STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY

JULIANE KOKOTT

přednesené dne 17. března 2005( )

Věc C‑107/04

Comité Andaluz de Agricultura Ecológica

proti

Administración del Estado

[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko)]

„Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Nařízení (EHS) č. 2092/91 – Označování produktů výrazy ‚biológico‘ a ‚bio‘, přestože nebyly získány podle pravidel produkce ekologického zemědělství stanovených nařízením (EHS) č. 2092/91“

I – Úvod

1. V projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané Tribunal Supremo se jedná o výklad nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin( ).

2. Podle španělské právní úpravy, Real Decreto č. 506/2001 ze dne 11. května 2001( ) (dále jen „královské nařízení č. 506/2001“), smí být ve Španělsku používány výrazy „biológico“ a „bio“ i pro označování produktů, které nebyly získány v ekologickém zemědělství podle ustanovení nařízení č. 2092/91. Proti tomuto ustanovení podal Comité Andaluz de Agricultura Ecológica (Andaluský výbor pro ekologické zemědělství, dále jen „Comité Andaluz“) žalobu u Tribunal Supremo. Zpochybňuje především slučitelnost s nařízením č. 2092/91. Tribunal Supremo by chtěl od Soudního dvora vědět, zda nařízení brání této španělské úpravě.

II – Právní rámec

A – Právo Společenství

3. Relevantní ustanovení nařízení č. 2092/91 byla několikrát měněna, naposledy nařízením Rady (ES) č. 392/2004 ze dne 24. února 2004, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2092/91 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin( ) a – s účinností od 1. května 2004 – akty o přistoupení( ).

4. Článek 2 nařízení č. 2092/91 tak zní následovně:

„Pro účely tohoto nařízení se určitý produkt považuje za produkt nesoucí označení odkazující na ekologické metody produkce, pokud tento produkt, jeho složky nebo krmné suroviny jsou na označení, v propagačních materiálech nebo v obchodních dokumentech popsány výrazy, kterými se dává zákazníkovi najevo, že produkt, jeho složky nebo krmné suroviny byly získány podle pravidel produkce stanovených v článku 6. Zejména níže uvedené výrazy nebo jejich obvyklé odvozeniny (jako bio, eko, atd.) nebo zdrobněliny použité samostatně nebo ve spojení s jinými slovy se na území celého Společenství a ve všech jazycích Společenství považují za označení odkazující na ekologické metody produkce, kromě případů, kdy se tyto výrazy nevztahují na zemědělské produkty v potravinách či krmivech nebo zjevně nemají žádnou souvislost s touto metodou produkce:

– ve španělštině: ecológico,

– v češtině: ekologické

– v dánštině: økologisk,

– v němčině: ökologisch, biologisch,

– v estonštině: mahe or /ökoloogiline

– v řečtině: βιολογικό,

– v angličtině: organic,

– ve francouzštině: biologique,

– v italštině: biologico,

– v lotyštině: bioloġiskā,

– v litevštině: ekologiškas,

– v maďarštině: ökológiai,

– v maltézštině [maltštině]: organiku,

– v nizozemštině: biologisch,

– v polštině: ekologiczne,

– v portugalštině: biológico,

– ve slovenštině: ekologické,

– ve slovinštině: ekološki,

– ve finštině: luonnonmukainen,

– ve švédštině: ekologisk.“

5. Článek 5 odst. 1 a 3 nařízení č. 2092/91 upravuje podmínky, které musí produkt splňovat pro to, aby mohl v označení nebo propagaci odkazovat na ekologické metody produkce.

6. Článek 5 odst. 3a nařízení č. 2092/91 stanoví přechodné období pro již zapsané ochranné známky.

B – Vnitrostátní právo

7. Ve Španělském království upravoval ekologické metody produkce a odpovídající označování zemědělských produktů a potravin nejprve „Real Decreto č. 1852/1993 ze dne 22. října 1993( ) (dále jen „královské nařízení č. 1852/1993“). Podle jeho čl. 3 odst. 1 se produkt považoval za označený odkazem na ekologickou metodu produkce tehdy, když byly produkt nebo jeho složka v označení, propagaci nebo v obchodních dokumentech označeny výrazem „ecológico“. Článek 3 odst. 1 dále stanovil, že mohou být použity i následující výrazy: „obtenido sin el empleo de productos químicos de síntesis“ (získáno bez použití synteticko-chemických produktů), „biológico“ (biologické), „orgánico“ (organické), „biodinámico“ (biodynamické) a také výrazy „eco“ (eko) a „bio“ (bio).

8. Královské nařízení č. 1852/1993 bylo novelizováno královským nařízením č. 506/2001. Článek 3 odst. 1 má nyní následující znění:

„Ve smyslu článku 2 nařízení (EHS) č. 2092/91, ve znění nařízení (ES) č. 1804/1999 se produkt považuje za označený odkazem na ekologickou metodu produkce, jestliže produkt, jeho složky nebo krmné suroviny jsou v označení, v propagaci nebo obchodních dokumentech označeny výrazem „ecológico“ nebo jeho předponou „eco“ stojící samostatně nebo ve spojení se jménem produktu, jeho složkami nebo ochrannou známkou.

9. Označení „biológico“ a „bio“ tak ve Španělsku nejsou na základě královského nařízení č. 506/2001 nadále vyhrazena jen produktům získaným ekologickou metodou produkce.

III – Skutkové okolnosti a předběžné otázky

10. Po zveřejnění královského nařízení č. 506/2001, kterým bylo změněno královské nařízení č. 1852/1993, podal Comité Andaluz u Tribunal Supremo žalobu na neplatnost, kterou se domáhal zrušení královského nařízení č. 506/2001.

11. Jak uvedl Tribunal Supremo, podle španělského práva mohou fyzické a právnické osoby podat žalobu na neplatnost v případě, kdy jsou jejich zájmy dotčeny obecným ustanovením majícím normativní povahu. Je-li obecné ustanovení v rozporu s právním řádem, protože trpí formálními nebo materiálními nedostatky, zruší se s účinky erga omnes.

12. Podstatou odůvodnění žaloby Comité Andaluz na neplatnost je, že nové královské nařízení je neslučitelné s nařízením č. 2092/91.

13. Usnesením ze dne 1. prosince 2003 položil Tribunal Supremo Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

„1. Stanoví nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin, doplněné nařízením Rady (ES) č. 1804/1999 ze dne 19. července 1999, že výrazy ‚biológico‘ a ‚ecológico‘ a jejich předpony ‚bio‘ a ‚eco‘ jsou ve všech členských státech označením, které vyvolává u kupujícího dojem, že produkt nebo jeho složky byly získány podle pravidel ekologické metody produkce?

2. Vyhrazuje nařízení Rady (EHS) č. 2092/91, doplněné nařízením Rady (ES) č. 1804/1999 výrazy ‚biológico‘ a ‚ecológico‘ a jejich předpony ‚bio‘ a ‚eco‘ nutně ve všech členských státech těm produktům, které byly získány podle pravidel, která jsou v tomto nařízení stanovena pro ekologickou metodu produkce?

3. Omezuje ve španělštině článek 2 nařízení (EHS) č. 2092/91, doplněného nařízením (ES) č. 1804/1999, vyhrazení výrazu ‚ecológico‘ a jeho předpony ‚eco‘ pro produkty, které byly získány podle pravidel stanovených tímto nařízením pro ekologickou metodu produkce, tím způsobem, že ve Španělsku právo Společenství nebrání užití výrazu ‚biológico‘ a jeho předpony ‚bio‘ pro neekologické produkty, jestliže užívání tohoto výrazu a této předpony z nich učinilo druhový výraz a druhovou předponu, která ve Španělsku neslouží k označení potravinářských produktů s určitými vlastnostmi, které jsou spojeny s ekologickou metodou produkce?

14. Po přijetí nařízení č. 392/2004 upřesnil na žádost Soudního dvora Tribunal Supremo, že jeho rozhodnutí o platnosti královského nařízení musí být založeno na aktuálním znění nařízení č. 2092/91. Proto se odpověď na žádost o rozhodnutí o předběžné otázce nemůže omezit na nařízení č. 2092/91, ve znění nařízení č. 1804/1999, nýbrž musí zohlednit nejnovější změny.

IV – Právní posouzení

15. Předkládající soud svými otázkami žádá o výklad článku 2 nařízení č. 2092/91, ve znění nařízení č. 392/2004. Podstatou jeho otázky je, zda je v souladu s nařízením připustit užívání výrazu „biológico“ a předpony „bio“ pro produkty, které neodpovídají požadavkům nařízení.

16. Článek 2 nařízení č. 2092/91 stanoví, kdy se označení produktu považuje za odkaz na původ z ekologické metody produkce. Článek 5 nařízení č. 2092/91 stanoví, které předpoklady ekologické metody produkce musí být splněny, aby produkt směl být označen údajem odkazujícím na ekologickou metodu produkce. Jen produkty, jejichž produkce splňuje předpoklady nařízení č. 2092/91, smí být označeny údajem odkazujícím na ekologickou metodu produkce.

17. Podle královského nařízení č. 506/2001 smí být označeny jako „biológico“ nebo „bio“ i produkty, které nesplňují předpoklady stanovené nařízením č. 2092/91.

18. Kdy se produkt považuje za produkt označený odkazem na ekologickou metodu produkce, stanoví článek 2 nařízení č. 2092/91, ve znění nařízení č. 392/2004 pomocí obecné definice, která je doplněna výčtem konkrétních označení seřazených podle jazyků. Článek 2 nařízení č. 2092/91 uvádí ve svém výčtu výrazů, které představují odkaz na ekologickou metodu produkce pro španělštinu jen výraz „ecológico“, neuvádí ale výslovně výraz „biológico“ nebo „bio“.

19. Předkládající soud se zabýval otázkou, zda se podle nařízení č. 2092/91 považují za odkaz na ekologickou metodu produkce i takové pojmy, které nejsou pro dotyčný úřední jazyk výslovně uvedeny v článku 2, zde pro španělštinu, jsou ale výslovně uvedeny ve výčtu pro jiné úřední jazyky.

20. Podle v článku 2 nejprve uvedené všeobecné definice se produkt považuje za produkt nesoucí označení poukazující na ekologickou metodu produkce tehdy, pokud

„je produkt popsán výrazy, kterými se dává zákazníkovi najevo, že […] byl získán podle pravidel produkce stanovených v článku 6.

Tato všeobecná definice tak odkazuje rozhodujícím způsobem na vnímání spotřebitele.

21. Následující konkretizace pak vyjmenovává podle jazyků jednotlivé výrazy, jejichž užití, – stejně jako užití výrazů z nich odvozených a jejich zdrobnělin – se považuje za označení poukazující na ekologické metody produkce.

22. Přitom text nařízení, ve znění nařízení č. 392/2004 výslovně uvádí, že výraz který byl uveden pro jeden z jazyků, se nepovažuje za označení poukazující na ekologické metody produkce jen v tomto jazyku, nýbrž platí jako odkaz na ekologické metody produkce nejen v tomto jazyku, nýbrž ve všech úředních jazycích:

„[…] Zejména níže uvedené výrazy nebo jejich obvyklé odvozeniny (jako bio, eko, atd.) nebo zdrobněliny použité samostatně nebo ve spojení s jinými slovy se na území celého Společenství a ve všech jazycích Společenství( ) považují za označení odkazující na ekologické metody produkce […].

Výrazy uvedené v článku 2 pro jednotlivé úřední jazyky tak platí ve všech členských státech a také v jejich příslušných překladech do jiných úředních jazyků. Tento názor sdílí španělská a francouzská vláda.

23. V bodu „ve španělštině“ sice není uveden výraz „biológico“, který by zahrnoval i zkratku „bio“, nýbrž jen výraz „ecológico“. Nicméně v němčině a nizozemštině uvádí výčet výraz „biologisch“, ve francouzštině „biologique“, v řečtině „βιολογικό“, v italštině „biologico“, v lotyštině „biologiska“ a také v portugalštině „biológico“. Proto podle článku 2 nařízení č. 2092/91 platí výraz „biologisch“ a jeho zkratka „bio“ ve všech úředních jazycích a všech členských státech jako označení produktu pocházejícího z ekologického zemědělství. V této věci definuje článek 2 nařízení č. 2092/91 odpovídající chápání spotřebitele.

24. A proto také výrazy „biológico“ a „bio“ platí ve španělštině jako odkaz na ekologické zemědělství.

25. Tato v rámci celého Společenství platná ochrana výrazu užívaného pro označení produktu pocházejícího z ekologického zemědělství byla výslovnou vůlí autora nařízení. Své současné znění získal článek 2 nařízení č. 2092/91 na základě nařízení č. 392/2004. Podle druhého bodu odůvodnění nařízení č. 392/2004 se tato ochrana vztahuje rovněž na obvyklé odvozeniny nebo zdrobněliny těchto výrazů nezávisle na tom, kterého jazyka je užito. Zpravodaj Evropského parlamentu jasně uvedl, že nové znění článku 2 vylučuje užívání „bio“ pro produkty, které neodpovídají ekologickému zemědělství( ).

26. Také cíle nařízení č. 2092/91 a koncepce vnitřního trhu, kterou je třeba zohlednit v rámci výkladu sekundárního práva, který je v souladu se Smlouvou, potvrzují odkazující charakter zkratky „bio“ na celém území Společenství.

27. Cílem nařízení č. 2092/91 je podpora ekologického zemědělství. K dosažení tohoto cíle chce nařízení jednak chránit spotřebitele před klamavým označením. Spotřebitel musí být schopen lehce identifikovat produkty pocházející z ekologického zemědělství. Kromě toho chce ale nařízení také zabránit nekalé soutěži ke škodě producentů ekologických produktů. Produkty získané podle pravidel ekologického zemědělství mají být chráněny před konkurencí levnějších produktů získaných konvenčním zemědělstvím( ).

28. Bylo by v rozporu s těmito cíli vyhradit stejné označení například „bio“ v jednom členském státě pro produkty z ekologického zemědělství, ponechat ale v jiném členském státě toto označení nechráněno. Kdyby bylo označení „bio“ chráněno jako označení ekologického zemědělství jen v některých jazycích Společenství, mohli by se spotřebitelé při koupi v jiném členském státě anebo při koupi produktů označených v jiném jazyku nesprávně domnívat, že se jedná o produkty ekologického zemědělství. Také při přeshraničním pohybu zboží by byly produkty ekologického zemědělství vystaveny přímé konkurenci levnějších produktů konvenčního zemědělství.

29. Tímto by byl ohrožen nejen cíl nařízení zamezit nekalé hospodářské soutěži. Nýbrž takové rozdíly v ochraně označení by také mohly být překážkou obchodu s produkty ekologického zemědělství v rámci Společenství. Naproti tomu jednotnou ochranou v rámci celého Společenství se vyloučí nejen potenciální překážky volného pohybu zboží, nýbrž se také podpoří vytvoření jednotného konceptu v rámci Společenství podporujícího obchod s těmito produkty.

30. Historie vzniku a teleologický výklad článku 2 nařízení č. 2092/91 tak potvrzují, že každý z výrazů uvedených v jednotlivých jazycích stejně jako jeho zkratky platí na základě nařízení v rámci celého Společenství a v příslušných překladech jako označení produktů pocházejících z ekologického zemědělství.

31. Nicméně právo Společenství nebrání bezvýjimečně použití výrazu, který v jednom úředním jazyku slouží k označení ekologického zemědělství pro označení produktů nepocházejících z ekologického zemědělství v jiném úředním jazyku.

32. Článek 2 nařízení tak výslovně dovoluje použití výrazu chráněného v jiném úředním jazyku, „kromě případů, kdy se tyto výrazy nevztahují na zemědělské produkty v potravinách či krmivech nebo zjevně nemají žádnou souvislost s touto metodou produkce“.

33. Není-li nebezpečí, že spotřebitelé jednoho členského státu spojí produkty z ekologického zemědělství s výrazem užívaným pro tyto produkty v jiném členském státě nebo s jeho překladem, neexistuje tedy tímto nebezpečí záměny, může být tento výraz nebo jeho překlad užíván v tomto prvním členském státě i pro produkty, které nepochází z ekologického zemědělství. Tato výjimka by mohla být uplatněna například na překlad výrazu uvedeného v estonštině („mahe“ který může být přeložen jako „jemný“).

34. Je úlohou předkládajícího soudu určit, zda výrazy „biológico“ a „bio“ u španělského spotřebitele zcela zřetelně nevyvolávají žádné spojení s ekologickou metodou zemědělské produkce.

35. Předkládajícímu soudu je ale možno poskytnout několik v úvahu připadajících vodítek pro zodpovězení této otázky( ). Jednak je možno při posuzování zohlednit, že dřívější znění královského nařízení č. 1852/1993 kromě výrazu „ecológico“ stanovilo výslovně užívání výrazu „biológico“, respektive „bio“, pro produkty upravené tímto nařízením. Když už španělský zákonodárce postavil výrazy „biológico“ nebo „bio“ na stejnou úroveň s výrazy „ecológico“ a „eco“, pak je také třeba vycházet z toho, že španělský spotřebitel zastává stejný přístup. Je totiž třeba předpokládat, že zákonodárce založil svoji právní úpravu na existujícím chápání spotřebitele a tato úprava dále přispěla k ustálení nebo alespoň k rozšíření tohoto chápání.

36. Tomuto závěru nebrání, že královské nařízení ve svém dřívějším znění platilo jen pro rostlinné produkty. Jestliže výrazy „bio“ a „biológico“ označují u některých produktů produkci v souladu s nařízením, pak je třeba vycházet z toho, že zákazník i u jiných produktů takovou produkci předpokládá a užívání tohoto označení by tak mohlo být klamavé( ).

37. Také sporná změna královského nařízení neodporuje závěru vycházejícímu z textu španělských zákonů v souvislosti s chápáním španělského spotřebitele. Jednak ještě existují regionální právní úpravy, které nadále odůvodňují odpovídající důvěru spotřebitele v označení „bio“ a „biológico“. Krom toho ze zrušení ustanovení o užívání tohoto označení není bez dalšího možné učinit opačný závěr o změně chápání spotřebitele. Alespoň po přechodnou dobu totiž zůstanou zachována očekávání spotřebitelů vycházející z dřívější právní úpravy. Náhlé zrušení ochrany určitého označení tak nutně způsobuje nebezpečí klamání spotřebitele. Toto by bylo oprávněné jen tehdy, když by bylo skutečně jasné, že spotřebitel s nadále již nechráněným označením nespojuje žádný odkaz na produkci ve smyslu nařízení.

V – Závěry

38. Navrhuji tedy odpovědět na žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podanou Tribunal Supremo takto:

„1. Na základě nařízení Rady č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin, ve znění nařízení Rady (ES) č. 392/2004 ze dne 24. února 2004, jsou výrazy ,biologisch‘ a ,ökologisch‘ a jejich zkratky ve všech členských státech a v příslušných překladech do všech ostatních úředních jazyků, tj. ve španělštině výrazy ,biológico‘ a ,ecológico‘, jakož i ,bio‘ a ,eco‘ v zásadě vyhrazeny těm produktům, které byly získány podle pravidel stanovených tímto nařízením pro ekologickou metodu produkce.

2. Překlad výrazu výslovně uvedeného v článku 2 do jiného úředního jazyka smí být podle článku 2 nařízení č. 2092/91 použit pro produkty nepocházející z ekologického zemědělství jen tehdy, když tento přeložený výraz v příslušném úředním jazyku zcela zřejmě nemá žádnou souvislost se způsobem produkce ekologického zemědělství.“