporech týkajících se použití čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 zohlednil vývoj výkladu vnitrostátní právní normy přezkoumané odvolacím senátem Úřadu, který provedly vnitrostátní soudy. Tato vnitrostátní právní norma je totiž součástí skutečností předložených k posouzení tohoto odvolacího senátu a použití uvedené normy tímto odvolacím senátem podléhá na základě čl. 65 odst. 2 tohoto nařízení plnému přezkumu legality Tribunálem.

V souladu se zásadou kontradiktornosti, která je součástí práva na spravedlivý proces zakotveného v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, však to, že Tribunál zohlední rozhodnutí vnitrostátního soudu vydané po přijetí rozhodnutí odvolacího senátu Úřadu, podléhá podmínce, že jako v projednávané věci měli účastníci řízení možnost se k relevantnímu vnitrostátnímu rozhodnutí před Tribunálem vyjádřit.

(viz body 39–46)