ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Z pravidla 48 odst. 1 písm. c) a odst. 2 nařízení č. 2868/95, kterým se provádí nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství, vyplývá, že odvolání musí obsahovat údaj o rozsahu, v jakém se žádá o změnu nebo zrušení napadeného rozhodnutí, a že toto odvolání musí být podáno v jazyce řízení, ve kterém bylo toto rozhodnutí vydáno.

Na základě pravidla 49 odst. 1 nařízení č. 2868/95, nevyhovuje-li odvolání zejména pravidlu 48 odst. 1 písm. c) a odst. 2 téhož nařízení, zamítne je odvolací senát jako nepřípustné, pokud nejsou tyto nedostatky odstraněny před uplynutím lhůty stanovené v článku 59 nařízení č. 40/94, a sice lhůty dvou měsíců ode dne doručení napadeného rozhodnutí.

Z pravidla 49 odst. 1 nařízení č. 2868/95 vyplývá, že přímým následkem nedodržení pravidla 48 odst. 1 písm. c) a odst. 2 téhož nařízení a bez předchozího oznámení je zamítnutí odvolání jako nepřípustného, a to případně po uplynutí lhůty stanovené v pravidle 96 odst. 1 téhož nařízení, podle kterého, nestanoví-li uvedené nařízení jinak, může každý účastník používat kterýkoli jiný jazyk Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), než je jazyk řízení, pokud tento účastník předloží překlad do tohoto jazyka do jednoho měsíce ode dne předložení původního dokumentu. Z použitelných nařízení ani z judikatury nevyplývá, že úřad je povinný upozorňovat případné odvolatele u odvolacího senátu na následky nedodržení formalit stanovených v těchto nařízeních.

Případná praxe úřadu spočívající v informování odvolatelů o formálních nedostatcích jejich podání nemůže změnit začátek běhu lhůty stanovené v pravidle 96 odst. 1 nařízení č. 2868/95. Krom toho podle ustálené judikatury byla pravidla týkající se lhůt zavedena za účelem zajištění právní jistoty a zabránění jakékoli diskriminaci nebo svévolnému zacházení. Toto obecné zjištění se použije také na lhůty stanovené v nařízeních o ochranné známce Společenství. Použití lhůty stanovené v uvedeném pravidle 96 odst. 1 tedy není v rozporu se zásadou rovného zacházení.

(viz body 37–39, 43–44)
V rámci žaloby na neplatnost rozhodnutí o nezařazení účinné látky do přílohy I směrnice 91/414 a o odnětí povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících tuto účinnou látku nemá nemožnost Komise přijmout nové rozhodnutí na základě čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh při výkonu případného zrušujícího rozsudku dopad na právní zájem žalobkyň na podání žaloby. Podle čl. 233 prvního pododstavce ES je totiž Komise povinna přijmout opatření vyplývající ze zrušujícího rozsudku. Komise by v případě takového zrušení se zpětným účinkem, který se s ním pojí, musela opět vydat rozhodnutí na základě oznámené dokumentace dotčené uvedeným zrušením a rozhodnout k datu oznámení. Skutečnost, že došlo k jakékoli změně v právní úpravě tvořící základ napadeného rozhodnutí od jeho přijetí, není tedy relevantní pro rozhodnutí o tom, zda je pro žalobkyně účelné uplatnit jejich žalobní důvody, co se týče vedeného řízení a výsledku dosaženého v režimu platného v rozhodné době.

(viz bod 63)
Věc T-363/06

Honda Motor Europe Ltd

v.

Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

„Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství MAGIC SEAT — Starší národní obrazová ochranná známka SEAT — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“

Rozsudek Soudu (čtvrtého senátu) ze dne 9. září 2008 II ‐ 2219

Shrnutí rozsudku

Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody pro zamítnutí – Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou

[Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)]

Pro relevantní veřejnost, sestávající jednak z prodejců automobilů, majitelů autoservisů a automechaniků, a jednak z průměrných spotřebitelů, jimž je při výměně nebo opravě veškerých součástek souvisejících s automobilovým sedadlem pravděpodobně nápomocen automechanik nebo jiní kompetentní odborníci, existuje nebezpečí záměny ve smyslu článku 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství mezi slovním označením MAGIC SEAT, pro něž je požadován zápis jako ochranné známky Společenství pro „sedadla vozidel a mechanismy těchto sedadel, jejich díly, základní části a příslušenství“, zařazené do třídy 12 ve smyslu Niceské dohody, a obrazovou ochrannou známkou SEAT zapsanou dříve ve Španělsku pro „pozemní vozidla, [jiná než kolejová], spojky a převodovky, jakož i jiné části a náhradní díly pozemních vozidel nezařazené do jiných tříd; dopravní prostředky pozemní, vzdušné nebo vodní“, zařazené do stejné třídy uvedené dohody.

Výrobky označené oběma označeními jsou totiž totožné a obě ochranné známky jsou si celkově podobné. Krom toho má starší ochranná známka ve Španělsku vysokou rozlišovací způsobilost z důvodu svého dobrého jména, takže se těší širší ochraně než ochranné známky, jejichž rozlišovací způsobilost je nižší. Z toho plyne, že existuje nebezpečí, že by se relevantní veřejnost mohla domnívat, že dotčené výrobky pocházejí od stejného podniku, případně od podniků hospodářsky propojených.

(viz body 21, 55–57)
1)

Společnosti Premium, SA se ukládá zaplatit Komisi hlavní částku 57605,74 eur, zvýšenou o úroky z prodlení: — se sazbou 3,36 % ročně za období od 1. října do 31. prosince 1998; — se sazbou 3,47 % ročně za období od 1. ledna do 31. prosince 1999; — se sazbou 2,74 % ročně za období od 1. ledna do 31. prosince 2000; — se sazbou 4,26 % ročně za období od 1. ledna 2001 do 31. prosince 2002; — se sazbou 3,29 % ročně za období od 1. ledna do 31. prosince 2003; — se sazbou 2,27 % ročně za období od 1. ledna do 31. prosince 2004; — se sazbou 2,05 % ročně za období od 1. ledna do 31. prosince 2005; — se sazbou 2,11 % ročně za období od 1. ledna 2006 do data tohoto rozsudku; — s příslušnou sazbou podle francouzského práva za období od data tohoto rozsudku a data úplného splacení hlavní částky.
(viz body 26–28)

Komise může prohlásit, že podpora je v souladu s čl. 87 odst. 3 ES, jen tehdy, pokud může konstatovat, že tato podpora přispívá k uskutečňování některého z cílů uvedených v tomto ustanovení, kterých by podnik, jenž je příjemcem podpory, nemohl za obvyklých tržních podmínek dosáhnout vlastními opatřeními. Jinak řečeno, členským státům nelze umožnit provádět platby, které by zlepšily finanční situaci podniku, který je příjemcem podpory, aniž by byly nezbytné pro dosažení cílů stanovených v čl. 87 odst. 3 ES.

Není totiž možné připustit, aby podpora zahrnovala podmínky, obzvláště její výši, jejichž omezující účinky by šly nad rámec toho, co je nezbytné k tomu, aby podpora mohla dosáhnout cíle připuštěné Smlouvou.

Podpora, která nevyžaduje od podniku, jenž je příjemcem podpory, ani protiplnění, ani příspěvek k cíli společného zájmu, je provozní podporou k pokrytí běžných nákladů, které tento podnik musí jinak hradit sám, a nemůže být schválena. Taková podpora totiž v zásadě narušuje podmínky hospodářské soutěže.

(viz body 65–66, 74-75)
Předmětem povinnosti uvést odůvodnění je jednak poskytnout dotyčné osobě dostatečné údaje pro posouzení, zda je rozhodnutí opodstatněné, nebo zda je postiženo vadou umožňující zpochybnit jeho legalitu, a jednak umožnit soudu výkon přezkumu legality rozhodnutí. Rozhodnutí, které není žádným způsobem odůvodněno jak z hlediska jeho textu samotného, tak z hlediska jeho skutkových a kontextuálních okolností, které mohly být spojeny s jeho přijetím, nemůže být totiž předmětem přezkumu vnitřní legality ze strany soudu, a to bez ohledu na rozsah tohoto přezkumu. Pokud by pro autora rozhodnutí neexistovala povinnost uvést důvody, které vedly k jeho přijetí, možnost soudu splnit poslání spočívající v přezkumu vnitřní legality aktů, které jsou mu předloženy, pokud je mu toto poslání svěřeno, jakož i soudní ochrana přiznaná jednotlivci by tak byly ohroženy a závisely by na uvážení autora uvedeného rozhodnutí. Požadavek uložený orgánu, aby uváděl důvody pro svá rozhodnutí, je tedy neodlučitelně spjat s existencí pravomoci soudu přezkoumat opodstatněnost uvedených rozhodnutí, která musí být zajištěna ve společenství práva za podmínek rovnocenných pro veškeré jednotlivce, kteří uplatní své právo na soudní ochranu.

Soud prvního stupně tudíž nemůže dospět k závěru o úplné neexistenci povinnosti orgánu oprávněného k uzavírání smluv odůvodnit rozhodnutí o výpovědi smluv dočasných zaměstnanců na dobu neurčitou, jelikož je při této příležitosti povinen splnit pouze podmínky týkající se výpovědní doby stanovené v čl. 47 písm. c) bodu i) pracovního řádu ostatních zaměstnanců.

(viz body 108–110)
Slovní ochranná známka S-HE pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 9, 14, 16, 18, 24, 25, 28, 32, 38, 41 a 42 – přihláška č. 2766723

Namítaná ochranná známka nebo označení:
Omezená povaha celkového objemu prodejů v rámci obchodu ve Společenství nebo omezený podíl uvedených prodejů ve vztahu k celkové produkci podniku je přitom pro posouzení vlivu na uvedený obchod irelevantní, neboť neexistuje práh nebo minimální procentní podíl, při jejichž nedosažení by bylo možné mít za to, že obchod mezi členskými státy není ovlivněn.

Investiční podpory samotnou svojí povahou posilují soutěžní postavení příjemce ve vztahu k jeho soutěžitelům, neboť poskytnutá částka snižuje náklady na investici, které musí příjemce nést, a tím jej zvýhodňuje vůči ostatním výrobcům v odvětví, kteří na vlastní náklady provedli nebo měli v úmyslu provést podobnou investici. Proto z důvodu zvýšení konkurenceschopnosti skutečného příjemce podpory má sama podpora ten účinek, že mu umožňuje najít odbytiště pro jeho výrobky snadněji než v případě nesubvencované produkce. Čím významnější podpora je, tím snáze lze najít odbytiště pro výrobky jejího příjemce.

Z toho vyplývá, že pokud by byl přezkum ve smyslu bodu 4.2.5 pokynů Společenství týkajících se státních podpor v odvětví zemědělství, podle kterého nemůže být poskytnuta žádná podpora, není-li dostatečně prokázáno, že lze najít běžná odbytiště na trhu s dotčenými výrobky, proveden hlavně na základě existence odbytišť pro subvencovanou produkci příjemce dotčené podpory, a bez zohlednění obecné situace na trhu, kde příjemce soutěží s dalšími výrobci o tatáž odbytiště, umožnilo by to povolit podporu, jež narušením hospodářské soutěže zajišťuje odbytiště pro výrobky příjemce dokonce na trhu, který se vyznačuje nadbytečnou produkcí či nadbytečnou kapacitou, a na kterém mají nesubvencovaní soutěžitelé potíže s uváděním svých výrobků na trh. Takový výklad pokynů by byl tedy v rozporu s článkem 87 ES.

Krom toho kritérium uvedené v bodě 4.2.5 pokynů odráží podmínku vyplývající z čl. 87 odst. 3 písm. c) ES, podle níž žádná podpora měnící podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem, nemůže být slučitelná se společným trhem.

(viz body 91, 135–136, 176)
2)

Burie Onderzoek en Advies se na základě smlouvy Telepromise (Telematics to Provide for Missing Services) s označením „Projet UR 1028“ ukládá uhradit Komisi částku 109535,62 eur, navýšenou o úroky z prodlení ve výši zákonné úrokové sazby použitelné v Nizozemsku, počítané od 31. srpna 2001 až do úplného uhrazení dluhu.
Z pouhé totožnosti mezi ochrannou známkou a příjmením nelze vyvodit, že se dotčená veřejnost bude domnívat, že osoba, jejíž příjmení tvoří ochrannou známku, navrhla výrobky, které jsou touto ochrannou známkou označeny, a bude tak klamána ve smyslu čl. 50 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství. Používání ochranných známek tvořených příjmením je totiž rozšířenou praxí ve všech obchodních odvětvích a dotčená veřejnost si je dobře vědoma toho, že za každou ochrannou známkou tvořenou příjmením se nutně neskrývá návrhář stejného jména.

Soudní dvůr identifikoval základní funkci ochranné známky, kterou je zaručit spotřebiteli nebo konečnému uživateli totožnost původu výrobku nebo služby označených ochrannou známkou tím, že je mu umožněno odlišit bez možné záměny tento výrobek nebo službu od výrobků či služeb jiného původu. Aby ochranná známka vskutku mohla hrát svou roli základního prvku v systému nenarušené hospodářské soutěže, který má Smlouva za cíl zavést a zachovat, musí představovat záruku, že všechny výrobky nebo služby, které označuje, byly vyrobeny nebo dodány pod kontrolou jediného podniku, kterému může být přiznána odpovědnost za jejich jakost.

Mimoto, pokud jde o podmínky zrušení uvedené v čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice 89/104, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, jehož normativní obsah je v podstatě totožný s obsahem čl. 50 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94, Soudní dvůr rozhodl, že majitel ochranné známky odpovídající jménu tvůrce a prvního výrobce zboží nesoucího tuto ochrannou známku nemůže být na základě této jediné zvláštnosti zbaven svých práv z důvodu, že by uvedená ochranná známka mohla klamat veřejnost, zejména když klientela spojená s touto ochrannou známkou byla převedena společně s podnikem vyrábějícím zboží, na které se ochranná známka vztahuje. Tento závěr je odůvodněn tím, že neexistuje skutečné klamání nebo dostatečně vážné nebezpečí klamání průměrného spotřebitele. I pokud by průměrný spotřebitel mohl být ovlivněn při koupi dotčeného výrobku tím, že by si představoval, že osoba, jejímuž jménu ochranná známka odpovídá, se podílela na tvorbě tohoto výrobku, zůstávají vlastnosti a jakost uvedeného výrobku zaručeny podnikem, který je majitelem ochranné známky.

Stejně tak je třeba konstatovat, že majitel ochranné známky odpovídající jménu a příjmení tvůrce a prvního výrobce zboží nesoucího tuto ochrannou známku nemůže být na základě této jediné zvláštnosti zbaven svých práv z důvodu, že by uvedená ochranná známka mohla klamat veřejnost, když tento majitel v rámci převodu legálně nabyl ochrannou známku tvořenou pouze příjmením tvůrce, jakož i veškerý majetek související s tvůrčí činností podniku vyrábějícího zboží, na které se ochranná známka vztahuje.

(viz body 30, 32–34)
Věc T-277/06

Omnicare, Inc.

v.

Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

„Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství OMNICARE — Starší národní obrazová ochranná známka OMNICARE — Zamítnutí žádosti o navrácení do původního stavu“

Rozsudek Soudu (třetího senátu) ze dne 7. května 2009 II ‐ 1305

Shrnutí rozsudku

Ochranná známka Společenství – Procesní ustanovení – Navrácení do původního stavu – Působnost

(Nařízení Rady č. 40/94, čl. 78 odst. 5, ve znění nařízení č. 422/2004)

Článek 78 odst. 5 nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství, ve znění nařízení č. 422/2004, stanoví, že „tento článek se nevztahuje na lhůty uvedené v odstavci 2, v čl. 42 odst. 1 a 3 a článku 78a“.

Výrazy „na lhůty uvedené […] v článku 78a“ uvedené v čl. 78 odst. 5 nařízení č. 40/94, ve znění pozdějších předpisů, nicméně nelze vykládat tak, že lhůty, které jsou stanoveny v ustanoveních uvedených v čl. 78a odst. 2 nařízení č. 40/94, jsou rovněž vyloučeny z působnosti článku 78 téhož nařízení. Tyto lhůty totiž nejsou „uvedeny“ v článku 78a nařízení č. 40/94.

Posouzení, podle kterého je propadná lhůta pro podání námitek postavena naroveň lhůtě pro podání odvolání a ani na jednu z nich se nevztahuje navrácení do původního stavu, je tudíž stiženo pochybením.

Argumentaci, podle které zákonodárce v roce 2004 zamýšlel upřesnit, že se navrácení do původního stavu nepoužije na článek 59 nařízení č. 40/94, odporuje nejprve neexistence výslovného zmínění článku 59 v seznamu výjimek. Pokud by zákonodárce zamýšlel odstranit nejistotu v tomto ohledu, bylo by rozumně možné očekávat, že to učiní výslovně, zvláště když změnil čl. 78 odst. 5 nařízení č. 40/94.

Dále se zdá, že úvahy založené na mechanizmu kaskádovitého vyloučení zpochybňuje skutečnost, že článek 42 nařízení č. 40/94 je rovněž uvedený v článku 78a tohoto nařízení. Pokud by tyto úvahy byly správné, měly by být logicky zrušeny veškeré odkazy na čl. 42 odst. 1 a 3 nařízení č. 40/94 učiněné v čl. 78 odst. 5 téhož nařízení. Tak tomu přitom zjevně není, což potvrzuje tezi, podle níž se omezení stanovená čl. 78 odst. 5 nařízení č. 40/94 na článek 59 tohoto nařízení nevztahují.

Konečně vzhledem k tomu, že odst. 5 článku 78 nařízení č. 40/94 provádí omezení procesních práv, jež tento článek přiznává účastníkům řízení, musí být toto ustanovení vykládáno restriktivně.

(viz body 43, 45–49)
Věc T-234/06

Giampietro Torresan

v.

Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

„Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Slovní ochranná známka Společenství CANNABIS — Absolutní důvod pro zamítnutí — Popisný charakter — Článek 7 odst. 1 písm. c) a čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) a čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009]“

Rozsudek Soudu (druhého senátu) ze dne 19. listopadu 2009 II ‐ 4187

Shrnutí rozsudku

Ochranná známka Společenství – Vzdání se, zrušení a neplatnost – Absolutní důvody neplatnosti – Zápis v rozporu s čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94

[Nařízení Rady č. 40/94, čl. 7 odst. 1 písm. c) a čl. 51 odst. 1 písm. a)]

Ochranná známka CANNABIS neměla být zapsána jako ochranná známka Společenství pro „pivo“ spadající do třídy 32 ve smyslu Niceské dohody a „víno, lihoviny, likéry, sekty, šumivé víno, šampaňské“ spadající do třídy 33 ve smyslu Niceské dohody z důvodu existence absolutního důvodu pro zamítnutí uvedeného v čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 o ochranné známce Společenství.

Slovní označení CANNABIS samo o sobě pro spotřebitele představuje jednoduchý a přímý údaj o jedné z možných přísad výrobků, pro které byla ochranná známka zapsána. Z tohoto důvodu slovní označení CANNABIS ve značné míře překračuje oblast sugesce a spadá do oblasti popisné. V důsledku toho musí být uvedené označení považováno za popisné, a nikoli za sugestivní nebo náznakové.

Samotný výraz „cannabis“ používaný jako ochranná známka může být považován za popisný, pokud skutečně nebo potenciálně odkazuje na jednu z vlastností výrobku, a to na jednu z přísad, jež mohou být použity při výrobě dotčených nápojů. S ohledem na nabídku nápojů obsahujících konopí seté, která již na trhu existuje, může označení CANNABIS napříště označovat jednu z přísad užívaných při produkci výrobků, pro které byla ochranná známka zapsána.

Krom toho skutečnost, že má výraz několik významů, nemá žádný vliv na určení jeho popisného charakteru. Skutečnost, že výraz „cannabis“ může mít tři různé významy, tak nemůže hrát žádnou roli, pokud jde o určení jeho popisného charakteru. K tomu, aby byl čl. 7 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení použitelný, postačí, aby přímá a konkrétní spojitost existovala mezi jedním z významů a dotčenými výrobky.

Z toho vyplývá, že označení CANNABIS odkazuje na rostlinu konopí, která je veřejnosti dobře známa z důvodu její medializace a která se používá při výrobě některých potravin a nápojů. Průměrný spotřebitel si tedy bezprostředně a bez dalšího přemýšlení vytvoří spojení mezi dotčeným označením a vlastnostmi výrobků, pro které byla ochranná známka zapsána, v důsledku čehož je toto označení popisné.

(viz body 34, 36–38)
Věc T-143/06

MTZ Polyfilms Ltd

v.

Rada Evropské unie

„Dumping — Dovoz polyethylentereftalátového filmu pocházejícího z Indie — Nařízení o zastavení prozatímního přezkumu — Závazky minimálních dovozních cen — Stanovení vývozní ceny — Použití odlišné metody od metody použité při původním šetření — Volba právního základu — Článek 2 odst. 8 a 9 a čl. 11 odst. 3 a 9 nařízení (ES) č. 384/96“

Rozsudek Soudu (třetího senátu) ze dne 17. listopadu 2009 II ‐ 4135

Shrnutí rozsudku

Společná obchodní politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Přezkum okolností, které odůvodnily uložení antidumpingového cla – Metoda stanovení vývozní ceny

(Článek 5 ES; nařízení Rady č. 384/96, čl. 2 odst. 8 a 9 a čl. 11 odst. 3 a 9)

Článek 11 odst. 3 základního antidumpingového nařízení č. 384/96 nestanoví pravomoc Rady použít v rámci prozatímního přezkumu metodu pro stanovení vývozní ceny, která by byla neslučitelná s požadavky stanovenými v čl. 2 odst. 8 a 9 základního nařízení, s odkazem na potřebu budoucího posouzení cen účtovaných dotyčnými vývozci. Z čl. 11 odst. 9 základního nařízení totiž vyplývá, že orgány jsou v rámci přezkumu zásadně povinny používat tentýž postup, včetně metody pro stanovení vývozní ceny podle čl. 2 odst. 8 a 9 základního nařízení, jako při původním šetření, které vedlo k uložení antidumpingového cla.

Totéž ustanovení sice stanoví výjimku, která umožňuje orgánům, aby postupovaly jinak než při původním šetření pouze v případě, že došlo ke změně okolností, tato výjimka však musí být vykládána striktně. Krom toho z čl. 11 odst. 9 základního nařízení vyplývá, že použitý postup musí zohlednit články 2 a 17 základního nařízení.

Navíc užitečný účinek čl. 11 odst. 3 základního nařízení je z velké části zajištěn tím, že orgány mají v rámci přezkumu nutnosti zachovat stávající opatření široký prostor pro uvážení, včetně možnosti provést budoucí hodnocení cenové politiky dotyčných vývozců. Naproti tomu, jakmile je hodnocení této nutnosti dokončeno a orgány se rozhodnou změnit stávající opatření, jsou při stanovování nových opatření vázány čl. 11 odst. 9 základního nařízení, který jim přiznává výslovnou pravomoc a ukládá výslovnou povinnost použít metodu stanovenou v článku 2 téhož nařízení.

Z toho vyplývá jednak to, že v rámci stanovování vývozní ceny není údajná možnost orgánů provést prospektivní analýzy nezbytná k tomu, aby byl zajištěn užitečný účinek čl. 11 odst. 3 základního nařízení, ba dokonce je tato možnost vyloučena čl. 11 odst. 9 téhož nařízení, a jednak to, že údajná implicitní pravomoc vyplývající z prvního z těchto ustanovení nemůže převážit nad výslovnými pravomocemi stanovenými druhým z nich ve spojení s článkem 2 základního nařízení. V důsledku toho čl. 11 odst. 3 základního nařízení nemůže sloužit jako právní základ, který by umožnil orgánům, aby se při stanovování vývozní ceny odchýlily od použití metody stanovené v čl. 2 odst. 8 a 9 základního nařízení.

(viz body 41–42, 45, 48–51)
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Řízení – Námitka překážky věci zahájené – Totožnost účastníků řízení, předmětu věci a žalobních důvodů dvou žalob – Nepřípustnost žaloby podané jako druhé (viz bod 29)

2. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Posuzovací pravomoc Komise – Meze – Dodržení zásady rovného zacházení (Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2) (viz body 40–42)

3. Hospodářská soutěž – Pokuty – Výše – Stanovení – Kritéria – Doba trvání protiprávního jednání – Dlouhodobá protiprávní jednání – Zvýšení výchozí částky pokuty o 10 % za rok – Posuzovací pravomoc Komise (Nařízení Rady č. 17, čl. 15 odst. 2; sdělení Komise 98/C 9/03, bod 1 B) (viz body 57–58)

Subject of the case

Předmět

Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 4180 ze dne 20. září 2006 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/F-1/38.121 – Tvarovky), a podpůrně návrh na snížení výše pokuty uložené žalobkyním uvedeným rozhodnutím

Výrok

Výrok

1) Žaloba se zamítá.

2) Společnostem IMI plc, IMI Kynoch Ltd, Yorkshire Fittings Ltd, VSH Italia Srl, Comap SA a Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.