Tribunál: rozsudek ze dne 8. října 2014, Bermejo Garde v. EHSV, T‑529/12 P, Sb. VS, EU:T:2014:861 , bod 43

(viz body 34 a 35)

Žalobci, který se dovolával skutečnosti, že na jeho argumentaci nebyla poskytnuta odpověď, nelze v tomto ohledu vytýkat, že necitoval žádnou pasáž nebo část napadeného rozsudku, které se jeho výtka konkrétně týká, jelikož ex hypothesi je uplatňováno neposkytnutí odpovědi.

(viz body 59 až 63)

Mimoto opravné prostředky stanovené v hlavě VII služebního řádu jsou k dispozici kandidátům v otevřených či jiných výběrových řízeních bez ohledu na to, zda jsou zaměstnanci Unie či nikoliv.

Ostatně z článku 270 SFEU ve spojení s čl. 91 odst. 1 služebního řádu výslovně vyplývá, že kritérium umožňující určit, zda může být žaloba podána osobou, na kterou se vztahuje služební řád, na základě článku 270 SFEU, spočívá v ověření toho, zda akt, jehož legalita je zpochybňována, je aktem, který nepříznivě zasahuje do právního postavení dané osoby ve smyslu čl. 90 odst. 2 služebního řádu. Z posledně uvedeného článku vyplývá, že opravné prostředky stanovené v hlavě VII služebního řádu se vztahují na rozhodnutí nebo nepřijetí opatření uložených služebním řádem.

Toto vymezení pravomocí Soudu pro veřejnou službu je založeno na osobním statusu dotyčné osoby a na základu sporu. V tomto ohledu se na spor mezi úředníkem a orgánem, u kterého je úředník zaměstnán, pokud je jeho základem pracovněprávní vztah mezi dotyčnou osobu a orgánem, vztahuje článek 270 SFEU a články 90 a 91 služebního řádu, a v důsledku toho nespadá do působnosti článku 263 SFEU, který definuje obecný režim žalob na neplatnost aktů přijatých orgány nebo institucemi Unie.

Soud pro veřejnou službu je výlučně příslušný pro rozhodování sporu, který se týká veřejného výběrového řízení, a to jak ratione personae, pokud vyloučený kandidát předloží svou žádost o zpřístupnění dokumentů v postavení kandidáta ve výběrovém řízení, tak ratione materiae, v rozsahu, v němž má tato žádost svůj základ ve vyloučení uvedeného kandidáta z výběrového řízení.

(viz body 68 až 71)

V případě neexistence ustanovení výslovně stanovícího přednost právní úpravy v nařízení č. 1049/2001 nebo ve zvláštní právní úpravě náležející do konkrétní oblasti unijního práva a sledujících jiný účel, než je cíl transparentnosti, je totiž třeba zajistit, aby použití každé z těchto právních úprav bylo slučitelné s použitím druhé, čímž bude zajištěno jejich soudržné použití.

Pokud jde o přístup k dokumentům, které souvisejí s prací výběrové komise, výjimky z práva na přístup k dokumentům, které jsou uvedeny v článku 4 nařízení č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise nemohou být vykládány, aniž by byla zohledněna zvláštní pravidla, v projednávané věci příloha III služebního řádu a bod 6.2 pokynů použitelných na veřejná výběrová řízení. Tato zvláštní pravidla totiž sledují cíle odlišné od cíle transparentnosti sledovaného nařízením č. 1049/2001. V systematice uvedeného nařízení je právo na přístup k dokumentům unijních orgánů a institucí koncipováno jako zásada s cílem co nejvíce usnadnit výkon tohoto práva a podporovat řádnou správní praxi tím, že bude zajištěna co možná nejširší transparentnost rozhodovacího procesu veřejných orgánů a informací, na kterých zakládají svá rozhodnutí. Výjimky z této zásady tudíž mají být vykládány restriktivně.

Naproti tomu článek 6 přílohy III služebního řádu, který se konkrétně týká výběrových řízení, zavádí zásadu důvěrnosti práce výběrových komisí s cílem zajistit nezávislost výběrových komisí a objektivitu jejich práce tím, že je chrání před všemi vnějšími zásahy nebo tlaky, ať již pocházejí z administrativy samotné Unie, dotyčných kandidátů nebo třetích osob.

Mimoto, pokud jde konkrétně o veřejná výběrová řízení, z bodu 6.2 pokynů použitelných na tato výběrová řízení vyplývá, že se zásada důvěrnosti práce výběrové komise vztahuje na znění otázek s mnohočetným výběrem odpovědi kladených v rámci vstupních testů. Cílem omezení tohoto práva na přístup k dokumentům je zamezit tomu, aby otázky, které mohou být znovu použity v rámci pozdějších výběrových řízení, nebyly zpřístupněny jiným budoucím kandidátům. Vzhledem k velkému počtu kandidátů ve výběrových řízeních, který vede k tomu, že jsou organizovány vstupní testy trvající několik dní, je obecně známo, že soubory otázek v těchto testech předložené každému kandidátovi v každé skupině otázek majících srovnatelnou povahu a obtížnost stanovenou výběrovou komisí na základě objektivních kritérií, která jsou stejná pro všechny uchazeče, jsou vybírány náhodně počítačem z databáze otázek s mnohočetným výběrem odpovědí.

Za těchto podmínek je třeba připustit, že vzhledem k tomu, že otázky s mnohočetným výběrem odpovědi položené ve vstupních testech jsou úzce spojeny s postupem výběru úředníků Unie, náležejí do rozhodovacího procesu Komise, a tudíž do působnosti čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1049/2001. Ačkoliv tyto otázky byly položeny tisícům kandidátů ve veřejném výběrovém řízení, nic to nemění na tom, že jsou součástí interní databáze orgánu, která je určena k tomu, aby ji využívaly výběrové komise při organizování výběrových řízení Evropským úřadem pro výběr zaměstnanců, a že tak představují interní dokumenty, na které se vztahuje výjimka týkající se ochrany rozhodovacího procesu Komise.

(viz body 78 až 81 a 86)

Soudní dvůr: rozsudek ze dne 27. února 2014, Komise v. EnBW, EU:C:2014:112, bod 83 a citovaná judikatura

Tribunál: rozsudky ze dne 5. dubna 2005, Hendrickx v. Rada, T‑376/03, Sb. VS, EU:T:2005:116, bod 56, a ze dne 14. července 2005, Le Voci v. Rada, T‑371/03, Sb. VS, EU:T:2005:290, bod 123