ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
56

Tento závěr nemůže být vyvrácen argumentem Komise, podle něhož je rozdíl mezi příjmem z prodaných vstupenek do kasin, na něž se uplatní vstupné ve výši 15 eur, a příjmem z prodaných vstupenek do kasin, na něž se uplatní vstupné ve výši 6 eur, který představuje 1,80 eur (3 eura –1,20 eura), čtyřikrát nižší než rozdíl mezi daní, kterou je nutno odvést státu ze vstupu do kasin náležejících do první kategorie, a daní, kterou je nutno odvést ze vstupu do kasin patřících do druhé kategorie, jenž činí 7,20 eura (12 eur –4,80 eur). Uvedené konstatování totiž vyplývá přímo z použití 80% sazby a z poměru čtyři ku jedné mezi 80% výší daňové sazby, a 20% výší sazby příjmů určených na vystavení vstupenky a pokrytí nákladů.
2)

Společnosti Gold East Paper (Jiangsu) Co. Ltd a Gold Huasheng Paper (Suzhou Industrial Park) Co. Ltd ponesou vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie, Cepifine AISBL, Sappi Europe SA, Burgo Group SpA a Lecta SA.
39

Podle ustálené judikatury představuje právní zájem na podání žaloby zásadní a první podmínku všech soudních žalob. Právní zájem žalobkyně na podání žaloby předpokládá, že zrušení napadeného aktu by samo o sobě mohlo mít právní následky, takže výsledkem žaloby by mohl být prospěch pro účastníka řízení, který ji podal, a že žalobkyně odůvodní vzniklý a trvající zájem na zrušení uvedeného aktu (viz rozsudek ze dne 19. června 2009, Socratec v. Komise, T‑269/03, EU:T:2009:211, bod 36 a citovaná judikatura). Pokud existují pochybnosti či námitky, přísluší žalobkyni, aby předložila důkaz o svém právním zájmu na podání žaloby (usnesení ze dne 31. července 1989, S. v. Komise, 206/89 R, Recueil, EU:C:1989:333, bod 8, a rozsudek Sniace v. Komise, bod 38 výše, EU:T:2005:129, bod 31). Žalobkyně musí zejména prokázat existenci osobního zájmu na dosažení neplatnosti napadeného aktu. Tento zájem musí být vzniklý a trvající a posuzuje se ke dni podání žaloby (viz usnesení ze dne 29. dubna 1999, Unione provinciale degli agricoltori di Firenze a další v. Komise, T‑78/98, Recueil, EU:T:1999:87, bod 30 a citovaná judikatura; rozsudek ze dne 20. září 2007, Salvat père & fils a další v. Komise, T‑136/05, Sb. rozh., EU:T:2007:295, bod 34). Pokud se zájem, kterého se žalobkyně dovolává, týká budoucí právní situace, musí být prokázáno, že dosah na tuto situaci se již zdá být jistý. Proto se žalobkyně nemůže dovolávat budoucích a nejistých situací za účelem odůvodnění svého zájmu požadovat zrušení napadeného aktu (rozsudky ze dne 17. září 1992, NBV et NVB v. Komise, T‑138/89, Recueil, EU:T:1992:95, bod 33, a Sniace v. Komise, bod 38 výše, EU:T:2005:129, bod 26).
68

Zatřetí, ačkoli Komise v zápisech z výše uvedených schůzek konstatovala, že není povinna konzultovat se španělskými orgány „formu odpočtu z důvodu nadměrného odlovu“ (viz body 9 a 13 výše), z informací a dokumentů poskytnutých Komisí po jednání, jejichž obsah jako takový Španělské království nezpochybňuje, vyplývá, že od konce listopadu 2010 asi do poloviny února 2011, tj. před přijetím napadeného nařízení, byly útvary Komise a uvedené orgány v neustálém kontaktu, co se týče konkrétního naplnění výše odpočtu určené Komisí a odsouhlasené Španělským královstvím (viz body 7 až 17 výše). Po schůzce paní E. a V. I. ze dne 24. ledna 2011 učinila posledně jmenovaná několik návrhů týkajících se zejména odpočtového koeficientu, odpovídajícího období pro rozložení odpočtu a výše odpočtu, k němuž má dojít (viz bod 14 výše). Paní A., která byla dne 4. února 2011 na schůzce s paní D. informována o tom, že Komise hodlá uplatnit odpočty ve dvouletém období, žádala o prodloužení období s ohledem na určité hospodářské souvislosti a zájmy španělského rybářského loďstva, které bude potřebovat určitý čas k tomu, aby se přizpůsobilo možným dopadům odpočtu v důsledku nadměrného odlovu (viz bod 15 výše). Poté, co příslušné útvary Komise navrhly v příloze návrhu napadeného nařízení rozložit odpočty do čtyřletého období a postupně je zvyšovat, paní A. požádala o to, aby byly plánované odpočty rozloženy do pěti či šesti let. V návaznosti na tuto žádost došlo ve dnech 18. až 22. února 2011 k přerušení konzultace mezi útvary Komise a uvedené období bylo prodlouženo na pět let, jak stanoví příloha napadeného nařízení (viz body 16 a 17 výše).
54

V projednávané věci je však v tomto ohledu nutné konstatovat, že OLAF v dopisu svého generálního ředitele ze dne 10. června 2011 uvedl důvody, proč by poskytnutí dokumentů, jejichž zpřístupnění bylo požadováno, porušovalo chráněný zájem. Vedle skutečnosti, že se dokumenty 1 až 8 skutečně týkaly probíhajícího vyšetřování, by totiž několik dokumentů odhalilo důkazy, které byly shromážděny z různých zdrojů a zpřístupnění by mohlo upozornit osoby nebo entity, které jsou předmětem vyšetřování ještě před tím, než budou získány všechny důkazy. Tyto dokumenty by rovněž mohly být použity jako důkazy v rámci řízení před vnitrostátními soudy a jejich zpřístupnění by tak ohrozilo jejich efektivní využití uvedenými soudy. Dokumenty 1, 2, 4, 5 a 7 by mimoto odhalily strategii OLAF a způsob, kterým vede vyšetřování. Jejich zpřístupnění by mohlo poskytnout informace o jeho metodách práce v projednávané věci, a narušit tak efektivitu plnění úkolů OLAF. Dokumenty 2, 4 a 5 se týkají výměny informací s vnitrostátními orgány v rámci tohoto vyšetřování a jejich zpřístupnění by mohlo narušit atmosféru vzájemné důvěry, která je nezbytná pro řádnou spolupráci s vnitrostátními orgány v rámci dotčeného vyšetřování. Kromě toho by zpřístupnění těchto dokumentů též odhalilo vyšetřovací strategie, přijatá opatření a interpretaci postupů. Konečně zpřístupnění takového dokumentu, jako je dokument 6, tedy dopis hospodářského subjektu, který OLAF poskytl informace, by odhalilo informátora a jeho anonymita by již nebyla chráněna, což by mohlo jednotlivce odrazovat od poskytování informací týkajících se případných podvodů, a tím by OLAF a Komise přišly o informace užitečné pro vedení vyšetřování majících za cíl ochranu finančních zájmů Unie.
170

Komise ve svých písemnostech vysvětlila, že OFF se nepoužívaly jen jako konzervační látka ovoce, ale i na dezinfekci skladů a že hospodářské subjekty tohoto odvětví požádaly o posouzení OFF na základě směrnice 91/414. Komise proto rozhodla navrhnout vynětí OFF z přílohy směrnice 95/2, aby mohly být zapsány na seznam povolených látek nacházející se v příloze I směrnice 91/414.
21

Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 26. prosince 2011 žalobce podal projednávanou žalobu na neplatnost rozhodnutí 2011/273, prováděného nebo ve znění pozdějších změn až do dne podání uvedeného návrhu, včetně všech změnových nebo prováděcích rozhodnutí; nařízení č. 442/2011, provedeného nebo ve znění pozdějších změn až do dne podání projednávaného návrhu, včetně všech novelizačních nebo prováděcích nařízení, a rozhodnutí 2011/782 provedeného nebo ve znění pozdějších změn až do dne podání dotyčného návrhu, a to v rozsahu, v němž se jej tyto akty týkají.
10

Rozhodnutím ze dne 19. července 2011 (dále jen „napadené rozhodnutí“) první odvolací senát rozhodnutí námitkového oddělení potvrdil a odvolání podané žalobkyní zamítl. Měl za to, že úroveň pozornosti relevantní veřejnosti je zvláště vysoká, zejména z důvodu ceny dotčených výrobků a jejich vysoce technického charakteru. Kromě toho měl odvolací senát za to, že kolidující označení jsou odlišná. Mezi označeními tak nemůže existovat nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009. Navíc odvolací senát sice uznal, že minimální stupeň podobnosti může být v případě použití čl. 8 odst. 5 uvedeného nařízení nižší, měl však za to, že označení jsou odlišná, a proto podmínka podobnosti splněna není.
8

Pokud jde o nabývání podílů uvnitř Evropské unie, Komise ukončila řízení rozhodnutím 2011/5/ES ze dne 28. října 2009 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. 2011, L 7, s. 48).
26

Z článku 100 odst. 2 finančního nařízení a článku 149 prováděcích pravidel, jakož i z ustálené judikatury vyplývá, že veřejný zadavatel splní povinnost uvést odůvodnění, pokud nejprve pouze okamžitě informuje každého odmítnutého uchazeče o důvodech odmítnutí jeho nabídky a poté poskytne uchazečům, kteří podali přípustnou nabídku a výslovně o to požádají, do 15 kalendářních dnů ode dne, kdy od nich obdržel písemnou žádost, vlastnosti a přednosti přijaté nabídky, jakož i jméno úspěšného uchazeče (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 9. září 2010, Evropaïki Dynamiki v. OEDT, T‑63/06, EU:T:2010:368, bod 111 a citovaná judikatura, a ze dne 12. prosince 2012, Evropaïki Dynamiki v. OEDT, T‑457/07, EU:T:2012:671, bod 45).
116

Kromě toho i za předpokladu, že by Komise touto argumentací měla v úmyslu předložit vzájemný návrh Tribunálu a že Tribunál má navzdory formulaci rozhodčí doložky pravomoc rozhodnout o tomto návrhu, je tento vzájemný návrh, s ohledem na judikaturu, podle které v systému opravných prostředků unijního práva zahrnuje pravomoc rozhodovat o hlavní žalobě také pravomoc rozhodnout o každém vzájemném návrhu podaném v průběhu téhož řízení, který vyplývá z téhož jednání či téže skutečnosti, která je předmětem žaloby (viz usnesení Soudního dvora ze dne 27. května 2004, Komise v. IAMA Consulting, C‑517/03, EU:C:2004:326, bod 17 a citovaná judikatura), v každém případě nepřípustný, a to s ohledem na požadavky čl. 46 odst. 1 písm. c) jednacího řádu. Takový návrh totiž s požadovanou jasností nevyplývá ani z písemností Komise, ani z vyjádření přednesených Komisí při jednání a není podložen argumenty a důkazy, které by Tribunálu umožňovaly posoudit jeho opodstatněnost a žalobkyni by umožnily, aby si připravila obranu.
215

Je navíc třeba dodat, že neexistence jakéhokoli nového teroristického činu v daném pololetí v žádném případě neznamená, že Rada musí vyškrtnout dotyčnou osobu nebo skupinu ze seznamu týkajícího se zmrazení finančních prostředků. Jak již Tribunál rozhodl, nic v ustanoveních nařízení č. 2580/2001 a společného postoje 2001/931 nezakazuje uložení nebo zachování omezujících opatření namířených proti osobám nebo subjektům, které v minulosti páchaly teroristické činy, bez ohledu na neexistenci důkazů prokazujících, že aktuálně takové činy páchají nebo se na nich podílejí, pokud to okolnosti odůvodňují (v tomto smyslu viz rozsudek PMOI T‑256/07, bod 106 výše, EU:T:2008:461, body 107 až 113). Povinnost vznést nová obvinění z teroristických činů pouze na základě rozhodnutí příslušných orgánů tak v žádném případě nevylučuje právo Rady ponechat dotyčnou osobu na seznamu týkajícím se zmrazení finančních prostředků, a to i po ukončení teroristické činnosti v pravém slova smyslu, pokud to okolnosti odůvodňují.
30

Rozhodnutím 2011/746/EU ze dne 23. února 2011 o státních podporách C 38/B/04 (ex NN 58/04) a C 13/06 (ex N 587/05), které Itálie poskytla ve prospěch společností Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA a Syndial SpA (Úř. věst. L 309, s. 1; dále jen „napadené rozhodnutí“), Komise na jedné straně, pokud jde o podporu, která podle ní vyplývá z článku 11 odst. 12 zákona z roku 2005, měla za to, že tato podpora nebyla slučitelná s vnitřním trhem a následně Italské republice zakázala, aby ji poskytla, a na druhé straně, pokud jde o podporu vycházející podle ní z nařízení z roku 2004, ji rovněž považovala za neslučitelnou s vnitřním trhem, a proto Italské republice nařídila, aby ji od jejích příjemců vymohla zpět.
34

Co se týče kvalifikace dotčeného opatření jako nové podpory, Komise uvedla v napadeném rozhodnutí následující: „8 Společnost A[tE] požívá od svého založení v roce 1960 řady výsad, které jí byly uděleny Řeckým státem, zejména dodávek elektřiny za sníženou sazbu. V souladu s podmínkami stanov, které tyto výsady stanoví, měla být dodávka elektřiny za preferenční sazbu ukončena v březnu 2006 za předpokladu, že společnost [DEI] o této skutečnosti společnost A[tE] včas vyrozumí (s dvouletým předstihem). Dne 26. února 2004 (tedy více než dva roky před ukončením platnosti výsady) společnost [DEI] tuto skutečnost společnosti A[tE] náležitě oznámila a společnost [DEI] poté přestala na konci března 2006 preferenční [sazbu] uplatňovat. 9 Od března 2006 do ledna 2007 tudíž společnost A[tE] platila [běžnou] sazbu. 10 Společnost A[tE] však zrušení preferenční sazby napadla u soudu a v lednu 2007 nařídil soud prvního stupně jako předběžné opatření opětovné uplatňování preferenční sazby až do vydání rozsudku ve věci samé. Společnost [DEI] podala následně odvolání proti tomuto předběžnému rozhodnutí, které bylo v březnu 2008 zrušeno (rozsudek ve věci samé nebyl dosud vydán). 11 Praktickým dopadem soudních rozhodnutí bylo opětovné uplatňování preferenční služby vůči společnosti A[tE a poté žalobkyni] v období od ledna 2007 do března 2008. Během [dotčeného] období zaplatila podle údajů předložených řeckými orgány společnost A[tE a poté žalobkyně] o 17,4 milionů eur méně, než kolik by musel[y] zaplatit podle [běžné] sazby. […] f) [Dotčené] opatření představuje protiprávní podporu 34 [Žalobkyně] tvrdí, že první [usnesení o předběžném opatření] nepředstavovalo podstatnou změnu preferenční [sazby] [dohodnuté ve smlouvě]. Podle [žalobkyně] jí tudíž nebyla [prvním usnesením o předběžném opatření] poskytnuta nová podpora a preferenční sazba [...] byla zachována jakožto existující podpora. 35 Komise nemůže argument [žalobkyně] přijmout. V původních podmínkách preferenční sazby, která představovala existující podporu, bylo uvedeno, že podpora bude ukončena v březnu 2006 pod podmínkou, že společnost [DEI] toto ukončení včas oznámí. Jakmile byla tato podmínka splněna, byla existující podpora ukončena tak, jak vyžadovaly podmínky pro původní poskytnutí preferenční sazby. Jakékoliv poskytnutí preferenční sazby za elektřinu, které splňuje definici státní podpory (jako je tomu v projednávané věci), je tedy novou podporou, i když její podmínky mohou být podobné podmínkám dříve existující podpory. Judikatura [Soudního dvora] jasně stanoví, že prodloužení existující podpory představuje novou podporu a že musí být oznámeno [rozsudky ze dne 12. července 1973, Komise v. Německo, 70/72, Recueil, EU:C:2003:444, bod 14, a ze dne 11. září 2003, Belgie v. Komise, C‑197/99 P, Recueil, EU:C:2003:444, bod 109]. Tím spíše to platí, pokud je ukončená existující podpora po několika měsících obnovena. 36 Jelikož tato nová podpora nebyla Komisi oznámena podle článku 108 SFEU, je protiprávní.“
56

Co se mimoto týče informací shromážděných Komisí v rámci řízení podle článku 101 SFEU na základě sdělení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3, a Úř. věst. 2006, C 298, s. 11), je třeba mít za to, že zpřístupnění takových informací by mohlo odradit potenciální žadatele o shovívavost od toho, aby učinili prohlášení na základě těchto sdělení. Žadatelé by se totiž mohli dostat do méně příznivého postavení než ostatní podniky, které se účastnily kartelové dohody a které na vyšetřování nespolupracovaly nebo jejichž spolupráce byla méně intenzivní (rozsudek Nizozemsko v. Komise, bod 46 výše, bod 41).
9

Zadruhé Komise došla k závěru, že dotčená podpora splňuje podmínky nezbytné k tomu, aby mohla být považována za slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU (bod 145 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Na podporu tohoto závěru měla za to, že zákon o danění her, pokud způsobí liberalizaci trhu a dánským a zahraničním provozovatelům on-line her umožní poskytovat své služby dánským občanům a zároveň zajistí, že tito provozovatelé budou splňovat nezbytné podmínky pro udělení licence dánskými orgány, slouží jasně vymezenému cíli společného zájmu. Zadruhé se Komise domnívala, že opatření podpory splňuje požadavek přiměřenosti, jelikož podle ní daňová sazba ve výši 20 % hrubého zisku z her použitelná pro provozovatele on-line služeb není nižší, než vyžaduje naplnění cílů zákona o hrách (body 124 až 137 napadeného rozhodnutí). Zatřetí Komise zkoumala dopady opatření podpory na hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy. V tomto ohledu se domnívala, že stanovení daňové sazby pro on-line hry na stejné nebo obdobné úrovni, jako je sazba pro provozovatele her v kamenných provozovnách, by vedlo k situaci, kdy by poskytovatelé ani hráči nereagovali na možnost legálního poskytování a hraní on-line her na dánském trhu, a nebyly by uskutečněny stanovené cíle společného zájmu sledované zákonem o hrách (body 138 až 142 napadeného rozhodnutí).
10

Funkční aspekty řízení EU Pilot byly poprvé popsány ve sdělení Komise ze dne 5. září 2007, nazvaném „Evropa přinášející výsledky – uplatňování práva společenství“ [COM(2007) 502 final]. Bod 2.2 tohoto sdělení, nazvaný „Zlepšení pracovních postupů“, konkrétně uvádí: „[…] Žádosti a stížnosti, které se týkají správného uplatňování práva Společenství zasílané Komisi, by, jak je tomu v současné době, byly i nadále evidovány a brány na vědomí. Pokud by záležitost vyžadovala objasnění faktického nebo právního stanoviska členského státu, byla by členskému státu stanovena krátká lhůta k tomu, aby občanům nebo podnikům přímo poskytl všechna nezbytná vyjasnění, informace a řešení a aby o tom informoval Komisi. Pokud daná věc představuje porušení práva Společenství, očekává se, že by členský stát v rámci stanovené lhůty záležitost napravil nebo nápravu nabídl. Pokud by nebylo nabídnuto žádné řešení, Komise by se v souladu se stávající praxí případu ujala a přijala nějaké další opatření, včetně možnosti zahájit řízení pro porušení právních předpisů […] Výsledek případů by byl zaznamenán pro účely poskytování zpráv o činnosti a navazujících opatření, včetně evidence a zahájení řízení pro porušení právních předpisů. Ve zprávách by se uváděly informace o rozsahu, povaze a závažnosti problémů, které nebyly vyřešeny, a naznačovalo se, zda je zapotřebí přijmout dodatečný specifický mechanismus pro řešení problémů nebo odvětvové iniciativy navržené na míru. Všechna tato opatření by měla přispět k snížení počtu řízení pro porušení právních předpisů a k lepší efektivitě při jejich správě. Komise navrhuje první pilotní akci, která se bude v roce 2008 týkat některých členských států a která by mohla být – po vyhodnocení prvního roku fungování – rozšířena na všechny členské státy […]“
46

Žalobkyně Komisi vytýká, že odmítla skutečnosti, které by umožnily učinit závěr, že UVK neměl pokračovat v šetření, a vedly by tedy k tomu, že pravomoc uvedeného orgánu pro hospodářskou soutěž byla překročena. Tyto skutečnosti se podle ní týkají existence institucionálních nedostatků u UVK. Tyto nedostatky podle ní spočívají zaprvé v tom, že tento orgán pro hospodářskou soutěž není funkčně nezávislý na ministerstvu ve spojení s vedlejší účastnicí řízení, zadruhé v tom, že byla překročena lhůta dvou let, kterou slovinské právo stanoví pro účely přijetí rozhodnutí, zatřetí v nedostatku finančních prostředků, kterými UVK disponuje a začtvrté v nedostatcích pozorovaných u Agencija za pošto in elektronske komunikacije (slovinský regulační orgán pošt a elektronických komunikací, dále jen „APEK“). Žalobkyně tak svou argumentací, vycházející z toho, že UVK neměl pokračovat v šetření, poukazuje v podstatě na to, že je nemožné, aby se UVK případem účinně zabýval.
35

V projednávané věci žalobkyně uplatňují tři žalobní důvody. V rámci prvního žalobního důvodu mají žalobkyně za to, že bylo porušeno jejich právo na spravedlivý proces, právo na obhajobu a právo být vyslechnuty. V rámci druhého žalobního důvodu jsou toho názoru, že se Rada v bodech 58 a 60 odůvodnění napadeného nařízení dopustila nesprávných skutkových zjištění. Konečně v rámci třetího žalobního důvodu mají žalobkyně za to, že úvahy, podle kterých by existovala újma, jakož i příčinná souvislost mezi dovozy, které jsou údajně předmětem dumpingu, a pravděpodobností pokračování újmy, pokud by byla antidumpingová opatření zrušena, se opírají o několik zjevně nesprávných posouzení.
129

Z toho plyne, že v rozhodnutí o zahájení řízení Komise zpochybnila slučitelnost státní záruky s vnitřním trhem, pokud jde o celé dotyčné období, včetně období od 5. prosince 2008 do 5. června 2009, a to na základě důvodů uvedených v bodě 127 výše. Za těchto okolností se žalobkyně nemůže dovolávat uplynutí období patnácti měsíců mezi rozhodnutím ze dne 13. března 2009 a dnem přijetí napadeného rozhodnutí jako skutečnosti, která může založit legitimní očekávání v to, že Komise stejně prohlásí dotčenou podporu za slučitelnou s vnitřním trhem. V této souvislosti pouhá skutečnost, že rozhodnutí ze dne 13. března 2009 výslovně neuvádělo možnost pozdějšího prohlášení neslučitelnosti, které může vést k navrácení ex tunc poskytnuté výhody, nestačí k založení takového legitimního očekávání, jelikož následný přístup Komise byl v souladu s relevantními pravidly připomenutými v bodech 85, 101 a 102 výše a rozhodnutí o zahájení řízení jednoznačně uvádělo, že bez plánu restrukturalizace banky BPP nemohlo být předběžné schválení dotčené podpory, jak bylo učiněno v rozhodnutí ze dne 13. března 2009, potvrzeno nebo učiněno trvalým na základě rozhodnutí, které mělo být přijato na konci správního řízení.
170

Zejména je třeba dále uvést, že směrnice o energetickém zdanění odkazuje na „daňové“ režimy zdanění, což odkazuje na spojení s rozpočtem, a nikoliv na schémata ad hoc za zvláštním účelem uvedená v bodě 169 výše. Kromě toho uvedená směrnice stanoví zejména, jaké jsou minimální částky zdanění v oblasti energie, jakož i osvobození, která lze v tomto kontextu přijmout, jak tvrdí správně Komise (viz bod 151 výše). Na rozdíl od režimu stanoveného novelizovaným ÖSG tato směrnice nestanoví omezení dodatečných příspěvků zavedených na podporu obnovitelné energie, ale spíše snížené sazby zdanění, použitelné však v zásadě poměrně ke skutečně dodaným objemům elektřiny zejména tak, aby bylo v maximálně možném rozsahu zaručeno rovné zacházení. Mimoto, jak Komise uvádí v bodě 139 odůvodnění napadeného rozhodnutí, pokud by bylo třeba se domnívat, že je třeba uplatnit per analogiam ustanovení výše uvedené směrnice týkající se harmonizovaných daní na pravidla strukturovaná jako „dodatečné náklady na financování“ na podporu obnovitelné energie, bylo by možné respektovat minimální harmonizované úrovně zdanění, které jsou v ní stanoveny, zaplacením pouze částek uvedených „dodatečných nákladů“, a to ostatně, i když by byly omezeny pro některé podniky bez ohledu na případná narušení hospodářské soutěže, která by tím byla způsobena. Z dotčené směrnice však nevyplývá, že by tento případ byl předvídán unijním zákonodárcem nebo dokonce jím zamýšlen.
355

Z toho vyplývá, že Komise stanovila výši pokuty v bodě 769 odůvodnění napadeného rozhodnutí na 5 milionů eur abstraktně, ačkoli v něm uvádí faktory, které pro stanovení pokuty zohlednila. Určení výše pokuty je probráno v bodech 746 a 772 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Vyplývá z nich, že ji Komise stanovila se zohledněním závažné povahy protiprávního jednání, skutečnosti, že se týká významného trhu, okolnosti, že projednávaný případ představuje první případ, ve kterém by mohl být uplatněn čl. 23 odst. 4 nařízení č. 1/2003, jakož i skutečnosti, že je možné, že si členové Komory nebyli zcela vědomi dosahu použitelných ustanovení. Rovněž vzala v úvahu nikoli tajnou povahu dotčeného jednání. Pokud jde o dobu trvání jediného a trvajícího protiprávního jednání, Komise konstatovala celkovou délku šesti let, včetně 2 let a 11 měsíců, během nichž byly prokázány dva projevy protiprávního chování. Konečně Komise zamítla polehčující okolnosti předložené Komorou.