Věc C-343/07

Bavaria NV a Bavaria Italia Srl

v.

Bayerischer Brauerbund eV

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte d'appello di Torino)

„Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Posouzení platnosti — Přípustnost — Nařízení (EHS) č. 2081/92 a (ES) č. 1347/2001 — Platnost — Název, který zdruhověl — Koexistence ochranné známky s chráněným zeměpisným označením“

Stanovisko generálního advokáta J. Mazáka přednesené dne 18. prosince 2008 I ‐ 5497

Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 2. července 2009 I ‐ 5536

Shrnutí rozsudku

Obecnou zásadu práva Společenství představuje právo žadatele, aby v rámci žaloby podané podle vnitrostátního práva proti zamítnutí jeho žádosti namítl protiprávnost aktu Společenství, který byl základem vnitrostátního rozhodnutí přijatého v neprospěch dotyčného, přičemž otázka platnosti tohoto aktu Společenství může pak být předložena Soudnímu dvoru v rámci řízení o předběžné otázce. Tato obecná zásada, jejímž cílem je zajistit, aby každá osoba měla možnost napadnout akt Společenství, jenž je základem rozhodnutí v její neprospěch, nicméně v žádném případě nebrání tomu, aby se nařízení stalo konečným vůči jednotlivci, ve vztahu ke kterému je toto nařízení třeba považovat za individuální rozhodnutí, jehož zrušení mohl bez jakékoliv pochybnosti požadovat na základě článku 230 ES, což tomuto jednotlivci brání namítat před vnitrostátním soudem protiprávnost tohoto nařízení. Tak tomu není v případě obchodních společností Bavaria a Bavaria Italia, majitelek několika ochranných známek a obrazových prvků obsahujících slovo „Bavaria“, ohledně nichž nelze mít za to, že jsou bez jakékoliv pochybnosti nařízením č. 1347/2001, kterým se doplňuje příloha nařízení č. 1107/96 o zápisu zeměpisných označení a označení původu podle postupu stanoveného v článku 17 nařízení č. 2081/92, „bezprostředně a osobně dotčeny“ ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES. Cílem uvedeného nařízení č. 1347/2001 je totiž přiznat produktu „Bayerisches Bier“ ochranu jakožto chráněného zeměpisného označení (CHZO) stanovenou v nařízení č. 2081/92 a povoluje další užívání starší ochranné známky Bavaria i přes zápis CHZO „Bayerisches Bier“ při dodržení podmínek stanovených v čl. 14 odst. 2 nařízení č. 2081/92. I když tedy nařízením č. 1347/2001 právní postavení společností Bavaria a Bavaria Italia dotčeno být mohlo, takové dotčení nelze považovat za dotčení vyplývající přímo z tohoto nařízení. Společnosti Bavaria a Bavaria Italia jsou tudíž v rámci žaloby podané podle vnitrostátního práva oprávněny uplatňovat neplatnost nařízení č. 1347/2001, třebaže proti tomuto nařízení před soudem Společenství nepodaly žalobu na neplatnost ve lhůtě stanovené v článku 230 ES. (viz body 38–39, 41–44, 46)

Na argument, podle kterého články 32 ES a 37 ES nepředstavují vhodný právní základ pro přijetí nařízení č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin z důvodu, že pivo není zahrnuto mezi zemědělské produkty uvedené v příloze I Smlouvy, je třeba odpovědět, že právní úprava přispívající k uskutečnění jednoho či několika cílů uvedených v článku 33 ES musí být přijata na základě článku 37 ES, třebaže se sice použije hlavně na produkty spadající do přílohy I Smlouvy, avšak vedlejším způsobem se týká i některých produktů, které v ní zahrnuty nejsou. Hlavním cílem uvedeného nařízení je přitom jednak, jak vyplývá z jeho druhého bodu odůvodnění, uskutečnění cílů uvedených v článku 33 ES, a jednak se toto nařízení týká hlavně produktů obsažených v příloze I Smlouvy. Krom toho, ačkoli je pravda, že pivo v této příloze výslovně uvedeno není, nic to nemění na tom, že většina přísad obsažených v jeho složení v ní uvedena je a že jeho zahrnutí do působnosti nařízení č. 2081/92 odpovídá cíli tohoto nařízení, zejména uskutečnění cílů uvedených v článku 33 ES. (viz body 50–51)

I když čl. 17 odst. 2 nařízení č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin výslovně stanoví, že se článek 7 tohoto nařízení v rámci zjednodušeného postupu týkajícího se zápisu nepoužije, a tudíž v uvedeném rámci vylučuje právo třetích osob s oprávněným zájmem podat námitky, stanovené v odstavci 3 posledně uvedeného ustanovení, i zápis na základě tohoto postupu předpokládá, že názvy jsou v souladu s věcnými pravidly tohoto nařízení. V každém případě náležitý výklad článku 17 nařízení č. 2081/92 nijak neznamená, že se dotyčné třetí osoby, které mají za to, že jejich oprávněné zájmy jsou zápisem označení poškozeny, nemohou vyjádřit a podat své námitky v členském státě, který o tento zápis žádá, zejména v souladu se zásadami týkajícími se soudní ochrany, tak jak vyplývá ze systému uvedeného nařízení. Tyto dotyčné třetí osoby tak mohou rovněž v rámci zjednodušeného postupu podle článku 17 uvedeného nařízení uplatnit své námitky proti dotyčné žádosti o zápis. Přísluší vnitrostátním soudům, aby o legalitě žádosti o zápis označení na základě uvedeného článku 17 rozhodly za týchž podmínek přezkumu, jako jsou podmínky přezkumu vyhrazené jakémukoli konečnému aktu přijatému týmž vnitrostátním orgánem, který může poškodit práva, která třetí osoby vyvozují z práva Společenství, a aby v důsledku toho považovaly žalobu podanou za tím účelem za přípustnou, i když vnitřní procesní pravidla to v podobném případě nestanoví. (viz body 54–57)

V systému zavedeném nařízením č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin jsou pravomoci rozděleny mezi dotyčný členský stát a Komisi. V tomto systému přísluší Komisi, aby před tím, než označení zapíše do požadované kategorie, zejména ověřila, že jednak specifikace, která je připojena k žádosti, je v souladu s článkem 4 nařízení č. 2081/92, to znamená, že obsahuje požadované náležitosti a že se nezdá, že by tyto náležitosti byly stiženy zjevnými nedostatky, a že jednak na základě skutečností obsažených ve specifikaci označení splňuje požadavky čl. 2 odst. 2 písm. a) nebo b) uvedeného nařízení. Je tomu stejně tak, jestliže v souladu s článkem 15 téhož nařízení opatření zamýšlená Komisí nejsou v souladu se stanoviskem výboru zavedeného uvedeným článkem nebo jestliže takové stanovisko vydáno nebylo, a rozhodnutí o zápisu je přijato Radou na návrh Komise. (viz body 64, 67–68)

Na rozdíl od článku 5 nařízení č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin, který výslovně stanoví, že v rámci běžného postupu je k žádosti o zápis připojena specifikace, se článek 17 téhož nařízení omezuje na to, že členským státům ukládá, aby Komisi sdělily, která u nich právně chráněná označení nebo, v případě členských států, kde není systém ochrany, která ze vžitých označení chtějí zapsat. Za těchto okolností uvedený článek 17 nelze vykládat tak, že členským státům ukládá, aby ve lhůtě šesti měsíců sdělily konečné znění specifikace a ostatní relevantní dokumenty, takže by jakákoli změna původně předložené specifikace měla za následek použití běžného postupu. (viz bod 76)

V rámci posouzení druhové povahy určitého názvu je třeba na základě čl. 3 odst. 1 nařízení č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin vzít v úvahu místa výroby dotčeného výrobku, existující jak uvnitř členského státu, v jehož prospěch bylo dotčené označení zapsáno, tak i mimo tento členský stát, spotřebu tohoto výrobku a způsob, jakým je tento název vnímán spotřebiteli uvnitř uvedeného členského státu a mimo něj, existenci zvláštních vnitrostátních předpisů týkajících se uvedeného výrobku, jakož i způsob, jakým byl uvedený název použit v právu Společenství. Cílem zápisu chráněného zeměpisného označení (CHZO) v souladu s uvedeným nařízením je mimo jiné zabránit neoprávněnému užívání názvu třetími osobami, které by chtěly těžit z dobré pověsti, kterou získal, a ostatně i zabránit zániku tohoto názvu v důsledku jeho popularizace na základě jeho obecného užívání buď mimo jeho zeměpisný původ, nebo mimo určitou jakost, pověst nebo jiné vlastnosti, které lze přičíst uvedenému původu a zápis odůvodňují. Pokud jde tedy o CHZO, název zdruhoví pouze tehdy, když přímá vazba mezi zeměpisným původem produktu a určitou jakostí tohoto produktu, jeho pověstí nebo jinými jeho vlastnostmi, které lze přičíst uvedenému původu, zanikne, takže název již pouze popisuje určitý druh nebo typ produktů. (viz body 101, 106–107)