ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
CS Úřední věstník Evropské unie C 252/11

Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Wien — Rakousko) — Bundeswettbewerbsbehörde v. Donau Chemie AG, Donauchem GmbH, DC Druck-Chemie Süd GmbH & Co KG, Brenntag Austria Holding GmbH, Brenntag CEE GmbH, ASK Chemicals GmbH, původně Ashland-Südchemie-Kernfest GmbH, ASK Chemicals Austria GmbH původně Ashland Südchemie Hantos GmbH

(Věc C-536/11) (1)

(Hospodářská soutěž - Nahlížení do spisu - Soudní řízení týkající se pokut za porušení článku 101 SFEU - Třetí podniky, které hodlají podat žalobu na náhradu škody - Vnitrostátní právní úprava podmiňující nahlížení do spisu souhlasem všech účastníků řízení - Zásada efektivity)

2013/C 252/16

Jednací jazyk: němčina

Předkládající soud

Oberlandesgericht Wien

Účastníci původního řízení

Žalobce: Bundeswettbewerbsbehörde

Žalované: Donau Chemie AG, Donauchem GmbH, DC Druck-Chemie Süd GmbH & Co KG, Brenntag Austria Holding GmbH, Brenntag CEE GmbH, ASK Chemicals GmbH, původně Ashland-Südchemie-Kernfest GmbH, ASK Chemicals AustriaGmbH původně Ashland Südchemie Hantos GmbH aaaa

Za přítomnosti: Bundeskartellanwalt, Verband Druck & Medientechnik

Předmět věci

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberlandesgericht Wien — Výklad ustanovení unijního práva v oblasti kartelových dohod — Přístup ke spisu — Vnitrostátní právní úprava, která ve správním řízení v oblasti hospodářské soutěže podřizuje přístup ke spisu ze strany třetí osoby souhlasu všech účastníkům řízení s vyloučením možnosti zvážit všechny existující zájmy, ačkoliv toto zvážení se provádí pro přístup ke spisu ve srovnatelných civilních a trestních řízeních

Výrok

Unijní právo, konkrétně zásada efektivity, brání ustanovení vnitrostátního práva, které podmiňuje povolení k nahlédnutí do dokumentů ve spisu, jenž se vztahuje k vnitrostátnímu řízení vedenému podle článku 101 SFEU, včetně dokumentů poskytnutých v rámci programu shovívavosti, udělované třetím osobám, které nejsou účastníky tohoto řízení a hodlají podat žaloby na náhradu škody proti účastníkům kartelu, jednotným souhlasem všech účastníků uvedeného řízení, aniž ponechává vnitrostátním soudům možnost zvážit dotčené zájmy.

(1) Úř. věst. C 13, 14.1.2012
Věc C‑253/16

Flibtravel International SA

a

Léonard Travel International SA

proti

AAL Renting SA a dalším

(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d’appel de Bruxelles)

„Řízení o předběžné otázce – Článek 96 SFEU – Použitelnost – Vnitrostátní právní úprava zakazující taxislužbám nabízet jednotlivá místa k sezení – Vnitrostátní právní úprava zakazující taxislužbám stanovit předem cílové místo – Vnitrostátní právní úprava zakazující taxislužbám podbízivě získávat zákazníky“

Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. března 2017

Volný pohyb služeb – Ustanovení Smlouvy – Rozsah působnosti – Doprava – Vnitrostátní právní úprava zakazující taxislužbám nabízet jednotlivá místa k sezení, stanovit předem cílové místo, jakož i podbízivě získávat zákazníky – Vyloučení

(Článek 96 SFEU)

Článek 96 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na taková omezení uložená provozovatelům taxislužby, jako jsou omezení dotčená v původním řízení.

Cílem tohoto ustanovení je zabránit tomu, aby členské státy přijímaly podpůrná nebo ochranná opatření, z nichž by nepřímo měli prospěch zákazníci dotyčného provozovatele, který vůči nim uplatňuje uvedené ceny a podmínky, a nikoli podpůrná nebo ochranná opatření, z nichž mají přímý prospěch jiní provozovatelé, kteří se nacházejí v konkurenčním vztahu s dotyčným provozovatelem.

Tento výklad je podpořen článkem 96 odst. 2 SFEU, podle něhož Komise musí pro účely povolení opatření, které je článkem 96 odst. 1 SFEU v zásadě zakázané, přihlédnout zejména k požadavkům vhodné regionální hospodářské politiky, k potřebám nerozvinutých oblastí a k obtížím oblastí vážně postižených politickými okolnostmi.

Opačný výklad, který zastávají žalovaní v původním řízení, by ostatně ze své povahy ohrožoval užitečný účinek článku 58 SFEU, jenž v souladu s článkem 91 SFEU předpokládá, že k uplatnění zásad volného pohybu služeb v oblasti dopravy musí dojít prováděním společné dopravní politiky (viz rozsudek ze dne 22. prosince 2010, Yellow Cab Verkehrsbetrieb,C‑338/09, EU:C:2010:814, bod 30), vzhledem k tomu, že čl. 96 odst. 1 SFEU by tak vedl k přímému zákazu řady opatření, která lze kvalifikovat jako omezení volného pohybu služeb v oblasti dopravy, aniž by takové pravidlo bylo přijato unijním zákonodárcem.

(viz body 20, 21, 23, 24 a výrok)
Obvyklé bydliště ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu pro účely přiznání příplatku za práci v zahraničí, odpovídá místu, které si dotyčný úředník nebo zaměstnanec stanovil jako trvalé nebo obvyklé centrum svých zájmů s úmyslem přiznat tomuto místu stálou povahu, přičemž pro účely určení obvyklého bydliště je třeba zohlednit veškeré skutkové okolnosti, které tvoří toto bydliště, zejména pak skutečné bydliště dotčené osoby.

Příspěvek za práci v zahraničí má za cíl narovnat zvláštní náklady a nevýhody, které z nástupu do služebního poměru u jednoho z orgánů Unie vyplývají pro úředníky, kteří jsou z tohoto důvodu povinni přemístit své bydliště ze svého domovského státu do státu svého služebního přidělení a začlenit se do nového prostředí a pojem „práce v zahraničí“ závisí rovněž na subjektivní situaci úředníka, a sice na jeho stupni začlenění do nového prostředí, který vyplývá například z jeho obvyklého bydliště nebo výkonu hlavního povolání. Navíc udělení příspěvku za práci v zahraničí má za cíl napravit faktické nerovnosti mezi úředníky začleněnými do společnosti státu jeho služebního přidělení a těmi, kteří do této společnosti začleněni nejsou.

Pobyt v určitém státu s cílem zejména tam studovat, což je z definice dočasná událost, v zásadě nepředpokládá úmysl přenést centrum svých zájmů do této země, ale nanejvýš dosud neurčitou perspektivu tak učinit. Bylo by tomu jinak, kdyby okolnost studijního pobytu v zemi, při zohlednění dalších relevantních skutečností, prokázala existenci trvalých sociálních a profesních vazeb dotčené osoby s danou zemí; v této souvislosti v případě, kdy má dotčená osoba po studiu na stejném místě stáž nebo zaměstnání, může trvalá přítomnost dotčené osoby v dotyčné zemi vytvořit domněnku, i když vyvratitelnou, případné vůle přemístit stálé nebo obvyklé centrum jejích zájmů, a tedy její obvyklé bydliště do této země.

(viz body 22, 24, 31 a 32)

Odkazy:

Soudní dvůr: 29. listopadu 2007, Salvador García v. Komise, C‑7/06 P, body 43 a 44

Tribunál: 27. září 2000, Lemaître v. Komise, T‑317/99, bod 51; 3, května 2001, Liaskou v. Rada, T‑60/00, bod 55; 13. září 2005, Recalde Langarica v. Komise, T‑283/03, bod 114; 25. října 2005, Salvador García v. Komise, T-205/02, bod 72

Soud pro veřejnou službu: 25. října 2005, Dedeu i Fontcuberta v. Komise, T‑299/02, bod 67; 26. září 2007, Salvador Roldán v. Komise, F‑129/06, bod 48; 9. března 2010, Cvetanova v. Komise, F‑33/09, bod 48
Keywords

Summary



Keywords

1. Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Společnosti – Směrnice 84/253 – Schvalování osob pověřených prováděním povinného auditu účetních dokumentů – Přechodná ustanovení – Schvalování určitých kategorií odborníků, kteří nesložili zkoušku odborné způsobilosti (článek 15) – Podmínky – Lhůta pro výkon takového oprávnění schvalování

(Směrnice Rady 84/253, čl. 15)

2. Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Společnosti – Směrnice 84/253 – Schvalování osob pověřených prováděním povinného auditu účetních dokumentů – Schvalování osob, které získaly část kvalifikace nebo celou kvalifikaci v jiném členském státě (článek 11) – Podmínky

(Směrnice Rady 84/253, čl. 11)

Summary

1. Článek 15 osmé směrnice 84/253, založené na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o EHS, o schvalování osob pověřených prováděním povinného auditu účetních dokumentů, umožňuje všem členským státům úředně schválit osoby, které splňují podmínky uvedené v tomto článku, tedy osoby, které mají v dotčeném členském státě oprávnění provádět povinný audit dokumentů uvedených v čl. 1 odst. 1 téže směrnice, a které tuto činnost vykonávaly až do jednoho roku po datu přijetí vnitrostátních předpisů provádějících osmou směrnici, aniž by byly povinny nejprve složit zkoušku odborné způsobilosti, a aniž by bylo nezbytné zkoumat, v jakém rozsahu vnitrostátní právní úprava platná před přijetím osmé směrnice stanovila nebo nestanovila povinnost zvláštní kategorie odborníků složit zkoušku. Zmíněný článek 15 nicméně brání tomu, aby členský stát využil v něm uvedené oprávnění po uplynutí lhůty jednoho roku, která začíná běžet datem použití vnitrostátních předpisů provádějících směrnici, přičemž se v žádném případě nemůže jednat o datum pozdější než 1. ledna 1990.

(viz body 35, 37, 44, 52–53, bod 1 výroku)

2. Článek 11 osmé směrnice 84/253, založené na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o EHS o schvalování osob pověřených prováděním povinného auditu účetních dokumentů, umožňuje hostitelskému členskému státu úředně schválit k výkonu činnosti povinného auditu účetních dokumentů odborníky již schválené v jiném členském státě, aniž by tito odborníci museli složit zkoušku odborné způsobilosti, pokud příslušné orgány zmíněného hostitelského členského státu v souladu se zmíněnou směrnicí shledají jejich kvalifikaci jako rovnocennou té, jež je požadována vnitrostátní právní úpravou jejich státu.

Vzhledem k tomu, že neexistují zvláštní ustanovení upravující přezkum rovnocennosti, je na příslušných orgánech, aby tento přezkum provedly za dodržování povinností, které členským státům ukládají ustanovení Smlouvy a zejména ustanovení týkající se svobody usazování.

(viz body 62, 67, bod 2 výroku)
Keywords

Summary



Keywords

Úmluva o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí – Zvláštní příslušnost – Příslušnost ve věcech „deliktní a kvazideliktní odpovědnosti“ – Místo, kde došlo ke škodné události – Pojem – Místo bydliště žalobce, který utrpěl majetkovou újmu v souvislosti s umísťováním kapitálu v jiném státě, který je smluvní stranou – Vynětí

(Úmluva ze dne 2. září 1968, čl. 5, bod 3)

Summary

Článek 5 bod 3 úmluvy ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, ve znění úmluvy ze dne 9. října 1978 o přistoupení Dánského království, Irska a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, úmluvy ze dne 25. října 1982 o přistoupení Řecké republiky, úmluvy ze dne 26. května 1989 o přistoupení Španělského království a Portugalské republiky a úmluvy ze dne 29. listopadu 1996 o přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království, musí být vykládán tak, že pojem „místo, kde došlo ke škodné události“ nezahrnuje místo bydliště žalobce, kde se nachází „centrum jeho majetkových zájmů“ jen ze samotného důvodu, že zde utrpěl peněžní újmu vyplývající ze ztráty částí jeho majetku, ke které došlo a kterou utrpěl v jiném státě, který je smluvní stranou.

Pojem „místo, kde došlo ke škodné události“ totiž nelze vykládat rozšiřujícím způsobem tak, že by zahrnoval každé místo, kde mohou být pociťovány škodlivé následky skutečnosti, která způsobila škodu, ke které ve skutečnosti došlo v jiném místě. Jednak by tento výklad činil určení příslušného soudu závislým na nejistých okolnostech, a byl by tudíž v rozporu s posílením právní ochrany osob usazených ve Společenství, což je jedním z cílů úmluvy, neboť žalobci má být umožněno snadno určit soud, ke kterému může podat návrh, a žalovanému rozumně předvídat, u kterého soudu může být žalován. Jednak by tento výklad nejčastěji vedl k uznání příslušnosti soudů bydliště žalobce, které úmluva, vyjma případů, které výslovně stanoví, není nakloněna.

(viz body 19–21 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Sbližování právních předpisů – Nakládání s odpadními oleji – Směrnice 75/439 – Povinnost členských států upřednostnit zpracovávání odpadních olejů regenerací – Omezení – Technická, hospodářská nebo organizační omezení – Pojem

(Směrnice Rady 75/439, čl. 3 odst. 1)

Summary

Z čl. 3 odst. 1 směrnice 75/439 o nakládání s odpadními oleji, ve znění směrnice 87/101, vyplývá, že odkaz na „technická, hospodářská a organizační omezení“ uvedená v tomto článku je součástí ustanovení, které vyjadřuje povinnost souhrnně uloženou členským státům, přičemž zákonodárce Společenství tímto neměl v úmyslu stanovit omezené výjimky z obecně použitelného pravidla, ale vymezit působnost a obsah pozitivní povinnosti zajistit upřednostnění zpracovávání odpadních olejů regenerací.

Z toho vyplývá, že definice těchto omezení nemůže být ponechána na výlučném posouzení členských států. Kromě toho, že výlučná interpretace členskými státy by byla v rozporu se zásadou jednotného výkladu a použití práva Společenství, učinila by totiž ze slučitelnosti zpracování regenerací s technickými, hospodářskými a organizačními omezeními podmínku, jejíž naplnění by zcela záviselo na účelovém posouzení dotyčného členského státu.

Článek 3 odst. 1 směrnice 75/439 týkající se „technických, hospodářských a organizačních omezení“ musí být chápán jako vyjádření zásady proporcionality, což znamená, že členské státy jsou povinny přijmout opatření vhodná a přiměřená k cíli přednostního zpracování odpadních olejů regenerací, v tom smyslu, že omezením této pozitivní povinnosti je existence uvedených omezení. Pokud by se totiž vycházelo z toho, že technická, hospodářská a organizační situace v členském státě nutně zakládá omezení, která jsou překážkou pro přijetí opatření stanovených v uvedeném ustanovení, pak by toto ustanovení bylo zbaveno veškerého užitečného účinku, protože povinnost uložená členským státům by byla omezena zachováním status quo s tím výsledkem, že by nebyla uložena skutečná povinnost přijmout nezbytná opatření ve prospěch zpracování odpadních olejů regenerací.

(viz body 20–23)
Keywords

Summary



Keywords

Daňová ustanovení — Harmonizace právních předpisů — Osvobození od daní ve věcech trvalého dovozu osobního majetku jednotlivců — Směrnice 83/183 — Přemístění bydliště majitele motorového vozidla z jednoho členského státu do jiného — Daň uplatněná členským státem určení při registraci vozidla nebo jeho uvedení do provozu — Přípustnost — Meze — (článek 18 ES; směrnice Rady 83/183, článek 1)

Summary

Článek 1 směrnice Rady 83/183/EHS o osvobození od daní, které se vztahuje na trvalý dovoz osobního majetku jednotlivců z členského státu, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby v rámci přemístění bydliště majitele motorového vozidla z jednoho členského státu do jiného státu byla před registrací vozidla nebo jeho uvedením do provozu v členském státě, do něhož bylo bydliště přemístěno, uplatněna daň. Taková daň totiž nemůže být považována za zdanění související s dovozem, spadající do působnosti osvobození uvedeného v uvedeném ustanovení.

Vzhledem k požadavkům vyplývajícím z článku 18 ES však přísluší vnitrostátním soudům, aby přezkoumávaly, zda je uplatnění vnitrostátního práva způsobilé zaručit, aby, pokud jde o tuto daň, uvedený majitel nebyl postaven do situace nepříznivější, než ve které se nacházejí občané, kteří trvale pobývali v dotčeném členském státu, a případně, zda je toto rozdílné zacházení odůvodněno objektivními hledisky, která jsou nezávislá na bydlišti dotyčných osob a přiměřená cíli legitimně sledovanému vnitrostátním právem.

(viz body 26, 36 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Podpory poskytované státy – Záměry podpor – Oznámení Komisi – Dosah povinnosti – Oznámení, které má zahrnout způsob financování z důvodu jeho vlivu na přípustnost podpory

(Smlouva o ES, čl. 93 odst. 3 (nyní čl. 88 odst. 3 ES))

2. Podpory poskytované státy – Záměry podpor – Poskytnutí podpory v rozporu se zákazem stanoveným čl. 93 odst. 3 Smlouvy (nyní čl. 88 odst. 3 ES) – Povinnost vnitrostátních soudů chránit práva subjektů – Pravomoc vykládat pojem podpora

(Smlouva o ES čl. 92 odst. 1 (nyní po změně čl. 87 odst. 1 ES) a čl. 93 odst. 3 (nyní čl. 88 odst. 3 ES))

3. Podpory poskytované státy – Pojem – Předpisy vydané veřejnoprávní profesní organizací za účelem financování reklamní kampaně prostřednictvím prostředků vybraných od svých členů a povinně určených k financování zmíněné kampaně - Vynětí

(Smlouva o ES, čl. 92 odst. 1 (nyní po změně čl. 87 odst. 1 ES) a čl. 93 odst. 3 (nyní čl. 88 odst. 3 ES))

Summary

1. Pokud je způsob financování státní podpory prostřednictvím zejména povinných příspěvků nedílnou součástí podpory, její přezkoumání Komisí musí nutně vzít v úvahu tento způsob financování. V takovém případě se oznámení podpory stanovené čl. 93 odst. 3 Smlouvy (nyní čl. 88 odst. 3 ES) musí také týkat způsobu jejího financování, aby Komise mohla přistoupit k šetření na základě úplných informací. Nebylo-li by tomu tak, nemohlo by být vyloučeno, že bude prohlášena za slučitelnou se společným trhem podpora, která by slučitelnou nebyla, kdyby Komise znala způsob jejího financování.

(viz body 29-30)

2. Přísluší vnitrostátním soudům, aby chránily práva procesních subjektů proti případnému porušování povinností vyplývajících pro členské státy z čl. 93 odst. 3 Smlouvy (nyní čl. 88 odst. 3 ES) vnitrostátními orgány. Aby vnitrostátní soud mohl určit, zda vnitrostátní opatření bylo vydáno při porušení tohoto ustanovení, může být přiveden k tomu, aby vyložil pojem podpora, uvedený v čl. 92 odst. 1 Smlouvy (nyní po změně čl. 87 odst. 1 ES).

(viz bod 31)

3. Článek 92 odst. 1 Smlouvy (nyní po změně čl. 87 odst. 1 ES) a čl. 93 odst. 3 Smlouvy (nyní čl. 88 odst. 3 ES) musejí být vykládány v tom smyslu, že předpisy vydané veřejnoprávní profesní organizací za účelem financování reklamní kampaně uspořádané ve prospěch svých členů a na základě jejich rozhodnutí prostřednictvím prostředků vybraných od těchto členů a povinně určených k financování zmíněné kampaně, nepředstavují nedílnou součást podpory ve smyslu těchto ustanovení a nemusely být předem oznámeny Komisi, je-li prokázáno, že toto financování bylo uskutečněno prostřednictvím prostředků, s nimiž tato veřejnoprávní profesní organizace nikdy nemohla volně nakládat.

(viz čl. 41 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Občanství Evropské unie – Právo na volný pohyb a pobyt na území členských států – Směrnice 90/364 – Nezletilý státní příslušník členského státu, který má uzavřeno zdravotní pojištění a je osobou vyživovanou rodičem, který je státním příslušníkem třetího státu, jehož finanční prostředky jsou dostatečné, a který nezletilého skutečně vychovává – Právo pobytu jak pro nezletilou osobu, tak pro jejího rodiče v jiném členském státě – Podmínky získání státní příslušnosti nezletilou osobou – Nedostatek relevance

(Článek 18 ES; směrnice Rady 90/364)

Summary

Článek 18 ES a směrnice 90/364 o právu pobytu zakládají ve prospěch státního příslušníka členského státu, který je nezletilou osobou nízkého věku, má uzavřeno příslušné zdravotní pojištění a je osobou vyživovanou rodičem, který je sám státním příslušníkem třetího státu a jehož finanční prostředky jsou dostatečné k tomu, aby se prvně jmenovaná osoba nestala zátěží pro veřejné finance hostitelského státu, právo pobytu na dobu neurčitou na území posledně uvedeného státu. V takovém případě umožňují tatáž ustanovení rodiči, který tohoto státního příslušníka skutečně vychovává, aby s ním pobýval v hostitelském členském státě.

V tomto ohledu nemůže být podmínka týkající se dostatečnosti finančních prostředků ve smyslu směrnice 90/364 vykládána v tom smyslu, že nezletilý státní příslušník musí mít sám dostatečné finanční prostředky, aniž by se mohl spoléhat na finanční prostředky rodinného příslušníka. Takový výklad by k této podmínce doplnil požadavek ohledně původu finančních prostředků, což by představovalo nepřiměřený zásah do výkonu základního práva na volný pohyb a pobyt zaručeného článkem 18 ES, jelikož takový zásah není nezbytný k dosažení sledovaného cíle, totiž ochrany veřejných financí členských států.

Krom toho výhoda z dotčených ustanovení práva Společenství nemůže být odepřena dotčeným osobám z důvodu, že rodič, který vychovává své dítě, vytvořil prostřednictvím pobytu v členském státě podmínky, které měly umožnit jeho očekávanému dítěti nabytí státní příslušnosti jiného členského státu za účelem, aby dítě a on sám nabyli právo dlouhodobého pobytu. Vymezení podmínek nabývání a pozbývání státní příslušnosti spadá totiž v souladu s mezinárodním právem do pravomoci každého členského státu, přičemž při výkonu této pravomoci musí být zachováváno právo Společenství a členskému státu nepřísluší, aby omezoval účinky udělení státní příslušnosti jiného členského státu tím, že by vyžadoval splnění dodatečné podmínky pro uznání této státní příslušnosti za účelem výkonu základních svobod stanovených ve Smlouvě.

(viz body 33, 36–37, 39, 47 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Volný pohyb služeb – Omezení – Odůvodnění důvody veřejného pořádku – Nezbytnost a proporcionalita opatření – Existence rozdílných systémů ochrany v jiných členských státech – Neovlivnění

(Články 46 ES a 49 ES)

2. Volný pohyb služeb – Omezení – Vnitrostátní právní úprava zakazující obchodní provozování her simulujících akty zabíjení – Odůvodnění – Ochrana veřejného pořádku – Respektování lidské důstojnosti jako obecné právní zásady

(Články 46 ES a 49 ES)

Summary

1. Jestliže opatření omezující volný pohyb služeb mohou být odůvodněna důvody veřejného pořádku, jen pokud jsou tato opatření nezbytná pro ochranu zájmů, které mají zaručit, a jen potud, pokud tyto cíle nemohou být dosaženy méně omezujícími opatřeními, není v tomto ohledu nezbytné, aby omezující opatření nařízené orgány jednoho členského státu odpovídalo pojetí sdílenému všemi členskými státy, pokud jde o způsob ochrany dotčeného základního práva nebo legitimního zájmu. To znamená, že nezbytnost a proporcionalita přijatých ustanovení nejsou vyloučeny jen z toho důvodu, že jeden členský stát zvolil systém ochrany odlišný od toho, který byl přijat jiným členským státem.

(viz. body 36–38)

2. Právo Společenství nebrání tomu, aby hospodářská činnost spočívající v obchodním provozování her simulujících akty zabíjení byla předmětem vnitrostátního zakazujícího opatření přijatého z důvodů ochrany veřejného pořádku vzhledem ke skutečnosti, že tato činnost zasahuje do lidské důstojnosti.

Uvedené opatření totiž nemůže být považováno za opatření, které neodůvodněně zasahuje do volného pohybu služeb, když jednak ochrana základních práv, jsa upřesněno, že právní pořádek Společenství nepopiratelně směřuje k zajištění respektování lidské důstojnosti jako jedné z obecných právních zásad, zakládá legitimní zájem, který v zásadě odůvodňuje omezení povinností uložených právem Společenství, byť by se jednalo o povinnosti uložené na základě základní svobody zaručené smlouvou, jako je volný pohyb služeb, a jednak dotčené opatření odpovídá úrovni ochrany lidské důstojnosti, kterou měla vnitrostátní ústava zajistit na území dotyčného členského státu a nepřesahuje to, co je nezbytné pro dosažení sledovaného cíle.

(viz body 34–35, 39–41 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Sociální politika – Pracovníci mužského a ženského pohlaví – Přístup k zaměstnání a pracovní podmínky – Rovné zacházení – Kolektivní smlouva stanovící zařazení do vyšší platové třídy po splnění potřebné doby – Zohlednění dob mateřské dovolené – Odmítnutí zohlednění úhrnu mateřské dovolené vybrané na základě právních předpisů bývalé Německé demokratické republiky z důvodu její délky – Nepřípustnost

(Směrnice Rady 76/207)

Summary

Směrnice 76/207 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky, brání tomu, aby kolektivní smlouva vyloučila započtení do potřebné doby (za účelem možnosti zařazení do vyšší platové třídy) části doby, v průběhu které měla pracující žena v souladu s právními předpisy bývalé Německé demokratické republiky mateřskou dovolenou, jež přesahuje dobu ochrany upravenou právními předpisy Spolkové republiky Německo, uvedenými ve zmíněné kolektivní smlouvě, pokud účely a cíl každé z těchto dvou dovolených směřují k ochraně ženy, co se týče těhotenství a mateřství, přičemž tato ochrana je zakotvena v čl. 2 odst. 3 zmíněné směrnice.

(viz bod 59 a výrok)