STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

M. POIARESE MADURA

přednesené dne 26. října 20061( )

Věc C‑359/05

Estager SA

proti

Receveur principal de la recette des douanes de Brive

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de grande instance de Brive‑la‑Gaillarde (Francie)]

„Ustanovení týkající se zavedení eura – Vnitrostátní právní úprava, která zaokrouhlila částku daně z doplňkového rozpočtu na sociální zemědělské dávky (BAPSA) po jejím přepočtu na eura“

1. V probíhajícím řízení o předběžné otázce pokládá tribunal de grande instance de Brive‑la‑Gaillarde (Francie) Soudnímu dvoru otázku týkající se výkladu nařízení Rady (ES) č. 1103/97 ze dne 17. června 1997 o některých ustanoveních týkajících se zavedení eura( ) a nařízení Rady (ES) č. 974/98 ze dne 3. května 1998 o zavedení eura( ). Jedná se konkrétněji o otázku, zda zvýšení částky daně uplatňované na produkci mouky, krupice a krupičky z měkké pšenice, ke kterému došlo právě při příležitosti zavedení eura a o němž bylo rozhodnuto legislativním nařízením o úpravě hodnoty některých částek vyjádřených v právních předpisech ve francouzských francích na eura, je slučitelné s předpisy Společenství týkajícími se přepočtu částek vyjádřených v národní měně na eura.

I – Právní rámec, skutkový stav a předběžná otázka

2. Článek 1618f francouzského code général des impôts (všeobecný daňový zákoník) zavádí daň uplatňovanou na produkci mouky, krupice a krupičky z měkké pšenice dodanou nebo uváděnou na trh za účelem lidské spotřeby (dále jen „daň z mouky“), jejíž částka byla stanovena před zavedením eura na 100 FRF za tunu mouky, krupice nebo krupičky.

3. Článek 1 zákona č. 2000-517 ze dne 15. června 2000, kterým se vláda zmocňuje k vydání legislativního nařízení o úpravě hodnoty některých částek vyjádřených v právních předpisech ve francích na eura (JORF ze dne 16. června 2000, s. 9063), zmocňuje vládu k přijetí nezbytných opatření legislativním nařízením k úpravě přechodu některých částek vyjádřených v právních předpisech ve francouzských francích na eura.

4. Legislativní nařízení č. 2000-916 ze dne 19. září 2000 o úpravě výše některých částek vyjádřených v právních předpisech ve francích na eura (JORF ze dne 22. září 2000, s. 14877), přijaté na základě uvedeného zákona, stanovilo částku daně z mouky na 16 eur od 1. ledna 2002.

5. Článek 1 tohoto legislativního nařízení stanoví, že „[v] souladu s článkem 14 nařízení ze dne 3. května 1998 […] se částky vyjádřené ve francích obsažené v právních předpisech […] k 1. lednu 2002 nahrazují částkami v eurech, přičemž se použije oficiální koeficient a pravidla Společenství pro zaokrouhlování“.

6. Podle zprávy prezidentu republiky týkající se legislativního nařízení č. 2000-916 (JORF ze dne 22. září 2000, s. 14876):

„[…]

Výsledek získaný použitím [nařízení č. 1103/97 a č. 974/98] bude v některých případech málo čitelný a zapamatovatelný, což v důsledku způsobuje riziko obtížnějšího použití předpisů, ve kterých se dotčené měnové odkazy vyskytují.

Pro zachování srozumitelnosti právní úpravy, a tím zjednodušení jejího správného použití se tedy jeví nezbytné stanovit měnové částky uvedené v některých předpisech v eurech bez desetinných míst nebo ve výraznějších hodnotách.

[…]

Toto legislativní nařízení, přijaté na základě zmocnění, se řídí následujícími zásadami.

Jelikož úpravu předpisů je třeba odůvodnit snahou o zachování jejich čitelnosti, jsou v první řadě změněny pouze peněžní částky, které mohou být v tomto ohledu pouze obtížně vyjádřeny hodnotami se dvěma desetinnými místy za čárkou.

Prosté použití pravidel Společenství pro přepočet a zaokrouhlování musí zůstat zásadou a úpravy výjimkou. Z toho vyplývá, že částky již vyjádřené v centech nejsou v zásadě měněny.

[…]

Veškeré úpravy vstupují v platnost dne 1. ledna 2002, dnem konečného a úplného nahrazení franku eurem.

[…]“

7. Společnost Estager SA (dále jen „Estager“) platila od 1. ledna 2002 u recette des douanes de Brive daň z mouky ve výši 16 eur za tunu. Podle Estager měla na základě nařízení č. 1103/97 a č. 974/98 platit daň ve výši 15,24 eur za tunu. Úprava provedená francouzským zákonodárcem z částky 100 FRF na 16 eur vedla ke zvýšení uvedené daně, které není v souladu s uvedenými nařízeními.

8. Podle článku 3 nařízení č. 1103/97:

„Zavedení eura nepůsobí změnu jakýchkoli ustanovení právních nástrojů ani osvobození od dluhu, ani neopravňuje k nesplnění právních závazků, ani nepřiznává některé ze stran oprávnění takový právní nástroj jednostranně změnit či ukončit jeho platnost. Toto ustanovení se použije, nedohodnou-li se strany jinak.“

9. Podle článku 1 tohoto nařízení se „právními nástroji“ rozumějí „právní předpisy, správní akty, soudní rozhodnutí, smlouvy, jednostranné právní akty, platební nástroje jiné než bankovky a mince a ostatní nástroje mající právní účinek“.

10. Článek 4 téhož nařízení stanoví:

„1. Přepočítací koeficienty budou přijaty v podobě jednoho eura vyjádřeného v jednotlivých národních měnách zúčastněných členských států. Budou vyjádřeny na šest platných číslic.

2. Přepočítací koeficienty nebudou při přepočtech zaokrouhlovány ani upravovány na méně platných číslic.

3. Přepočítací koeficienty se použijí pro přepočty mezi jednotkou euro a národními měnovými jednotkami v obou směrech. Inverzní koeficienty odvozené z přepočítacích koeficientů se nebudou používat.

4. Peněžní částky, které mají být přepočteny z některé národní měnové jednotky na jinou, budou nejprve přepočteny na peněžní částku vyjádřenou v jednotce euro, přičemž tato částka smí být zaokrouhlena, avšak nejméně na tři desetinná místa, a poté budou přepočteny na druhou národní měnovou jednotku. Jiný způsob přepočtu lze použít jen tehdy, přinese-li stejné výsledky.“

11. Článek 5 uvedeného nařízení mimoto stanoví:

„Peněžní částky, které mají být zaplaceny či vyúčtovány, budou při zaokrouhlování po přepočtu na jednotku euro podle článku 4 zaokrouhleny nahoru nebo dolů na nejbližší cent. […] Vede-li použití přepočítacího koeficientu k výsledku nacházejícímu se přesně ve středu, zaokrouhlí se částka nahoru.“

12. Článek 7 nařízení č. 974/98 stanoví:

„Nahrazení měny jednotlivých zúčastněných členských států eurem nemění samo o sobě denominaci právních nástrojů existujících ke dni nahrazení.“

13. Článek 14 téhož nařízení stanoví:

„Odkazují-li právní nástroje existující ke konci přechodného období na národní měnové jednotky, považují se tyto odkazy za odkazy na jednotku euro podle příslušných přepočítacích koeficientů. Použijí se pravidla pro zaokrouhlování stanovená v nařízení (ES) č. 1103/97.“

14. Konečně podle článku 1 nařízení Rady (ES) č. 2866/98 ze dne 31. prosince 1998 o přepočítacích koeficientech mezi eurem a měnami členských států přijímajících euro( ) je neodvolatelně stanovený přepočítací koeficient mezi eurem a francouzským frankem jedno euro za 6,55957 francouzských franků.

15. Jelikož Estager měla za to, že použití těchto nařízení mělo vést ke stanovení částky daně ve výši 15,24 eur, a nikoli ve výši 16 eur, požádala dopisem ze dne 12. března 2002 recette des douanes de Brive o vrácení části daně z mouky zaplacené touto společností od 1. ledna 2002. Dne 26. března 2002 uvedený správní orgán tuto žádost o vrácení zamítl.

16. Dne 24. května 2002 podala Estager žalobu proti receveur principal de la recette des douanes de Brive u tribunal de grande instance de Brive‑la‑Gaillarde, který se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:

„Jsou ustanovení legislativního nařízení č. 2000-916 […] týkající se přepočtu daně […] uplatňované na produkci mouky, krupice a krupičky z měkké pšenice ze 100 franků na 16 eur v souladu s nařízeními Společenství týkajícími se zavedení eura?“

II – Rozbor

17. Žádným z účastníků řízení, kteří předložili vyjádření v projednávané věci, není zpochybňováno, že z hlediska prostého použití pravidel stanovených v nařízeních Společenství týkajících se přepočtu na euro a zaokrouhlování by přepočet částky daně z mouky ve výši 100 FRF na eura vedl k výsledku 15,24 eur. Použití neodvolatelně stanoveného oficiálního přepočítacího koeficientu mezi eurem a francouzským frankem stanoveného nařízením č. 2866/98 by totiž vedlo k výsledku 15,244 eur, což vede po zaokrouhlení na nejbližší cent, tak jak je stanoveno v článku 5 nařízení č. 1103/97, ke konečnému výsledku 15,24 eur.

18. Otázkou tedy je, zda je členský stát ve stejném okamžiku a ve stejném právním nástroji, kterým nahrazuje částku odpovídající dani na základě oficiálního přepočítacího koeficientu a pravidel Společenství pro zaokrouhlování na eura, oprávněn zcela volně provést zvýšení této daně o téměř 5 % tím, že upraví částku 15,24 eur na euro nahoru, a sice na 16 eur.

19. Soudní dvůr již měl příležitost v rozsudku Verbraucher‑Zentrale Hamburg( ) rozhodovat o problému přepočtu a zaokrouhlení částek dříve uváděných v národní měnové jednotce na eura. V této věci se jednalo o přepočet na eura a zaokrouhlení podnikem poskytujícím mobilní telefonní služby některých cen za minutu telefonických hovorů vyjádřených v německých markách.

20. Soudní dvůr velmi jasně připomněl cíle nařízení č. 1103/97 a základní zásady, na kterých je založeno( ). Cíl zajistit právní jistotu a transparentnost hospodářským subjektům při přechodu na jednotnou měnu je konkrétně zajištěn zásadou trvání smluv a jiných právních nástrojů a cílem neutrality přechodu částek uvedených v právních nástrojích v národní měně na euro. Právě na základě těchto důvodů přitom Soudní dvůr rozhodl, že ačkoliv hospodářský subjekt může podle nařízení č. 1103/97 přepočíst takový tarif, jako je cena za minutu, na eura a jednostranně jej zaokrouhlit na nebližší cent, tato zaokrouhlovací praxe musí respektovat zásadu trvání smluv a jiných právních nástrojů zaručenou článkem 3 tohoto nařízení a cíl neutrality přechodu na euro sledovaný uvedeným nařízením. V důsledku toho nemůže mít podle Soudního dvora taková zaokrouhlovací praxe reálný dopad na cenu, která má být ve skutečnosti zaplacena spotřebitelem( ).

21. I přes zjevné rozdíly mezi situacemi dotčenými v projednávané věci a ve výše uvedené věci Verbraucher‑Zentrale Hamburg zůstávají zásady a cíle stanovené Soudním dvorem jako určující pro výklad nařízení č. 1103/97 v kontextu věci Verbraucher‑Zentrale Hamburg rovněž platné v kontextu projednávané věci.

22. Přepočet částky uvedené v národní měnové jednotce na eura sice vždy přináší určité riziko odchylky mezi hodnotou dané částky před a po uvedeném přepočtu. Nicméně z nařízení č. 1103/97, a zejména z jeho článku 5 vyplývá, že za účelem respektování požadavků na trvání právních nástrojů a na neutralitu přechodu na euro je při tomto přepočtu největší přípustnou nepřesností 0,005 eur. Jak Soudní dvůr zdůraznil ve výše uvedeném rozsudku Verbraucher‑Zentrale Hamburg, cíl neutrality přechodu na euro vyžaduje, aby pravidla pro přepočet přijatá nařízením č. 1103/97 zabezpečila „vysokou míru přesnosti“( ). Tato vysoká míra přesnosti, uložená uvedeným nařízením při zaokrouhlování částek po jejich přepočtu na eura, je mimoto minimálním požadavkem( ). Navíc je jasné, že v případech přepočtu částky na eura a jejího zaokrouhlení hospodářským subjektem ve prospěch hospodářských subjektů, které musí zaplatit tuto částku, nařízení č. 1103/97 nebrání tomu, aby nebyla dodržena míra přesnosti na nejbližší cent. Na rozdíl od zvýšení nejsou snížení částek, které je třeba zaplatit nebo zaúčtovat, při jejich přepočtu na eura zjevně v rozporu s požadavky právní jistoty a důvěry pro hospodářské subjekty, a zejména pro spotřebitele, které jsou cíli nařízení č. 1103/97 a č. 974/98.

23. V projednávané věci přitom francouzský zákonodárce provedl legislativním nařízením č. 2000-916 úpravu částky daně z mouky z 15,24 eur na euro nahoru, a sice na 16 eur. Taková operace vede ke zvýšení částky uvedené daně, která ve značném rozsahu překračuje míru rozdílnosti přípustnou podle pravidel Společenství pro přepočet na eura. Za takových okolností nelze hovořit o zaokrouhlení provedeném v souladu s uvedenými pravidly Společenství.

24. Podle francouzské vlády je nicméně členský stát nadále oprávněn provést takové zvýšení, jako je to, které zavedl legislativním nařízením č. 2000‑916. Komise sdílí stejné stanovisko.

25. Francouzská vláda se jednak domnívá, že nařízení č. 1103/97 a č. 974/98 nijak nezasáhla do daňové pravomoci členských států a jejich oprávnění zvýšit částku jimi stanovených daní, považují-li to za vhodné. Členské státy jsou nadále oprávněny provést taková zvýšení ve stejných právních nástrojích, jako jsou nástroje, na jejichž základě provádějí přepočet částek těchto daní na eura.

26. Krom toho se francouzská vláda domnívá, že legislativní nařízení č. 2000‑916 provádí úpravu částek, která se koncepčně odlišuje od přepočtu na eura. Pouze tento přepočet musí respektovat pravidla stanovená nařízeními č. 1103/97 a č. 974/98. Úprava částek jakožto odlišná operace od přepočtu na eura umožňuje francouzskému zákonodárci zejména z důvodů čitelnosti a zapamatovatelnosti částek provést zvýšení daní, které byly takto upraveny. Ve zprávě prezidentu republiky týkající se legislativního nařízení č. 2000-916 se tak uvádí, že „[v]ýsledek získaný použitím [nařízení č. 1103/97 a č. 974/98] bude v některých případech málo čitelný a zapamatovatelný, což v důsledku způsobuje riziko obtížnějšího použití předpisů, ve kterých se dotčené měnové odkazy vyskytují“. Poukazuje mimoto na skutečnost, že „[p]ro zachování srozumitelnosti právní úpravy, a tím zjednodušení jejího správného použití se tedy jeví nezbytné stanovit měnové částky uvedené v některých předpisech v eurech bez desetinných míst nebo ve výraznějších hodnotách“. Za účelem zachování čitelnosti právní úpravy tato zpráva rovněž stanoví, že budou změněny pouze peněžní částky, které mohou být pouze obtížně vyjádřeny hodnotami se dvěma desetinnými místy za čárkou. Podle francouzské vlády není taková úprava předmětem výše uvedených nařízení Společenství. Tato nařízení tak členským státům nebrání provést takové úpravy částek při přechodu na euro, jako je úprava daně z mouky, která vedla k významnému zvýšení částky této daně.

27. Pojem „úprava částek“, který francouzská vláda odlišuje od přepočtu na eura (který je jediný upraven nařízeními č. 1103/97 a č. 974/98), má ústřední úlohu v její argumentaci. Okolnost, že legislativní nařízení č. 2000-916 upravuje částky daní, a zejména částku daně z mouky, a že taková úprava není upravena uvedenými nařízeními, podle francouzské vlády zajišťuje neexistenci jakékoli neslučitelnosti s těmito nařízeními.

28. Souhlasím s francouzskou vládou a Komisí ohledně skutečnosti, že státy zúčastněné na euru jsou nadále oprávněny upravit částky svých daní zejména z důvodů čitelnosti a že jsou samozřejmě oprávněny rozhodnout o jejich zvýšení, považují-li jej za vhodné. Členské státy si zachovávají široké pravomoci v oblasti daní( ), zejména včetně pravomoci zvýšit takovou nepřímou daň, jako je daň dotčená v projednávané věci. Při výkonu těchto pravomocí v oblasti daní nicméně musejí dodržovat právo Společenství( ). Nařízení č. 1103/97 a č. 974/98 se nezpochybnitelně nedotýkají oprávnění veřejných orgánů stanovit novou, vyšší částku takové daně, jako je daň dotčená v projednávaném případě( ).

29. Legislativním nařízením č. 2000‑916 však hodlal francouzský zákonodárce výslovně použít nařízení Společenství při přepočtu částek uvedených ve francouzských francích na eura. Takový cíl jednoznačně vyplývá především z článku 1 uvedeného legislativního nařízení. Tento článek totiž stanoví, že „v souladu s článkem 14 nařízení [č. 974/98] […] se částky vyjádřené ve francích obsažené v právních předpisech […] k 1. lednu 2002 nahrazují částkami v eurech, přičemž se použije oficiální koeficient a pravidla Společenství pro zaokrouhlování“( ). Je zřejmé, že cílem tohoto legislativního nařízení je, jak samo jeho znění uvádí, nahradit částky, které byly dříve uváděny v některých právních předpisech ve francouzských francích, částkami v eurech, přičemž se použije oficiální přepočítací koeficient a nařízení č. 1103/97 a č. 974/98.

30. Částka daně z mouky stanovená v příloze IV legislativního nařízení č. 2000-916 po zavedení eura na 16 eur je na jedné straně výsledkem současného provedení přepočtu na eura (za použití oficiálního koeficientu a pravidel Společenství pro přepočet) a na druhé straně provedením úpravy se zvýšením. Článek 2 legislativního nařízení č. 2000-916 předpokládá současné provedení takové úpravy, jakož i přepočtu na eura a zaokrouhlení podle pravidel Společenství v tomtéž právním nástroji, když stanoví, že „za účelem zjednodušení používání právních předpisů je předmětem ustanovení kapitol II až IV úprava některých částek v eurech vyplývající z pravidel [Společenství] pro přepočet uvedených v článku 1“.

31. Obtíž v projednávané věci vyplývá právě ze současného provedení přepočtu částky daně z mouky na eura a úpravy se zvýšením přepočtené částky, ke kterému došlo legislativním nařízením č. 2000-916.

32. Nařízení č. 1103/97 a č. 974/98 nebrání tomu, aby ve stejném právním nástroji byl proveden přepočet částek na eura a úprava se zvýšením těchto částek. Jsem proto toho názoru, že tato nařízení Společenství nebrání tomu, aby členský stát mohl přepočíst na eura a zvýšit částku daně přesně ve stejném okamžiku a ve stejném právním nástroji.

33. Nicméně skutečnost, že se tento členský stát rozhodne uplatnit nařízení Společenství týkající se přepočtu a zaokrouhlování k převedení částky daně na eura a současně zvýšit tuto daň, vyžaduje, aby při výkonu své pravomoci dodržel určité požadavky, které vyplývají ze současného uplatnění uvedených nařízení Společenství.

34. Je třeba připomenout, že částka daně dotčené v projednávané věci zjevně představuje „ustanovení“ „právního nástroje“ ve smyslu článku 3 nařízení č. 1103/97. Jedná se o částku, která při přechodu na euro musela být nutně přepočtena. Na základě oficiálního koeficientu a pravidel Společenství pro přepočet mohl takový přepočet vést pouze k výsledku 15,24 eur. V tomto ohledu tedy nesdílím stanovisko Komise, podle kterého nařízení č. 1103/97 a č. 974/98 stanoví pravidla, která je třeba dodržovat při přepočtu národních měn na eura pouze tehdy, pokud mají vyjádřené hodnoty zůstat neměnné, čemuž tak není v případě částky nepřímé daně z mouky, jako je daň dotčená v projednávaném případě, kterou lze snadno změnit rozhodnutím veřejných orgánů. Ani znění, ani cíl těchto nařízení neumožňují tvrdit, že jejich uplatnění by mělo být vyloučeno v případě takových částek, jako je částka daně z mouky, nebo také některých cen, které rovněž podléhají více či méně častým změnám.

35. Pravidla stanovená nařízením č. 1103/97 založená na zásadě trvání smluv a jiných právních nástrojů a na cíli neutrality přechodu na euro se použijí na takovou částku, jako je částka daně z mouky dotčená v projednávaném případě. Tato pravidla, jejichž cílem je zabezpečit vysokou míru přesnosti, nepřipouštějí dle svého znění ani dle svého cíle zaokrouhlení na euro nahoru, jako je to, ke kterému došlo v projednávaném případě a které přineslo významné zvýšení této daně téměř o 5 %.

36. Jakožto „ustanovení“ právního přepisu podléhá částka daně z mouky zásadě trvání smluv a jiných právních nástrojů stanovené v článku 3 nařízení č. 1103/97, podle kterého „[z]avedení eura nepůsobí změnu jakýchkoli ustanovení právních nástrojů“. Zásada trvání smluv a jiných právních nástrojů a cíl neutrality přechodu na euro přitom tak dle mého názoru ukládá, aby hospodářské subjekty nebyly uvedeny v omyl, že důvodem zvýšení daně z mouky je zavedení eura. Nestačí, že zavedení eura není ve skutečnosti přímou příčinou zvýšení uvedené daně. Je také třeba, aby toto bylo hospodářskými subjekty snadno rozpoznatelné.

37. Zásada trvání smluv a jiných právních nástrojů stanovená v článku 3 nařízení č. 1103/97 musí být tedy vykládána v tom smyslu, že ukládá povinnost transparentnosti pro hospodářské subjekty, přepočítávají-li neměnné částky právních nástrojů na eura současně se zvýšením těchto částek. Tento požadavek transparentnosti, na který výslovně odkazuje sedmý bod odůvodnění nařízení č. 1103/97, vyplývá také z vysoké míry přesnosti při přepočtu, kterou implikují jak neodvolatelně stanovené přepočítací koeficienty na euro se šesti platnými číslicemi, stanovené nařízením č. 2866/98, tak i pravidla pro přepočet na eura a pro striktní zaokrouhlování stanovená nařízením č. 1103/97( ). Taková povinnost transparentnosti je uložena rovněž členským státům zejména tehdy, rozhodují-li ve stejném právním nástroji o přepočtu takové částky daně, jako je částka dotčená v projednávaném případě, podle pravidel Společenství v této oblasti, a současně o úpravě této částky s jejím zvýšením.

38. Jinak řečeno nařízení č. 1103/97 vyžaduje, pokud se členský stát rozhodne zvýšit daň ve stejném okamžiku a ve stejném právním nástroji, který má nahradit částku této daně podle pravidel Společenství pro přepočet, aby hospodářské subjekty mohly snadno odlišit, co je výsledek přepočtu na eura při přechodu na jednotnou měnu na jedné straně a výsledek svrchovaného rozhodnutí tohoto státu upravit a zvýšit částku uvedené daně na straně druhé. Jedná se o požadavek zachování transparentnosti pro hospodářské subjekty – který je hodnotou výslovně uznanou zákonodárcem Společenství v sedmém bodě odůvodnění nařízení č. 1103/97 – mezi dvěma odlišnými skutečnostmi: jednak přepočtem částky daně z mouky na eura, a jednak zvýšením této daně. Tato transparentnost je také nezbytná pro správné pochopení rozdělení politické odpovědnosti Společenství a členských států v očích evropských občanů. Členský stát nemůže přenést politickou odpovědnost za zvýšení daně na Společenství tím, že provede toto zvýšení pod rouškou uplatnění pravidel Společenství pro přepočet a zaokrouhlování. Takové jednání je v rozporu s duchem dobré spolupráce a loajality mezi členskými státy a Společenstvím.

39. Článek 1 legislativního nařízení č. 2000-916 stanoví výslovnou vazbu mezi novými částkami v eurech a prostým přepočtem „za použití oficiálního koeficientu a pravidel Společenství pro zaokrouhlování“( ). Pokud by ke zvýšení daně z mouky mohlo dojít bez rozlišení, tedy pod rouškou nahrazení částkami v eurech podle pravidel Společenství pro přepočet, došlo by k porušení zásady trvání smluv a jiných právních nástrojů, jakož i cíle neutrality přechodu na euro, které jsou výslovně zakotveny v článku 3 nařízení č. 1103/97. Je třeba připomenout, že zachování těchto požadavků trvání a neutrality je zásadní pro založení důvěry hospodářských subjektů v euro. Taková důvěra totiž spočívá na záruce, že přepočet částek na eura při zavedení jednotné měny nepovede sám o sobě ke zvýšení těchto částek.

40. Pokud by členský stát mohl ve stejném okamžiku, kdy provádí přepočet částek svých daní podle pravidel Společenství v této oblasti na eura, provést bez rozlišení zvýšení těchto částek, pravidla stanovená v nařízení č. 1103/97 a č. 974/98, která vyžadují vysokou míru přesnosti, by pro členské státy byla v konečném výsledku pouze fakultativními pravidly. Nařízení Společenství týkající se přepočtu a zaokrouhlování částek v eurech nejsou přitom použitelná pouze pro soukromé subjekty. Členské státy se také musí řídit těmito pravidly Společenství, přepočítávají-li na eura částky takových svých daní, jako je daň z mouky dotčená v projednávaném případě. Skutečnost, že členský stát má rovněž pravomoc ke zvýšení těchto částek, stejně tak jako hospodářský subjekt v zásadě může zvýšit cenu svého zboží nebo služeb, které nabízí na trhu, nemá za následek, že by byl povinen řídit se v menším rozsahu pravidly Společenství týkajícími se přepočtu částek na euro.

41. Tento závěr je konkrétně podpořen zprávami, kterých se Komise dovolávala během jednání, podle kterých „[v]olba učiněná veřejným sektorem může být z důvodu jeho hospodářského významu brána jinými subjekty jako příklad. Většina správních orgánů chce jít příkladem tím, že při přechodu svých tarifů na euro postupuje neutrálně či ve prospěch občanů, a zamezuje při tomto přechodu jejich zvýšení“( ). Stejně tak podle jiného sdělení rovněž zmíněného Komisí při jednání „[v]eřejnost se obává stále více zneužití při převodu cen a v tomto ohledu byly v několika zemích zaznamenány stížnosti, týkající se jak veřejného, tak soukromého sektoru. Členské státy se zavázaly k neutralitě přepočtu veřejných tarifů nebo k tomu, že k přepočtu dojde celkově ve prospěch občana“( ).

42. Podle francouzské vlády a Komise francouzský zákonodárce zachoval zásadu trvání ustanovení právních nástrojů a cíl neutrality přechodu na euro tím, že zachoval celkovou neutralitu. Zdá se, že podle Komise tato neutralita členskému státu umožňuje rozhodnout, pokud jde o jednotlivé částky tarifů nebo daní ve stejném právním nástroji, o zvýšení některých těchto částek z 15,24 na 16 eur dle své vlastní volby a snížení jiných částek z 15,24 na 15 eur( ). Takto nejasná a nepřesná celková neutralita dává možnost k jakýmkoli strategickým volbám, pokud jde o částky, které mají být zvýšeny či sníženy. Nemá nic společného s vysokou mírou přesnosti při přepočtu na eura uloženou zákonodárcem Společenství ani se zásadou trvání ustanovení právních nástrojů a cílem neutrality přechodu na euro, které jsou výslovně zakotveny v nařízení č. 1103/97. Částka odpovídající dani z mouky je sama o sobě „ustanovením“ právního nástroje odlišným od jiných částek jiných daní, které jsou rovněž uvedeny v tomto nástroji. Hospodářské subjekty, které ponesou zvýšení daně z mouky, nejsou subjekty, které budou mít prospěch z případných snížení jiných daní, které byly rovněž přepočteny na euro ve stejném právním nástroji. Částka daně z mouky podléhá sama o sobě, a nikoliv celkově s částkami jiných daní, které byly rovněž přepočteny na eura legislativním nařízením č. 2000-916, požadavkům trvání a neutrality.

43. Pro hospodářské subjekty zvláště v členských státech, které se v současné době rozhodují o případném přistoupení k jednotné měně, by připuštění toho, že členský stát je oprávněn přepočíst částky některých svých tarifů nebo daní na eura a tyto částky pod rouškou přepočtu zvýšit, mohlo negativně ovlivnit jejich očekávání při zavádění jednotné měny. Zavedení eura by v očích hospodářských subjektů bylo považováno za příčinu zvýšení daní, přičemž takové zvýšení musí být přičítáno výlučně státním orgánům, které mají jako jediné pravomoc o takovém zvýšení rozhodnout.

44. Zásada trvání smluv a jiných právních nástrojů a cíl neutrality přechodu na euro ve vztahu k částkám, které je třeba přepočítat, v důsledku toho vyžadují, aby k úpravě se zvýšením částky takové daně, jako je daň dotčená v projednávaném případě, došlo-li k ní ve stejném okamžiku, kdy došlo k přepočtu této částky na eura, a ve stejném právním nástroji, došlo zcela transparentně pro hospodářské subjekty. Z toho vyplývá, že pokud ke zvýšení částky daně došlo současně s přepočtem této částky na eura, právní předpis, který provádí současně tento přepočet a toto zvýšení, musí výslovným a transparentním způsobem odlišit pro každou částku, která byla takto přepočtena a zvýšena, co je výsledek přepočtu na eura a co je výsledek rozhodnutí veřejných orgánů zvýšit částku této daně. Je věcí předkládajícího soudu s přihlédnutím k předcházejícím úvahám ověřit, zda taková transparentnost byla zajištěna legislativním nařízením č. 2000-916, pokud jde konkrétně o přepočet na eura a zvýšení daně z mouky.

III – Závěry

45. S přihlédnutím k předcházejícím úvahám mám za to, že by Soudní dvůr měl na otázku položenou Tribunal de grande instance de Brive‑la‑Gaillarde odpovědět následovně:

„Nařízení Rady (ES) č. 1103/97 ze dne 17. června 1997 o některých ustanoveních týkajících se zavedení eura je třeba vykládat tak, že pokud k úpravě se zvýšením částky takové nepřímé daně, jako je daň uplatňovaná na produkci mouky, krupice a krupičky z měkké pšenice dodanou nebo uváděnou na trh za účelem lidské spotřeby, došlo současně s přepočtem částky této daně na eura, právní předpis, který provádí současně tento přepočet a toto zvýšení, musí výslovným a transparentním způsobem odlišit pro každou částku, která byla takto přepočtena a zvýšena, co je výsledek přepočtu na eura a co je výsledek rozhodnutí veřejných orgánů zvýšit částku této daně. Je věcí předkládajícího soudu ověřit, zda taková transparentnost byla zajištěna legislativním nařízením č. 2000-916 ze dne 19. září 2000 o úpravě výše některých částek vyjádřených v právních předpisech ve francích na eura, pokud jde konkrétně o přepočet na eura a zvýšení daně z mouky dotčené v projednávaném případě.“