ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
109

Pasáž této odpovědi věnovaná spornému režimu zní takto: „V daném případě se Komise k dnešnímu dni nevyslovila ke slučitelnosti s ohledem na státní podpory španělských daňových ustanovení týkajících se daňového odpočtu finančního goodwillu, které se nezdají být v rozporu s ustanoveními čtvrté směrnice o účetnictví. […] Komise každopádně hodlá zdůraznit, že nelze předpovědět výsledek jakéhokoli pozdějšího řízení o kontrole případných opatření podpory, na které vážený pan poslanec odkazuje. V této souvislosti Komise připomíná, že na základě svých pravomocí v oblasti kontroly státních podpor může vyžadovat navrácení jakéhokoli opatření podpory, které je neslučitelné s vnitřním trhem a bylo protiprávně poskytnuto, za tím účelem, aby jeho příjemce ztratil výhodu, ze které měl prospěch na trhu ve vztahu ke svým konkurentům, a byla tím obnovena konkurenční situace, která existovala před vyplacením podpory. “ (In this case, the Commission has yet to give its opinion on the compatibility, from a state aid point of view, of the Spanish goodwill write-off provisions; they do not, however, appear to be contrary to the Fourth Accounting Directive. […] In any case, the Commission would point out that it is impossible to predict the outcome of any subsequent investigation of the possible aid measures referred to by the Honourable Member. In this regard, the Commission would reiterate that it may, by virtue of its state aid control powers, order the recovery of any incompatible or illegally granted aid so as to deprive the recipient of any advantage it may have enjoyed over its competitors, thereby restoring the pre-aid competitive market situation.)
326

Co se týče nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí, i za předpokladu, že by se žalobkyně takového nedostatku dovolávala, je třeba konstatovat, jak to vyplývá z věcné analýzy, kterou byl Tribunál s to provést v předcházejících úvahách, že Komise v napadeném rozhodnutí dostatečně přesně a koherentně vysvětlila a odůvodnila způsoby navrácení podpory, aby umožnila žalobkyni zpochybnit platnost tohoto rozhodnutí a unijnímu soudu vykonat přezkum jeho legality (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. září 1995, Tiercé Ladbroke v. Komise, T‑471/93, EU:T:1995:167, bod 29). V této souvislosti lze odkázat zejména na body 275 a 283 výše, ve kterých se výslovně odkazuje na některé části napadeného rozhodnutí.
15

Soudní dvůr v podstatě rozhodl v bodech 58 a 59 rozsudku o kasačním opravném prostředku, že napadená rozhodnutí, na jejichž základě došlo k přeřazení navrhovatelky v rámci EUPM v Bosně a Hercegovině, jsou akty, jimiž je řízen personál a jejichž cílem je umístění členů mise v místě působení. Měl za to, že ačkoli tato rozhodnutí byla přijata v rámci společné zahraniční a bezpečností politiky (SZBP), nepředstavují akty ve smyslu čl. 24 odst. 1 druhého pododstavce SEU a čl. 275 prvního pododstavce SFEU. Měl za to, že pokud jde o přezkum legality uvedených aktů, spadají tato rozhodnutí do pravomoci unijního soudu a uvedl, že tato pravomoc vyplývá z článku 263 SFEU, a pokud jde o spory z mimosmluvní odpovědnosti, z článku 268 SFEU ve spojení s čl. 340 druhým pododstavcem SFEU, přičemž se zohlední čl. 19 odst. 1 SEU a článek 47 Listiny základních práv Evropské unie. [omissis]
556

Komise sice není oprávněna tvrdit, že pouze zhoršení jeho finanční situace by mohlo odůvodňovat, aby podnik předložil novou žádost o posouzení své schopnosti zaplatit pokutu, je však třeba mít za to, že pokud jedinou změnou oproti skutkové situaci zkoumané Komisí v okamžiku, kdy posuzovala tuto schopnost podniku, je zlepšení jeho finanční situace, není žádost tohoto podniku o to, aby Komise přezkoumala stanovisko, které předtím přijala, přípustná. Zamítnutí této žádosti o přezkum ze strany Komise tudíž v takové situaci nepředstavuje akt napadnutelný žalobou.
15

Rozhodnutím ze dne 24. března 2010 (dále jen „napadené rozhodnutí“) první odvolací senát OHIM odvolání vyhověl a rozhodnutí námitkového oddělení zrušil. Měl za to, že relevantní veřejnost je tvořena širokou veřejností Evropské unie. Výrobky, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka, náležející do třídy 33, a sice „lihoviny, zejména whisky“, nejsou podobné výrobkům, na které se vztahují starší ochranné známky náležející do tříd 29 a 31 (body 20 a 21 napadeného rozhodnutí). Mezi výrobky, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka, spadajícími do třídy 33, a výrobky, na které se vztahují starší ochranné známky, náležejícími do třídy 32, je nízký stupeň podobnosti (body 22 až 28 napadeného rozhodnutí). Kolidující označení vykazují průměrný stupeň podobnosti ze vzhledového hlediska (bod 33 napadeného rozhodnutí) a z fonetického hlediska (bod 34 napadeného rozhodnutí), jsou však pojmově odlišná (body 35 až 37 napadeného rozhodnutí). Pokud jde o rozlišovací způsobilost starších ochranných známek, měl odvolací senát v podstatě za to, že je tato rozlišovací způsobilost o něco málo nižší než průměrná rozlišovací způsobilost z důvodu výskytu výrazu „gold“, který má nízkou rozlišovací způsobilost (body 38 až 40 napadeného rozhodnutí). Konečně odvolací senát uvedl, že poměření všech okolností projednávané věci v rámci posouzení nebezpečí záměny vede k závěru, že mezi kolidujícími označeními neexistuje nebezpečí záměny (body 41 až 47 napadeného rozhodnutí).
34

Co se týče bezprostředního dotčení, z ustálené judikatury vyplývá, že tato podmínka zaprvé vyžaduje, aby předmětné opatření bezprostředně zakládalo následky pro právní postavení jednotlivce, a zadruhé, aby osobám, jimž je určeno, které jsou pověřeny jeho provedením, neponechávalo žádnou volnost uvážení a aby toto provedení bylo čistě automatické povahy a vyplývalo výlučně z unijní úpravy, aniž by bylo třeba použít další zprostředkující předpisy (rozsudky ze dne 5. května 1998, Dreyfus v. Komise, C‑386/96 P, EU:C:1998:193, bod 43; ze dne 29. června 2004, Front national v. Parlament, C‑486/01 P, EU:C:2004:394, bod 34, a ze dne 10. září 2009, Komise v. Ente per le Ville vesuviane a Ente per le Ville vesuviane v. Komise, C‑445/07 P a C‑455/07 P, EU:C:2009:529, bod 45).
326

V bodech 1006 až 1009 odůvodnění napadeného rozhodnutí se uvádí: „(1006) […] Socitrel [se odvolává] na skutečnost, že na žádost Komise o informace [odpověděla] obratem a podrobně. (1007) Komise ve věci posoudila, zda by v souladu s judikaturou bylo snížení pokuty důvodné z hlediska otázky, zda spolupráce jednoho z dotčených podniků umožnila Komisi snáze rozhodnout o protiprávním jednání. Jak tomu obecně bývá v případě kartelových dohod, vyhodnocení bylo ve skutečnosti provedeno za použití sdělení o shovívavosti (viz [bod] 19.4 níže). Komise v tomto kontextu shledala, že Austria Draht, Trame, Socitrel, Fapricela, Proderac, společnosti Ovako, Itas a CB oficiálně nepožádaly o shovívavost a nesdělily informace s významnou přidanou hodnotou. (1008) Komise s přihlédnutím k tvrzení účastnic a významu omezené hodnoty jejich spolupráce shledala, že neexistují další okolnosti, na jejichž základě by bylo možné snížit pokutu nad rámec sdělení o shovívavosti, jež je v případě tajných kartelových dohod vždy výjimečné. Rychlá a podrobná odpověď na žádost Komise o informace sama o sobě nepředstavuje polehčující okolnost, neboť účastnice byly povinny na tyto otázky v konkrétní lhůtě odpovědět. (1009) K opodstatnění snížení pokuty podle [bodu] 29 pokynů pro výpočet pokut z roku 2006 není dostačující skutečnost, že skutková zjištění nebyla zpochybněna, a to zejména pokud byla zjištění podložena na základě početných důkazů. Komise v tomto ohledu obecně podotýká, že není vázána svou předchozí praxí a že snížení na základě nezpochybnění skutkových zjištění, které bylo oznámeno v rámci sdělení o shovívavosti z roku 1996, bylo následně zamítnuto. Samotné nezpochybnění práci Komise kromě výjimečných případů neusnadňuje, neboť Soudní dvůr stanovil, že i za takové situace musí Komise svá skutková zjištění dokázat a že podnik může libovolně v příhodný okamžik, zejména v rámci řízení před Tribunálem, předložit jakékoliv tvrzení, které považuje za vhodné pro svou obhajobu. Opak je pravdou jen v případě, kdy podnik skutková zjištění uzná. Vzhledem k tomu, že sdělení o shovívavosti v účinnosti, tedy to z roku 2002, nestanovilo snížení na základě pouhého uznání skutkových zjištění (a fortiori ani pro nezpochybnění skutkových zjištění), nebylo založeno žádné legitimní očekávání snížení [pokuty] na tomto základě. Skutečnost, že některé účastnice uznaly skutková zjištění, v tomto smyslu práci Komise neusnadnila, neboť ta sama již měla k dispozici dostatek důkazů k prokázání předmětných skutkových zjištění. Z toho důvodu nemůže být na základě nezpochybnění skutkových zjištění přiznáno žádné snížení [pokuty].“
429

Z tohoto řízení nadto nevyplývá, že by společnost SLM podala Komisi v tomto směru nějaký návrh, nebo že by Komise k takovému návrhu zaujala stanovisko v aktu, který by mohl nepříznivě zasáhnout do právního postavení společnosti SLM, a v důsledku toho mohl být napaden v řízení před Tribunálem.
350

Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, je třeba mít za to, že souhrn těchto indicií svědčí o důvěře finančních a obchodních partnerů žalobkyň, co se týče životaschopnosti posledně uvedených, zatímco, jak bylo připomenuto v bodě 288 výše, přísluší podniku, který v tomto směru podává žádost, aby prokázal, že v jeho finanční situaci by zaplacení pokuty, která mu byla uložena, vedlo k úplnému znehodnocení jeho aktiv. Samy žalobkyně přitom tvrdí, že v hypotetickém případě, kdy by zaplacení pokuty vedlo k likvidaci žalobkyň, by bylo třeba očekávat, že se hodnota jejich aktiv sníží o přibližně 25 %, což nemůže představovat ztrátu veškeré hodnoty.
38

Podle článku 1 napadeného rozhodnutí jsou žalobkyně odpovědné za svoji účast na protiprávním jednání týkajícím se cínových stabilizátorů v období od 24. února 1987 do 21. března 2000 v případě společnosti Akzo Nobel, v období od 24. února 1987 do 28. června 1993 v případě společnosti Akzo GmbH a v období od 28. června 1993 do 21. března 2000 v případě společnosti Akcros. Stejně tak jsou žalobkyně podle článku 1 napadeného rozhodnutí odpovědné za svoji účast na protiprávním jednání týkajícím se oblasti ESBO/esterů v období od 11. září 1991 do 22. března 2000 v případě společnosti Akzo Nobel, v období od 11. září 1991 do 28. června 1993 v případě společnosti Akzo BV a v období od 28. června 1993 do 22. března 2000 v případě společnosti Akcros.
Keywords



Keywords

Ochranná známka Společenství

–

Definice a nabytí ochranné známky Společenství

–

Relativní důvody zamítnutí

–

Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby

–

Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou

–

Obrazové ochranné známky SEVEN SUMMITS a Seven [Nařízení Rady č. 207/2009 čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 22, 55

–

57, 62

–

63, 71)
Jediným právním základem pro nařízení Komise č. 1004/2010 o provedení odpočtů od některých rybolovných kvót na rok 2010 z důvodu nadměrného rybolovu v předchozím roce je článek 105 nařízení č. 1224/2009 o zavedení kontrolního režimu Společenství k zajištění dodržování pravidel společné rybářské politiky. Výklad tohoto článku v tom smyslu, že se nevztahoval na překročení kvót, k nimž došlo před 1. lednem 2010, by měl za následek, že by tato překročení nemohla vést k odpočtům, a tudíž by zůstala bez následků. Takovýto výsledek by však byl zjevně v rozporu s cíli nařízení č. 1224/2009, zejména s cílem plně dodržovat omezení rybolovných práv.

Krom toho Komise je povinna řídit se jasnými pokyny unijního zákonodárce a článek 105 nařízení č. 1224/2009 uplatňovat od 1. ledna 2010. Pokud by se uplatnění tohoto článku na situace nastalé před jeho vstupem v platnost nebo jeho časovou účinností ukázalo jako problematické z hlediska zásady právní jistoty, musela by Komise vykládat tento článek restriktivně, aby tak zajistila dodržení této zásady primárního práva.

(viz body 32, 34)
Rozsudky Tribunálu zrušující rozhodnutí přijaté unijním orgánem nebo institucí mají v zásadě okamžitý účinek v tom smyslu, že zrušený akt je se zpětným účinkem vyřazen z právního řádu a považován za akt, který nikdy neexistoval. To nic nemění na tom, že na základě čl. 264 druhého pododstavce SFEU může Tribunál rozhodnout o dočasném zachování účinků zrušeného rozhodnutí.

Analogicky podle ustanovení čl. 60 druhého pododstavce statutu Soudního dvora, který se týká případu zrušených nařízení, je třeba zachovat účinky napadeného rozhodnutí do doby, než uplyne lhůta pro podání kasačního opravného prostředku, nebo do dne jeho zamítnutí, neboť kdyby rozsudek Tribunálu okamžitě nabyl účinnosti, bylo by nařízení týkající se omezujících opatření, jimiž se zmrazují finanční prostředky žalobce, zbaveno právního základu a podle článku 266 SFEU by byla Rada povinna jej zrušit v rozsahu, v němž se týká žalobce. Žalobce by tak mohl převést veškerý majetek nebo jeho část mimo Evropskou unii, takže by mohla být vážně a nenapravitelně ohrožena účinnost jakéhokoliv zmrazení majetku, které by mu Rada mohla v budoucnu uložit, ačkoli nelze vyloučit, že by z jiných důvodů než těch, které jsou uvedeny v rozhodnutí, bylo odůvodněné zařadit uvedenou osobu na seznam, který je přílohou tohoto rozhodnutí.

(viz body 118, 121-123)
Ačkoli čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU stanoví, že členské státy stanoví prostředky k zajištění účinné právní ochrany v oblastech pokrytých unijním právem, nemůže být použití podmínky týkající se absence prováděcích opatření Tribunálem, jak je tato podmínka stanovena v čl. 263 čtvrtého pododstavci SFEU, podmíněno existencí účinného procesního prostředku v rámci právních systémů členských států, umožňujícího zpochybnit platnost napadeného unijního aktu. Takový režim by totiž vyžadoval v každém konkrétním případě, aby unijní soud zkoumal a vykládal vnitrostátní procesní právo, což by přesahovalo jeho pravomoc v rámci přezkumu legality unijních aktů. Tento závěr nelze zpochybnit ani tím, že by procesní prostředek na vnitrostátní úrovni zjevně nebyl účinný, jelikož soudy členských států nemají pravomoc k tomu, aby unijní akt prohlásily za protiprávní. Unijní soud totiž nemůže – aniž překročí své pravomoci – vykládat podmínky, za kterých může jednotlivec podat žalobu proti nařízení, způsobem, jenž vede k odchýlení se od příslušných podmínek, které jsou výslovně stanoveny ve Smlouvě, a to ani s přihlédnutím k zásadě účinné soudní ochrany.

(viz body 68 až 72)
V rámci postupu schválení účetní závěrky EZOZF musí být výsledky ověřování Komise, které představují základ všech finančních oprav, členskému státu neprodleně oznámeny, aby tento stát mohl co nejrychleji zjištěné nedostatky odstranit, a tudíž se napříště novým opravám vyhnout. Z článku 8 nařízení č. 1663/95, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF, a z článku 11 nařízení č. 885/2006 dále vyplývá, že pokud dotčený členský stát nenapraví nesrovnalosti konstatované Komisí, Komise může až do dne účinnosti provedení nápravných opatření uložených Komisí vyloučit výdaje ovlivněné nedodržením pravidel Společenství.

Komise připomíná, že jestliže nesrovnalosti, které odůvodňují uplatnění finanční opravy, trvají po dni písemného sdělení výsledků ověření, má právo a dokonce povinnost zohlednit tuto situaci při určení doby, na kterou se má vztahovat dotčená finanční oprava. Jestliže nejsou výsledky sděleny včas a nesrovnalosti, které odůvodňují uplatnění finanční opravy, trvají po dni písemného sdělení, má Komise právo, a dokonce povinnost zohlednit tuto situaci při určení doby, na kterou se má vztahovat dotčená finanční oprava. Povinnost Komise provést finanční opravu pro předcházející období se však nemůže vztahovat na dobu, která nebyla pokryta kontrolní misí a předcházela dni prvního sdělení ověřování, jelikož členský stát byl informován o zjištěných nesrovnalostech až po uzavření dotčených hospodářských let a nemohl včas přijmout žádné nápravné opatření. Jakýkoliv jiný výklad by vedl k tomu, že by Komise mohla provést takové finanční opravy za dobu předcházející prvnímu sdělení, aniž by členský stát byl předem informován a vyzván, aby uvedené nesrovnalosti napravil.

(viz body 63, 79, 80, 82–85)
(viz body 20–22, 53, 54)

Viz znění rozhodnutí.

(viz bod 23)

Viz znění rozhodnutí.

(viz bod 29)

Viz znění rozhodnutí.

(viz body 32, 33)

Viz znění rozhodnutí.

Mezi slovním označením GOLDEN BALLS, jehož zápis jako ochranné známky Společenství je požadován pro výrobky spadající do tříd 16, 21 a 24 ve smyslu Niceské dohody, a ochrannou známkou BALLON D’OR zapsanou dříve jako ochranná známka Společenství pro výrobky a služby spadající do tříd 9, 14, 16, 18, 25, 28, 38 a 41 ve smyslu uvedené dohody, pro průměrného spotřebitele Evropské unie neexistuje nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství. Vzhledem k tomu, že jsou kolidující označení v odlišných jazycích, se totiž mezi nimi vytváří zjevné odlišení, takže si je průměrný spotřebitel bezprostředně nespojí bez zahájení intelektuálního procesu překladu.

I přes totožnost výrobků spadajících do třídy 16 nízká – případně velmi nízká – pojmová podobnost vyžadující předběžný překlad nemůže stačit k vyvážení existujících vzhledových a fonetických odlišností. V tomto kontextu z ustálené judikatury zajisté vyplývá, že nelze vyloučit, že by pouhá pojmová podobnost mezi dvěma ochrannými známkami mohla vytvořit nebezpečí záměny v případě podobnosti výrobků, avšak za podmínky, že starší ochranná známka má vysokou rozlišovací způsobilost. Stačí přitom konstatovat, že taková zvláštní rozlišovací způsobilost ochranné známky BALLON D’OR nebyla v projednávané věci prokázána, pokud jde o dotčené výrobky. Kromě toho i za předpokladu, že by tato ochranná známka požívala vysoké rozlišovací způsobilosti, a při zohlednění totožného charakteru dotčených výrobků nemůže velmi nízká pojmová podobnost, vyžadující předběžný překlad, za okolností projednávaného případu stačit sama o sobě k vytvoření nebezpečí záměny u dotčené veřejnosti.

Pokud jde o výrobky, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka, spadající do tříd 21 a 24, které jsou odlišné od výrobků, na které se vztahuje starší ochranná známka, kolidující označení postrádají požadovanou podobnost pro účely uplatnění čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009.

(viz body 58–60, 72, 73)
(viz body 27–29, 50)

Viz znění rozhodnutí.

Článek 6 odst. 1 první věta nařízení č. 1367/2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství ukládá povinnost zpřístupnit dokument, pokud se požadované informace týkají emisí do životního prostředí, a to i v případě rizika zásahu do zájmů chráněných čl. 4 odst. 2 první odrážkou nařízení č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise, přičemž tento výklad nemůže být zpochybněn pod záminkou výkladu, který je konzistentní, jednotný nebo v souladu s ustanoveními článků 16 a 17 Listiny základních práv Evropské unie, čl. 39 odst. 2 a 3 Dohody o zřízení Světové obchodní organizace (dohody TRIPS), směrnice č. 91/414 o uvádění přípravků na ochranu rostlin nebo nařízení č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh.

Zaprvé nařízení č. 1367/2006 obsahuje ustanovení, která nahrazují, mění nebo zpřesňují některá ustanovení nařízení č. 1049/2001.

Článek 6 odst. 1 první věta nařízení č. 1367/2006 tak zakotvuje nevyvratitelnou právní domněnku, že převažující veřejný zájem na zpřístupnění existuje v případě, kdy se požadované informace týkají emisí do životního prostředí, ledaže se tyto informace týkají vyšetřování, a to zejména vyšetřování souvisejícího s možnými nesplněními povinností vyplývajících z práva Evropské unie. Toto ustanovení také vyžaduje, aby dotčený orgán na základě žádosti o přístup k dokumentu tento dokument zpřístupnil, jestliže se požadované informace týkají emisí do životního prostředí, i kdyby takové zpřístupnění mohlo poškodit ochranu obchodních zájmů fyzické nebo právnické osoby. V této souvislosti nemůže směrnice 91/414 ani nařízení č. 1107/2009 bránit uvedené nevyvratitelné domněnce a upřednostnit veřejné a soukromé zájmy, které chrání, nad převažujícím veřejným zájmem zmíněným v uvedeném čl. 6 odst. 1 první větě nařízení č. 1367/2006.

Zatřetí nelze použití tohoto čl. 6 odst. 1 vyloučit ani pod záminkou spravedlivé rovnováhy mezi ochranou základního práva na vlastnictví, jehož součástí jsou práva spojená s ochranou duševního vlastnictví zakotvená Listinou základních práv Evropské unie a Dohodou TRIPs, a ochranou ostatních základních práv. Takový přístup by vedl k tomu, že by nedošlo k uplatnění jasného a bezpodmínečného ustanovení nařízení Unie, o němž není ani tvrzeno, že je v rozporu s normou vyšší právní síly.

Ačkoli platí, že ustanovení Dohody TRIPs jsou nedílnou součástí právního řádu Unie, a že v případě, že daná oblast dotčená Dohodou je upravena právními předpisy Unie, existuje povinnost výkladu, který je konformní s uvedenou Dohodou, nelze připustit, aby pro účely výkladu práva použitelného v souladu s čl. 39 odst. 2 a 3 Dohody TRIPs nebyla aplikována ustanovení uvedeného čl. 6 odst. 1 první věty nařízení č. 1376/2006, jelikož by tento přístup ve skutečnosti zpochybnil legalitu tohoto čl. 6 odst. 1 z hlediska uvedených ustanovení Dohody TRIPs.

(viz body 35–38, 40, 41, 44–46)
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Ochranná známka Společenství

–

Definice a nabytí ochranné známky Společenství

–

Relativní důvody zamítnutí

–

Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby

–

Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou

–

Obrazové ochranné známky SEVEN SUMMITS a Seven [Nařízení Rady č. 207/2009 čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 22, 55

–

57, 62

–

63, 71)

Subject of the case

Předmět

Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. ledna 2011 (věc R 364/2010‑4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Seven SpA a Sport Eybl & Sports Experts GmbH

Výrok

Výrok

1) Žaloba se zamítá.

2) Společnost Sport Eybl & Sports Experts GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) a společností Seven SpA.