ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
39.

Pro doplnění, pokud by Soudní dvůr nesouhlasil s mým výše vyjádřeným názorem, měl by se vyslovit k zásadě proporcionality. V tomto ohledu vyplývá z ustálené judikatury, že taková vnitrostátní opatření nemohou překračovat to, co je nezbytně nutné pro ochranu zájmů státní pokladny, a nesmějí být uplatňována tak, aby zpochybňovala zásady, kterými se řídí společný systém DPH ( 21 ).
56.

Společnost Avon v podstatě zastává názor, že stávající úpravy „základu daně“ na základě odchylné úpravy by mohly být ještě zdokonaleny. Toto zdokonalení by spočívalo v zohlednění teoretické daně na vstupu zaplacené Avon Ladies, které nejsou registrovány k dani a nejsou osobami povinnými k dani (obzvláště v souvislosti s prodejními pomůckami). Podle společnosti Avon by to „vedlo k co možná největšímu souladu s plně zdaněným dodavatelským řetězcem“. Vzhledem k tomu, že takové úpravy jsou možné, musí být provedeny v zájmu dodržování zásad proporcionality a daňové neutrality a mezí stanovených článkem 27 odst. 1 šesté směrnice o DPH.
25.

Česká republika rovněž upřesňuje, že bez vzájemného odlišení by skupina vozidel Dl (motorová vozidla s maximální délkou 8 metrů a s nejvýše 16 přepravitelnými cestujícími) skupiny C1 a C de facto absorbovala. Dalo by se také dovodit, že by řízení nákladního vozidla kratšího než 8 metrů podléhalo řidičskému oprávnění skupiny D1 a teprve při délce přesahující 8 metrů by podléhalo řidičskému oprávnění skupiny C1.
51.

S ohledem na zásady, které jsem připomněl výše, je dle mého názoru nutné se shodnout na tom, že každý systém, který by nestanovil žádný rozdíl mezi trestem, který lze uložit plnoletému delikventovi, a trestem, který lze uložit nezletilému delikventovi, by ve skutečnosti porušoval základní práva takového nezletilého, neboť by tím byla znemožněna individualizace trestu – což je podmínka nezbytná pro uplatnění zásady upřednostnění výchovného působení – jelikož volné posouzení prováděné soudcem by zde bylo paralyzováno samotným zákonem.
50.

Konečně použitelnost mechanismu odškodnění stanoveného v článku 17 směrnice 86/653 od počátku zkušební doby nevede k tomu, že by vztah obchodního zastoupení nemohl být nikdy zrušen bez zaplacení odškodnění, takže by zájmy zmocnitele nebyly dostatečně zohledněny. Článek 17 odst. 2 písm. a) směrnice 86/653 totiž kategoricky a bez předchozí výjimky stanoví odškodnění, ale pouze tehdy, „jestliže“ činnost obchodního zástupce vedla k podstatnému rozvoji obchodních vztahů zmocnitele s dopady i po uplynutí doby trvání smlouvy o obchodním zastoupení. Zaplacení tohoto odškodnění musí být mimoto spravedlivé s ohledem na všechny okolnosti ( 28 ). V tomto ohledu je třeba připomenout, jak bylo konstatováno v bodě 26 tohoto stanoviska, že režim odškodnění představuje odměnu na základě výkonu obchodního zástupce. Pokud tedy musí být podle těchto kritérií odškodnění poskytnuto, pak skutečnost, že smlouva byla ukončena ve zkušební době, nestačí k vyloučení zaplacení odškodnění. Konečně, zánik smlouvy ve zkušební době může mít stejný účinek jako zánik smlouvy uzavřené na dobu neurčitou, a sice ekonomickou škodu. Naproti tomu, pokud nejsou splněny podmínky stanovené v čl. 17 odst. 2 a 3 směrnice 86/653, nemusí být obchodnímu zástupci přiznáno žádné odškodnění, a to bez ohledu na to, zda k zániku smlouvy došlo ve zkušební době. To vyplývá rovněž ze skutečnosti, že cílem režimu odškodnění není sankcionovat zánik smlouvy, nýbrž odškodnit obchodního zástupce za jeho plnění v minulosti, která budou mít ještě dopad na budoucí obchody zmocnitele.
101.

Nicméně předkládající soud má za to, že stanovení okamžiku, ke kterému vyvstává otázka vyhoštění, by nemělo vyplývat z vnitrostátního procesního práva, protože určení uvedeného okamžiku spíše umožňuje stanovit úroveň věcné ochrany, na kterou má občan Unie nárok. Předkládající soud vyšel z tohoto předpokladu a měl zdá se za to, že tento rozhodný okamžik, který by zajistil jednotné použití čl. 28 odst. 3 písm. a) směrnice 2004/38, je ten, kdy je přijímáno rozhodnutí soudů rozhodujících o vyhoštění ve věci samé.
85.

Zatřetí přístup k mezinárodní soudní příslušnosti, který hodlá Soudní dvůr v projednávaném případě přijmout, by měl být proveditelný nejen s ohledem na lety o dvou úsecích, ale také na ty, které sestávají ze tří nebo dokonce více segmentů. Uvažujeme-li hypoteticky, použití výše popsaného „fázovitého“ přístupu k takovým letům, případně s několika provozujícími leteckými dopravci, jasně ilustruje praktické problémy. Znamenalo by to, že z pohledu cestujícího by soudní příslušnost byla pravděpodobně založena na tom, kde byl let ve skutečnosti přerušen. Každá taková soudní příslušnost, která může vzniknout náhodně ( 26 ), by mohla změnit výše zmíněnou trojúhelníkovou situaci (smluvní letecký dopravce – provozující letecký dopravce – cestující) ( 27 ) na skutečný Bermudský trojúhelník s tím rozdílem, že zatímco letadla a lodi se tam patrně ztrácí pouze v žánru (science) fiction, s pravidly o mezinárodní soudní příslušnosti definovanými takovým způsobem by práva cestujících skutečně zmizela.
50.

Vycházejme však z toho, že čl. 2 odst. 2 písm. b) bod ii) se na konkrétní případ nevztahuje. Z jeho znění vyplývá, že se nevztahuje na všechny zdravotně postižené osoby, ale pouze na „osoby s určitým zdravotním postižením“. Nárok na opatření k zajištění přiměřeného uspořádání podle článku 5 tak bude vyhrazen omezené kategorii, kterou budou tvořit a) ty zdravotně postižené osoby, jimž lze přiměřené uspořádání skutečně zajistit – takové uspořádání nebude možné u všech kategorií zdravotního postižení – a (b) ty osoby, u nichž lze toto uspořádání zajistit, aniž by to znamenalo pro zaměstnavatele neúměrné břemeno. Nevidím důvod, proč by měly být zdravotně postižené osoby, které nespadají do této kategorie, vyňaty z působnosti čl. 2 odst. 2 písm. b) bodu i), a nedomnívám se ani, že by se na ty, kteří do této kategorie spadají, nemělo vztahovat i toto ustanovení.
6.

Bod 13 odůvodnění zní takto: „vzhledem k tomu, že by v případech protiprávní podpory, která není slučitelná se společným trhem, měla být obnovena účinná hospodářská soutěž; že za tímto účelem je nutné, aby byla podpora bez odkladu navrácena včetně úroků; že je vhodné, aby navrácení podpory bylo uskutečňováno v souladu s postupy vnitrostátního práva; že použití těchto postupů by nemělo být překážkou obnovení účinné hospodářské soutěže tím, že by bránilo okamžité[mu] a účinné[mu] výkonu rozhodnutí Komise; že k dosažení tohoto výsledku by měly členské státy učinit všechna nezbytná opatření zajišťující účinnost rozhodnutí Komise“.
55.

Opačný názor by v podstatě znamenal, že soud rezignuje na svou úlohu, čímž by byly zmařeny účinky záruky výslovně stanovené v článku 46 směrnice 2013/32. To platí obzvláště o stanoviscích odborníků, která vyjadřují názor na právní otázky. Rád bych například poukázal na to, že znalec ustanovený Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Správní a pracovněprávní soud, Segedín) v původním řízení konstatoval, že způsob, jakým psychologové určení maďarskými správními orgány prováděli vyšetření F, neporušil jeho základní práva. To však je zdá se právní posouzení, které přísluší příslušným soudům, nikoliv znalci ustanoveném v řízení ( 36 ).
20.

Otázku dodržování zásady rovnocennosti tedy musí v konečném důsledku posoudit předkládající soud. Mám však za to, že pokud v litevském právu chybějí jednoznačné předpisy, které by soudy opravňovaly ke snížení úroků, a pokud neexistuje ani ustálená soudní praxe, která potvrzuje takové jednání soudů při vracení daní podle vnitrostátního práva, bylo by snížení úroků splatných z důvodu vrácení daně podle unijního práva, zejména pokud by mělo precedentní povahu, v rozporu se zásadou rovnocennosti. Pokud by předkládající soud rozhodl, že tomu tak je, postačovalo by to podle mého názoru samo o sobě ke kladné odpovědi na předběžnou otázku.
38.

Jak zdůraznila Komise, z odůvodnění uvedeného v návrhu nařízení vyplývá, že cílem ustanovení o opravách bylo zabránit vzniku monopolů majitelů na součásti složených výrobků: „Cílem tohoto ustanovení je zabránit vytvoření uzavřených trhů s určitými náhradními součástmi. […] […] Spotřebitel, který si koupil dlouhodobý a pravděpodobně drahý výrobek (například osobní vozidlo), by byl navždy spojen s výrobcem složeného výrobku pro nákup externích součástí. To by mohlo vést k vytvoření nezdravých soutěžních podmínek na trhu s náhradními součástmi, ale rovněž v praxi k zajištění monopolu výrobci složeného výrobku po dobu, která by překračovala dobu ochrany jeho (průmyslového) vzoru […]“ ( 6 ).
4.

Podle čl. 100 odst. 2 finančního nařízení: „Zadavatel sdělí každému zájemci nebo uchazeči, jehož přihláška nebo nabídka byla odmítnuta, důvody odmítnutí a každému uchazeči, který učinil nabídku, jež je v souladu s požadavky, a který o to písemně požádá, vlastnosti a výhody přijaté nabídky i jméno uchazeče, kterému byla zakázka přidělena. Od sdělení některých informací však může být upuštěno, pokud by to bylo překážkou uplatňování práva, pokud by to bylo v rozporu s veřejným zájmem, pokud by to poškozovalo oprávněné obchodní zájmy veřejných nebo soukromých podniků nebo pokud by to mohlo narušit korektní hospodářskou soutěž mezi nimi.“
79.

Bez ohledu na to není zřejmé, proč je bezpodmínečně nutné, aby měl veterinární lékař výhradní právo k maloobchodnímu prodeji dotčených přípravků a zároveň i výhradní pravomoc tyto přípravky předepisovat. Zejména, jak na jednání uvedla Komise, je pravděpodobné, že i jiné osoby s vhodnou kvalifikací, jako jsou lékárníci nebo jiné osoby s vyšším odborným vzděláním v oboru farmacie, by mohly být oprávněny dotčené přípravky prodávat. Rumunská vláda v odpovědi na jednání uvedla, že povolání veterinárního lékárníka není v Rumunsku regulováno. Uvedla také, že v souladu se studijním programem, který musí veterinární lékaři absolvovat podle čl. 38 odst. 1 směrnice 2005/36, jak je uvedeno v bodě 5.4.1 přílohy V této směrnice, absolvují veterinární lékaři odbornou přípravu v oblasti farmacie, a mají tak odbornost potřebnou k prodeji dotčených přípravků. To je sice pravda, rumunská vláda však nevysvětlila, jak tato odborná příprava odlišuje veterinární lékaře od „běžných“ lékárníků, kteří rovněž absolvovali studium farmacie. Lékárníci by sice měli i soukromý zájem na zisku z prodeje veterinárních léčivých přípravků, ovšem poskytnutí možnosti nezávislému obchodníkovi prodávat tyto přípravky na základě předložení veterinárního lékařského předpisu by mohlo pomoci tento zájem zmírnit ( 39 ).
83.

Je pravda, že se v bodě odůvodnění hovoří (poněkud překvapivě) pouze o „riziku výpovědi z důvodů spojených s jejich stavem“, které má takové nepříznivé účinky. Je to však riziko samotné výpovědi, které může takové výsledky způsobit. Propuštění, přerušení kariéry a nezaměstnanost uvedou těhotnou zaměstnankyni do situace zklamání, stresu a nejistoty. To může mít pravděpodobně škodlivé účinky na její tělesný a duševní stav, včetně toho, co Soudní dvůr označil za „mimořádně závažné riziko“, že by to mohlo být důvodem, že by těhotná zaměstnankyně dobrovolně svoje těhotenství přerušila ( 71 ).
46.

Zdůrazňuji však, že by bylo neslučitelné s legislativním systémem, pokud by byl čl. 64 odst. 2 a čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009 vykládán tak, že by oddělení Úřadu mohla přezkoumávat dodatečné důkazy v případech, kdy odvolací senát učinil skutková zjištění a s konečnou platností rozhodl. Bylo by nesprávné výrazy „pokud se skutkový stav nezmění“ vykládat tak, že mohou být předkládány dodatečné důkazy, a skutkový stav se tak „změní“ ve smyslu čl. 64 odst. 2 nařízení č. 207/2009. Zdá se mi, že to jde nad rámec toho, co zamýšlí čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009. To by oslabilo hlavu VII nařízení č. 207/2009 upravující odvolací řízení. Znamenalo by to, že by rozhodnutí odvolacího senátu byla právně nejistá ve všech případech, kdy by existovalo rozhodnutí o vrácení věci. Takový výklad by narušil architekturu systému řízení zavedenou v nařízení č. 207/2009. Takový postoj by bylo navíc neslučitelný s praktickým účelem nařízení č. 207/2009, kterým je chránit ochrannou známku Evropské unie ( 29 ). Konečně by byl neslučitelný se zásadou právní jistoty.
28.

Všichni účastníci řízení s výjimkou VSA Vilnius mají za to, že první otázka by měla být zodpovězena záporně. Uvádějí přitom v podstatě to, že SFEU ani směrnice 2004/18 nebrání tomu, aby propojené podniky předkládaly nabídky, ani tomu, aby mohl uchazeč předložit několik nabídek. Mají za to, že unijní právní předpisy ostatně nezavádějí žádný postup, jímž by měly být hospodářské subjekty informovány o totožnosti ostatních uchazečů, což by jim umožnilo ověřit případné propojení mezi nimi a upozornit na tuto okolnost veřejného zadavatele. Zásady transparentnosti, rovného zacházení a zákazu diskriminace nemohou být podle nich vykládány v tom smyslu, že jsou uchazeči povinni z vlastního podnětu ohlásit vzájemné vazby, ačkoli mají povinnost poskytnout veškeré informace, o něž by je veřejný zadavatel mohl požádat.
11.

Dne 26. srpna 2010 byl vůči němu vydán zatýkací rozkaz US District Court for the Southern District of Florida in Fort Lauderdale (federální soud Spojených států amerických pro jižní obvod státu Florida ve Fort Lauderdale) a obžaloba velké poroty téhož soudu. R. Pisciotti byl obžalován z toho, že byl členem pracovní skupiny obchodních zástupců společností vyrábějících námořní palivové hadice, které v období od roku 1999 do konce roku 2006 narušovaly hospodářskou soutěž, jelikož si na Floridě (Spojené státy) a v dalších oblastech rozdělovaly trh s těmito hadicemi.
20.

Podstatou předběžných otázek předkládajícího soudu je, zda žaloba týkající se přezkumu přiměřenosti protiplnění, jež musí hlavní akcionář společnosti poskytnout menšinovým akcionářům téže společnosti za každou akcii v rámci procesu vytěsnění („squeeze out“), spadá do výlučné příslušnosti soudů členského státu, v němž má společnost sídlo (čl. 22 bod 2 nařízení č. 44/2001), nebo do zvláštní příslušnosti soudů místa, kde smluvní závazek, o nějž se jedná, byl nebo měl být splněn [čl. 5 bod 1 písm. a) nařízení č. 44/2001], nebo do zvláštní příslušnosti soudů místa, kde došlo nebo může dojít ke škodné události (čl. 5 bod 3 nařízení č. 44/2001).
70.

Pokud jde o nezdanění menších maloobchodních prodejen, je nutno konstatovat, že podle zákona 15/2002 (resp. TRPATP) mají být daní zatíženy jen maloobchodní prodejny s prodejní plochou od 4000 m2. Vychází to z toho, že od této velikosti se (typicky) předpokládá určitá hospodářská síla (viz článek 19.2 TRPATP). Za normálních tržních podmínek a rovněž v souladu s vůlí španělského regionálního normotvůrce nejsou menší maloobchodní prodejny nedosahující mezní hodnoty vyplývající z článku 21 TRPATP se svými parkovacími plochami daní zatíženy. V důsledku toho se pro ně také nesnižuje žádné zatížení, které by menší maloobchodní prodejny musely obvykle nést. V této souvislosti chybí hospodářské zvýhodnění, které by menší maloobchodní prodejny za obvyklých tržních podmínek nezískaly.
98.

V projednávaném případě neexistuje již nerovné zacházení mezi menšími a většími maloobchodními prodejnami, protože i velké maloobchodní prodejny nejsou daní, pokud jde o jejich prvních 2499 m2, zatíženy (viz k tomu výše bod 72). Tuto „výhodu“ nezatížení mají v tomto smyslu všechny maloobchodní prodejny. I pokud by malé maloobchodní prodejny byly zahrnuty do rozsahu působnosti daně, nebyly by stejně jako velké maloobchodní prodejny zatíženy, resp. jejich prodejní plocha od 1 m2 do 2499 m2 by nebyla zatížena. Malé a velké maloobchodní prodejny se kromě toho nenacházejí ve srovnatelné situaci (k tomu viz bod 100 a násl.). Ale i pokud by se vycházelo z nerovného zacházení, je toto rozlišování odůvodněné (k tomu viz bod 103 a násl.).
98.

V projednávaném případě neexistuje nerovné zacházení mezi menšími a většími maloobchodními prodejnami již proto, že i velké maloobchodní prodejny nejsou daní, pokud jde o jejich prvních 2000 m2 celkové plochy, zatíženy (viz k tomu výše bod 72). Tuto „výhodu“ nezatížení mají v tomto smyslu všechny maloobchodní prodejny. I pokud by malé maloobchodní prodejny byly zahrnuty do rozsahu působnosti daně, nebyly by stejně jako velké maloobchodní prodejny zatíženy, resp. by nebyla zatížena jejich celková plocha od 1 m2 do 2000 m2. Malé a velké maloobchodní prodejny se kromě toho nenacházejí ve srovnatelné situaci (k tomu viz bod 100 a násl.). Ale i pokud by se vycházelo z nerovného zacházení, je toto rozlišování odůvodněné (k tomu viz bod 102 a násl.).
40.

Komise navrhuje odpovědět na první tři otázky společně. Podle jejího názoru k tomu, aby osoba povinná k dani mohla uplatnit nárok na odpočet, musí mít fakturu, která uvádí částku DPH odvedenou na vstupu ( 10 ). Upozorňuje, že pokud by byl přijat postoj slovenského správce daně, měla by osoba povinná k dani nárok na odpočet dokonce i tehdy, kdyby do slovenského rozpočtu neodvedla žádnou částku a neměla žádnou fakturu. I kdyby navíc uplatnila nárok na odpočet, v tomto případě by jí byl odepřen.
55.

Pokud jde o náhradu škody z titulu ztráty příležitosti, tato je podle předkládajícího soudu čistě teoretická, jelikož není právně možné, aby pracovník prokázal, byť pomocí domněnek, jak to vyžaduje Corte suprema di cassazione (kasační soud) ve svém rozsudku č. 5072/2016, že pokud by veřejná správa zorganizovala výběrové řízení, byl by v něm úspěšný, nebo že byl zbaven jiných pracovních příležitostí z důvodu po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou. Předkládající soud uvádí, že na rozdíl od toho, co vyplývá z rozsudku č. 5072/2016, domněnky nepředstavují žádnou účinnou pomoc pro poškozeného pracovníka a že mimoto nikdy nebylo žádné výběrové řízení veřejnou správou zorganizováno.
79.

Pokud jde o K. A. a M. Z., tedy dospělé děti belgického otce, příslušné orgány by měly zohlednit, že snaha o sloučení rodiny v Belgii není sama o sobě postačující ( 77 ). Při určení, zda existuje vztah závislosti, není relevantním aspektem skutečnost, že občan Unie poskytuje finanční podporu dospělému dítěti, které je státním příslušníkem třetí země (viz věc M. Z.). Soudní dvůr namísto toho uvedl, že „právě vztah závislosti mezi občanem Unie nízkého věku a státním příslušníkem třetí země, jemuž bylo odepřeno právo pobytu, může zpochybnit užitečný účinek občanství Unie, jelikož právě tato závislost by vedla k tomu, že by občan Unie byl v důsledku takového zamítavého rozhodnutí ve skutečnosti nucen opustit nejen území členského státu, jehož je státním příslušníkem, ale rovněž Unie jako celku“ ( 78 ). Pokud jde o dospělé děti rodiče, který je státním příslušníkem státu Evropské unie, může být příkladem takových okolností skutečnost, že starý či nemocný rodič je závislý na přítomnosti svého dospělého dítěte, státního příslušníka třetí země, a byl by nucen opustit území Evropské unie, pokud by takové dítě bylo vyhoštěno z dotyčného členského státu.
104.

Předkládající soud se táže, zda v případě, že by mateřská společnost mohla zahrnout do svých ztrát také ztráty na podílech, jež drží v dceřiných společnostech-nerezidentech, vznikly-li tyto ztráty v důsledku kolísání směnného kurzu, a) tak může učinit i v případě „[(jedné nebo více)] přímých nebo nepřímých dceřiných společností se sídlem v Evropské unii, které mateřská společnost drží nepřímo prostřednictvím dceřiné společnosti“, a b) zda se zohledňují pouze kurzové ztráty, „které by […] byly vykázány v letech rozhodných z hlediska sporu“, nebo i kurzové ztráty vykázané v předchozích zdaňovacích obdobích.
64.

Pokud v případě, jako je projednávaný, se veřejný orgán, jako je Ayuntamiento, chránil proti tomuto omezení zadáváním zakázek na dobu určitou v trvání jednoho roku, třech let či čtyř let a zároveň našel dodavatele, kteří jsou ochotni strukturovat své podnikání odpovídajícím způsobem a založit společnost až v okamžiku podání první nabídky, včetně zakotvení úplné závislosti na zadání zakázky do zakladatelské listiny společnosti, se uplatnění výše uvedeného omezení nejeví odůvodněným, a to s ohledem na vyvažování různých dotčených zájmů ve směrnici. V takových případech zaměstnanci prvního poskytovatele služeb nemohou legitimně očekávat, že jejich zaměstnání bude trvat, protože zaměstnavatel již od začátku zvolil variantu nízkorozpočtové společnosti závisející na libovůli jediného smluvního partnera, který zadává zakázky na omezenou dobu a organizuje pravidelná výběrová řízení ( 31 ). V takovém případě by se jevilo přehnaným omezovat smluvní volnost takového partnera, pokud – jak učinilo Ayuntamiento – využije svého práva přejít k jinému poskytovateli služeb, když první poskytovatel služeb sám takový scénář akceptoval ve svém zakladatelském dokumentu.
107.

Zadruhé poukazuji na to, že členské státy mají povinnost navzájem se informovat na základě konkrétních pravidel stanovených směrnicí 2001/83 ( 43 ) a také v rámci obecné povinnosti loajální spolupráce stanovené v čl. 4 odst. 3 SEU. Pokud by tedy jakékoli příslušné orgány dotčeného členského státu zjistily problém, kterým může být dotčena správnost registrace udělené v jiných dotčených členských státech, včetně referenčního členského státu, měl by o tom takový příslušný orgán své protějšky informovat. To by mohlo vést k přehodnocení stávajících vnitrostátních rozhodnutí o registraci, například formou mechanismu přezkumu z moci úřední podle použitelných vnitrostátních předpisů.
52.

Zatřetí by měl předpoklad odeslání oznámení za následek, že původní lhůta by byla nejen více než zdvojnásobena, nýbrž také ještě prodloužena o faktor X, tedy o dobu zaslání poštou. Jak ukazuje projednávaný případ (odeslání dne 30. června, doručení dne 7. července 2011), může zaslání poštou vyžadovat značnou dobu. Tím by byla lhůta velmi výrazně a případ od případu prodloužena. To je v rozporu nejen s požadavkem úzkého výkladu výjimek, nýbrž vede rovněž k právní nejistotě a ohrožuje aktuálnost databáze skotu. Odpovídající vůle normotvůrce, přijmout natolik velkorysou právní úpravu, by podle mého názoru musela být obsažena ve znění nebo alespoň v odůvodnění rozhodnutí 2010/300.
7.

Článek 15 nařízení č. 207/2009 stanoví, že pokud do pěti let od zápisu nezačal majitel ochrannou známku Evropské unie řádně užívat pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána, podléhá ochranná známka Evropské unie sankcím. Podobně (podle článku 51 nařízení č. 207/2009) mohou být práva majitele ochranné známky zrušena, pokud po nepřerušené období pěti let nebyla ochranná známka řádně užívána. Ve stejném smyslu článek 54 nařízení č. 207/2009 stanoví, že pokud majitel ochranné známky po dobu pěti po sobě jdoucích let vědomě strpěl užívání pozdější ochranné známky Evropské unie na území Evropské unie, není již oprávněn podat návrh na prohlášení pozdější známky za neplatnou ani bránit užívání pozdější známky.
43.

Výklad výrazu „prodávající nebo poskytovatel“ tudíž nemůže záviset na způsobu, který zákonodárce zvolil při jeho provádění do vnitrostátního práva. Bez ohledu na to, zda jsou ve vnitrostátních právních předpisech provádějících směrnici užity výrazy „prodávající nebo poskytovatel, „výrobní činnost“, „obchodník“, „podnik“ nebo „podnikatel“, je nutný jednotný výklad v souladu s definicí stanovenou v čl. 2 písm. c) směrnice 93/13. Nezáleží tedy na významu pojmu „podnik“ v kontextu práva hospodářské soutěže, či na jeho výkladu v judikatuře týkající se poskytování služeb. Důležité je, zda smlouva uzavřená mezi spotřebitelem a subjektem, jako je KdG, spadá do oblasti působnosti směrnice 93/13.