STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA

MACIEJE SZPUNARA

přednesené dne 12. září 2019 ( 1 )

Věc C‑513/18

Autoservizi Giordano Società cooperativa

proti

Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Palermo (Provinční daňový soud v Palermu, Itálie)]

„Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2003/96/ES – Zdanění energetických produktů a elektřiny – Článek 7 odst. 2 a 3 – Možnost členských států stanovit sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje používaného jako pohonná hmota k obchodním účelům – Pojem ‚plynový olej používaný jako pohonná hmota k obchodním účelům‘ – Pravidelná nebo příležitostná přeprava cestujících – Pronajímání autobusů s řidičem – Přímý účinek“

I. Úvod

1. Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce vyzývá Soudní dvůr k výkladu článku 7 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny ( 2 ). Toto ustanovení stanoví ve svém odstavci 1 minimální úrovně zdanění platné pro pohonné hmoty a ve svém odstavci 2 stanoví, že členské státy mohou za dodržení určitých podmínek uplatňovat rozdílné zdanění na plynový olej používaný jako pohonná hmota k obchodním účelům a na plynový olej používaný jako pohonná hmota k neobchodním účelům, a za tímto účelem definuje ve svém odstavci 3 pojem „plynový olej používaný jako pohonná hmota k obchodním účelům“.

2. Soudní dvůr musí posoudit, zda členské státy mohou podle tohoto ustanovení činit rozdíl nejen mezi plynovým olejem k neobchodním účelům a plynovým olejem k obchodním účelům, ale taktéž, co se týče posledně uvedeného, mezi plynovým olejem používaným v rámci pravidelné přepravy cestujících a plynovým olejem používaným v rámci příležitostné přepravy cestujících.

II. Právní rámec

A. Unijní právo

3. V bodech 3, 5, 9, 11, 15, 20, 24 a 28 odůvodnění směrnice 2003/96 je uvedeno: „(3) Řádné fungování vnitřního trhu a dosažení cílů ostatních politik Společenství vyžaduje stanovit na úrovni Společenství minimální úrovně zdanění pro většinu energetických produktů, včetně elektřiny, zemního plynu a uhlí. […] (5) Prostřednictvím stanovení vhodných minimálních úrovní zdanění ve Společenství se mohou snížit stávající rozdíly mezi vnitrostátními úrovněmi zdanění. […] (9) Členským státům by měla být ponechána volnost nutná k vymezení a provádění politik přizpůsobených jejich vnitrostátním podmínkám. […] (11) Rozhodnutí o daňových režimech zaváděných v souvislosti s prováděním těchto rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny přísluší každému členskému státu […] […] (15) Možnost uplatňovat na stejný výrobek rozdílné vnitrostátní sazby daně by za určitých okolností nebo trvalých podmínek měla být povolena, pokud jsou dodržovány minimální úrovně zdanění v rámci Společenství a pravidla vnitřního trhu a hospodářské soutěže. […] (20) Členské státy mohou být nuceny rozlišovat mezi plynovým olejem používaným k obchodním účelům a k neobchodním účelům. Členské státy mohou využít tuto možnost ke snížení rozdílu mezi zdaněním plynového oleje používaného jako pohonná hmota k neobchodním účelům a zdaněním benzínu. […] (24) Členským státům by mělo být povoleno uplatňovat některá další osvobození od daně nebo snížené úrovně zdanění tam, kde to nebude škodlivé pro řádné fungování vnitřního trhu a nepovede to k narušením hospodářské soutěže. […] (28) Některá osvobození od daně nebo snížení úrovně zdanění se mohou ukázat jako nutná, zejména z důvodu nedostatečné harmonizace na úrovni Společenství, z důvodu nebezpečí ztráty mezinárodní konkurenceschopnosti nebo z důvodu zohlednění problematiky sociální a problematiky životního prostředí.

4. Článek 4 odst. 1 této směrnice stanoví: „Úrovně zdanění, které členské státy uplatňují na energetické produkty a elektřinu podle článku 2, nesmí být nižší než minimální úrovně zdanění předepsané touto směrnicí.“

5. Článek 7 uvedené směrnice stanoví: „1. Od 1. ledna 2004 a od 1. ledna 2010 se minimální úrovně zdanění platné pro pohonné hmoty stanoví podle tabulky A v příloze 1. Nejpozději do 1. ledna 2012 Rada na základě zprávy a návrhu [Evropské] [k]omise a po konzultaci s Evropským parlamentem jednomyslně rozhodne o minimálních úrovních zdanění uplatňovaných na plynový olej pro další období počínající 1. lednem 2013. 2. Členské státy mohou rozlišovat mezi plynovým olejem používaným jako pohonná hmota k obchodním a neobchodním účelům, pokud jsou dodrženy minimální úrovně zdanění stanovené Společenstvím a sazba pro plynový olej používaný jako pohonná hmota k obchodním účelům neklesne pod vnitrostátní úroveň zdanění platnou k 1. lednu 2003, a to bez ohledu na jakékoli výjimky stanovené pro toto použití v této směrnici. 3. ‚Plynovým olejem používaným jako pohonná hmota k obchodním účelům‘ se rozumí plynový olej používaný jako pohonná hmota k těmto účelům: a) přeprava zboží na vlastní nebo cizí účet motorovými vozidly nebo jízdními soupravami, které jsou určeny výlučně k přepravě zboží po silnicích a jejichž maximální přípustná hmotnost činí nejméně 7,5 [t]; b) pravidelná nebo příležitostná přeprava cestujících motorovým vozidlem kategorie M2 nebo kategorie M3 ve smyslu směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel[ ( 3 )]. 4. Bez ohledu na odstavec 2 mohou členské státy, které zavedou systém poplatků za užívání silnic motorovými vozidly nebo jízdními soupravami určenými výhradně k silniční nákladní přepravě, uplatnit na plynový olej používaný těmito vozidly sníženou daňovou sazbu, která je nižší než vnitrostátní úroveň zdanění platná k 1. lednu 2003, pokud celkové daňové zatížení zůstane přibližně stejné, pokud jsou dodrženy minimální úrovně stanovené Společenstvím a pokud vnitrostátní úroveň zdanění platná k 1. lednu 2003 pro plynový olej používaný jako pohonná hmota je alespoň dvakrát vyšší než minimální úroveň zdanění platná k 1. lednu 2004.“

B. Italské právo

6. Článek 6 decreto legislativo n. 26 – Attuazione della direttiva 2003/96/CE che ristruttura il quadro comunitario per la tassazione dei prodotti energetici e dell’elettricità (legislativní nařízení č. 26 týkající se provádění směrnice 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny) ( 4 ) ze dne 2. února 2007 stanoví sazbu spotřební daně z plynového oleje používaného jako pohonná hmota. Článek 24b decreto legislativo n. 504 – Testo unico delle disposizioni legislative concernenti le imposte sulla produzione e sui consumi e relative sanzioni penali e amministrative (legislativní nařízení č. 504, kterým se upravuje konsolidované znění právních předpisů týkajících se daní z výroby a ze spotřeby a s nimi spojených trestněprávních a správních sankcí) ( 5 ) ze dne 26. října 1995, nadepsaný „Plynový olej k obchodním účelům“, taktéž stanoví následující: „1. Plynový olej používaný jako pohonná hmota k obchodním účelům podléhá uplatnění sazby spotřební daně stanovené pro toto použití číslem 4a tabulky A, jež tvoří přílohu tohoto konsolidovaného znění. 2. Plynovým olejem používaným jako pohonná hmota k obchodním účelům se rozumí plynový olej používaný ve vozidlech, s výjimkou vozidel s emisní normou EURO 2 nebo nižší, jež jsou používána majitelem nebo na základě jiného titulu, který zaručuje výhradní dispoziční nakládání, pro následující účely: a) činnost přepravy zboží vozidly s maximální celkovou hmotností nejméně 7,5 [t], která je vykonávána: […] b) činnost přepravy osob, která je vykonávána: 1) veřejnými orgány nebo místními veřejnými podniky provozujícími dopravní činnost podle decreto legislativo n. 422 – Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59 [legislativní nařízení č. 422 o přenesení funkcí a úkolů v oblasti místní veřejné dopravy na regiony a místní orgány na základě čl. 4 odst. 4 zákona č. 59 ze dne 15. března 1997 ( 6 )] ze dne 19. listopadu 1997 a podle příslušných provádějících regionálních zákonů; 2) podniky provozujícími meziregionální dopravní služby v pravomoci státu podle decreto legislativo n. 285 – Riordino dei servizi automobilistici interregionali di competenza statale [legislativní nařízení č. 285 o reorganizaci veřejné meziregionální silniční dopravní služby v pravomoci státu ( 7 )] ze dne 21. listopadu 2005; 3) podniky provozujícími dopravní služby v regionální a místní pravomoci podle legislativního nařízení č. 422 ze dne 19. listopadu 1997; 4) podniky provozujícími linkovou dopravu v rámci Společenství podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/2009 ze dne 21. října 2009 [o společných pravidlech pro přístup na mezinárodní trh autokarové a autobusové dopravy a o změně nařízení (ES) č. 561/2006 ( 8 )]. 3. Za plynový olej používaný k obchodním účelům je rovněž považován plynový olej používaný veřejnými orgány nebo podniky provozujícími veřejnou lanovou přepravu k přepravě osob. 4. Náhrada nákladů vyplývajících z vyšší spotřební daně uplatňované na plynový olej používaný k obchodním účelům je určena rozdílem mezi sazbou spotřební daně u plynového oleje používaného jako pohonná hmota podle přílohy I a sazbou uvedenou v odstavci 1 tohoto článku. Pro účely výše uvedené náhrady podají osoby uvedené v odstavcích 2 a 3 odpovídající prohlášení příslušné pobočce Agenzia delle Dogane e dei Monopoli [Orgán pro záležitosti cel a monopolů, Itálie], a to v měsíci následujícím po skončení kalendářního čtvrtletí, v němž došlo ke spotřebě plynového oleje k obchodním účelům. […]“

III. Skutkový stav, řízení a předběžné otázky

7. Autoservizi Giordano Società cooperativa, žalobkyně v původním řízení, je podnikem provozujícím přepravu cestujících prostřednictvím pronájmu autobusů s řidičem.

8. Tento podnik požádal Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo (Orgán pro záležitosti cel a monopolů – úřad v Palermu, Itálie) o přiznání nároku na sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje používaného k obchodním účelům podle článku 24b legislativního nařízení č. 504/1995 pro třetí čtvrtletí roku 2017. Tato žádost byla zamítnuta rozhodnutím doručeným žalobkyni v původním řízení dne 1. prosince 2017, a to s odůvodněním, že jí provozovaná činnost pronájmu autobusů s řidičem nespadá do žádné kategorie přepravních činností uvedených v článku 24b legislativního nařízení č. 504/1995.

9. Autoservizi Giordano napadla toto zamítavé rozhodnutí u předkládajícího soudu, la Commissione tributaria provinciale di Palermo (provinční daňový soud v Palermu, Itálie).

10. Na podporu své žaloby uvádí, že nárok na uplatnění snížené sazby vyplývá z přímého použití článku 7 směrnice 2003/96 a že omezení zavedené článkem 24b legislativního nařízení č. 504/1995, který přiznává nárok na uplatnění této snížené sazby pouze některým entitám, mezi něž nespadají podniky provozující pronájem autobusů s řidičem, je třeba považovat za svévolné a protiprávní.

11. Orgán pro záležitosti cel a monopolů – úřad v Palermu naopak tvrdí, že článek 7 směrnice 2003/96 není přímo použitelný, protože přiznává členským státům diskreční pravomoc při uplatňování snížené sazby spotřební daně.

12. Předkládající soud uvádí, že takové žádosti, jako je žádost žalobkyně v původním řízení, se v Itálii setkaly s rozdílnými přístupy. Některé provinční daňové soudy vyloučily použití článku 24b legislativního nařízení č. 504/1995 s odůvodněním, že rozsah působnosti tohoto ustanovení je užší než rozsah působnosti článku 7 směrnice 2003/96, zatímco jiný provinční daňový soud naopak použil článek 24b legislativního nařízení č. 504/1995 s tím, že možnost stanovit snížené sazby je ponechána volnému uvážení členského státu.

13. Předkládající soud poukazuje taktéž na to, že čl. 7 odst. 3 písm. b) směrnice 2003/96 odkazuje na „pravidelnou nebo příležitostnou přepravu cestujících“, zatímco článek 24b legislativního nařízení č. 504/1995 přiznává nárok na sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje k obchodním účelům pouze některým podnikům, přičemž de facto vylučuje z okruhu subjektů, které mají nárok na sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje, ty podniky, které stejně jako žalobkyně v původním řízení provozují v odvětví soukromé přepravy cestujících pronájem autobusů s řidičem.

14. Předkládající soud tedy uvádí, že zkoumá, zda se článku 7 směrnice 2003/96 mohou přímo dovolávat soukromé subjekty za účelem přiznání nároku na sníženou sazbu spotřební daně a na náhradu přeplatku spotřební daně. Taktéž zdůrazňuje, že v takovém případě by italské právo mohlo být stěží považováno za slučitelné s tímto ustanovením.

15. Za těchto podmínek se Commissione tributaria provinciale di Palermo (Provinční daňový soud v Palermu) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: „1) Musí být článek 7 směrnice [2003/96] vykládán v tom smyslu, že do jeho působnosti spadají všechny podniky a veřejné nebo soukromé subjekty působící v odvětví osobní autobusové dopravy včetně pronájmu autobusů s řidičem, a brání toto ustanovení vnitrostátní právní úpravě provádějící [tuto] směrnici v části, kde mezi subjekty, které používají plynový olej k obchodním účelům, nezahrnuje také provozovatele pronájmu autobusů s řidičem? 2) Implikuje diskreční pravomoc přiznaná [členským] státům, na kterou odkazuje čl. 7 odst. 2 směrnice [2003/96], že ustanovení zahrnující do plynového oleje k obchodním účelům i plynový olej určený k ‚příležitostné přepravě cestujících‘ není přímo účinné a bezpodmínečné? 3) Je článek 7 směrnice [2003/96] z hlediska svého obsahu dostatečně přesný a bezpodmínečný, aby se ho mohl přímo dovolávat jednotlivec vůči orgánům členského státu?“

IV. Analýza

A. K první předběžné otázce

16. V první předběžné otázce se předkládající soud v podstatě táže Soudního dvora na výklad článku 7 směrnice 2003/96, aby jednak určil, zda se toto ustanovení použije na všechny podniky a soukromé či veřejné subjekty provozující přepravu cestujících, a jednak rozhodl, zda toto ustanovení brání vnitrostátní úpravě, která nezahrnuje do pojmu „plynový olej používaný jako pohonná hmota k obchodním účelům“ plynový olej používaný k příležitostné přepravě cestujících.

17. V tomto ohledu je třeba připomenout, že čl. 7 odst. 2 směrnice 2003/96 umožňuje členským státům zavést v oblasti spotřební daně rozlišení mezi obchodním a neobchodním použitím plynového oleje používaného jako pohonná hmota, přičemž ukládá členským státům, které zavedou toto rozlišení, aby jednak dodržovaly minimální úrovně zdanění stanovené touto směrnicí a jednak nestanovily sazbu daně z plynového oleje používaného jako pohonná hmota k obchodním účelům pod vnitrostátní úrovní zdanění platnou k 1. lednu 2003.

18. Unijní normotvůrce stanovil v čl. 7 odst. 3 definici „plynového oleje používaného jako pohonná hmota k obchodním účelům“ založenou na účelu, k němuž je plynový olej používán. Vyplývá z ní, že plynový olej používaný jako pohonná hmota k obchodním účelům je plynový olej používaný pro přepravu zboží určitými vozidly na vlastní nebo cizí účet, jakož i plynový olej používaný pro pravidelnou nebo příležitostnou přepravu cestujících určitými vozidly.

19. V důsledku toho je Soudní dvůr žádán, aby určil rozsah působnosti čl. 7 odst. 2 směrnice 2003/96 za účelem zjištění, zda se toto ustanovení použije na takový podnik, jako je podnik dotčený ve věci v původním řízení, konkrétně na soukromý podnik provozující činnost v odvětví osobní autobusové dopravy prostřednictvím pronájmu autobusů s řidičem ( 9 ).

20. Na druhé straně se předkládající soud zabývá otázkou, zda oprávnění dané členským státům článkem 7 odst. 2 směrnice 2003/96, umožňující rozlišovat mezi plynovým olejem používaným jako pohonná hmota k obchodním účelům a plynovým olejem používaným jako pohonná hmota k neobchodním účelům, jim umožňuje i to, aby přiznaly v oblasti přepravy cestujících sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje používaného v rámci pravidelné přepravy cestujících a současně nepřiznaly tutéž sníženou sazbu z plynového oleje používaného pro příležitostnou přepravu cestujících ( 10 ).

21. Zaprvé, jak správně zdůraznila Komise, co se týče působnosti čl. 7 odst. 2 směrnice 2003/96, unijní normotvůrce definoval pojem „plynový olej používaný jako pohonná hmota k obchodním účelům“ nikoli s odkazem na soukromoprávní či veřejnoprávní povahu subjektů používajících plynový olej, ale s odkazem na účel, pro jaký je plynový olej používán, konkrétně pro přepravu zboží a cestujících určitými vozidly.

22. V důsledku toho se podle mého názoru může čl. 7 odst. 2 směrnice 2003/96 použít v oblasti přepravy cestujících jak na veřejné, tak na soukromé subjekty, jakým je i žalobkyně v původním řízení, avšak pod podmínkou, že plynový olej bude používán v souladu s čl. 7 odst. 3 této směrnice v rámci přepravy zboží či cestujících.

23. Zadruhé, co se týče možnosti členských států přiznat v oblasti přepravy cestujících sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje používaného pro pravidelnou přepravu cestujících a současně nepřiznat tutéž sníženou sazbu z plynového oleje používaného pro příležitostnou přepravu cestujících, jsem toho názoru, že s ohledem na znění, kontext a cíle článku 7 směrnice 2003/96 ( 11 ) z tohoto ustanovení taková možnost vyplývá.

24. Svědčí pro to znění čl. 7 odst. 3 písm. b) směrnice 2003/96, jelikož unijní normotvůrce použil v definici přepravy cestujících souřadící spojku „nebo“ ( 12 ), která znamená v zásadě alternativu ( 13 ).

25. V důsledku toho se jeví znění tohoto ustanovení na první pohled tak, že pro přepravu cestujících stanoví, že plynový olej k obchodním účelům, na který se vztahuje snížená sazba spotřební daně, může být používán buď k pravidelné přepravě, nebo k příležitostné přepravě cestujících, a že členské státy mají tudíž v tomto ohledu prostor pro uvážení.

26. Souhlasím nicméně s Komisí v tom, že znění čl. 7 odst. 3 směrnice připouští určitou nejistotu, jelikož spojka „nebo“ může vyjadřovat nikoli alternativu, ale dodatek či kumulativní povahu.

27. Tato spojka může mít z jazykového hlediska buď alternativní, nebo kumulativní význam, proto musí být chápána podle kontextu, v němž je užita, a ve světle účelu dotčeného aktu ( 14 ).

28. Domnívám se však, že z uspořádání a cílů směrnice 2003/96 bezesporu vyplývá, že podle čl. 7 odst. 2 a 3 tohoto textu mají členské státy možnost rozhodnout, že nárok na sníženou sazbu spotřební daně se bude vztahovat pouze na plynový olej používaný pro pravidelnou přepravu cestujících.

29. V tomto ohledu stojí především za připomenutí, že unijní normotvůrce hodlal přijetím směrnice 2003/96 provést nikoli úplnou, ale minimální harmonizaci ( 15 ) pravidel zdanění energetických produktů a elektřiny. Konkrétně, aby se zamezilo narušením hospodářské soutěže nebo ochranným či diskriminačním vnitrostátním zdaněním ( 16 ), stanoví směrnice 2003/96 minimální úrovně zdanění, ale umožňuje členským státům stanovit vyšší úrovně zdanění.

30. V tomto rámci je třeba ještě zdůraznit, že několik ustanovení této směrnice je obzvláště relevantních pro vymezení prostoru pro uvážení, kterým členské státy disponují.

31. Kromě čl. 7 odst. 2 dávají články 5, 14, 15, 16, 17 a 19 uvedené směrnice členským státům možnost zavést diferencované sazby zdanění, osvobození od spotřební daně nebo její snížení ( 17 ).

32. Tato ustanovení vykládaná ve světle bodů 10, 15, 24 a 28 odůvodnění směrnice 2003/96 ( 18 ) ukazují, že unijní normotvůrce měl na paměti, že spotřební daň je pro členské státy velmi důležitá, protože představují hybnou a finanční páku určitých veřejných politik.

33. Proto podle mého názoru z uspořádání směrnice 2003/96 vyplývá, že tato ponechává s odkazem na vnitrostátní hlediska a okolnosti členským státům značnou volnost.

34. Kromě toho tuto analýzu podporuje i výklad článku 17 směrnice 2003/96.

35. Podle tohoto ustanovení mohou členské státy uplatňovat snížení daní na spotřebu elektřiny mimo jiné ve prospěch energeticky náročných podniků, pokud jsou minimální úrovně zdanění předepsané v této směrnici v průměru dodržovány pro každý podnik.

36. Když byl Soudní dvůr tázán, zda čl. 17 odst. 1 směrnice 2003/96 brání vnitrostátní právní úpravě, která přiznává snížení daní na spotřebu elektřiny ve prospěch energeticky náročných podniků pouze ve zpracovatelském průmyslu, odpověděl, na základě znění tohoto ustanovení a cílů této směrnice, že tomu tak není ( 19 ).

37. Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr rozhodl, že členské státy mohou přistoupit k „selektivnímu uplatňování“ ( 20 ) možnosti přiznat snížení daní ve prospěch energeticky náročných podniků, nespatřuji žádný důvod, proč by tomu mělo být jinak u snížené sazby spotřební daně upravené v čl. 7 odst. 2 směrnice 2003/96.

38. Stejně jako článek 17 směrnice 2003/96, i článek 7 tohoto předpisu totiž přiznává členským státům možnost, nikoli povinnost, uplatňovat sníženou sazbu spotřební daně ve prospěch určitých činností.

39. Mimoto připomínám, co se týče cílů směrnice 2003/96, že Soudní dvůr již měl na jedné straně možnost zdůraznit, že z bodů 9 a 11 odůvodnění této směrnice vyplývá, že cílem této směrnice je ponechat členským státům určitou volnost při definování a provádění politik přizpůsobených vnitrostátním podmínkám a že režimy zavedené v rámci provádění uvedené směrnice spadají do pravomoci každého z členských států ( 21 ).

40. Na druhé straně Soudní dvůr zdůraznil, že směrnice 2003/96 sleduje, jak to vyplývá z bodů 2 až 5 a 24 jejího odůvodnění, prostřednictvím zavedení harmonizovaného systému zdanění energetických produktů a elektřiny podporu řádného fungování vnitřního trhu v oblasti energetiky, a to mimo jiné tím, že zamezuje narušení hospodářské soutěže ( 22 ).

41. Vzhledem k tomu, že unijní normotvůrce v čl. 7 odst. 2 směrnice 2003/96 výslovně vyžaduje, aby byly dodržovány minimální úrovně zdanění, přiznat členským státům oprávnění stanovit sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje používaného pro pravidelnou přepravu cestujících a současně neuplatnit stejné zacházení ve vztahu k plynovému oleji pro příležitostnou přepravu cestujících neohrožuje dosažení tohoto cíle a umožňuje jim to přizpůsobit jejich politiky vnitrostátním specifikům, zejména v oblasti přepravy a dostupnosti území.

42. Zkoumání cílů směrnice 2003/96 tak podporuje výklad, podle něhož mohou členské státy stanovit, v rámci oprávnění vyplývajícího z čl. 7 odst. 2 této směrnice, rozdílné zacházení mezi pravidelnou přepravou a příležitostnou přepravou cestujících, spočívající v nároku na sníženou sazbu spotřební daně pouze z plynového oleje používaného pro pravidelnou přepravu cestujících.

43. Konečně takový výklad čl. 7 odst. 2 a 3 směrnice 2003/96 nevyvrací ani ratio legis článku 7 této směrnice.

44. Toto ustanovení bylo totiž zavedeno unijním normotvůrcem ( 23 ) patrně s cílem umožnit členským státům, aby ve vztahu ke spotřební dani rozlišovaly mezi plynovým olejem používaným k obchodním účelům a plynovým olejem používaným k neobchodním účelům a taktéž aby snížily rozdíl mezi zdaněním plynového oleje používaného jako pohonná hmota k neobchodním účelům a benzínem ( 24 ).

45. Ze všech těchto skutečností vyvozuji, že čl. 7 odst. 2 a 3 směrnice 2003/96 musí být vykládán v tom smyslu, že toto ustanovení umožňuje členským státům stanovit v oblasti přepravy cestujících nárok na sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje používaného pro pravidelnou přepravu cestujících a současně nepřiznat nárok na tutéž sníženou sazbu z plynového oleje používaného pro příležitostnou přepravu cestujících.

46. Tato možnost však nesmí být využívána svévolně a při jejím výkonu musí být dodržovány zásady unijního práva ( 25 ), zejména zásada rovného zacházení ( 26 ).

47. To je podle mého názoru i případ italské právní úpravy, která je předmětem věci v původním řízení, jelikož se domnívám, na rozdíl od Komise, že pravidelná přeprava a příležitostná přeprava cestujících vykazují odlišnosti a odpovídají zvláštním potřebám, tudíž členský stát může vyhradit nárok na sníženou sazbu spotřební daně pouze pro plynový olej používaný k pravidelné přepravě cestujících.

48. Zatímco pravidelná přeprava cestujících je přepravou v určených intervalech a na určených trasách, příležitostná přeprava je zajišťována podle zvláštních potřeb, které má uspokojit ( 27 ).

49. Kromě toho je pravidelná přeprava cestujících nedílnou součástí dopravní politiky například tím, že se podílí na zajištění dostupnosti území.

50. S ohledem na všechny tyto skutečnosti mám za to, že na první předběžnou otázku je třeba odpovědět tak, že čl. 7 odst. 2 a 3 směrnice 2003/96 musí být vykládán jednak v tom smyslu, že se v oblasti přepravy cestujících použije jak na veřejné subjekty, tak na soukromé subjekty, avšak pod podmínkou, že tyto subjekty provozují v souladu s čl. 7 odst. 3 této směrnice přepravu cestujících, a jednak tak, že možnost přiznaná členským státům v čl. 7 odst. 2 uvedené směrnice umožňuje členskému státu zavést sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje používaného k pravidelné přepravě cestujících a současně nepřiznat stejné zacházení plynovému oleji pro příležitostnou přepravu cestujících.

B. Ke druhé a třetí předběžné otázce

51. Ve druhé a třetí předběžné otázce, které navrhuji posoudit společně, se předkládající soud v podstatě táže Soudního dvora na přímý účinek článku 7 směrnice 2003/96. Ve světle odpovědi, kterou navrhuji dát na první předběžnou otázku, dle mého názoru není nutné vyjádřit se k přímému účinku tohoto ustanovení ( 28 ). Následující úvahy proto uvádím pouze podpůrně a pro úplnost, pro případ, že by Soudní dvůr odpověděl na první předběžnou otázku odlišně.

52. Především podotýkám, že pokud se členský stát rozhodne nevyužít možnosti stanovené v čl. 7 odst. 2 a 3 směrnice 2003/96, nemá toto ustanovení přímý účinek.

53. Pro případ, že by členský stát této možnosti využil a provedl článek 7 směrnice 2003/96 nesprávně, připomínám, že podle ustálené judikatury je ustanovení jednak dostatečně přesné pro to, aby se jej mohl jednotlivec dovolávat a aby jej mohl soud použít, pokud stanoví povinnost jednoznačným způsobem, a jednak je ustanovení bezpodmínečné, pokud stanoví povinnost, jež není spojena s žádnou podmínkou a jejíž výkon ani účinky nepodléhají zásahu aktu orgánů Unie nebo členských států ( 29 ).

54. Co se týče první z těchto podmínek, je nutno poznamenat, že článek 7 směrnice 2003/96 jednoznačně umožňuje členským státům zavést sníženou sazbu spotřební daně pouze z plynového oleje používaného pro pravidelnou přepravu cestujících, přičemž jednoznačně vyžaduje, aby byly dodržovány minimální úrovně zdanění, aby sazba pro plynový olej používaný jako pohonná hmota k obchodním účelům neklesla pod vnitrostátní úroveň zdanění platnou k 1. lednu 2003 a aby byla přeprava zajišťována prostřednictvím určitých kategorií vozidel.

55. Co se týče druhé podmínky, Soudní dvůr již rozhodl, že okolnost, že ustanovení směrnice nabízí členským státům možnost volby, nutně nevylučuje, že obsah práv takto přiznaných jednotlivcům může být s dostatečnou přesností určen již na základě samotných ustanovení směrnice ( 30 ).

56. V tomto případě je pravda, že článek 7 směrnice 2003/96 přiznává členským státům možnost stanovit sníženou sazbu spotřební daně a omezit nárok na tuto sazbu na plynový olej používaný k určitým účelům, tudíž by bylo možno o bezpodmínečné povaze tohoto ustanovení diskutovat.

57. Pokud však italský zákonodárce využil této možnosti a prostoru pro uvážení přiznaného uvedeným ustanovením, nemá tento prostor pro uvážení žádný vliv na přesnou a bezpodmínečnou povahu povinnosti realizovat tuto možnost způsobem nikoli svévolným a za dodržení podmínek stanovených zákonodárcem.

58. Za těchto okolností navrhuji odpovědět na druhou a třetí předběžnou otázku tak, že v případě, že by taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, byla v rozporu s čl. 7 odst. 2 a 3 směrnice 2003/96, mělo by toto ustanovení přímý účinek, a bylo by tudíž možné se jej přímo dovolávat za účelem přiznání nároku na sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje používaného jako pohonná hmota k obchodním účelům.

V. Závěry

59. Na základě předchozích úvah navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na předběžné otázky položené Commissione tributaria provinciale di Palermo (provinční daňový soud v Palermu, Itálie) následovně: „1) Článek 7 odst. 2 a 3 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, musí být vykládán jednak v tom smyslu, že se v oblasti přepravy cestujících použije jak na veřejné subjekty, tak na soukromé subjekty, avšak pod podmínkou, že tyto subjekty provozují v souladu s čl. 7 odst. 3 této směrnice přepravu cestujících, a jednak tak, že možnost přiznaná členským státům v čl. 7 odst. 2 uvedené směrnice umožňuje členskému státu zavést sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje používaného k pravidelné přepravě cestujících a současně nepřiznat stejné zacházení plynovému oleji pro příležitostnou přepravu cestujících. 2) V případě, že by taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, byla v rozporu s čl. 7 odst. 2 a 3 směrnice 2003/96, mělo by toto ustanovení přímý účinek, a bylo by tudíž možné se jej přímo dovolávat za účelem přiznání nároku na sníženou sazbu spotřební daně z plynového oleje používaného jako pohonná hmota k obchodním účelům.“

( 1 ) – Původní jazyk: francouzština.

( 2 ) – Úř. věst. 2003, L 283, s. 51; Zvl. vyd. 09/01, s. 405.

( 3 ) – Úř. věst. 1970, L 42, s. 1; Zvl. vyd. 13/01, s. 44. Směrnice 70/156 byla zrušena směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES ze dne 5. září 2007, kterou se stanoví rámec pro schvalování motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, jakož i systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla (rámcová směrnice) (Úř. věst. 2007, L 263, s. 1). Definice kategorií vozidel M2 nebo M3 obsažená ve směrnici 2007/46 je totožná s definicí obsaženou ve směrnici 70/156. Jedná se o motorová vozidla s více než osmi místy k sezení kromě místa k sezení řidiče a s maximální hmotností nepřevyšující 5 t (kategorie M2) nebo s maximální hmotností převyšující 5 t (kategorie M3).

( 4 ) – GURI č. 68, ze dne 23. března 2007, s. 5.

( 5 ) – GURI č. 279 ze dne 29. listopadu 1995, s. 5, dále jen „legislativní nařízení č. 504/1995“. Toto ustanovení bylo zavedeno článkem 4b odst. 1 písm. f) decreto-legge n. 193 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili (vládní nařízení s mocí zákona č. 193, kterým se zavádí naléhavá opatření v daňové oblasti za účelem financování okamžitých potřeb) ze dne 22. října 2016 (GURI č. 249 ze dne 24. října 2016, s. 1), účinného od 3. prosince 2016 a s úpravami změněného v legge n. 225 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili (zákon č. 225, kterým se mění na zákon vládní nařízení s mocí zákona č. 193, kterým se zavádí naléhavá opatření v daňové oblasti za účelem financování okamžitých potřeb) ze dne 1. prosince 2016 (GURI č. 282, ze dne 2. prosince 2016, s. 1).

( 6 ) – GURI č. 287 ze dne 10. prosince 1997, s. 4.

( 7 ) – GURI č. 6 ze dne 9. ledna 2006, s. 12.

( 8 ) – Úř. věst. 2009, L 300, s. 88.

( 9 ) – Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že žalobkyně v původním řízení je soukromým podnikem.

( 10 ) – Jak vyplývá z vyjádření italské vlády, provedení článku 7 směrnice 2003/96 do italského práva vede konkrétně k tomu, že snížená sazba spotřební daně upravená v článku 7 je použita na „pravidelnou“ přepravu cestujících, skládající se ze služeb linkové přepravy v pravomoci státní, regionální a místní, a není v důsledku toho přiznána provozovatelům provozující služby „příležitostné“ přepravy, tedy kategorie zahrnující služby přepravy cestujících prostřednictvím pronájmu autobusů s řidičem.

( 11 ) – Připomínám, že podle ustálené judikatury Soudního dvora je pro určení smyslu ustanovení unijního práva třeba vzít v úvahu zároveň jeho znění, kontext a cíle [viz rozsudek ze dne 3. dubna 2014, Kronos Titan a Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service (C‑43/13 a C‑44/13, EU:C:2014:216, bod 25 a citovaná judikatura); ohledně ustanovení týkajících se osvobození od daně stanovených směrnicí 2003/96 viz též rozsudek ze dne 7. března 2018, Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, bod 21 a citovaná judikatura)].

( 12 ) – Ve španělské jazykové verzi směrnice 2003/96 použil unijní normotvůrce spojku „u“, v německé jazykové verzi použil výraz „oder“, v anglické jazykové verzi výraz „whether“, v italské jazykové verzi souřadící spojku „o“ a v polské jazykové verzi výraz „lub“.

( 13 ) – Viz Le Nouveau Petit Robert – Dictionnaire alphabétique et analogique de la langue française, Dictionnaires Le Robert, Paris, 1996, s. 1555. V judikatuře viz zejména rozsudek ze dne 6. prosince 2009, GlaxoSmithKline Services a další v. Komise a další (C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P a C‑519/06 P, EU:C:2009:610, bod 55).

( 14 ) – Viz rozsudky ze dne 12. července 2005, Komise v. Francie (C‑304/02, EU:C:2005:444, bod 83), a ze dne 14. května 2019, M a další (Odnětí postavení uprchlíka) (C‑391/16, C‑77/17 a C‑78/17, EU:C:2019:403, bod 102).

( 15 ) – Viz body 2 až 4 odůvodnění, jakož i článek 4 odst. 1 směrnice 2003/96. Viz taktéž stanovisko generální advokátky E. Sharpston ve věci X (C‑426/12, EU:C:2014:446, bod 55).

( 16 ) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. března 2007, Jan De Nul (C‑391/05, EU:C:2007:126, body 18 až 23).

( 17 ) – Ve většině jsou tato oprávnění, pochopitelně s výjimkou osvobození, spojena s povinností dodržet minimální úrovně zdanění stanovené směrnicí 2003/96 (viz články 5, 7 a 17 této směrnice).

( 18 ) – V tomto ohledu připomínám, že unijní normotvůrce v bodě 9 odůvodnění směrnice 2003/96 výslovně uvedl, že „členským státům by měla být ponechána volnost nutná k vymezení a provádění politik přizpůsobených jejich vnitrostátním podmínkám“.

( 19 ) – Viz rozsudek ze dne 18. ledna 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, body 25 až 52).

( 20 ) – Výraz „selektivní uplatňování“ používá Soudní dvůr v oblasti daně z přidané hodnoty (DPH) a znamená oprávnění členských států uplatňovat sníženou sazbu DPH na konkrétní a zvláštní aspekty některé z kategorií služeb, u kterých mají možnost takovou sníženou sazbu uplatnit [v tomto ohledu viz mé stanovisko ve věci Regards Photographiques (C‑145/18, EU:C:2019:184, bod 30)]. Tato analogie mezi spotřební daní a DPH, třebaže nutně nedokonalá, je zde podle mě namístě, vzhledem k tomu, že Soudní dvůr přiznává členským státům možnost vyhradit pro určité podniky nebo činnosti nárok na sníženou sazbu DPH, kterou mohou členské státy předepsat.

( 21 ) – Viz rozsudek ze dne 18. ledna 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, bod 50).

( 22 ) – Viz rozsudky ze dne 7. března 2018, Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, bod 29 a citovaná judikatura), a ze dne 27. června 2018, Turbogás (C‑90/17, EU:C:2018:498, bod 34 a citovaná judikatura).

( 23 ) – Toto ustanovení, neobsažené v původním návrhu Komise, bylo začleněno v průběhu legislativního procesu: viz návrh směrnice Rady, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů [COM(97) 30 final].

( 24 ) – Jak vyplývá z bodu 20 odůvodnění směrnice 2003/96 a z tiskové zprávy Komise ze dne 27. října 2003 vydané po přijetí směrnice 2003/96 (dokument IP/03/1456, k dispozici na následující internetové adrese: http://europa.eu/rapid/press-release_IP-03-1456_fr.htm).

( 25 ) – A taktéž pravidla týkající se státních podpor podle článku 26 směrnice 2003/96 [viz rozsudek ze dne 18. ledna 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, bod 51)].

( 26 ) – Obdobně viz rozsudek ze dne 9. listopadu 2017, AZ (C‑499/16, EU:C:2017:846, body 29 a 30).

( 27 ) – Ačkoli směrnice 2003/96 nedefinuje ani pravidelnou přepravu, ani příležitostnou přepravu, podotýkám, že podle čl. 2 odst. 2 a 4 nařízení č. 1073/2009 se „linkovou dopravou“ rozumí přeprava cestujících v určených intervalech a na určených trasách, přičemž cestující mohou vystupovat a nastupovat na předem určených zastávkách, a „příležitostnou dopravou“ se rozumí doprava, která není definována jako linková doprava ani jako zvláštní linková doprava a jejímž hlavním rysem je přeprava skupin cestujících vytvořených z podnětu zákazníka nebo samotného podnikatele v silniční osobní dopravě.

( 28 ) – V těchto předběžných otázkách se předkládající soud zabývá tím, zda článek 7 směrnice 2003/96 má přímý účinek, a tudíž zda by mohl takový provozovatel, který používá plynový olej k obchodním účelům pro příležitostnou přepravu cestujících a jakým je žalobkyně v původním řízení, obdržet na základě tohoto ustanovení náhradu přeplatku spotřební daně. V důsledku toho, ačkoli jsou jednotlivci oprávněni dovolávat se před vnitrostátními soudy vůči členskému státu bezpodmínečných a dostatečně přesných ustanovení směrnice, a to jak v případě, že stát směrnici včas neprovedl do vnitrostátního práva, tak i v případě, že ji provedl nesprávně [viz zejména rozsudek ze dne 17. července 2008, Flughafen Köln/Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, bod 23), a usnesení ze dne 5. února 2015, Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, nezveřejněné, EU:C:2015:75, bod 33 a citovaná judikatura)], a vzhledem k tomu, že z odpovědi, kterou navrhuji dát na první předběžnou otázku, jednoznačně vyplývá, že Italská republika neprovedla článek 7 směrnice 2003/96 nesprávně, otázka možnosti dovolat se této normy nevyvstává.

( 29 ) – Viz usnesení ze dne 5. února 2015, Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, nezveřejněné, EU:C:2015:75, body 34 a 36).

( 30 ) – Viz rozsudek ze dne 17. července 2008, Flughafen Köln v. Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, bod 30 a citovaná judikatura).